1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 10 päivänä kesäkuuta 1991,
rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä
(91/308/ETY)
(EYVL L 166, 28.6.1991, s. 77)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/97/EY, annettu 4
päivänä joulukuuta 2001L 344 76 28.12.2001
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1) janeuvoston asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 10 päivänä kesäkuuta 1991,
rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämi-
sestä
(91/308/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen
sekä 100 a artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettäluotto- ja rahoituslaitosten käyttäminen rikollisesta toiminnasta koituvan
hyödyn pesuun, jäljempänä ’rahanpesu’, voi vakavasti vaarantaakyseisen laitoksen luotettavuuden ja vakauden sekä koko rahoitusjärjes-
telmän uskottavuuden yleensä, jolloin se menettäisi suuren yleisön
luottamuksen,
jäsenvaltiot saattavat ryhtyä, koska yhteisössä ei ole ryhdytty toimiin
rahanpesua varten, sellaisiin toimiin rahoitusjärjestelmiensä suojelemi-seksi, jotka saattavat olla ristiriidassa yhtenäismarkkinoiden luomisen
kanssa; rikollisen toimintansa helpottamiseksi rahanpesijät voisivat
yrittää hyötyä yhtenäiseen rahoitusalueeseen liittyvästä pääomanliikkeiden ja rahoituspalvelujen tarjoamisen vapaudesta, jos yhteisöntasolla ei toteuteta tiettyjä yhteensovitustoimenpiteitä,
rahanpesulla on ilmeinen vaikutus järjestäytyneen rikollisuuden yleensä
ja erityisesti huumausaineiden kaupan lisääntymiseen; tietoisuus siitä,
että rahanpesun vastustaminen on yksi tehokkaimmista keinoistavastustaa tätä rikollisuuden muotoa, joka on erityinen jäsenvaltioidenyhteiskuntiin kohdistuva uhka, kasvaa jatkuvasti,
rahanpesua on vastustettava pääasiallisesti rikosoikeudellisin keinoin
sekä oikeus- ja poliisiviranomaisten välisen kansainvälisen yhteistyön
avulla, kuten on tehty huumausaineiden osalta 19 päivänä joulukuuta1988 Wienissä tehdyssä Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksessahuumaus- ja psykotrooppisten aineiden laittoman kaupan estämiseksi(”La Convention des Nations unies contre le trafic illicite de stupéfiantset de substances psychotropes”, jäljempänä ’Wienin yleissopimus’) ja
yleisemmin suhteessa kaikkeen rikolliseen toimintaan 8 päivänä
marraskuuta 1990 Strasbourgissa allekirjoitettavaksi avatussa rikoksestakoituvan hyödyn pesua, etsintää, takavarikkoa ja konfiskointia koske-vassa Euroopan neuvoston yleissopimuksessa (”La convention duConseil de l'Europe relative au blanchiment, au dépistage, à la saisieet à la confiscation des produits du crime”),
rikosoikeudellisen lähestymistavan ei kuitenkaan tulisi olla ainoa
rahanpesun vastainen toimintamalli, sillä rahoitusjärjestelmän käyttä-minen voi olla erittäin tehokasta; tässä yhteydessä on viitattavaEuroopan neuvoston 27 päivänä kesäkuuta 1980 antamaan suositukseenja ”Group 10” -maiden pankkivalvontaviranomaisten joulukuussa 1988
Baselissa antamaan periaatejulistukseen, jotka kaksi asiakirjaa muodos-
tavat merkittävän askeleen pyrittäessä estämään rahoitusjärjestelmänkäyttöä rahanpesutarkoituksessa,
rahanpesu suoritetaan tavallisesti kansainvälisesti, jolloin varojen
rikollinen alkuperä on mahdollista peitellä paremmin; yksinomaan1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 2
(1) EYVL N:o C 106, 28.4.1990, s. 6 ja EYVL N:o C 319, 19.12.1990, s. 9
