02013D0131 — FI — 12.12.2017 — 001.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.

►B ►C1 KOMISSION PÄÄTÖS, annettu 4 päivänä maaliskuuta 2013, organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/2009 mukaisesta käyttäjän käsikirjasta, jossa esitetään EMAS-järjestelmään liittymisen edellyttämät vaiheet ◄ (tiedoksiannettu numerolla C(2013) 1114) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2013/131/EU) (EUVL L 076 19.3.2013, s. 1)

Muutettu:





Oikaisu









▼B

▼C1

KOMISSION PÄÄTÖS,

annettu 4 päivänä maaliskuuta 2013,

organisaatioiden vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä) annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/2009 mukaisesta käyttäjän käsikirjasta, jossa esitetään EMAS-järjestelmään liittymisen edellyttämät vaiheet

▼B

(tiedoksiannettu numerolla C(2013) 1114)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2013/131/EU)







1 artikla

Komissio hyväksyy tämän käsikirjan tarjotakseen lisätietoa, jolla selkeytetään EMAS-järjestelmään liittymisen edellyttämiä vaiheita.

2 artikla

Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.

▼M1









LIITE I

I JOHDANTO

EU:n ympäristöpolitiikan tavoitteena on muun muassa kannustaa kaikenlaisia organisaatioita käyttämään ympäristöjärjestelmiä ja vähentämään ympäristövaikutuksiaan. Ympäristöjärjestelmät ovat yksi keino, jolla yritykset ja muut organisaatiot voivat parantaa ympäristönsuojelunsa tasoa ja säästää samalla energiaa ja muita luonnonvaroja. EU haluaa varsinkin kannustaa organisaatioita osallistumaan ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään (EMAS-järjestelmä). Se on yrityksille ja muille organisaatioille tarkoitettu hallintajärjestelmä, jonka avulla ne voivat arvioida ja parantaa ympäristötoimiensa tehokkuutta ja raportoida niistä.

Vuonna 1993 perustettu EMAS-järjestelmä on ajan mittaan kehittynyt. Järjestelmän oikeusperustan muodostaa EMAS-asetus ( 1 ), ja sitä on tarkistettu viimeksi vuonna 2009.

EMAS-järjestelmän käyttäjän käsikirja on laadittu EMAS-asetuksen 46 artiklan 5 kohdan vaatimusten mukaisesti. Käsikirja sisältää selkeitä ja yksinkertaisia neuvoja EMAS-järjestelmästä kiinnostuneille organisaatioille. Tarkoituksena on tarjota jokaisesta vaiheesta ohjeita, joita on helppo noudattaa. Käsikirjassa esitellään pääpiirteittäin tärkeimmät perusasiat ja toimet, jotka organisaation on toteutettava, jos se aikoo liittyä järjestelmään. Asiakirjalla pyritään lisäämään yleisesti EMAS-ympäristöjärjestelmän käyttöä helpottamalla organisaatioiden liittymistä siihen. On tärkeää myös pitää mielessä EU:n asetuksen yleistavoite eli täytäntöönpanon yhdenmukaistaminen kaikissa jäsenvaltioissa ja yhteisen lainsäädäntökehyksen luominen. Maailmanlaajuisissa EMAS-kysymyksissä lukijaa pyydetään tutustumaan 7 päivänä joulukuuta 2011 annettuun komission päätökseen 2011/832/EU ( 2 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1221/2009 mukaisesta EU:n konsernitason rekisteröintiä, kolmansia maita koskevaa rekisteröintiä ja maailmanlaajuista rekisteröintiä koskevasta ohjeesta.

II MIKÄ ON YMPÄRISTÖASIOIDEN HALLINTA- JA AUDITOINTIJÄRJESTELMÄ (EMAS)?

Vapaaehtoista EMAS-järjestelmää voivat käyttää millä tahansa toimialalla Euroopan unionissa tai sen ulkopuolella toimivat organisaatiot, jotka haluavat

— ottaa vastuun ympäristöstä ja taloudellisesta toiminnastaan

— parantaa ympäristönsuojelunsa tasoa

— tiedottaa ympäristötuloksistaan yhteiskunnalle ja yleensä sidosryhmille.

Seuraavassa esitetään vaihe vaiheelta ne toimet, jotka on toteutettava järjestelmään rekisteröitymiseksi ja sen toteuttamiseksi.

EMAS-järjestelmään rekisteröityvien organisaatioiden on

— osoitettava noudattavansa ympäristölainsäädäntöä

— sitouduttava parantamaan jatkuvasti ympäristönsuojelunsa tasoa

— osoitettava käyvänsä avointa vuoropuhelua kaikkien sidosryhmien kanssa

— mahdollistettava henkilöstön osallistuminen organisaation ympäristönsuojelun tason parantamiseen

— julkaistava vahvistettu EMAS-ympäristöselonteko organisaation ulkoista viestintää varten ja päivitettävä sitä.

Organisaatioiden on täytettävä myös joitakin lisävaatimuksia:

— Niiden on tehtävä ympäristökatselmus (ja määriteltävä sen yhteydessä kaikki välittömät ja välilliset ympäristönäkökohdat).

— Organisaatiot on todennettava, ja toimivaltaisen elimen on rekisteröitävä ne.

Kun organisaatio on rekisteröity, sillä on oikeus käyttää EMAS-logoa.

III EMAS-JÄRJESTELMÄN TOTEUTTAMISEN KUSTANNUKSET JA HYÖDYT

EMASin kaltainen ympäristöjärjestelmä auttaa organisaatioita parantamaan resurssitehokkuutta, vähentämään riskejä ja toimimaan esimerkkinä ilmoittamalla julkisesti noudattavansa hyviä käytäntöjä. Järjestelmän tuottamat säästöt ovat suuremmat kuin sen toteuttamiskustannukset.

Hyödyt

EMAS-järjestelmään rekisteröitymisestä aiheutuvista kustannuksista ja hyödyistä on tehty tutkimus ( 3 ). Tutkimukseen osallistuneita pyydettiin valitsemaan valmiista luettelosta kaikkein myönteisimmät vaikutukset. ”Energian ja luonnonvarojen säästöt” oli tärkein myönteinen vaikutus (21 %), kuten kuviosta 1 käy ilmi. Seuraavana olivat ”häiriötilanteiden väheneminen” (18 %) ja ”sidosryhmäsuhteiden paraneminen” (17 %).

Kuvio 1

EMAS-järjestelmän toteuttamisesta saatavat hyödyt (% kaikista vastauksista)

Enemmän tehokkuussäästöjä

”Energian ja luonnonvarojen säästöjä” pidettiin tärkeimpänä myönteisenä vaikutuksena. Kaikenkokoisilla organisaatioilla oli näyttöä siitä, että yksin energiansäästöt olivat suuremmat kuin EMAS-järjestelmän vuotuiset ylläpitokustannukset. Tämä viittaa siihen, että suuremmat organisaatiot voivat saada helposti takaisin EMAS-järjestelmän toteutuskustannukset.

Vähemmän häiriötilanteita

Häiriötilanteiden väheneminen oli toiseksi suosituin hyöty. Luettelossa mainittiin monia tekijöitä, kuten ympäristölainsäädännön rikkomistapausten väheneminen. Tämä on selvästi yhteydessä niihin hyötyihin, joita saadaan paremmista suhteista sääntelyviranomaisiin.

Paremmat sidosryhmäsuhteet

Organisaatiot pitivät keskeisenä hyötynä parempia suhteita sidosryhmiin. Tämä koskee varsinkin palveluyritysten suhteita viranomaisiin.

Enemmän markkinatilaisuuksia

EMAS-järjestelmään rekisteröityminen voi parantaa liikevaihtoa. Se voi auttaa säilyttämään nykyiset asiakkaat ja aloittamaan uutta liiketoimintaa. EMAS-ympäristöjärjestelmästä voi olla etua julkisissa hankinnoissa. Vaikka julkisia hankintoja tekevät organisaatiot eivät voi nimenomaisesti vaatia tarjoajilta EMAS-rekisteröintiä, yritykset voivat rekisteröinnillään osoittaa, että niillä on tekniset keinot täyttää hankintasopimuksen ympäristövaatimukset.

Organisaatiot voivat oman ympäristöpolitiikkansa yhteydessä myös kannustaa toimittajiaan ottamaan käyttöön ympäristöjärjestelmän. EMAS-rekisteröinnin ansiosta sisäiset business-to-business-menettelyt saattavat olla helpompia molemmille osapuolille.

Sääntelyhelpotukset

EMAS-rekisteröidyille organisaatioille voidaan myöntää helpotuksia sääntelystä. Valmistusteollisuuden yritykset voivat saada etuisuuksia ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi annetun lainsäädännön nojalla ( 4 ).

Monet jäsenvaltiot tarjoavat EMAS-rekisteröidyille organisaatioille myös valtion ja alueiden ympäristölakeja ja -asetuksia koskevia etuuksia. Tämä voi tarkoittaa esimerkiksi yksinkertaistettuja raportointivelvollisuuksia: vähemmän tarkastuksia, pienempiä jätemaksuja ja lupien uusintavälien pidentämistä.

Esimerkkeinä voidaan mainita jätemaksujen alentaminen 50 prosentilla, toimilupamenettelyissä perittävien maksujen alentaminen 20–30 prosentilla, kansallisen lainsäädännön mukaisten tarkkailu- ja valvontamaksujen alentaminen tai poistaminen jopa kokonaan, valtion virastojen suorittamista julkisista palveluista perittävien maksujen alentaminen 30 prosentilla sekä pintavesiä koskevista lupamenettelyistä, pohjavedenottoluvista ja kaatopaikkalupamenettelyistä perittävien maksujen alentaminen 30 prosentilla. Muita etuisuuksia voi koitua vaarallisten kemikaalien tarkkailun ja käsittelyn hallinnoinnissa, jätehuoltovelvollisuuksissa (tekniseen valvontaan liittyvien toimenpiteiden toteuttamista ei tarvitse osoittaa) ja kasvihuonekaasujen tarkkailussa.

Kustannukset ja hyödyt

Yritysten pitäisi suhtautua EMAS-rekisteröintiin investointina. EMAS-järjestelmän toteuttamiseen liittyy sisäisiä ja ulkoisia kustannuksia, joita voivat aiheuttaa esimerkiksi konsultointituki, toimenpiteiden toteuttamisessa ja seurannassa tarvittava henkilöstö, tarkastukset ja rekisteröintimaksut.

Todelliset kustannukset ja hyödyt vaihtelevat suuresti riippuen esimerkiksi organisaation koosta ja toiminnoista, ympäristöasioiden hallintakäytäntöjen nykytilasta ja kyseessä olevasta maasta. EMAS-järjestelmän avulla saadaan kuitenkin yleensä aikaan merkittäviä säästöjä. Lukuisat tutkimukset ovat osoittaneet, että organisaatioiden tulojen lisääntyminen suhteellisen lyhyessä ajassa, useimmiten muutamassa vuodessa, kattaa järjestelmän toteuttamisesta aiheutuvat kustannukset ( 5 ) ( 6 ) ( 7 ) ( 8 ) ( 9 ).







Taulukko 1 EMAS-järjestelmän kustannukset ja potentiaaliset tehokkuussäästöt vuodessa (1) (euroa) Organisaation koko (2) Potentiaaliset tehokkuussäästöt vuodessa EMASin toteutuskustannukset ensimmäisenä vuonna (3) EMASin vuosikustannukset (4) Mikro 3 000 –10 000 22 500 10 000 Pieni 20 000 –40 000 38 000 22 000 Keskisuuri jopa 100 000 40 000 17 000 Suuri jopa 400 000 67 000 39 000 Tiedot, jotka koskevat potentiaalisia tehokkuussäästöjä vuodessa, perustuvat ainoastaan energiansäästöihin. Resurssitehokkuussäästöistä ei ole saatavilla tietoja. (1) Taulukon 1 luvut ovat suuntaa-antavia ja koskevat kokoluokkia. Sen vuoksi niiden ei voida katsoa koskevan suoraan kaikkia organisaatioita ja kaikkia tilanteita. (2) Organisaatioiden koot sellaisina kuin ne on määritelty mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY (EUVL L 124, 20.5.2003, s. 36). (3) Pk-yritykset voivat usein vähentää ensimmäisen vuoden toteutuskustannuksiaan toteuttamalla EMAS-järjestelmän EMAS Easy -menetelmän avulla. Tuoreiden arvioiden mukaan kustannuksia voidaan ensimmäisenä toteutusvuonna joissain tapauksissa vähentää 11 500 euroon mikro-organisaatioissa ja 17 000 euroon pienissä organisaatioissa. Nämä arviot ovat ainoastaan suuntaa-antavia ja perustuvat tietoihin, joita pk-yritykset ovat toimittaneet eri jäsenvaltioissa järjestettyjen pk-yritysseminaarien jälkeen. (4) Pk-yritykset voivat usein vähentää ensimmäisen vuoden toteutuskustannuksiaan toteuttamalla EMAS-järjestelmän EMAS Easy -menetelmän avulla. Tuoreiden arvioiden mukaan kustannuksia voidaan joissain tapauksissa vähentää 2 200 euroon vuodessa mikro-organisaatioissa ja 3 300 euroon vuodessa pienissä organisaatioissa. Nämä arviot ovat ainoastaan suuntaa-antavia ja perustuvat tietoihin, joita pk-yritykset ovat toimittaneet eri jäsenvaltioissa järjestettyjen pk-yritysseminaarien jälkeen. Lähde:”Costs and Benefits of EMAS to Registered Organisations”, Euroopan komission tilaama tutkimus, 2009.

Pienille organisaatioille tarkoitettu EMAS-työkalusalkku (EMAS Toolkit for small organisations) ( 10 ) tarjoaa monia muita esimerkkejä kustannushyötysäästöistä.

Mikro- ja pienorganisaatioiden kiinteät ja ulkoiset kustannukset ovat suhteessa suuremmat kuin keskisuurten tai suurten organisaatioiden, sillä nämä saavat mittakaavaetuja, niiden omat ympäristöosastot kattavat suuremman osuuden kustannuksista ja niillä on myös pienemmät ulkoiset kustannukset, koska ne tarvitsevat vähemmän konsultteja. Jopa hyvin suuria organisaatioita kehotetaan kuitenkin selvittämään toteutuskustannukset yksityiskohtaisesti.

EMAS-järjestelmä muistuttaa paljon EN 16001- ja ISO 50001 -järjestelmiä sekä muita energianhallintajärjestelmiä. Koska energiankäytön hallinta on osa EMAS-järjestelmää, EMAS-rekisteröidyt organisaatiot parantavat jo energiatehokkuuttaan ja täyttävät siis useimmat EN 16001- ja ISO 50001 -järjestelmien vaatimuksista. Myös tämä voi siis alentaa kustannuksia.

EMAS-rekisteröintiä harkitsevien organisaatioiden olisi otettava huomioon myös jäsenvaltioiden keskus-, alue- ja paikallisviranomaisten sekä EMAS-järjestelmän toimivaltaisten elinten tarjoamat tekniset ja taloudelliset tuet tai avustukset.

IV EMAS-ASETUS

EMAS-järjestelmä perustettiin asetuksella (EY) N:o 1221/2009 (jota kutsutaan myös EMAS III -asetukseksi), ja järjestelmää sovelletaan suoraan jäsenvaltioissa.