(2) EYVL N:o C 324, 24.12.1990, s. 264 ja EYVL N:o C 129, 20.5.1991
(3) EYVL N:o C 332, 31.12.1990, s. 86
▼B
kansallisen tason toimien, joissa ei oteta huomioon kansainvälistä
yhteensovittamista ja yhteistyötä, vaikutukset olisivat erittäin rajallisia,
kaikkien yhteisön tällä alalla toteuttamien toimenpiteiden olisi oltava
yhteensopivia muiden kansainvälisissä yhteyksissä toteutettujen toimen-piteiden kanssa; tässä suhteessa kaikissa yhteisön toimissa olisi otettavaerityisesti huomioon seitsemän johtavan teollisuusmaan Pariisin huip-pukokouksen heinäkuussa 1989 perustaman rahoitusalan
rahanpesutyöryhmän antamat suositukset,
Euroopan parlamentti on useissa päätöslauselmissaan kehottanut laati-
maan sellaisen laaja-alaisen yhteisön toimintaohjelmanhuumausaineiden kaupan vastustamiseksi, johon kuuluvat säännöksetrahanpesun estämiseksi,
tässä direktiivissä oleva rahanpesun määritelmä on johdettu Wienin
yleissopimuksessa annetusta määritelmästä; koska rahanpesu ei kuiten-kaan liity ainoastaan huumausainerikoksista koituvaan hyötyyn vaanmyös muunlaisesta rikollisesta toiminnasta (kuten järjestäytynyt rikolli-suus ja terrorismi) koituvaan hyötyyn, jäsenvaltioiden olisi
lainsäädännössään ulotettava direktiivin vaikutukset tällaisistä toimin-
noista koituvaan hyötyyn siinä määrin kuin niihin todennäköisesti liittyyrahanpesujärjestelyjä, jotka on aiheellista sanktioida tällä tavoin,
rahanpesun kieltäminen jäsenvaltioiden lainsäädännössä sekä kieltoa
tehostavat asianmukaiset toimet ja seuraamukset ovat tämän ilmiön
vastustamisen välttämätön edellytys,
siitä huolehtiminen, että luotto- ja rahoituslaitokset vaativat asiakkaitaan
todistamaan henkilöllisyytensä, kun ne ryhtyvät liikesuhteisiin taitekevät tietyn vähimmäistason ylittäviä liiketoimia, on tarpeen, jottavältetään se, että rahanpesijät hyötyvät tuntemattomaksi jäämisestä
rikollisen toimintansa harjoittamisessa; tällaiset säännökset tulisi myös
mahdollisuuksien mukaan ulottaa koskemaan kaikkia edunsaajia,
luotto- ja rahoituslaitosten on vähintään viiden vuoden ajan säilytettävä
jäljennökset tai viitetiedot henkilöllisyyden todistamiseksi vaadituista
asiakirjoista sekä liiketoimiin liittyvistä alkuperäisasiakirjoista tai niiden
sellaisista jäljennöksistä, joita sovellettavan kansallisen lainsäädännönmukaisesti voidaan käyttää oikeudenkäynnissä todisteina kaikissarahanpesua koskevissa tutkimuksissa, muodostuvat todistusaineistot jarekisterit,
siitä huolehtiminen, että luotto- ja rahoituslaitokset tutkivat erityisen
huolellisesti kaikki liiketoimet, jotka niiden käsityksen mukaan ovatluonteensa puolesta omiaan erityisesti olemaan yhteydessä rahanpesuun,on tärkeää rahoitusjärjestelmän vakauden ja moitteettomuuden säilyttä-miseksi sekä rahanpesun vastustamiseksi; tätä varten niiden olisikiinnitettävä erityistä huomiota sellaisia kolmansia maita koskeviin
liiketoimiin, jotka eivät sovella rahanpesua vastaan yhteisön käyttämien
sääntöjen kanssa vertailukelpoisia sääntöjä tai muita vastaavia,kansainvälisesti päätettyjä ja yhteisön omaksumia sääntöjä,
tätä tarkoitusta varten jäsenvaltiot voivat pyytää luotto- ja rahoituslai-
toksia kirjaamaan niiltä vaadittujen tutkimusten tulokset sekä
huolehtimaan, että nuo tulokset ovat rahanpesun vastustamisesta
vastuussa olevien viranomaisten saatavilla,
sen estäminen, että rahoitusjärjestelmää käytetään rahanpesuun, on