1. YLEISTÄ

1.1 SOVELTAMISALA

Vuodesta 2001 kaikki julkiset tai yksityiset organisaatiot ovat voineet ottaa käyttöön EMAS-järjestelmän. EMAS III -asetuksen myötä järjestelmä on myös EU:n ulkopuolisten organisaatioiden tai EU:n ulkopuolisissa maissa toimivien eurooppalaisten yritysten käytettävissä. EU:n konsernitason rekisteröinnistä ja kolmansia maita koskevasta rekisteröinnistä sekä maailmanlaajuisesta rekisteröinnistä on annettu erityinen ohje.

”’Organisaatiolla’ tarkoitetaan yhteisössä tai sen ulkopuolella sijaitsevaa julkista tai yksityistä yritystä, yhtiötä, viranomaista tai laitosta, sen osaa tai sellaisten yhdistelmää, jolla on omat toiminnot ja hallinto, riippumatta siitä, onko se oikeushenkilö.”

EMAS-järjestelmä voidaan toteuttaa yhdessä, useammassa tai kaikissa yksityiseen tai julkiseen organisaatioon kuuluvissa toimipaikoissa millä tahansa toimintasektorilla ( 11 ). Pienin yksikkö, joka voidaan rekisteröidä, on toimipaikka.

”’Toimipaikalla’ tarkoitetaan sellaista tiettyä maantieteellistä paikkaa, joka on toimintaa harjoittavan tai tuotteita ja palveluja tarjoavan organisaation hallinnassa, koko infrastruktuuri, laitteet ja materiaalit mukaan luettuina; toimipaikka on pienin yksikkö, joka voidaan rekisteröidä.”

Ilmaisun ’tietty maantieteellinen paikka’ olisi ymmärrettävä tarkoittavan

maan, rakennusten, laitteiden tai infrastruktuurin jatkuvaa fyysistä kokonaisuutta, joka voi olla ulkoisten tekijöiden keskeyttämä edellyttäen, että toiminnan toiminnallinen ja organisatorinen jatkuvuus on varmistettu.

1.2 VAATIMUKSET

EMAS-järjestelmän toteuttamisessa noudatettava yleinen menettely on lyhyesti seuraava:

1) Organisaatio tekee aluksi ympäristökatselmuksen eli alustavan selvityksen kaikista organisaation toteuttamista toiminnoista. Tarkoituksena on määritellä merkitykselliset välittömät ja välilliset ympäristönäkökohdat ja sovellettava ympäristölainsäädäntö.

2) Sen jälkeen organisaatio toteuttaa ympäristöjärjestelmän standardin EN ISO 14001 vaatimusten mukaisesti (EMAS-asetuksen liite II).

3) Järjestelmä on tarkastettava suorittamalla sisäisiä auditointeja ja johdon katselmus.

4) Organisaatio laatii EMAS-ympäristöselonteon.

5) Akkreditoitu tai toimiluvan saanut EMAS-todentaja todentaa ympäristökatselmuksen ja ympäristöjärjestelmän ja vahvistaa ympäristöselonteon.

6) Kun organisaatio on todennettu, se tekee rekisteröintihakemuksen toimivaltaiselle elimelle.

Euroopan komissiossa laaditaan EMAS-asetuksen 46 artiklan mukaisesti alakohtaisia viiteasiakirjoja ( 12 ) ensisijaisille aloille yhteistyössä jäsenvaltioiden ja muiden sidosryhmien kanssa.

Jokaisessa asiakirjassa on seuraavat tiedot:

— ympäristöasioiden hallinnan parhaat toimintatavat

— ympäristönsuojelun tason indikaattorit kyseisille erityisille aloille

— tarvittaessa vertailuesimerkkejä huipputason osaamisesta ja ympäristönsuojelun tason arvioinnissa käytettäviä luokitusjärjestelmiä.

Jos kyseessä olevaa alaa varten on saatavilla alakohtaisia viiteasiakirjoja, EMAS-rekisteröityjen organisaatioiden on otettava ne huomioon kahdella eri tasolla:

1. laatiessaan ja toteuttaessaan ympäristöjärjestelmänsä ympäristökatselmuksen tulosten perusteella (4 artiklan 1 kohdan b alakohta)

2. laatiessaan ympäristöselontekoa (4 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 4 artiklan 4 kohta).

EMAS-järjestelmään osallistuminen on jatkuva prosessi. Aina, kun organisaatio tarkastelee ja aikoo parantaa ympäristönsuojelunsa tasoa, sen on haettava alakohtaisesta viiteasiakirjasta tietoa siitä, mihin seikkoihin sen tulisi puuttua seuraavaksi.

Kuvio 2

EMAS-järjestelmän toteutuksen yleissuunnitelma







Taulukko 2 Suuntaa-antava aikataulu EMAS-järjestelmän toteuttamiselle. Kuhunkin toimeen keskimäärin kuluva aika voi olla lyhyempi tai pitempi riippuen esimerkiksi jäsenvaltiosta ja organisaation koosta. EMAS kuukausi 1 kuukausi 2 kuukausi 3 kuukausi 4 kuukausi 5 kuukausi 6 kuukausi 7 kuukausi 8 kuukausi 9 kuukausi 10 Ympäristökatselmus X X Ympäristöjärjestelmä X X X X X X Yleiset vaatimukset X Ympäristöpolitiikka X Suunnittelu: Ympäristöpäämäärät ja -tavoitteet X Suunnittelu: Ympäristöohjelma X X X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Resurssit, roolit, vastuut ja valtuudet X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Henkilöstön pätevyys, koulutus ja tietoisuus, henkilöstön osallistuminen mukaan luettuna X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Viestintä (sisäinen ja ulkoinen) X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Dokumentointi ja asiakirjojen hallinta X X X X X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Toiminnan ohjaus X X Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta: Valmiussuunnitelmat X Arviointi: Tarkkailu ja mittaukset, vaatimusten täyttymisen arviointi, poikkeamat, korjaavat ja ehkäisevät toimenpiteet, tallenteiden hallinta X X X Arviointi: Sisäinen auditointi X X Johdon katselmus X EMAS-ympäristöselonteko X Todentaminen ja vahvistaminen X Rekisteröinti X

2. MITEN EMAS-JÄRJESTELMÄ TOTEUTETAAN?

2.1 YMPÄRISTÖKATSELMUS

EMAS-järjestelmän asianmukainen toteuttaminen alkaa organisaation sisäisen rakenteen ja toimintojen perinpohjaisella selvityksellä. Tavoitteena on määritellä ne (jäljempänä olevan määritelmän mukaiset) ympäristönäkökohdat, joihin liittyy ympäristövaikutuksia. Ne muodostavat perustan, jonka varaan virallinen ympäristöjärjestelmä rakentuu.

”’Ympäristökatselmuksella’ tarkoitetaan alustavaa kattavaa selvitystä organisaation toimintoihin, tuotteisiin ja palveluihin liittyvistä ympäristönäkökohdista, ympäristövaikutuksista ja ympäristönsuojelun tasosta.”

Selvityksessä on esitettävä seuraavat seikat:

— organisaatioon sovellettavat lakisääteiset vaatimukset

— välittömien ja välillisten ympäristönäkökohtien määrittely

— ympäristönäkökohtien merkittävyyden arviointiperusteet

— kaikkien ympäristöasioiden hallintaan liittyvien nykyisten toimintatapojen ja menettelyjen tarkastelu

— aikaisempien häiriötilanteiden tutkimisesta saadun palautteen arviointi.

”’Ympäristönäkökohdalla’ tarkoitetaan organisaation toimintojen, tuotteiden tai palvelujen osaa, jolla on tai voi olla vaikutuksia ympäristöön. Ympäristönäkökohdat voivat liittyä panoksiin (esimerkiksi raaka-aineiden ja energian kulutukseen) tai tuotoksiin (ilmapäästöihin, jätteen tuottamiseen jne.).”

Kuvio 3

Toimintojen, ympäristönäkökohtien ja ympäristövaikutusten välinen suhde

Organisaatiolla on oltava menettelyt, joilla ensimmäisessä ympäristökatselmuksessa merkittäviksi määritettyjä toimintoja seurataan asianmukaisesti myöhemmin. Ympäristönäkökohdat ja niihin liittyvät vaikutukset saattavat muuttua, aivan kuten organisaation toiminnotkin. Jos muutokset ovat huomattavia, ympäristökatselmusta on ehkä päivitettävä. Organisaation on oltava myös tietoinen muun muassa uusista kehityssuunnista, tekniikoista ja tutkimustuloksista, jotka auttavat sitä arvioimaan uudelleen ympäristönäkökohtiensa merkittävyyden ja mahdollisen tarpeen tehdä uusi ympäristökatselmus, jos organisaation toiminnot muuttuvat merkittävästi.

Millaisessa menettelyssä ympäristökatselmus tehdään?

Organisaatioiden on

— määriteltävä valmistusprosesseistaan, toiminnoistaan tai palveluistaan johtuvat ympäristönäkökohdat ja

— laadittava näiden näkökohtien merkittävyyden arviointiperusteet. Perusteiden on oltava kattavat, ja ne on voitava todentaa riippumattomasti.

Organisaation on muistettava, että sen on ilmoitettava määrittelemänsä ympäristönäkökohdat ja arvioinnin tulokset ulkopuolisille sidosryhmille.

Miten ympäristönäkökohdat pitäisi määritellä?

Organisaation on koottava kaikki asiaankuuluvat tiedot.

Tämä voi tarkoittaa seuraavanlaisia toimenpiteitä:

— Käydään toimipaikoissa prosessin panosten ja tuotosten arvioimiseksi (tehdään tarvittaessa muistiinpanoja ja piirroksia).

— Kerätään sijaintipaikkojen karttoja ja kuvia.

— Määritellään sovellettava ympäristölainsäädäntö.

— Kootaan kaikki ympäristöluvat ja vastaavanlaiset asiakirjat.

— Tarkistetaan kaikki tietolähteet (saapuvat laskut, laskijalaitteet, laitetiedot jne.).

— Tarkistetaan tuotteiden käyttö (tarkistus on usein hyvä aloittaa hankinta- ja myyntiosastoista).

— Nimetään avainhenkilöt (johdon ja työntekijöiden keskuudesta). Kaikilta sisäisten järjestelmien parissa työskenteleviltä henkilöltä olisi pyydettävä tietoja.

— Pyydetään tietoja alihankkijoilta, jotka saattavat vaikuttaa merkittävästi organisaation ympäristönsuojelun tasoon.

— Otetaan huomioon aiemmat onnettomuudet sekä tarkkailun ja tarkastusten tulokset.

— Määritellään toimintojen käynnistys- ja pysäytystilanteet ja tiedossa olevat riskit.

Sekä välittömät että välilliset ympäristönäkökohdat on otettava huomioon. Niiden määrittelemistä helpottavat seuraavat määritelmät:

”’Välittömällä ympäristönäkökohdalla’ tarkoitetaan ympäristönäkökohtaa, joka liittyy organisaation välittömässä hallinnassa oleviin toimintoihin, tuotteisiin ja palveluihin.”

”’Välillisellä ympäristönäkökohdalla’ tarkoitetaan ympäristönäkökohtaa, joka voi olla seurausta organisaation vuorovaikutuksesta kolmansien osapuolten kanssa ja johon organisaatio voi vaikuttaa kohtuullisessa määrin.”

Välilliset näkökohdat on tärkeää ottaa huomioon. Tämä koskee niin yksityistä kuin julkista sektoria, joten esimerkiksi paikallisviranomaisten, palveluyritysten ja rahoituslaitosten on tarkasteltava myös muita kuin toimipaikkakohtaisia näkökohtia.

Organisaatioiden on kyettävä osoittamaan, että ne ovat määritelleet hankintamenettelyihinsä liittyvät merkittävät ympäristönäkökohdat ja että ne on otettu huomioon ympäristöjärjestelmässä.







Taulukko 3 Esimerkkejä välittömistä ja välillisistä näkökohdista Ympäristönäkökohdat Välittömät näkökohdat Välilliset näkökohdat — Ilmapäästöt — Vesipäästöt — Jätteet — Luonnonvarojen ja raaka-aineiden käyttö — Paikalliset kysymykset (melu, tärinä, haju) — Maankäyttö — Kuljetukseen liittyvät ilmapäästöt — Ympäristöonnettomuuksien ja hätätilanteiden riskit — Tuotteiden elinkaareen liittyvät tekijät — Pääomainvestoinnit — Vakuutuspalvelut — Hallinnolliset ja suunnitteluun liittyvät päätökset — Sopimuskumppaneiden, alihankkijoiden ja toimittajien ympäristönsuojelun taso — Palvelujen valinta ja niiden koostumus (esim. kuljetukset ja ateriapalvelu)

Välittömiin ympäristönäkökohtiin on sisällyttävä asiaan kuuluvat lakisääteiset vaatimukset ja ympäristöluvissa asetetut rajoitukset. Jos siis esimerkiksi tietyt likaavat aineet ovat yhteydessä päästöraja-arvoihin tai muihin vaatimuksiin, kyseisiä päästöjä on pidettävä välittöminä ympäristönäkökohtina.

Ympäristönäkökohtien arviointi

Seuraavassa vaiheessa näkökohdat yhdistetään niiden ympäristövaikutuksiin. Taulukossa 4 on esimerkkejä tällaisista yhteyksistä.







Taulukko 4 Esimerkkejä ympäristönäkökohdista ja -vaikutuksista Toiminta Ympäristönäkökohta Ympäristövaikutus Kuljetus — Koneiden käytetyt öljyt — Kuorma-autojen ja koneiden hiilipäästöt — Maaperän, veden ja ilman pilaantuminen — Kasvihuoneilmiö Rakentaminen — Rakennuskoneiden aiheuttamat ilmapäästöt, melu, tärinä jne. — Maankäyttö — Melu sekä maaperän, veden ja ilman pilaantuminen — Maanpeitteen tuhoutuminen — Biologisen monimuotoisuuden väheneminen Toimistopalvelut — Paperin, väriaineiden ja muiden materiaalien käyttö — Sähkövoiman käyttö (joka johtaa välillisiin hiilidioksidipäästöihin) — Sekalaisen yhdyskuntajätteen aiheuttama saastuminen — Kasvihuoneilmiö Kemianteollisuus — Jätevesi — Haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöt — Otsonikerrosta heikentävien aineiden päästöt — Veden pilaantuminen — Fotokemiallinen otsoni — Otsonikerroksen oheneminen

Kun näkökohdat ja niiden vaikutukset on määritelty, niistä laaditaan yksityiskohtainen arvio merkittävien ympäristönäkökohtien määrittämiseksi.

”’Merkittävällä ympäristönäkökohdalla’ tarkoitetaan ympäristönäkökohtaa, jolla on tai voi olla merkittävä ympäristövaikutus.”

Merkittävyyttä arvioitaessa on tarkasteltava seuraavia seikkoja:

i) ympäristöhaittojen aiheutumisen mahdollisuus

ii) paikallisen, alueellisen tai maailmanlaajuisen ympäristön haavoittuvuus

iii) näkökohdan tai vaikutuksen laajuus, esiintyvyys ja palautuvuus

iv) asiaa koskeva ympäristölainsäädäntö ja sen vaatimukset

v) merkitys organisaation sidosryhmien ja henkilöstön kannalta.

Näiden kriteerien perusteella organisaatio voi luoda sisäisen menettelyn tai käyttää muita keinoja arvioidakseen ympäristönäkökohtien merkittävyyden. Pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset) löytävät hyödyllistä tietoa EMAS-työkalusalkusta ( 13 ).