tehtävä, jota tämän ilmiön vastustamisesta vastuussa olevat viranomaiset
eivät voi suorittaa ilman luotto- ja rahoituslaitosten sekä niitä valvovien
viranomaisten yhteistyötä; pankkisalaisuudesta on tällaisissa tapauksissaluovuttava; pakollinen järjestelmä epäilyttävien liiketoimien ilmoittami-seksi, jolla varmistetaan, että tiedot toimitetaan kyseisten asiakkaidentietämättä mainituille viranomaisille, on tehokkain keino tällaisenyhteistoiminnan harjoittamiseksi; erityinen oikeuttamissäännös on
tarpeen luotto- ja rahoituslaitosten sekä niiden työntekijöiden ja
johtajien vapauttamiseksi vastuusta tietojen paljastamista koskevienrajoitusten rikkomisesta,
viranomaisten tämän direktiivin mukaisesti saamia tietoja ei saa käyttää
muihin tarkoituksiin kuin rahanpesun vastustamiseksi; jäsenvaltiot1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 3
▼B
voivat kuitenkin säätää, että näitä tietoja voidaan käyttää muihin
tarkoituksiin,
luotto- ja rahoituslaitosten tällä alalla käyttöön ottamat sisäiset
valvontamenettelyt ja koulutusohjelmat ovat täydentäviä toimenpiteitä,joita ilman muut tässä direktiivissä tarkoitetut toimet voivat ollatehottomia,
rahanpesua voidaan harjoittaa paitsi luotto- ja rahoituslaitoksissa myös
muunlaisten ammattien ja yrityslajien yhteydessä, minkä takia jäsenval-
tioiden on ulotettava tämän direktiivin säännökset kattamaan kokonaan
tai osittain sellaiset ammatit ja yritykset, joiden toimintaa erityisentodennäköisesti käytetään rahanpesutarkoituksiin,
on tärkeää, että jäsenvaltiot huolehtivat erityisen huolellisesti toiminnan
yhteensovittamisesta yhteisössä niissä tapauksissa, joissa voidaan
perustellusti epäillä, että rahanpesuun käytetään ammatteja tai toimintaa,
joiden harjoittamisen ehdot on yhdenmukaistettu yhteisön tasolla,
rahanpesun tehokkuus riippuu olennaisesti kansallisten täytäntöönpano-
toimien tarkasta yhteensovittamisesta ja yhdenmukaistamisesta;tällainen useissa kansainvälisissä elimissä harjoitettu yhteensovittaminenja yhdenmukaistaminen edellyttää yhteisön tasolla jäsenvaltioiden ja
komission välistä yhteistyötä yhteyskomiteassa, ja
kunkin jäsenvaltion on toteutettava aiheelliset toimenpiteet ja sanktioi-
tava niiden rikkominen aiheellisella tavalla tämän direktiivin säännöstentäydellisen soveltamisen varmistamiseksi,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
A) ”luottolaitoksella” direktiivin 2000/12/EY (1) 1 artiklan 1 kohdan
ensimmäisessä alakohdassa määriteltyjä luottolaitoksia, mukaan
lukien kyseisen direktiivin 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut sellaisten
luottolaitosten yhteisössä sijaitsevat sivukonttorit, joiden kotipaikkaon yhteisön alueella tai sen ulkopuolella;
B) ”rahoituslaitoksella”
1) yritystä, joka ei ole luottolaitos ja jonka pääasiallisena toimintana
on yhden tai useamman direktiivin 2000/12/EY liitteessä I olevanluettelon 2—12 ja 14 kohtaan sisältyvän toiminnan harjoitta-minen. Näihin sisältyy valuutanvaihtotoimistojen javaluutansiirtotoimistojen toiminta;
2) vakuutusyritystä, joka on saanut toimiluvan direktiivin 79/267/
ETY (
2) mukaisesti, siltä osin kuin se harjoittaa kyseisen
direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa toimintaa;
3) direktiivin 93/22/ETY (3) 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
sijoituspalveluyritystä;
4) yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavaa yritystä, joka pitää osuuk-
siaan tai osakkeitaan kaupan.