Ympäristönäkökohtien merkittävyyttä arvioitaessa on tärkeää ottaa huomioon tavanomaisten toimintaolosuhteiden ohella myös toimintojen käynnistys- ja pysäytystilanteet sekä hätätilanteet. Myös aikaisempi, nykyinen ja suunniteltu toiminta on otettava huomioon.

Jokaista ympäristönäkökohtaa vastaava vaikutus on arvioitava seuraavien seikkojen mukaan:

— laajuus – päästöjen määrä, energian ja veden kulutus jne.

— vakavuusaste – vaarat, myrkyllisyys jne.

— esiintyvyys/todennäköisyys

— muiden sidosryhmien tarpeet

— lakisääteiset vaatimukset.







Taulukko 5 Ympäristönäkökohtien arviointi Arviointiperusteet Esimerkki Mitkä organisaation tuotokset tai toiminnot saattavat vaikuttaa haitallisesti ympäristöön? Jäte: sekalainen yhdyskuntajäte, pakkausjätteet, vaarallinen jäte Ympäristöön mahdollisesti vaikuttavien näkökohtien laajuus Jätteen määrä: suuri, kohtalainen, pieni Ympäristöön mahdollisesti vaikuttavien näkökohtien vakavuusaste Jätteen vaarallisuus, materiaalien myrkyllisyys: suuri, kohtalainen, pieni Ympäristöön mahdollisesti vaikuttavien näkökohtien esiintyvyys Suuri, kohtalainen, pieni Yleisön ja työntekijöiden tietoisuus organisaatioon liittyvistä näkökohdista Vakava, joitakin valituksia, ei valituksia Ympäristölainsäädännön alaiset organisaation toiminnot Jätelain mukainen lupa, tarkkailuvelvollisuudet Huom. Perusteet ja tiettyjen näkökohtien kokonaismerkittävyys on hyvä ilmoittaa määrällisesti.

Miten lainsäädännön noudattaminen tarkastetaan?

”’Lainsäädännön noudattamisella’ tarkoitetaan soveltuvien ympäristöön liittyvien lakisääteisten vaatimusten täysimääräistä täyttämistä, ympäristölupamääräykset mukaan luettuina.”

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että organisaatioille annetaan mahdollisuus saada tietoja ja neuvontaa vähintään seuraavista asioista:

— tietoja sovellettavista lakisääteisistä ympäristövaatimuksista

— yksittäisistä lakisääteisistä ympäristövaatimuksista vastaavien toimivaltaisten lainvalvontaviranomaisten nimet.

Lainvalvontaviranomaisten on vastattava ainakin pienten organisaatioiden esittämiin kyselyihin sovellettavista lakisääteisistä ympäristövaatimuksista ja annettava organisaatioille tietoja tavoista, joilla nämä voivat täyttää kyseiset lakisääteiset vaatimukset.

Kaikkien sovellettavien lakisääteisten vaatimusten määrittämiseksi on otettava tarvittaessa huomioon ympäristölainsäädännön eri tasot, kuten kansalliset, alueelliset tai paikalliset vaatimukset, luvat ja toimiluvat mukaan luettuina.

Organisaation on otettava huomioon myös muut vaatimukset, joita voi sisältyä esimerkiksi hankintaehtoihin, liiketoimintasopimuksiin taikka organisaation allekirjoittamiin tai hyväksymiin vapaaehtoisiin sopimuksiin.

Lakisääteisten vaatimusten määritteleminen tässä vaiheessa on tärkeää, jotta organisaatio voi kartoittaa vaatimukset, joita se ei ehkä täytä. Organisaation on tällöin ryhdyttävä tarvittaessa toimiin kaikkien asiaankuuluvien ympäristösäädösten noudattamiseksi (ks. lainsäädännön noudattamisen arviointi kohdassa 2.2.5.2).

2.2 YMPÄRISTÖJÄRJESTELMÄ

”’Ympäristöjärjestelmällä’ tarkoitetaan sitä yleisen johtamisjärjestelmän osaa, johon kuuluvat organisaatiorakenne, suunnittelutoiminnot, vastuut, toimintatavat, menettelyt, prosessit ja voimavarat, joita tarvitaan ympäristöpolitiikan kehittämiseen, täytäntöönpanoon, saavuttamiseen, tarkistamiseen ja ylläpitämiseen sekä ympäristönäkökohtien hallintaan.”

2.2.1 Yleiset vaatimukset

Organisaation on aluksi määriteltävä ja dokumentoitava ympäristöjärjestelmänsä laajuus.

Kaikkien toimipaikkojen, joiden on määrä olla mukana EMAS-rekisteröinnissä, on täytettävä kaikki EMASin vaatimukset.

Organisaation on luotava, dokumentoitava ja toteutettava ympäristöjärjestelmä ja ylläpidettävä sitä standardin EN ISO 14001 osan 4 mukaisesti. Jos organisaation käytössä on komission tunnustama ( 14 ) ympäristöjärjestelmä (muu kuin ISO 14001), sen ei tarvitse toistaa jo virallisesti tunnustettuja osia pyrkiessään täyttämään EMAS-vaatimukset.

2.2.2 Ympäristöpolitiikka

”’Ympäristöpolitiikalla’ tarkoitetaan organisaation yleisiä päämääriä ja linjauksia, jotka koskevat sen harjoittaman ympäristönsuojelun tasoa organisaation ylimmän johdon virallisesti kuvaamana – –. Se luo puitteet toiminnan ja ympäristönsuojelun tavoitteiden ja kohteiden asettamiselle.”

Ympäristöpolitiikkaan on sisällyttävä seuraavat kohdat:

— sitoutuminen noudattamaan organisaation ympäristönäkökohtiin liittyviä lakisääteisiä ja muita vaatimuksia

— sitoutuminen ympäristön pilaantumisen ehkäisemiseen

— sitoutuminen parantamaan jatkuvasti ympäristönsuojelun tasoa.

Ympäristöpolitiikka luo puitteet toiminnalle sekä strategisten ympäristöpäämäärien ja -tavoitteiden asettamiselle (ks. jäljempänä). Sen on oltava selkeä, ja siinä on käsiteltävä tärkeimpiä painopisteitä, joiden perusteella erityispäämäärät ja -tavoitteet voidaan määritellä tarkemmin.

2.2.3 Suunnittelu

Kun edellä esitetyt perusasiat on ratkaistu, prosessissa siirrytään suunnitteluvaiheeseen.

2.2.3.1 Ympäristöpäämäärät ja -tavoitteet

”’Ympäristöpäämäärällä’ tarkoitetaan ympäristöpolitiikkaan perustuvaa, organisaation saavutettavakseen itselleen asettamaa yleisluonteista ympäristöpyrkimystä, joka on mahdollisuuksien mukaan mitattavissa.”

”’Ympäristötavoitteella’ tarkoitetaan ympäristöpäämääriin perustuvaa, organisaatioon tai sen osiin sovellettavaa yksityiskohtaista tulosvaatimusta, joka on tarpeen asettaa ja täyttää kyseisten päämäärien saavuttamiseksi.”

Organisaation on laadittava ja dokumentoitava päämäärät ja yksityiskohtaiset tavoitteet jokaiselle organisaatiossa määritetylle näkökohdalle ympäristöpolitiikkansa mukaisesti.

Kun päämäärät on määritelty, niitä varten on asetettava asianmukaiset tavoitteet. Tavoitteiden avulla voidaan suunnitella, mitä yksittäisiä toimia on toteutettava hyvän ympäristöasioiden hallinnan aikaansaamiseksi.

Esimerkki:







Ympäristöpäämäärä Minimoidaan vaarallisen jätteen tuotanto. Tavoite Vähennetään orgaanisten liuottimien käyttöä prosessissa 20 prosentilla kolmessa vuodessa. Toimenpide Liuottimia käytetään uudelleen, aina kun se on mahdollista. Orgaanisia liuottimia kierrätetään.

Päämäärien ja tavoitteiden on oltava organisaation ympäristöpolitiikan mukaisia ja mahdollisuuksien mukaan mitattavissa. Tässä ovat hyödyllisiä niin sanotut SMART-kriteerit:

— Täsmällinen – jokaisen tavoitteen on koskettava vain yhtä asiaa.

— Mitattava – jokainen tavoite on ilmaistava määrällisesti.

— Saavutettava – tavoitteet on voitava saavuttaa.

— Realistinen – tavoitteiden on oltava vaativia mutta ei kohtuuttomia, ja niillä on pyrittävä jatkuvasti parempaan. Tavoitteita voidaan aina tarkistaa sen jälkeen, kun ne on saavutettu.

— Aikasidonnainen – jokaisen tavoitteen saavuttamiselle on asetettava määräaika.

Jos kyseessä olevaa alaa varten on saatavilla EMAS-asetuksen 46 artiklassa tarkoitettuja alakohtaisia viiteasiakirjoja, organisaatioiden olisi käytettävä niiden asianmukaisia osia. Niitä olisi käytettävä määriteltäessä ja tarkistettaessa organisaation ympäristöpäämääriä ja -tavoitteita ympäristökatselmuksessa havaittujen asiaankuuluvien ympäristönäkökohtien mukaisesti. Määritettyjen huipputason osaamisen vertailuesimerkkien tason saavuttaminen ei kuitenkaan ole pakollista, sillä EMAS-järjestelmässä organisaatiot voivat itse arvioida kustannusten ja hyötyjen perusteella, miten käyttökelpoisia vertailuesimerkit ja parhaat toimintatavat niille ovat.

2.2.3.2 Ympäristöohjelma

”’Ympäristöohjelmalla’ tarkoitetaan kuvausta toteutetuista tai suunnitelluista toimenpiteistä, tehtävistä ja keinoista, joilla pyritään saavuttamaan ympäristöpäämäärät ja tavoitteet, sekä ympäristöpäämäärien ja -tavoitteiden toteuttamiselle asetettuja määräaikoja.”

Ympäristöohjelma on keino, jonka avulla organisaatio voi suunnitella ja toteuttaa uudistuksia päivittäin. Ohjelmaa on pidettävä ajan tasalla, ja sen on oltava riittävän yksityiskohtainen, jotta sen perusteella saadaan yleiskuva etenemisestä kohti tavoitteita. Ohjelmassa on mainittava, kuka vastaa päämäärien ja tavoitteiden saavuttamisesta, sekä tiedot ohjelman resursseista ja määräajoista. Resurssit (esim. taloudelliset, tekniset tai henkilöstöresurssit) eivät itsessään voi olla ympäristöpäämääriä.

Ohjelma laaditaan käytännössä usein taulukon muotoon, ja siinä esitetään seuraavat asiat:

— ympäristöpäämäärät, jotka on yhdistetty välittömiin ja välillisiin näkökohtiin

— yksittäiset tavoitteet päämäärien saavuttamiseksi ja

— toimet, tehtävät, keinot ja määräajat jokaisen tavoitteen osalta: — — toimen (toimien) kuvaus — tavoitteesta vastaava henkilö — tilanne toteutuksen alkaessa — tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavat keinot — tavoitteessa etenemisen seurantatiheys — lopullinen saavutettava tulos, määräaika mukaan luettuna — edellä mainittuun prosessiin liittyvät tallenteet on säilytettävä.

Ohjelmaa laadittaessa on otettava huomioon sekä välittömät että välilliset näkökohdat. Organisaation on sitouduttava parantamaan ympäristönsuojelunsa tasoa jatkuvasti.

Päättäessään toimista, joita toteutetaan ympäristönsuojelun tasonsa parantamiseksi, organisaatioiden olisi otettava huomioon EMAS-asetuksen 46 artiklassa tarkoitettujen alakohtaisten viiteasiakirjojen asianmukaiset osat, jos kyseessä olevaa alaa varten on saatavilla alakohtaisia viiteasiakirjoja.

Organisaatioiden olisi erityisesti otettava huomioon asiaankuuluvat ympäristöasioiden hallinnan parhaat toimintatavat ja vertailuesimerkit huipputason osaamisesta (jotka antavat viitteitä parhaiden suoriutujien saavuttamasta ympäristönsuojelun tasosta) määritellessään toimenpiteitä ja toimia ja asettaessaan mahdollisesti painopisteitä ympäristönsuojelunsa tason parantamiseksi (edelleen).

Ympäristöasioiden hallinnan parhaiden toimintatapojen täytäntöönpano tai määritettyjen huipputason osaamisen vertailuesimerkkien tason saavuttaminen ei kuitenkaan ole pakollista, sillä EMAS-järjestelmässä organisaatiot voivat itse arvioida kustannusten ja hyötyjen perusteella, miten käyttökelpoisia vertailuesimerkit ja parhaat toimintatavat niille ovat.

2.2.4 Järjestelmän toteuttaminen ja toiminta

2.2.4.1 Resurssit, roolit, vastuut ja valtuudet

EMASin menestyksellinen käyttö edellyttää, että ylin johto on valmis hyväksymään järjestelmän tueksi tarvittavat resurssit ja organisaatiorakenteet. Tällaisia ovat muun muassa henkilöresurssit ja henkilöstön erityistaidot, organisaation infrastruktuuri, teknologia sekä taloudelliset resurssit.

Olemassa olevat organisaation infrastruktuuri, johtamiskäytännöt ja -menettelyt on tutkittu ympäristökatselmuksessa. Tässä vaiheessa on aika muokata tarvittaessa sisäisiä rakenteita ja menettelyjä.

Organisaation ylimmän johdon on nimettävä johdon edustaja eli henkilö, joka viime kädessä vastaa ympäristöjärjestelmästä. Hänen tehtävänsä on varmistaa, että kaikki ympäristöjärjestelmää koskevat vaatimukset on täytetty ja että järjestelmä toimii ja on ajan tasalla. Hän myös tiedottaa ylimmälle johdolle järjestelmän toiminnasta ja raportoi sen vahvuuksista ja heikkouksista sekä tarvittavista parannuksista.

Edustajalla on oltava ympäristöalan pätevyys ja kokemusta ympäristöasioista, ympäristöön liittyvistä lakisääteisistä vaatimuksista ja johtamisesta. Hänellä on oltava ryhmätyö-, johtamis- ja koordinointitaidot. Organisaation on varmistettava, että tällaista asiantuntemusta on saatavilla organisaation sisällä.

Organisaation on määriteltävä kokemus ja tiedot, joita hyvä ympäristöasioiden hallinnan taso henkilöstöltä edellyttää.

Sen on luotava ja toteutettava menettely, jonka avulla tunnistetaan koulutustarpeet, ja ylläpidettävä sitä, sekä ryhdyttävä tarvittaviin toimiin sen varmistamiseksi, että ympäristöjärjestelmän parissa työskentelevillä henkilöillä on asianmukaiset tiedot

— organisaation ympäristöpolitiikasta

— organisaatioon sovellettavista lakisääteisistä vaatimuksista ja muista ympäristövaatimuksista

— koko organisaatiolle ja omille tehtäväalueilleen asetetuista päämääristä ja tavoitteista

— ympäristönäkökohdista ja -vaikutuksista sekä niiden tarkkailumenetelmistä

— omista rooleistaan ja vastuistaan ympäristöjärjestelmässä.

Kaikkien organisaation työntekijöiden tai sen nimissä toimivien henkilöiden on oltava tietoisia tehtävistään EMAS-järjestelmässä ja järjestelmän ympäristöhyödyistä. Heille on tarjottava koulutusta ympäristötietoisuudesta ja organisaation ympäristöjärjestelmästä tai ainakin mahdollisuus tällaiseen koulutukseen.

Ympäristötietoisuus voidaan saavuttaa koulutuksella tai muilla toimilla, kuten viestintäkampanjoilla, mielipidetutkimuksilla jne.

Aktiivisesti osallistuvat työntekijät ovat liikkeelle paneva voima jatkuvassa ja menestyksellisessä parannustyössä ja auttavat vakiinnuttamaan EMAS-järjestelmän organisaatioon. Osallistumiskanavia voivat olla esimerkiksi ympäristökomitea, työryhmät, aloitejärjestelmät, kannustinohjelmat tai muut toimet.

Työntekijöille on annettava tehtäviä järjestelmän eri kehittämis- ja toteuttamistasoilla. He voivat osallistua esimerkiksi

— ympäristönäkökohtien määrittelemiseen

— menettelyjen ja/tai ohjeiden laadintaan ja arviointiin

— ympäristöpäämääriä ja -tavoitteita koskevien ehdotusten tekemiseen

— sisäiseen auditointiprosessiin

— EMAS-ympäristöselonteon laadintaan.

Johdon on annettava työntekijöille jatkuvasti palautetta ja pyydettävä sitä heiltä.

2.2.4.2 Viestintä

Hyvä sisäinen ja ulkoinen kaksisuuntainen viestintä on tärkeää, jotta EMAS-rekisteröity ympäristöjärjestelmä voidaan toteuttaa onnistuneesti. Organisaation on tunnistettava tarve kommunikoida sidosryhmien kanssa ympäristöasioista ja annettava arvoa tällaiselle kommunikoinnille. Organisaatio on velvollinen julkistamaan ympäristöselonteon, ja sen on määriteltävä viestinnän sisältö ja kohderyhmä. Sen on tarkkailtava viestintänsä tuloksia ja otettava selville, onko viestintä ollut tehokasta.

Sisäisen viestinnän on kuljettava molempiin suuntiin (johdolta alaisille ja alaisilta johdolle). Apuna voidaan käyttää esimerkiksi intranetiä, esitteitä, sisäisiä julkaisuja, tiedotteita, aloitelaatikkoja, kokouksia ja ilmoitustauluja.

Esimerkkejä ulkoisesta viestinnästä ovat EMAS-ympäristöselonteko, internet, toimintapäivät, lehdistötiedotteet, esitteet ja EMAS-logon käyttäminen, jos se on mahdollista ja luvallista ( 15 ).

2.2.4.3 Dokumentointi ja asiakirjojen hallinta

Ympäristöjärjestelmä on dokumentoitava, ja dokumentoinnin on katettava

— ympäristöpolitiikka

— ympäristöpäämäärät ja -tavoitteet

— ympäristöjärjestelmän laajuuden kuvaus

— ympäristöjärjestelmän pääosien kuvaus

— roolit, vastuut ja valtuudet

— toiminnanohjauksen hallintamenettely

— operatiiviset menettelyt

— toimintaohjeet.

Dokumentoinnin on oltava selkeää ja ytimekästä sekaannusten tai väärinkäsitysten välttämiseksi.

EMAS-asiakirjat voidaan liittää muihin hallintajärjestelmiin (esimerkiksi laatu-, energia- tai työterveys- ja työturvallisuusjärjestelmään) tai päinvastoin, jos näin vältetään päällekkäisyydet ja vähennetään byrokratiaa.

Pk-yritysten on pyrittävä tarjoamaan henkilöstölleen selkeää, yksinkertaista ja helppokäyttöistä dokumentaatiota.

Käsikirjassa käsitellään ympäristöpolitiikkaa, ympäristökäytäntöjä ja -toimintoja. Se on liitettävä osaksi organisaation vuotuista johtamissuunnitelmaa. Käsikirjan ei tarvitse olla pitkä ja monimutkainen. Sen tarkoituksena on auttaa henkilöstöä ymmärtämään, miten organisaatio on luonut ja organisoinut ympäristöjärjestelmänsä, miten järjestelmän eri osat liittyvät toisiinsa ja mitkä ovat tiettyjen ihmisten tehtävät järjestelmässä. Käsikirja ei ole pakollinen, mutta useimmat organisaatiot ovat laatineet sellaisen.

Menettelyjä käsittelevissä asiakirjoissa kuvataan, MITEN, MILLOIN ja KENEN TOIMESTA eri toimet on toteutettava.

Esimerkkejä menettelyistä:

— merkittävien näkökohtien määrittely ja arviointi

— lainsäädännön noudattamisen hallinta

— määriteltyjen merkittävien ympäristönäkökohtien hallinta

— tarkkailun ja mittausten hallinta

— hätävalmiuden hallinta

— poikkeamien sekä ehkäisevien ja korjaavien toimenpiteiden hallinta

— ympäristöpätevyyden, -koulutuksen ja -tietoisuuden määrittely ja hallinta

— viestinnän hallinta

— asiakirjojen hallinta

— tallenteiden hallinta

— sisäisten auditointien hallinta.

Toimintaohjeiden on oltava selkeät ja helppotajuiset. Niissä on selitettävä kunkin toiminnan merkitys, siihen liittyvä ympäristöriski, sitä toteuttavan henkilöstön erityiskoulutus sekä se, miten toimintaa on valvottava. Toimintaohjeita on ehkä hyvä havainnollistaa kuvin, symbolein tai muilla tavoin, jotta kaikki työntekijät ymmärtävät ne helposti.

Organisaation on luotava ja toteutettava menettely, jolla ympäristöjärjestelmää varten laadittuja asiakirjoja hallitaan, ja ylläpidettävä sitä. Erityistä huomiota on kiinnitettävä tallenteisiin (ks. 2.2.5.4).

Tämä edellyttää seuraavaa menettelyä:

Järjestelmän avulla on varmistettava, että asiakirjojen eri versiot ovat jatkuvasti saatavilla ja että asiakirjat säilyvät luettavina ja helposti tunnistettavina.

Järjestelmään voidaan sisällyttää ulkoisista lähteistä tulevia asiakirjoja, koska ne ovat usein tärkeä apu varmistettaessa, että ympäristöjärjestelmä toimii moitteettomasti. Tällaisia asiakirjoja voivat olla esimerkiksi paikallis- ja muiden viranomaisten toimittamat tiedot, laitteiden käyttöoppaat ja työterveys- ja työturvallisuuslehtiset.

2.2.4.4 Toiminnan ohjaus

Toiminnan ohjauksessa määritetään ja suunnitellaan toiminnot, jotka liittyvät ympäristöpolitiikan, -päämäärien ja -tavoitteiden mukaisiin merkittäviin ympäristönäkökohtiin (ks. kuvio 7). Se saattaa kattaa myös muita toimintoja, kuten laitehuollon, toimintojen käynnistys- ja pysäytystilanteet, toimipaikassa työskentelevien urakoitsijoiden ohjauksen sekä toimittajien tai myyjien tarjoamat palvelut. Organisaatiossa on oltava menettelyt määriteltyjen riskien käsittelemiseksi, tavoitteiden asettamiseksi ja ympäristönsuojelun tason mittaamiseksi (mieluiten selkeiden ympäristöindikaattorien avulla). Menettelyissä on määriteltävä tavanomaiset olosuhteet. Tavanomaisesta poikkeavat olosuhteet ja hätätilanteet on määriteltävä ja kuvailtava. Toiminnanohjausmenettelyt on dokumentoitava hyvin, ja niistä on tehtävä sisäisiä auditointeja.

2.2.4.5 Valmius ja toiminta hätätilanteissa

Organisaation on luotava ja toteutettava menettelyt mahdollisten hätä- ja onnettomuustilanteiden tunnistamiseen, ja yläpidettävä tällaisia menettelyjä. Näin voidaan

— välttää onnettomuuksien riski

— kuvata organisaation toiminta onnettomuustilanteissa

— ehkäistä tai lieventää niihin liittyviä haitallisia ympäristövaikutuksia.

Valmiussuunnitelma on keskeisen tärkeä teollisuudessa ja organisaatioissa, joiden toimintoihin sisältyy mahdollisia riskejä.

Organisaation on määräajoin katselmoitava hätävalmiutensa (tarvittava koulutus mukaan luettuna) ja toimintasuunnitelmansa. Sen on tarvittaessa päivitettävä ne varsinkin hätä- tai onnettomuustilanteiden jälkeen. Menettelyt on myös testattava säännöllisin väliajoin.

2.2.5 Arviointi

2.2.5.1 Tarkkailu ja mittaukset

Jotta tarkkailun ja mittausten tuloksista saataisiin lisäarvoa, organisaation on luotava ja toteutettava menettelyt, joilla tarkkaillaan ja mitataan säännöllisesti ilmapäästöjä, jätteitä, vettä, melua ja muita merkittäviä parametreja, ja ylläpidettävä tällaisia menettelyjä. Keskeisistä ympäristönsuojelun tason indikaattoreista raportoiminen on pakollista (ks. 2.3.2).

Tarkkailua koskevat lakisääteiset vaatimukset on otettava huomioon, ja tarkkailukriteerien, kuten tarkastustiheyden ja menetelmien on täytettävä kyseiset vaatimukset. Näitä asioita koskevilla tiedoilla voidaan varmistaa

— lakisääteisten vaatimusten ja määräysten noudattaminen

— ympäristönsuojelun tason oikea arviointi

— täydellinen ja avoin EMAS-selonteko.

Organisaation tarpeista riippuen voidaan mitata ja tarkkailla myös muita tekijöitä, kuten

— merkittäviä ympäristönäkökohtia

— ympäristöpolitiikkaa ja -päämääriä

— työntekijöiden ympäristötietoisuuden tasoa jne.

Mittausvälineet on kalibroitava säännöllisin väliajoin lainsäädännön noudattamiseksi ja oikeiden tulosten saamiseksi.

2.2.5.2 Lainsäädännön noudattamisen arviointi

Lainsäädännön noudattaminen on keskeinen EMAS-asetuksen vaatimus, eikä organisaatio voi rekisteröityä ilman sitä. Organisaation onkin luotava menettely, jolla lainsäädännön noudattaminen tarkistetaan ja arvioidaan säännöllisesti.

Paras tapa on laatia luettelo kaikista asiaankuuluvista säädöksistä ja erityisvaatimuksista ja verrata luetteloa organisaation omiin olosuhteisiin (ks. taulukko 6). Suurempien ja monimutkaisempien organisaatioiden on ehkä käytettävä tietokantoja tai pyydettävä ulkopuolista apua.

Jos todentaja havaitsee tilanteita, joissa lainsäädäntöä tai sopimusvelvoitteita ei ole noudatettu (jäljempänä ’laiminlyöntejä’) ja joita ei ole korjattu, hän ei voi vahvistaa ympäristöselontekoa eikä allekirjoittaa lopullista ilmoitusta (liite VII).







Taulukko 6 Esimerkki yksinkertaisesta lainsäädännön noudattamisen arvioinnista Sovellettava ympäristölainsäädäntö Erityisvaatimus Organisaation tilanne Tulos Jätelainsäädäntö — Lupa tuottaa jätettä — Jätehuolto — Lupa vanhentunut — Jätehuolto hallinnassa Hankitaan päivitetty lupa Ilmapäästölainsäädäntö — Päästörajat (typpioksidit, rikkioksidit, hiukkaset jne.) — Lupa kattiloihin — Raja-arvojen alapuolella — Lupa päivitetty OK Melulainsäädäntö — Alueella noudatettava meluraja — Sallitun tason alapuolella OK Jäteveden käsittelyä koskeva lainsäädäntö — Erityiskäsittely (fosforin ja typen poistaminen) — Jätevesien raja-arvot — Lupa päästää jätevettä vesistöön — Ei vielä käytössä — Raja-arvoja ei noudateta täysin — Lupaa ei päivitetty Tilanne korjataan Kasvihuonekaasuja koskevat lait — Osoitetut kasvihuonekaasujen raja-arvot — Raja-arvojen alapuolella Joitakin päästölupia voidaan myydä

2.2.5.3 Poikkeamat sekä korjaavat ja ehkäisevät toimenpiteet

Organisaation on luotava ja toteutettava menettely, jolla käsitellään todelliset ja mahdolliset poikkeamat EMAS-vaatimuksista, ja ylläpidettävä sitä.

Menettelyyn on sisällyttävä keinoja, joilla voidaan

— tunnistaa ja korjata poikkeama

— tutkia poikkeaman syy ja vaikutukset

— arvioida poikkeaman uusiutumisen estämistoimenpiteiden tarve

— tallentaa suoritettujen korjaavien toimenpiteiden tulokset

— arvioida poikkeamia ehkäisevien toimenpiteiden tarve

— toteuttaa asiaankuuluvat ehkäisevät toimenpiteet poikkeamien välttämiseksi ja

— katselmoida korjaavien ja ehkäisevien toimenpiteiden tehokkuus.

Poikkeama tarkoittaa, ettei menettelyissä ja teknisissä ohjeissa määritettyjä perusvaatimuksia täytetä.

Poikkeamia saattaa syntyä inhimillisen virheen tai toteutuksessa tapahtuneen virheen vuoksi. Muutokset poikkeaman korjaamiseksi ja sen uusiutumisen estämiseksi on tehtävä mahdollisimman pikaisesti.

Poikkeamia voidaan havaita seuraavissa yhteyksissä:

— toiminnan ohjaus

— sisäinen tai ulkoinen auditointi

— johdon katselmus tai

— päivittäinen toiminta.

EMAS-järjestelmästä vastaavan johdon edustajan on saatava tieto poikkeamista, jotta hän voi tehdä päätöksiä mahdollisista korjaavista toimenpiteistä.

Jos mahdollisia poikkeamia havaitaan, tästä on ilmoitettava EMAS-järjestelmästä vastaavalle johdon edustajalle, jotta hän voi tehdä päätöksiä mahdollisista ehkäisevistä toimenpiteistä.

Sekä korjaavia että ehkäiseviä toimenpiteitä koskevat tiedot on tallennettava. Toimenpiteiden vuoksi joudutaan ehkä muuttamaan ympäristöjärjestelmän dokumentointia.

2.2.5.4 Tallenteiden hallinta

Organisaation on luotava järjestelmä ylläpitääkseen tallenteita, joilla se osoittaa täyttävänsä ympäristöjärjestelmänsä vaatimukset.

Organisaation on luotava ja toteutettava menettely tallenteidensa hallintaa varten ja ylläpidettävä tällaista menettelyä. Menettelyn on katettava muun muassa tallenteiden tunnistaminen, säilyttäminen, suojaaminen, esille saanti, pysyvyys ja hävittäminen.

Tallenteiden täytyy olla tunnistettavissa, luettavia, jäljitettävissä ja päivitettyjä, ja niiden tulee myös säilyä tällaisina.

Esimerkkejä tallenteista:

— sähkön, veden ja raaka-aineiden kulutus

— syntynyt jäte (vaarallinen ja vaaraton jäte)

— kasvihuonekaasupäästöt

— häiriötilanteet, onnettomuudet ja valitukset

— lakisääteiset vaatimukset

— auditointiselvitykset ja johdon katselmukset

— tarkastusraportit

— merkittävät ympäristönäkökohdat

— poikkeamat sekä korjaavat ja ehkäisevät toimenpiteet

— viestintä ja koulutus

— henkilöstön tekemät aloitteet

— koulutus ja seminaarit.

2.2.6 Sisäinen auditointi

EMAS-asetuksen liitteessä III kiinnitetään erityistä huomiota sisäiseen auditointiin.