Tämä rahoituslaitoksen määritelmä kattaa sellaisten rahoituslaitosten
yhteisön alueella sijaitsevat sivukonttorit, joiden kotipaikat ovatyhteisön alueella tai sen ulkopuolella;1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 4
(1) EYVL L 126, 26.5.2000, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna
direktiivillä 2000/28/EY (EYVL L 275, 27.10.2000, s. 37).
(2) EYVL L 63, 13.3.1979, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 95/26/EY
(EYVL L 168, 18.7.1995, s. 7).
(3) EYVL L 141, 11.6.1993, s. 27, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/9/EY (EYVL
L 84, 26.3.1997, s. 22).▼M1
▼M1
C) ”rahanpesulla” seuraavaa toimintaa, jos sitä harjoitetaan tahallisesti:
— varojen muuntaminen tai siirtäminen tietoisena siitä, että ne on
saatu rikollisesta toiminnasta tai osallisuudesta tällaiseen toimin-
taan, tarkoituksena salata tai peittää niiden laiton alkuperä taiauttaa tällaisen toiminnan harjoittamiseen osallistuvaa henkilöävälttämään toimintansa oikeudellisia seuraamuksia;
— varojen todellisen luonteen, alkuperän, sijainnin, niitä koskevien
määräämistoimien, liikkeiden taikka niiden todellisen omistajantai niitä koskevien oikeuksien salaaminen tai peittely tietoisenasiitä, että kyseiset varat on saatu rikollisesta toiminnasta tai
osallisuudesta tällaiseen toimintaan;
— varojen hankkiminen, hallussa pitäminen tai käyttö tietoisena
niiden vastaanottohetkellä siitä, että ne on saatu rikollisesta
toiminnasta tai osallisuudesta tällaiseen toimintaan;
— osallisuus edellä olevissa luetelmakohdissa tarkoitettuihin
toimiin tai yhteenliittyminen niitä varten taikka niitä koskeva
yritys, avunanto, yllytys, suosiminen ja neuvominen.
Tietoisuus, tahallisuus tai tarkoitus, jota mainittujen toimien
tunnusmerkistössä edellytetään, on voitava todeta objektiivistentosiasiallisten olosuhteiden perusteella.
Rahanpesu on kyseessä myös silloin, kun rahanpesun kohteena
olevat varat ovat saaneet alkunsa toisen jäsenvaltion alueella taiyhteisön ulkopuolisessa maassa suoritetuista toimista;
D) ”varoilla” kaikenlaista varallisuutta kuten esineitä tai aineettomia
oikeuksia, irtainta tai kiinteää omaisuutta sekä sellaisia oikeudellisiatodistuksia tai asiakirjoja, jotka ovat osoituksena tällaisten varojenomistuksesta tai osuudesta niihin;
E) ”rikollisella toiminnalla” kaikenlaista rikollista osallistumista
vakavan rikoksen tekoon.
Vakavia rikoksia ovat ainakin:— Wienin yleissopimuksen 3 artiklan 1 kappaleen a kohdassa
määritellyt rikokset;
— yhteisen toiminnan 98/733/YOS (
1) 1 artiklassa määritelty
rikollisjärjestöjen toiminta;
— Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta tehdyn
yleissopimuksen (2) 1 artiklan 1 kohdassa ja 2 artiklassa
tarkoitetut petokset, ainakin törkeät petokset;
— lahjonta;— rikokset, jotka voivat tuottaa huomattavaa hyötyä ja joista voi
jäsenvaltion rikoslain mukaan seurata ankara vankeusrangaistus.
Jäsenvaltioiden on viimeistään 15 päivänä joulukuuta 2004
muutettava tässä luetelmakohdassa säädettyä määritelmää senmukauttamiseksi yhteisessä toiminnassa 98/699/YOS olevaanvakavien rikosten määritelmään. Neuvosto kehottaa komissiotaviimeistään 15 päivänä joulukuuta 2004 esittämään ehdotuksen
direktiiviksi tämän direktiivin muuttamiseksi tältä osin.
Jäsenvaltiot voivat määritellä muunkin teon tässä direktiivissä
tarkoitetuksi rikolliseksi toiminnaksi;
F) ”toimivaltaisella viranomaisella” kansallisia viranomaisia, joilla lain
tai asetuksen nojalla on valtuudet valvoa laitosten tai henkilöiden
toimintaa, joihin tätä direktiiviä sovelletaan.