”’Sisäisellä ympäristöauditoinnilla’ tarkoitetaan järjestelmällistä, dokumentoitua, säännöllistä ja puolueetonta arviointia organisaation, ympäristöjärjestelmän ja ympäristönsuojeluprosessien ympäristönsuojelun tasosta.”

Organisaation on luotava johtamisjärjestelmän osaksi sisäisen auditoinnin menettely. Menettelyn on katettava vastuut ja vaatimukset auditointien suunnittelua ja suorittamista sekä tulosten raportointia ja tallenteiden ylläpitoa varten, sekä auditointien kriteerien, laajuuden, suoritustaajuuden ja menetelmien määrittäminen.

Sisäisen auditoinnin tavoitteena on

— määrittää, täyttääkö ympäristöjärjestelmä EMAS-asetuksen vaatimukset;

— määrittää, onko ympäristöjärjestelmä toteutettu ja onko sitä pidetty yllä asianmukaisesti;

— taata, että organisaation johto saa tiedot, joita se tarvitsee tarkastellakseen organisaation ympäristönsuojelun tasoa;

— määrittää ympäristöjärjestelmän tehokkuus.

Auditointi on suoritettava objektiivisesti puolueettoman henkilöstön toimesta. Sisäinen auditoija voi olla koulutettu henkilöstön jäsen tai organisaation ulkopuolinen henkilö tai ryhmä.

Yleiset säännöt

— Laaditaan auditointiohjelma.

— Määritellään auditoinnin laajuus. Laajuus riippuu organisaation koosta ja tyypistä. Tässä yhteydessä on määriteltävä auditoinnissa käsiteltävät aihealueet, auditoitavat toiminnot, huomioon otettavat ympäristökriteerit ja auditoinnin kattama ajanjakso.

— Yksilöidään auditoinnin suorittamiseksi tarvittavat resurssit: esimerkiksi koulutettu henkilöstö, jolla on hyvä tuntemus toiminnasta, teknisistä näkökohdista, ympäristönäkökohdista ja lakisääteisistä vaatimuksista.

— Varmistetaan, että kaikki organisaation toiminnot suoritetaan aiemmin määriteltyjen menettelyjen mukaisesti.

— Määritetään mahdolliset uudet ongelmat ja otetaan käyttöön toimenpiteet niiden esiintymisen ehkäisemiseksi.

Sisäisen auditoinnin vaiheet

2.2.6.1 Auditointiohjelma ja auditointivälit

Ohjelmaan on sisällyttävä seuraavat seikat:

— Sisäisen auditoinnin erityiset tavoitteet.

— Se, miten arvioidaan, onko ympäristöjärjestelmä johdonmukainen, noudatetaanko siinä organisaation ympäristöpolitiikkaa ja -ohjelmaa ja täyttääkö se EMAS-vaatimukset.

— Sen arvioiminen, onko ohjelma sovellettavassa ympäristölainsäädännössä asetettujen vaatimusten mukainen.

Organisaation on suoritettava sisäisiä auditointeja vuosittain, jotta se saisi oikean kuvan merkittävistä ympäristönäkökohdistaan. Auditointijakso, joka kattaa kaikki organisaation toiminnot, on saatava päätökseen kolmen vuoden kuluessa. Pienet organisaatiot voivat pidentää tätä ajanjaksoa neljään vuoteen.

Yksittäisen toiminnon auditointiväli vaihtelee seuraavien seikkojen perusteella:

— toimintojen luonne, laajuus ja monimutkaisuus

— toiminnon ympäristövaikutusten merkittävyys

— edellisissä auditoinneissa havaittujen ongelmien tärkeys ja kiireellisyys

— ympäristöongelmien tausta.

Sääntönä on, että monimutkaisia toimintoja, joiden ympäristövaikutukset ovat muita merkittävämpiä, on auditoitava useammin.

Tyydyttävien tulosten aikaansaamiseksi kaikilla sisäiseen auditointiin osallistuvilla työntekijöillä on oltava selkeä käsitys hankkeen ympäristöpäämääristä ja osallistuvien henkilöiden (esimerkiksi johtajien, päälliköiden, työntekijöiden ja auditoijien) tehtävistä.

2.2.6.2 Sisäiset auditointitoimet

Sisäiseen auditointiin on valmistauduttava etukäteen. Ensin nimetään auditoija tai auditointiryhmä. Organisaatio voi käyttää omaa henkilöstöään auditoijina tai palkata ulkopuolisia auditoijia. Auditoijien on oltava objektiivisia ja puolueettomia, ja heillä on oltava asianmukaiset taidot ja koulutus. Auditoijan tai auditointiryhmän on

— laadittava hyvä auditointisuunnitelma keräämällä tietoa organisaation kanssa sovitusta päämäärästä, laajuudesta, paikasta ja ajankohdasta

— toimitettava auditointisuunnitelma organisaatiolle hyvissä ajoin etukäteen

— laadittava tarkistuslistoja

— jaettava tehtävät auditointiryhmässä.

Jotta auditointi vastaisi tarkoitustaan, auditointiryhmän on tarkastettava, noudetaanko ympäristölainsäädäntöä, onko päämäärät ja tavoitteet saavutettu ja onko ympäristöjärjestelmä tehokas ja riittävä.

Auditointiprosessissa on oltava seuraavat vaiheet:

— ympäristöjärjestelmän hahmottaminen

— järjestelmän vahvuuksien ja heikkouksien arviointi

— merkityksellisen näytön kerääminen (esim. data, tallenteet, asiakirjat)

— auditointihavaintojen arviointi

— auditoinnin johtopäätösten valmistelu

— selvitys auditointihavainnoista ja auditoinnin johtopäätöksistä.

2.2.6.3 Selvitys auditointihavainnoista ja auditoinnin johtopäätöksistä

Auditointiselvityksen tavoitteena on toimittaa johdolle

— kirjallinen näyttö auditoinnin laajuudesta

— tietoa siitä, missä määrin päämäärät on saavutettu

— tietoa siitä, ovatko päämäärät organisaation ympäristöpolitiikan mukaiset

— tietoa tarkkailujärjestelmän luotettavuudesta ja tehokkuudesta

— mahdollisia ehdotuksia korjaavista toimenpiteistä.

Selvitys on toimitettava EMAS-järjestelmästä vastaavalle johdon edustajalle, joka viimeistelee korjaavat toimenpiteet, jos poikkeamia (myös mahdollisia laiminlyöntitapauksia) on havaittu.

2.2.7 Johdon katselmus

Ylimmän johdon on säännöllisin väliajoin (vähintään vuosittain) katselmoitava ympäristöjärjestelmä varmistaakseen, että se on tarkoituksenmukainen ja tehokas. Johdon katselmus on tallennettava ja tallenteet säilytettävä.

Johdon katselmuksen sisältö

Lähtötiedot:

— sisäisten auditointien tulokset ja arvio siitä, onko lainsäädäntöä noudatettu

— yhteydenotot organisaation ulkopuolelta

— valitukset

— päämäärien ja tavoitteiden saavuttamisen taso

— korjaavien ja ehkäisevien toimenpiteiden tilanne

— edellisten johdon katselmusten perusteella toteutetut jatkotoimet

— muuttuvat olosuhteet, esimerkiksi muutokset lainsäädännössä ja ympäristömuutokset

— parannussuositukset.

Tuloksiin sisältyvät kaikki päätökset ja toiminnot sekä muutokset ympäristöpolitiikassa, -päämäärissä ja -tavoitteissa ja muissa ympäristöjärjestelmän näkökohdissa.

2.3 EMAS-YMPÄRISTÖSELONTEKO

”’Ympäristöselonteolla’ tarkoitetaan yleisölle ja muille sidosryhmille annettavia kattavia tietoja organisaation rakenteesta ja toiminnasta; ympäristöpolitiikasta ja ympäristöjärjestelmästä; ympäristönäkökohdista ja ympäristövaikutuksista; ympäristöohjelmasta, -päämääristä ja -tavoitteista; ympäristönsuojelun tasosta ja soveltuvien ympäristöön liittyvien lakisääteisten vaatimusten noudattamisesta organisaatiossa.”

Selonteko on erityispiirre, joka erottaa EMAS-järjestelmän muista ympäristöjärjestelmistä.

Siinä vahvistetaan yleisölle, että organisaatio on sitoutunut toteuttamaan ympäristötoimia.

Organisaatiolle se on hyvä tilaisuus kertoa toimistaan ympäristön parantamiseksi.

EMAS-asetuksessa asetetaan joitakin selontekoa koskevia vähimmäisvaatimuksia, mutta organisaatio voi päättää, kuinka yksityiskohtainen selonteko on; se voi päättää myös sen rakenteesta ja ulkoasusta, kunhan sisältö on selkeä, luotettava ja totuudenmukainen. Organisaatio voi sisällyttää ympäristöselonteon vuosikertomukseensa tai johonkin muuhun kertomukseen, esimerkiksi yhteiskuntavastuuta koskevaan kertomukseen.

2.3.1 EMAS-ympäristöselonteon vähimmäissisältö

1) Selkeä ja yksiselitteinen kuvaus EMAS-järjestelmään rekisteröitävästä organisaatiosta ja yhteenveto sen toiminnasta, tuotteista ja palveluista sekä tarpeen vaatiessa suhteesta mahdolliseen emo-organisaatioon

Sisältöä havainnollistetaan kaavioiden, karttojen, vuokaavioiden, ilmavalokuvien jne. avulla. Toimintojen kuvaamiseen on käytettävä myös NACE-koodeja.

2) Organisaation ympäristöpolitiikka ja lyhyt kuvaus organisaation ympäristöjärjestelmästä

Järjestelmän asianmukainen kuvaus on tärkeä, jotta voidaan antaa selkeät tiedot toimintarakenteesta. Myös ympäristöpolitiikka on esiteltävä.

3) Kuvaus organisaation kaikista merkittävistä välittömistä ja välillisistä ympäristönäkökohdista, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja selitys kyseisiin näkökohtiin liittyvien vaikutusten luonteesta (EMAS-asetuksen liitteessä I oleva 2 kohta)

Välittömät ja välilliset ympäristönäkökohdat on esitettävä erikseen. Molempien vaikutukset on esitettävä käyttäen taulukoita tai vuokaavioita.

4) Kuvaus merkittäviin ympäristönäkökohtiin ja -vaikutuksiin liittyvistä ympäristöpäämääristä ja -tavoitteista

Selonteossa käytetään luetteloita tavoitteista ja päämääristä sekä indikaattoreita, joilla arvioidaan, kuinka ympäristönsuojelun tason parantamisessa on edistytty. Selontekoon sisällytetään ympäristöohjelma, ja siinä viitataan erityisiin toimenpiteisiin, joilla ympäristönsuojelun tasoa on jo parannettu tai aiotaan parantaa.

5) Yhteenveto saatavilla olevista tiedoista, joissa organisaation ympäristönsuojelun tasoa verrataan merkittävien ympäristövaikutusten osalta sen ympäristöpäämääriin ja -tavoitteisiin. Raportoinnissa on käytettävä keskeisiä indikaattoreita ja muita soveltuvia ympäristönsuojelun tason indikaattoreita, jotka on esitetty EMAS-asetuksen liitteessä IV olevassa C osassa

Keskeisissä indikaattoreissa keskitytään kuuteen tärkeimpään osa-alueeseen, jotka ovat energia, materiaalit, vesi, jätteet, (maankäyttöön liittyvä) biologinen monimuotoisuus ja päästöt (ks. 2.3.2.2).

Organisaation on raportoitava ympäristönsuojelun tasostaan käyttämällä myös muita yksityiskohtaisempia indikaattoreita, jotka liittyvät sen ympäristökatselmuksessa mainittuihin merkittäviin ympäristönäkökohtiin (ks. 2.3.2.3). Jos merkittävistä välittömistä ja välillisistä ympäristönäkökohdista raportoimista varten ei ole saatavilla määrällisiä tietoja, organisaatioiden on raportoitava ympäristönsuojelun tasostaan laadullisten indikaattoreiden avulla.

Jos kyseessä olevaa alaa varten on saatavilla EMAS-asetuksen 46 artiklassa tarkoitettuja alakohtaisia viiteasiakirjoja, organisaatioiden olisi otettava huomioon niissä esitetyt asiaankuuluvat alakohtaiset ympäristönsuojelun tason indikaattorit valitessaan indikaattoreita ( 16 ), joita ne käyttävät ympäristönsuojelun tasoa koskevassa raportoinnissa.

6) Muut ympäristönsuojelun tasoon liittyvät tekijät, mukaan lukien lakisääteisten vaatimusten täyttäminen merkittävien ympäristövaikutusten kannalta

Käytetään taulukoita ja/tai kaavioita, joissa verrataan laissa säädettyjä viiteraja-arvoja organisaation mittaamiin ja/tai laskemiin raja-arvoihin.

Ympäristönsuojelun tasoa ei voida aina mitata tietoperusteisesti. Myös pehmeät tekijät ovat merkityksellisiä, ja niihin voi sisältyä esimerkiksi muutoksia käyttäytymisessä, prosesseja koskevia parannuksia ja muita ympäristönsuojelun tason parantamiseksi toteutettuja toimenpiteitä.

Näistä muista tekijöistä raportoidessaan organisaatioiden olisi otettava huomioon asiaankuuluvat EMAS-asetuksen 46 artiklassa tarkoitetut alakohtaiset viiteasiakirjat. Organisaatioiden olisi siksi mainittava, miten asiaankuuluvia ympäristöasioiden hallinnan parhaita toimintatapoja ja mahdollisia vertailuesimerkkejä huipputason osaamisesta on käytetty toimenpiteiden ja toimien määrittämisessä ja mahdollisesti painopisteiden asettamisessa niiden ympäristönsuojelun tason parantamiseksi (edelleen).

Organisaation olisi arvioitava ympäristöasioiden hallinnan parhaiden toimintatapojen ja huipputason osaamisen vertailuesimerkkien merkitystä ja sovellettavuutta ympäristökatselmuksessaan havaitsemiensa merkittävien ympäristönäkökohtien sekä teknisten ja taloudellisten näkökohtien mukaisesti.

Alakohtaisten viiteasiakirjojen niitä osatekijöitä (indikaattorit, ympäristöasioiden hallinnan parhaat toimintatavat tai vertailuesimerkit huipputason osaamisesta), joita organisaatio ei pidä merkityksellisinä ympäristökatselmuksessaan havaitsemiensa merkittävien ympäristönäkökohtien suhteen, ei tule sisällyttää kertomukseen eikä kuvata ympäristöselonteossa.

7) Viittaus sovellettaviin lakisääteisiin ympäristövaatimuksiin

EMAS-järjestelmä edellyttää lainsäädännön noudattamista. Ympäristöselonteossa voidaan kertoa, kuinka organisaatio täyttää tämän vaatimuksen.

Vaikka EMAS-rekisteröidyillä organisaatioilla pitäisi olla käytettävissään sisäinen luettelo kaikista asiaa koskevista lakisääteisistä vaatimuksista, kaikkia niitä ei tarvitse sisällyttää ympäristöselontekoon. Tässä yhteydessä riittää yleiskatsaus.

8) Ympäristötodentajan nimi ja akkreditointi- tai toimilupanumero sekä vahvistamisen päivämäärä

Jos organisaatio julkaisee ympäristöselontekonsa osana jotakin muuta selvitystä, ympäristöselonteko on nimettävä ympäristöselonteoksi ja organisaation on kerrottava, että ympäristötodentaja on vahvistanut sen. Vaikkei 25 artiklan 9 kohdassa tarkoitettua ilmoitusta ole pakko liittää EMAS-ympäristöselontekoon, parhaiden käytäntöjen mukaisesti näin olisi tehtävä.

2.3.2 Keskeiset indikaattorit ja muut soveltuvat ympäristönsuojelun tason indikaattorit

2.3.2.1 Keskeiset indikaattorit

Organisaatioiden on raportoitava sellaisista keskeisistä ympäristönsuojelun tason indikaattoreista (joita nimitetään myös ympäristönsuojelun tason avainindikaattoreiksi), jotka ovat merkityksellisiä organisaation välittömien ympäristönäkökohtien kannalta. Niiden on raportoitava myös muista sellaisista ympäristönsuojelun tason indikaattoreista, jotka ovat merkityksellisiä yksityiskohtaisempien ympäristönäkökohtien kannalta. Niiden on otettava huomioon mahdollisesti saatavilla olevat alakohtaiset viiteasiakirjat.

Keskeisiä indikaattoreita sovelletaan kaikenlaisiin organisaatioihin. Niillä mitataan seuraavia ympäristöasioiden tärkeimpiä osa-alueita:

— energia

— materiaalit

— vesi

— jätteet

— maankäyttö biologisen monimuotoisuuden kannalta

— päästöt.

Kuhunkin keskeiseen indikaattoriin kuuluu luku A (panos), luku B (tuotos) ja luku R (A:n ja B:n suhdeluku).

i) Luku A (panos)

Panos (luku A) ilmoitetaan seuraavasti:

a) vuosittainen energian kokonaiskulutus megawattitunteina (MWh) tai gigajouleina (GJ)

b) organisaation uusiutuvista energialähteistä tuottaman energian prosentuaalinen osuus kokonaiskulutuksesta (a).

Indikaattori (b) osoittaa organisaation uusiutuvista energialähteistä tosiasiallisesti tuottaman energian vuosikulutuksen prosentteina. Energiantoimittajalta ostettu energia ei sisälly tähän indikaattoriin, ja se voidaan katsoa osaksi ympäristöä säästäviä hankintoja.

Käytettyjen eri materiaalien vuosittainen massavirta, tonneina ilmaistuna, energian kantajia ja vettä lukuun ottamatta.

Eri materiaalien vuosittainen massavirta voidaan jakaa niiden käytön mukaan. Niihin voi sisältyä esimerkiksi raaka-aineita, kuten metallia, puuta tai kemikaaleja, tai välituotteita organisaation toiminnan mukaan.

Vuosittainen veden kokonaiskulutus kuutiometreinä ilmaistuna.

Tämä indikaattori edellyttää organisaation vuosittaisen veden kokonaiskulutuksen ilmoittamista.

Vedenkulutuksen eri tyypit on hyvä selventää ja raportoida kulutuksesta veden lähteen – esimerkiksi pintavesi, pohjavesi – mukaan.

Muita hyödyllisiä tietoja voivat olla jäteveden, käsitellyn ja uudelleen käytetyn jäteveden, sadeveden ja talousjäteveden kierrätyksen määrä.

Tämä kattaa

— jätteiden vuosittaisen kokonaistuotannon (tyypeittäin eriteltynä ja) tonneina ilmaistuna ja

— vuosittaisen ongelmajätteiden kokonaistuotannon tonneina tai kilogrammoina ilmaistuna.

Jätteistä ja ongelmajätteistä raportointi on EMAS-asetuksen mukaan pakollista. Kumpikin jätevirta on syytä eritellä tyypeittäin. Perustana on käytettävä ympäristökatselmuksen tuloksia, mukaan lukien jätteitä koskevaan raportointiin sovellettavat asiaankuuluvat lakisääteiset vaatimukset. Yksityiskohtaisempi raportointi voi perustua kansalliseen jätteiden luokittelujärjestelmään, jolla pannaan täytäntöön Euroopan jäteluettelo.

Jätetyypeistä raportointi esittämällä pitkiä luetteloita ei välttämättä vastaa tarkoitustaan ja voi aiheuttaa hämmennystä viestinnässä, minkä vuoksi yhtenä vaihtoehtona on tietojen kokoaminen yhteen Euroopan jäteluettelon mukaisesti. Silloin jätteiden määrät voidaan kirjata jätetyypeittäin: esimerkiksi metallit, muovit, paperi, liete ja tuhka. Talteen otettavan, kierrätettävän, energiantuotantoon käytettävän tai kaatopaikalle sijoitettavan jätteen määrää koskevien tietojen ilmoittaminen voi myös olla hyödyllistä.

Maankäyttö, rakennettu ala neliömetreinä ilmaistuna.

Biologinen monimuotoisuus on monimutkainen, suhteellisen uusi keskeisten indikaattorien aihe. Jotkin biologisen monimuotoisuuden vähenemiseen johtavista tekijöistä (ilmastonmuutos, päästöt/pilaantuminen) kuuluvat jo EMAS-asetuksessa tarkoitettujen ympäristönäkökohtien ja niihin liittyvien indikaattorien piiriin. Tällaisia ovat esimerkiksi energian- ja vedenkulutus, päästöt ja jätteet.

Kaikki biologista monimuotoisuutta koskevat indikaattorit eivät ole merkityksellisiä kaikkien alojen tai organisaatioiden kannalta, eikä kaikkia voida suoraan käyttää, kun nämä näkökohdat aletaan ottaa huomioon. Ympäristökatselmuksen pitäisi antaa selkeä käsitys merkityksellisistä tekijöistä. Organisaation ei pidä tarkastella pelkästään paikallisia vaikutuksia, vaan myös laajempia välittömiä ja välillisiä vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen. Näitä ovat esimerkiksi raaka-aineiden louhinta, hankinta- ja toimitusketju, tuotanto ja tuotteet, kuljetukset ja logistiikka sekä markkinointi ja viestintä. Mikään yksittäinen indikaattori ei ole merkityksellinen kaikkien organisaatioiden kannalta.

Maankäyttöön liittyvää biologisen monimuotoisuuden indikaattoria, josta säädetään EMAS-asetuksen liitteessä IV, voidaan pitää yhteisenä nimittäjänä. Se kattaa organisaation tilat ainoastaan rakennetun alan osalta. On kuitenkin erittäin suositeltavaa, että myös muut alueet, joiden maaperä on vettä läpäisemätön, sisällytetään maankäyttöä koskevaan indikaattoriin.

a) Vuosittaiset kasvihuonekaasujen (CO2, CH4, N2O, HFC, PFC ja SF6) kokonaispäästöt hiilidioksidiekvivalenttina ilmaistuna;

b) Vuosittaiset ilmaan joutuvat kokonaispäästöt (mukaan luettuna vähintään SO2-, NOx- ja PM-päästöt) kilogrammoina tai tonneina ilmaistuna.

Huomautus: Koska näiden aineiden vaikutukset ovat erilaiset, niitä ei pidä laskea yhteen.

Päästöjen, erityisesti kasvihuonekaasujen ja ilmansaasteiden, mittaamiseen käytettävä menetelmä on täsmennettävä ( 17 ). Lähtökohtana voidaan pitää, että organisaatioiden on otettava huomioon voimassa olevat lakisääteiset vaatimukset. Näin on selvästi sellaisten organisaatioiden kohdalla, joiden laitokset kuuluvat EU:n päästökauppajärjestelmän tai epäpuhtauksien päästöjä ja siirtoja koskevan eurooppalaisen rekisterin perustamisasetuksen soveltamisalaan. Muissa tapauksissa voidaan soveltaa yhteisiä eurooppalaisia, kansainvälisesti tunnustettuja tai kansallisia/alueellisia menetelmiä, mikäli sellaisia on saatavilla.

Vaikka keskeisistä indikaattoreista raportoiminen on pakollista ainoastaan välittömien näkökohtien osalta, organisaation on otettava huomioon kaikki merkittävät – välittömät ja välilliset – ympäristönäkökohdat. Näin ollen on parasta raportoida merkittävistä välillisistä kasvihuonekaasupäästöistä, mielellään erillään välittömistä päästöistä.

ii) Luku B (tuotos)

Vuosittainen kokonaistuotos (luku B) on sama osa-alueesta riippumatta, mutta se vaihtelee organisaatiotyypin mukaan:

a) Tuotantosektori (teollisuus): ilmoitetaan kokonaisbruttoarvonlisäys miljoonina euroina tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos tonneina ilmaistuna. Pienet organisaatiot voivat ilmoittaa vuosittaisen kokonaisliikevaihdon tai työntekijöiden määrän.

b) Muu kuin tuotantosektori (palveluala, hallinto): ilmoitetaan työntekijöiden määrä.

2.3.2.2 Keskeiset indikaattorit ja niihin liittyvät joustavuustekijät – perusteet

On tärkeää ymmärtää, miksi EMAS-asetuksessa säädetään indikaattorien määrittelystä ja joustavuudesta (EMAS-asetuksen liite IV).

Asetuksen liitteessä IV olevan C.1 kohdan mukaan indikaattoreiden on oltava sellaisia, että ne

a) antavat oikean kuvan organisaation ympäristönsuojelun tasosta;

b) ovat ymmärrettäviä ja yksiselitteisiä;

c) mahdollistavat vertailun edellisvuosiin nähden organisaation ympäristönsuojelun tason kehittymisen arviointia varten;

d) mahdollistavat tarvittaessa vertailun alakohtaisten, kansallisten tai alueellisten esimerkkien kanssa;

e) mahdollistavat tarvittaessa vertailun lainsäädännössä asetettujen vaatimusten kanssa.

Nämä ovat ympäristönsuojelun tason avainindikaattorien tärkeimmät tehtävät.

Indikaattorien käytössä voidaan kuitenkin jossain määrin joustaa, mikäli se auttaa täyttämään niiden tehtävän.

Tässä yhteydessä on säädetty seuraavaa:

— Edellytykset sille, että turvaudutaan liitteessä IV olevassa C.1 kohdassa tarkoitettuun salassapitolausekkeeseen – ”Jos tietojen antaminen vaikuttaisi haitallisesti (…) kaupallisten tai teollisten tietojen salassapitoon (…), organisaatio voi indeksoida kyseiset tiedot niistä raportoidessaan esimerkiksi määrittämällä vertailuvuoden (jonka indeksi on 100), jonka perusteella todellisen panoksen/vaikutuksen kehitys käy ilmi”. Tähän lausekkeeseen voidaan vedota, jos jonkin indikaattorin käyttö voisi johtaa sellaisten arkaluonteisten tietojen paljastumiseen, jotka antaisivat kilpailijalle mahdollisuuden laskea keskimääräisen tuotantohinnan.

— Edellytykset sille, että tietystä keskeisestä indikaattorista EI tarvitse raportoida liitteen IV mukaisesti – Liitteessä IV olevan C.2 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavasti: ”Jos organisaatio katsoo, että yksi tai useampi keskeinen indikaattori ei ole merkityksellinen sen välittömien merkittävien ympäristönäkökohtien kannalta, sen ei tarvitse raportoida näistä indikaattoreista. Organisaation on perusteltava näkemyksensä ympäristökatselmukseen viitaten”. Avoimuuden vuoksi kyseinen perustelu on mainittava myös ympäristöselonteossa. Koska kuhunkin keskeiseen indikaattoriin kuuluu luku A (panos), luku B (tuotos) ja luku R (A:n ja B:n suhdeluku), joustavuustekijää sovelletaan koko keskeiseen indikaattoriin sellaisenaan, myös A:n ja B:n suhteeseen.

— Edellytykset sille, että tietyn liitteessä IV tarkoitetun keskeisen indikaattorin SIJAAN raportoidaan jostakin muusta indikaattorista (A/B) – Jos organisaatio päättää olla raportoimatta jo(i)stakin liitteessä IV tarkoitetu(i)sta indikaattor(e)ista ja valitsee sen sijaan jonkin muun indikaattorin, myös kyseisessä indikaattorissa on otettava huomioon panos A ja tuotos B. Tämän joustomahdollisuuden käyttö on aina perusteltava viittaamalla ympäristökatselmukseen; on osoitettava, kuinka valittu vaihtoehto auttaa ilmaisemaan paremmin ympäristönsuojelun tason. Jos tarkasteltavaa alaa varten on saatavilla alakohtainen EMAS-viiteasiakirja, se on otettava huomioon tämän erityisen säännöksen kohdalla. Esimerkiksi ”työntekijöiden määrän” sijaan majoituspalvelu voi käyttää muuttujaa ”vierasöiden määrä”, koulu muuttujaa ”oppilasmäärä”, jätehuoltolaitos muuttujaa ”käsitellyn jätteen määrä tonneina” ja sairaala muuttujaa ”osastopotilaiden lukumäärä”.

— Edellytykset sille, että käytetään muita seikkoja panoksen (A) ja tuotoksen (B) ilmaisemiseksi liitteessä IV säädettyjen keskeisten indikaattoreiden LISÄKSI – Organisaatio voi käyttää myös muita seikkoja tietyn osa-alueen vuosittaisen kokonaispanoksen/-vaikutuksen ja vuosittaisen kokonaistuotoksen ilmaisemiseksi. Esimerkiksi palvelualan organisaatio voi raportoida käyttämällä tuotoksen (B) mittana ”työntekijöiden määrää” hallinnollisen osansa kuvaamiseksi ja jotain muuta tuotosmittaa tarjotun palvelun kuvaamiseksi.

— Mittayksiköt – Jos EMAS-asetuksen liitteessä IV mainituilla mittayksiköillä ei voi selvästi kuvata organisaation ympäristönsuojelun tasoa eivätkä ne ole riittävän selkeitä viestintätarkoituksiin, voidaan käyttää muita yksiköitä, kunhan organisaatio perustelee niiden käytön. Käytetyt yksiköt on voitava muuntaa asetuksessa tarkoitetuiksi yksiköiksi. Parasta olisi mainita muunnettu yksikkö alaviitteessä.

— Bruttoarvonlisäyksen tai kokonaisliikevaihdon ilmaisemiseen käytettävät valuutat, jos valuutta ei ole euro – Vaikka EMAS-asetuksessa viitataan kokonaisbruttoarvonlisäyksen osalta ”miljooniin euroihin” tuotoksen mittana, euroalueeseen kuulumattomaan maahan sijoittautuneet organisaatiot voivat käyttää kansallista valuuttaansa.

2.3.2.3 Muut soveltuvat ympäristönsuojelun tason indikaattorit

Organisaation on raportoitava ympäristönsuojelun tasostaan käyttämällä myös muita soveltuvia indikaattoreita, jotka liittyvät sen ympäristökatselmuksessa mainittuihin merkittäviin ympäristönäkökohtiin.

Jos kyseessä olevaa alaa varten on saatavilla EMAS-asetuksen 46 artiklassa tarkoitettuja alakohtaisia viiteasiakirjoja, organisaation ympäristönsuojelun tason arvioinnissa on otettava huomioon asiankuuluvat asiakirjat.

Organisaatioiden olisi siksi otettava huomioon alakohtaisen viiteasiakirjan asiaankuuluvat alakohtaiset ympäristönsuojelun tason indikaattorit valitessaan indikaattoreita ( 18 ), joita ne käyttävät ympäristönsuojelun tasoa koskevassa raportoinnissaan. Organisaatioiden olisi otettava huomioon vastaavassa alakohtaisessa viiteasiakirjassa ehdotetut indikaattorit ja niiden merkityksellisyys organisaation ympäristökatselmuksessaan havaitsemien merkittävien ympäristönäkökohtien suhteen. Indikaattorit on otettava huomioon vain, jos niillä on merkitystä niiden ympäristönäkökohtien suhteen, joita pidetään merkittävimpinä ympäristökatselmuksessa.

2.3.2.4 Paikallinen vastuu

Paikallinen vastuu on EMAS-järjestelmässä tärkeä. Tämän vuoksi kaikkien EMAS-rekisteröityjen organisaatioiden olisi raportoitava kunkin toimipaikan merkittävistä ympäristövaikutuksista asetuksen liitteen IV mukaisesti.

Ilma- ja vesipäästöjen, vedenkulutuksen, energiankäytön ja jätteen määrän suuntauksia koskevat tiedot on joka tapauksessa esitettävä toimipaikkakohtaisesti. Kun sovelletaan tämän käsikirjan 2.4.3 kohdan mukaista todentamismenettelyä useita toimipaikkoja käsittäviin organisaatioihin, tiedot voidaan esittää toimipaikkaryhmittäin, jos luvut antavat oikean kuvan toimipaikkakohtaisista suuntauksista.

Organisaatio voi indeksoida tiedot vain salassapitosyistä (ks. 2.3.2.2 kohta).

Lisäksi on otettava huomioon, että jatkuvia parannuksia voidaan saavuttaa pysyvissä mutta ei väliaikaisissa toimipaikoissa. Asia on tarvittaessa mainittava ympäristökatselmuksessa. On otettava huomioon mahdollisuus toteuttaa vaihtoehtoisia toimia, esimerkiksi ottaa käyttöön muita ”pehmeitä” (laadullisia) indikaattoreita. Alakohtaisten EMAS-viiteasiakirjojen kattamilla aloilla voidaan kuitenkin ottaa huomioon väliaikaisia toimipaikkoja koskevat tiedot.







Taulukko 7 Esimerkki keskeisten ympäristösuojelun tason indikaattorien käytöstä julkishallinnon organisaatioissa. Keskeinen indikaattori Vuosittainen panos/vaikutus (A) Organisaation vuosittainen kokonaistuotos (B) A:n ja B:n suhdeluku Energia Vuosikulutus megawattitunteina (MWh) tai gigajouleina (GJ) Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) MWh/henkilö ja/tai KWh/henkilö Materiaalit Paperin vuosikulutus tonneina Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) Tonnia/henkilö ja/tai paperiarkkien lukumäärä henkeä kohti vuorokaudessa Vesi Vuosikulutus kuutiometreinä Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) m3/henkilö ja/tai l/henkilö Jätteet Vuosittainen jätteiden kokonaistuotanto tonneina Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) Tonnia jätettä / henkilö ja/tai kg/henkilö Vuosittainen ongelmajätteiden kokonaistuotanto kilogrammoina Ongelmajätettä/henkilö kilogrammoina Maankäyttö biologisen monimuotoisuuden kannalta Maankäyttö, rakennettu ala (mukaan lukien maaperä, joka on muulla tavoin vettä läpäisemätön) neliömetreinä ilmaistuna Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) Rakennettu ala / henkilö neliömetreinä ja/tai maaperä, joka on muulla tavoin vettä läpäisemätön / henkilö neliömetreinä Kasvihuonekaasupäästöt Kasvihuonekaasujen vuosittaiset päästöt hiilidioksidiekvivalenttitonneina (CO2e = hiilidioksidiekvivalentti) Työntekijöiden määrä (muu kuin tuotantosektori) CO2e-tonnia/henkilö ja/tai kg CO2e / henkilö







Taulukko 8 Esimerkki keskeisten ympäristösuojelun tason indikaattorien käytöstä tuotantosektorilla Keskeinen indikaattori Vuosittainen panos/vaikutus (A) Organisaation vuosittainen kokonaistuotos (B) A:n ja B:n suhdeluku Energia Vuosikulutus megawattitunteina (MWh) tai gigajouleina (GJ) Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) MWh / miljoonaa euroa tai MWh/tuotetonni Materiaalit Käytettyjen eri materiaalien vuosittainen massavirta, tonneina Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) Kutakin käytettyä materiaalia kohti: materiaali tonneina / miljoonaa euroa tai materiaali tonneina / tuotetonni Vesi Vuosikulutus kuutiometreinä Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) m3 / miljoonaa euroa tai m3/tuotetonni Jätteet Jätteiden vuosituotanto tonneina Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) Jätetonnia / miljoonaa euroa tai jätetonnia/tuotetonni Ongelmajätteiden vuosituotanto tonneina Ongelmajätetonnia / miljoonaa euroa tai ongelmajätetonnia/tuotetonni Maankäyttö biologisen monimuotoisuuden kannalta Maankäyttö, rakennettu ala (mukaan lukien maaperä, joka on muulla tavoin vettä läpäisemätön) neliömetreinä ilmaistuna Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) Rakennettu ala neliömetreinä ja/tai maaperä, joka on muulla tavoin vettä läpäisemätön / miljoonaa euroa tai rakennettu ala neliömetreinä ja/tai maaperä, joka on muulla tavoin vettä läpäisemätön / tuotetonni Kasvihuonekaasupäästöt Kasvihuonekaasujen vuosittaiset päästöt hiilidioksidiekvivalenttitonneina Vuosittainen kokonaisbruttoarvonlisäys (miljoonaa euroa) (*1) tai vuosittainen fyysinen kokonaistuotos (tonneina) CO2e-tonnia / miljoonaa euroa tai CO2e-tonnia/tuotetonni (*1) Bruttoarvonlisäyksen virallinen määritelmä esitetään komission asetuksessa (EY) N:o 1503/2006, annettu 28 päivänä syyskuuta 2006, lyhyen aikavälin tilastoista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1165/98 täytäntöönpanosta ja muuttamisesta muuttujien määritelmien, muuttujien luettelon ja tietojen keruutiheyden osalta (EUVL L 281, 12.10.2006, s. 15). Arvonlisäys perushintaan voidaan laskea seuraavasti: liikevaihto (ilman arvonlisäveroa ja muita vastaavia välittömästi liikevaihtoon liittyviä vähennyskelpoisia veroja) + valmistus omaan käyttöön + muu varsinaisen toiminnan tuotto +/– varastojen muutos – tavaroiden ja palveluiden ostot – muut liikevaihtoon liittyvät tuoteverot, jotka eivät ole vähennyskelpoisia + saadut tuotetukipalkkiot. Arvonlisäykseen ei sisällytetä kuluja eikä tuottoja, jotka yhtiön tilinpäätöksessä kirjataan rahoitustuotoiksi tai -kuluiksi tai muun kuin varsinaisen toiminnan tuotoiksi tai kuluiksi. Näin ollen tuotantotukipalkkiot luetaan mukaan perushintaiseen arvonlisäykseen, mutta tuoteveroja ei lueta mukaan. Arvonlisäys lasketaan ”bruttoperiaatteella”, koska arvostuseriä (kuten poistoja) ei vähennetä. Huom. EMAS-ympäristöselontekoa voidaan käyttää raportoitaessa tietyistä keskeisistä ympäristönsuojelun tason indikaattoreista, erityisesti energiatehokkuudesta ja kasvihuonekaasupäästöistä.

2.4 TODENTAMIS- JA VAHVISTAMISMENETTELY

”’Todentamisella’ tarkoitetaan vaatimustenmukaisuuden arviointiprosessia, jonka ympäristötodentaja suorittaa osoittaakseen, ovatko organisaation ympäristökatselmus, ympäristöpolitiikka, ympäristöjärjestelmä ja sisäinen ympäristöauditointi sekä sen täytäntöönpano tämän asetuksen vaatimusten mukaisia.”

”’Vahvistamisella’ tarkoitetaan todentamisen suorittaneen ympäristötodentajan antamaa vahvistusta siitä, että organisaation ympäristöselonteossa ja sen päivitetyssä ympäristöselonteossa esitetyt tiedot ovat luotettavia, uskottavia ja totuudenmukaisia sekä tämän asetuksen vaatimusten mukaisia.”

2.4.1 Kenellä on oikeus todentaa ja vahvistaa EMAS-järjestelmä?

Vain akkreditoitu tai toimiluvan saanut ympäristötodentaja voi suorittaa nämä tehtävät.

”’Ympäristötodentajalla’ tarkoitetaan [Euroopan parlamentin ja neuvoston] asetuksessa (EY) N:o 765/2008 ( 19 ) määriteltyä vaatimustenmukaisuuden arviointilaitosta tai tällaisten laitosten yhteenliittymää tai ryhmää, joka on akkreditoitu tämän asetuksen ( 20 ) mukaisesti; tai luonnollista tai oikeushenkilöä taikka tällaisten henkilöiden yhteenliittymää tai ryhmää, joka on saanut toimiluvan todentamisen ja vahvistamisen harjoittamiseen tämän asetuksen mukaisesti.”

— Organisaatio saa tietoja akkreditoiduista ympäristötodentajista kääntymällä jäsenvaltioonsa sijoittautuneen EMAS-järjestelmän toimivaltaisen elimen tai EMAS-todentajien akkreditoinnista vastaavan EMAS-järjestelmän akkreditointi- tai toimilupaelimen puoleen. Tietoja alallaan muissa jäsenvaltioissa kuin omassaan toimivista todentajista organisaatio saa EU:n EMAS-rekisteristä ( 21 ).

— Akkreditoidun tai toimiluvan saaneen ympäristötodentajan pätevyysalue määritetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1893/2006 ( 22 ) säädetyn toimialaluokituksen NACE-koodien mukaan. Kun organisaatio palkkaa ympäristötodentajan, sen on varmistettava, että kyseisen todentajan akkreditointi tai hänelle myönnetty toimilupa koskee kyseisen organisaation toimintaa vastaavaa NACE-koodia.

— Sen jälkeen kun todentaja on akkreditoitu tai hänelle on myönnetty toimilupa yhdessä jäsenvaltiossa, hän voi toimia kaikissa EU-maissa ( 23 ).

— Akkreditoituja tai toimiluvan saaneita todentajia koskevia tietoja on saatavilla joko komission EMAS-sivustolta tai jäsenvaltioiden asianomaisten elinten välityksellä.

Huom. Organisaation kannattaa tarkastaa, onko todentaja ilmoittanut asianomaiselle akkreditointi- tai toimilupaelimelle EMAS-asetuksen 24 artiklassa mainitut tiedot vähintään neljä viikkoa ennen todentamistoimia, jotta sen jäsenvaltion akkreditointi- tai toimilupaelin, jossa hän haluaa toimia, voi valvoa hänen toimiaan. Toimivaltainen viranomainen voi evätä organisaation rekisteröinnin, jos todentamistoimia ei ole valvottu.

2.4.2 Mitkä ovat ympäristötodentajien tehtävät?

1) Sen tarkastaminen, että organisaatio noudattaa kaikkia EMAS-asetuksen vaatimuksia alustavassa ympäristökatselmuksessaan, ympäristöjärjestelmässään, ympäristöauditoinnissaan ja sen tuloksissa sekä ympäristöselonteossaan.

2) Sen tarkastaminen, että organisaatio noudattaa sovellettavia unionin, kansallisia, alueellisia ja paikallisia lakisääteisiä ympäristövaatimuksia.

Huomautus 1: Todentajan on tarkastettava, että organisaatio on luonut ja toteuttanut menettelyn/menettelyjä, jo(i)lla määräajoin arvioidaan soveltuvien lakisääteisten vaatimusten täyttymistä ( 24 ), ja pitänyt tällaista menettelyä yllä. Todentaja tarkastaa perusteellisesti, noudattaako yritys lainsäädäntöä. Hän tarkastaa muun muassa mahdollisesti saadun aineellisen näytön siitä, ettei ympäristöön liittyviä lakisääteisiä vaatimuksia ole havaittu rikotun ( 25 ). Todentajat voivat käyttää lainvalvontaviranomaisten tekemiä havaintoja. Jos he eivät löydä näyttöä laiminlyönneistä, asia todetaan ympäristötodentajan ilmoituksessa, jonka tämä allekirjoittaa. Todentajan velvollisuutena on kuitenkin tarkastaa tavanomaisilla auditointimenetelmillä, täyttyvätkö asetuksen vaatimukset. Näin ollen hän ei voi tarkastaa lakisääteisten vaatimusten noudattamista samalla tavalla kuin lainvalvontaviranomaiset

Huomautus 2: Jos todentaja havaitsee poikkeamia tai laiminlyöntejä kahden rekisteröinnin välisen ajanjakson kuluessa, hän voi raportoida toimivaltaiselle elimelle, että kyseinen organisaatio on poistettava EMAS-rekisteristä. Toinen vaihtoehto on, että organisaatio on osoittanut toteuttaneensa toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi ajoissa ja yhteistyössä lainvalvontaviranomaisten kanssa. Tällöin todentaja voi allekirjoittaa asetuksen liitteessä VII tarkoitetun ilmoituksen todentamis- ja vahvistamistoimista.

3) Sen tarkastaminen, että organisaatio parantaa jatkuvasti ympäristönsuojelunsa tasoa.

4) Sen tarkastaminen, että EMAS-ympäristöselonteossa esitetyt ja käytetyt tiedot sekä kaikki mahdolliset vahvistettavat ympäristötiedot ovat luotettavia, uskottavia ja totuudenmukaisia.

5) Käynnit organisaatiossa tai toimipaikassa. Menettelyt ovat erilaiset yhden toimipaikan ja usean toimipaikan organisaatioille, ja on tärkeää korostaa niihin sovellettavien lähestymistapojen erilaisuutta. EMAS-asetuksen (25 artiklan 4 kohdan) mukaan kussakin organisaatiossa on käytävä aina, kun vahvistamis- ja todentamistoimia on toteutettava.

a) Yhden toimipaikan organisaatiossa tämä tarkoittaa, että todentajan on käytävä toimipaikassa joka vuosi.

b) Mikäli kyse on pienistä yhden toimipaikan organisaatioista ja voidaan soveltaa pieniä organisaatioita koskevaa poikkeusta (7 artikla), vahvistaminen ja todentaminen on suoritettava kahden ja neljän vuoden välein, jolloin todentajan on käytävä toimipaikassa kahden ja neljän vuoden välein.

c) Useita toimipaikkoja käsittävässä rekisteröidyssä organisaatiossa on kuitenkin 25 artiklan 4 kohdan mukaan käytävä aina, kun todentamis- ja vahvistamistoimia toteutetaan. Oikeudellisesta näkökulmasta tämä velvollisuus voidaan siten katsoa täytetyksi, kun todentaja käy organisaatiossa (ehkä yhdessä toimipaikassa, ehkä eri toimipaikoissa) kerran vuodessa.

Kun otetaan huomioon todentajan tehtävät ja hänen lausuntonsa lakisääteisten vaatimusten noudattamisesta, vierailuohjelman avulla on kuitenkin varmistettava, että kussakin kyseisen, useita toimipaikkoja käsittävän organisaation rekisterinumeron piiriin kuuluvassa toimipaikassa käydään (ja siinä suoritetaan täydellinen todentaminen) vähintään 36 kuukauden välein. Täyttääkseen EMAS III -asetuksen mukaiset tehtävänsä todentajan on suoritettava kunkin rekisteröinnin piiriin kuuluvan toimipaikan täydellinen todentaminen vähintään kerran tämän ajanjakson kuluessa. Tämä tarkoittaa myös, että ennen ensimmäistä rekisteröintiä ympäristötodentajan on käytävä kaikissa toimipaikoissa, jos organisaatiolla on useita toimipaikkoja.

Useita toimipaikkoja käsittäviin organisaatioihin voidaan tästä yleissäännöstä poiketen soveltaa otantamenetelmää. Jos tiettyjä erityisehtoja noudatetaan, todentajat voivat käydä 36 kuukauden ajanjakson kuluessa valikoimassa toimipaikkoja, jotka ovat organisaation toiminnan kannalta edustavia ja joiden perusteella saadaan luotettava arvio organisaation yleisestä ympäristönsuojelun tasosta ja EMAS-asetuksen vaatimusten noudattamisesta.

Otantamenetelmää voidaan käyttää vain, jos asiasta on sovittu ympäristötodentajan kanssa ja jos noudatetaan tämän käsikirjan 2.4.3 kohdassa määriteltyjä vaatimuksia ja 2.4.4 kohdassa määriteltyjä toteutusohjeita.

Kun organisaatio pyytää otantamenetelmän soveltamista, todentajan on näin ollen tarkastettava seuraavat tekijät voidakseen päättää, voidaanko otantamenetelmää käyttää:

— organisaatio täyttää tämän käsikirjaan 2.4.3 kohdassa mainitut vaatimukset

— 2.4.4 kohdassa määriteltyjä toteutusohjeita on noudatettu.

Lisäksi ympäristötodentaja voi päättää olla käyttämättä otantaa, jos otoksen ottaminen toimipaikoista on tiettyjen seikkojen vuoksi epätarkoituksenmukainen keino riittävän varmuuden saamiseksi ympäristöjärjestelmän tehokkuudesta. Ympäristötodentajien on määriteltävä tällaiset rajoitukset seuraavien seikkojen osalta:

— ympäristöolosuhteet tai muut organisaation toimintaympäristöön liittyvät oleelliset näkökohdat

— ympäristöjärjestelmän toteutuksessa esiintyvä vaihtelu, joka johtuu eri toimipaikkojen erityispiirteiden huomioon ottamisesta

— tiedot siitä, onko organisaatio aiemmin noudattanut vaatimuksia (osoituksena esimerkiksi lainvalvontaviranomaisten asiakirjat laiminlyöntitapauksista, valitusten määrä ja korjaavien toimenpiteiden arviointi).

Tällaisessa tapauksessa todentajan on dokumentoitava erityiset syyt, jotka rajoittavat organisaation kelpoisuutta otantamenetelmän käyttämiseen.

Ympäristötodentajan on myös arvioitava 2.4.3.2 kohdan perusteella pyydetyn samankaltaisten toimipaikkojen ryhmittelyn avoimuutta sekä ryhmittelyn vaikutusta ympäristöselonteon sisältöön ja organisaation yleiseen ympäristönsuojelun tasoon. Arvioinnin tulokset ja tehdyt havainnot on esitettävä todentamiskertomuksessa.

Ympäristötodentajan on kirjattava yksityiskohtaisesti kukin otantamenetelmän käyttö useita toimipaikkoja käsittävässä organisaatiossa, perusteltava käytetyt otantamenetelmä ja parametrit/kriteerit ja osoitettava, että otanta toteutetaan tämän asiakirjan mukaisesti.

6) Jos todentamisprosessin aikana havaitaan poikkeamia tai laiminlyöntejä useita toimipaikkoja käsittävässä organisaatiossa, johon on sovellettu otantamenetelmää, todentajan on

— selvitettävä, ovatko poikkeamat tai laiminlyönnit toimipaikkakohtaisia vai esiintyykö niitä myös muilla toimipaikoilla;

— edellytettävä, että organisaatio yksilöi kaikki toimipaikat, joita asia saattaa koskea, toteuttaa tarvittavat korjaavat toimenpiteet kyseisillä toimipaikoilla ja mukauttaa ympäristöjärjestelmää, jos hänellä on viitteitä siitä, että poikkeama tai laiminlyönti voi olla osoitus yleisen johtamisjärjestelmän puutteesta, joka voi vaikuttaa myös muihin toimipaikkoihin. Jos poikkeamia tai laiminlyöntejä ei voida korjata toteuttamalla korjaavia toimenpiteitä ajoissa, todentajan on raportoitava toimivaltaiselle elimelle, että kyseinen organisaatio on poistettava EMAS-rekisteristä väliaikaisesti tai pysyvästi;

— vaadittava todisteita näistä toimista ja todennettava niiden tehokkuus suurentamalla otosta kattamaan muita toimipaikkoja, kun korjaavat toimenpiteet on toteutettu; ja

— vahvistettava ympäristöselonteko ja allekirjoitettava asetuksen liitteessä VII tarkoitettu ilmoitus todentamis- ja vahvistamistoimista vasta, kun hän on voinut saamansa näytön perusteella vakuuttua siitä, että kaikki toimipaikat noudattavat EMAS-asetuksen vaatimuksia ja kaikkia lakisääteisiä ympäristövaatimuksia.

7) Ensimmäistä todentamista suorittaessaan todentajan on varmistettava ainakin, että organisaation täyttää seuraavat vaatimukset:

a) Käytössä on kaikilta osin toimiva ympäristöjärjestelmä.

b) Käytössä on valmis auditointiohjelma.

c) Johdon katselmus on saatettu päätökseen.

d) Jos organisaatio haluaa käyttää otantamenetelmää toimipaikkojensa todentamiseen, tämän käyttäjille suunnatun käsikirjan 2.4.3 ja 2.4.4 kohdan säännöksiä noudatetaan.

e) EMAS-ympäristöselonteko on laadittu, ja jos alakohtaisia viiteasiakirjoja on käytettävissä, ne on otettu huomioon.

2.4.3 Otantamenetelmän käyttöä koskevat vaatimukset todennettaessa useita toimipaikkoja käsittäviä organisaatioita

2.4.3.1 Yleiset periaatteet

Otantamenetelmän soveltaminen voi olla tarkoituksenmukaista useita toimipaikkoja käsittävien organisaatioiden kannalta, jotta voidaan mukauttaa todentamistoimia vaarantamatta riittävän varmuuden saamista lakisääteisten vaatimusten noudattamisesta ja ympäristöjärjestelmän täysimääräisestä toteuttamisesta niin, että ympäristönsuojelun taso paranee jatkuvasti kullakin EMAS-rekisteröinnin piiriin kuuluvalla toimipaikalla.

Ympäristötodentaja(t) voi (voivat) organisaation pyynnöstä hyväksyä otantamenetelmän käytön useita toimipaikkoja käsittävien organisaatioiden todentamiseen, jos tämä on tarkoituksenmukaista 2.4.3.2 kohdassa määriteltyjen perusteiden mukaan.

2.4.3.2 Organisaatioita koskevat kelpoisuusvaatimukset

a) Useita toimipaikkoja käsittävässä organisaatiossa otantamenettelyjä voidaan soveltaa vain samankaltaisten toimipaikkojen ryhmiin.

b) Toimipaikkojen samankaltaisuus määritetään seuraavien seikkojen perusteella: sijainti samassa jäsenvaltiossa, samankaltaiset toiminnot, samat menettelyt, samat lakisääteiset vaatimukset, samanlaiset ympäristönäkökohdat ja -vaikutukset, merkittävyydeltään vastaavanlaiset ympäristövaikutukset sekä samanlaiset ympäristöasioiden hallinta- ja valvontakäytännöt.

c) Samankaltaisten toimipaikkojen ryhmä(t) luodaan osana ympäristöjärjestelmää, ja ryhmistä sovitaan ympäristötodentajan kanssa. Ryhmät on otettava huomioon sisäisissä auditoinneissa ja johdon katselmuksessa ja mainittava ympäristöselonteossa.

d) Kaikki ryhmään erilaisuutensa vuoksi kuulumattomat toimipaikat on jätettävä otannan soveltamisalan ulkopuolelle ja todennettava kukin erikseen.

e) Kaikkien EMAS-rekisteröinnin piiriin kuuluvien toimipaikkojen on oltava organisaation välittömässä hallinnassa ja alaisuudessa.

f) Ympäristöjärjestelmää on ohjattava ja hallinnoitava keskitetystä ja keskushallinnon on katselmoitava se. Kaikkien EMAS-rekisteröinnin piiriin kuuluvien toimipaikkojen on sisällyttävä organisaation ympäristökatselmukseen ja sisäisen auditoinnin ohjelmaan, ja niiden kaikkien on oltava sisäisesti auditoituja (lakisääteisten vaatimusten noudattamisen auditointi mukaan luettuna) ennen ensimmäistä rekisteröintiä.

Lisäksi organisaation on osoitettava toimivaltansa ja kykynsä käynnistää kaikilla EMAS-rekisteröinnin piiriin kuuluvilla toimipaikoilla organisaatiomuutoksia, jos ne ovat tarpeen ympäristöpäämäärien saavuttamiseksi. Organisaation on myös osoitettava kykynsä kerätä ja analysoida tietoja kaikilta toimipaikoilta päätoimipaikka mukaan luettuna muun muassa seuraavista seikoista:

— kaikki EMAS-asetuksen (asetus (EY) N:o 1221/2009) liitteessä I määriteltyyn ympäristökatselmukseen sisältyvät osat, kuten sovellettavien lakisääteisten vaatimusten, ympäristönäkökohtien tai -vaikutusten tunnistaminen sekä ympäristöasioiden hallinnan toimintatapojen ja menettelyjen tarkastelu

— ympäristöjärjestelmän dokumentointi ja järjestelmämuutokset

— sisäinen auditointi ja tulosten arviointi, mukaan lukien lakisääteisten ympäristövaatimusten noudattamisen arviointi

— johdon katselmus

— ympäristönsuojelun taso

— valitukset ja

— korjaavien toimenpiteiden arviointi.

g) Otantamenetelmää ei sovelleta

— organisaatioihin, joille on myönnetty kannustimia sen vaatimuksen perusteella, että kaikki toimipaikat todennetaan todentamisjakson kuluessa

— kolmansissa maissa sijaitseviin toimipaikkoihin

— toimipaikkoihin, joiden toimintaan sovelletaan olennaisesti poikkeavia lakisääteisiä ympäristövaatimuksia

— toimipaikkoihin, joihin sovelletaan epäpuhtauspäästöjä, vaarallista jätettä taikka vaarallisten aineiden käyttöä tai varastointia sääntelevää lainsäädäntöä (esimerkiksi teollisuuden päästöistä annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2010/75/EU ( 26 ) tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2012/18/EU ( 27 ) (Seveso))

— toimipaikkoihin, jotka esittävät ympäristöonnettomuuden riskin kuuluvan merkittäviin ympäristönäkökohtiinsa.

Tällaiset toimipaikat on jätettävä otantamenetelmän soveltamisalan ulkopuolelle ja todennettava kukin erikseen.

h) Organisaation on toimittava toimialoilla, joilla otantamenetelmän käyttö on 2.4.3.3 kohdan nojalla sallittua.

2.4.3.3 Toimialat, joilla otantamenetelmän käyttö voidaan sallia

a) Useita toimipaikkoja käsittävien organisaatioiden todentaminen käyttämällä otantamenetelmää on sallittua seuraavassa taulukossa luetelluilla toimialoilla.







Taulukko 9 Toimialat, joilla otantamenetelmän käyttö on sallittua Toimiala NACE-koodi Rahoituspalvelut (pl. vakuutus- ja eläkevakuutustoiminta) 64 Vakuutus-, jälleenvakuutus- ja eläkevakuutustoiminta (pl. pakollinen sosiaalivakuutus) 65 Lakiasiain- ja laskentatoimen palvelut 69 Liikkeenjohdon konsultointi 70.2 Työllistämistoiminta (esim. työnvälitystoiminta, työvoiman vuokraus ja muut henkilöstön hankintapalvelut) 78 Matkatoimistojen ja matkanjärjestäjien toiminta; varauspalvelut 79 Hallinto- ja toimistopalvelut 82.1 Esiasteen koulutus ja alemman perusasteen koulutus 85.1 ja 85.2 Kirjastojen ja arkistojen toiminta 91

b) Jäsenvaltiot voivat toteuttaa kokeiluhankkeita muilla toimialoilla, jotka mainitaan taulukossa 10, jotta voidaan kerätä kokemuksia otantamenetelmän käytöstä. Tätä varten jäsenvaltioiden on ilmoitettava seuraavat tiedot Euroopan komissiolle:

— selkeä ja yksiselitteinen kuvaus EMAS-järjestelmään rekisteröitävästä organisaatiosta, myös lyhyt kuvaus organisaation toimintaympäristöstä, ja yhteenveto organisaation toiminnasta, tuotteista ja palveluista sekä tarpeen vaatiessa suhteesta mahdolliseen emo-organisaatioon

— luettelo toimipaikoista, joihin otantamenetelmää on tarkoitus soveltaa

— toimipaikkaryhmät ja ryhmittelymenetelmä

— otannan ulkopuolelle rajatut toimipaikat ja rajoitusten syyt

— kuvaus organisaation kaikista merkittävistä välittömistä ja välillisistä ympäristönäkökohdista, joilla on merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja selitys kyseisiin näkökohtiin liittyvien vaikutusten luonteesta sekä niihin toimipaikkoihin liittyvien merkittävien ympäristönäkökohtien määrittely, joihin otantamenetelmää on tarkoitus soveltaa

— näihin ympäristönäkökohtiin liittyvät mahdolliset riskit

— organisaation ympäristöpolitiikka ja lyhyt kuvaus organisaation ympäristöjärjestelmästä, myös kuvaus merkittäviin ympäristönäkökohtiin ja vaikutuksiin liittyvistä ympäristöpäämääristä ja -tavoitteista; jos organisaatiolla ei ole vielä käytössä ympäristöjärjestelmää, on kuvattava suunniteltu järjestelmä ja sen päätavoitteet

— Viittaus sovellettaviin lakisääteisiin ympäristövaatimuksiin

Ilmoituksen saatuaan Euroopan komissio tiedottaa EMAS-komitealle suunnitellusta kokeiluhankkeesta ja antaa lausunnon sen tarkoituksenmukaisuudesta. Jos EMAS-komitean jäsenten enemmistö ei kahden kuukauden kuluessa vastusta kokeiluhankkeita, ne voidaan aloittaa seuraavien sääntöjen mukaisesti:

— Organisaatio noudattaa kaikkia EMAS-asetuksen vaatimuksia, jotka koskevat rekisteröintiä tai rekisteröinnin uusimista.

— Otantamenetelmä laaditaan noudattaen tämän käsikirjan 2.4.4 kohdassa esitettyjä toteutusohjeita.

Kokeiluhankkeet eivät saa kestää yli kolmea vuotta. Jos kokeiluhanke on toteutettu menestyksekkäästi ja on saatu myös myönteinen todentamistulos, joka vahvistaa, että organisaatio noudattaa kaikkia EMAS-asetuksen vaatimuksia, organisaatio ja sen toimipaikat voidaan rekisteröidä EMAS-järjestelmään kolmen vuoden ajaksi tai, jos sovelletaan 7 artiklan mukaista poikkeusta, neljän vuoden ajaksi.

Jokaisen hankkeen arviointi on toimitettava EMAS-komitealle.

Kokeiluhankkeen arvioinnin perusteella EMAS-komitea voi suositella toimialan sisällyttämistä niiden toimialojen luetteloon, joilla otantamenetelmän käyttö on sallittua (taulukko 9).







Taulukko 10 Toimialat, joilla otantamenetelmän käyttö voidaan sallia kokeiluhan