2 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että tässä direktiivissä määritelty
rahanpesu kielletään.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 5
(1) EYVL L 351, 29.12.1998, s. 1.
(2) EYVL C 316, 27.11.1995, s. 48.▼B
▼M1
2 a artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tässä direktiivissä säädettyjä
velvoitteita sovelletaan seuraaviin laitoksiin:
1) edellä 1 artiklan A alakohdassa määritellyt luottolaitokset;
2) edellä 1 artiklan B alakohdassa määritellyt rahoituslaitokset;
ja seuraaviin oikeushenkilöihin tai luonnollisiin henkilöihin näiden
harjoittaessa ammattitoimintaa:
3) tilintarkastajat, ulkopuoliset kirjanpitäjät ja veroneuvojat;
4) kiinteistönvälittäjät;
5) notaarit ja muut itsenäiset lakimiesammattien harjoittajat silloin, kun
nämä:
a) joko osallistuvat asiakkaansa puolesta seuraavien liiketoimien
suunnitteluun tai toteuttamiseen:
i) kiinteistöjen tai liiketoimintayksikköjen ostaminen ja myynti;
ii) asiakkaan rahavarojen, arvopaperien tai muiden varojen
hoitaminen;
iii) pankki-, säästö- tai arvo-osuustilien avaaminen tai hoita-
minen;
iv) yhtiöiden perustamiseksi, johtamiseksi tai yritysten hallinnoi-
miseksi tarvittavien varojen järjestely;
v) säätiöiden, yhtiöiden tai vastaavien yhteisöjen perustaminen,
johtaminen tai niiden toiminnasta vastaaminen;
b) tai toimivat asiakkaansa puolesta tai lukuun liiketoimissa tai
kiinteistökaupoissa;
6) arvokkaiden tavaroiden, kuten jalokivien tai jalometallien taikka
taide-esineiden välittäjät, ja huutokaupanpitäjät, silloin, kun maksu
suoritetaan käteisenä ja rahamäärä on vähintään 15 000 euroa;
7) kasinot.
3 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laitokset ja henkilöt, joihin
tätä direktiiviä sovelletaan, vaativat asiakkaitaan todistamaan henkilöl-
lisyytensä asianmukaisella asiakirjalla, kun ne aloittavat liikesuhteen, ja,laitosten kyseessä ollessa, erityisesti kun avataan tili tai säästötili taikkatarjotaan säilytyspalveluja.
2. Vaatimus henkilöllisyyden todistamisesta koskee myös muita kuin
1 kohdassa tarkoitettuja asiakkaita silloin, kun heidän kanssaansuoritettujen liiketoimien kohteena oleva rahamäärä on vähintään15 000 euroa riippumatta siitä, suoritetaanko liiketoimi yhdellä kertaatai useina erillisinä, ilmeisesti toisiinsa yhteydessä olevina toimina. Jos
rahamäärä ei ole tiedossa ajankohtana, jona liiketoimeen ryhdytään,
kyseisen laitoksen tai henkilön on todettava henkilöllisyys heti saatuaanrahamäärän tietoonsa ja todettuaan, että vähimmäismäärä on saavutettu.
3. Poiketen siitä, mitä edellisissä kohdissa säädetään, vaatimus
henkilöllisyyden todistamisesta ei koske vakuutussopimuksia, joita
henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallin-nollisten määräysten yhteensovittamisesta 10 päivänä marraskuuta 1992annetussa neuvoston direktiivissä 92/96/ETY (
1) tarkoitetut vakuutusyr-
itykset tekevät tuon direktiivin soveltamisalaan kuuluvan toiminnan
yhteydessä, jos kausittaisen vakuutusmaksun tai kausittaisten vakuutus-
maksujen vuotuinen määrä ei ole enempää kuin 1 000 euroa tai josyhdellä kertaa suoritettavan vakuutusmaksun määrä ei ole enempää kuin2 500 euroa. Jos kausittaisen vakuutusmaksun tai kausittaisten vakuu-tusmaksujen vuotuista määrää korotetaan siten, että ne ylittävät 1 000euron vähimmäismäärän, vaaditaan henkilöllisyyden todistamista.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 6
(1) EYVL L 360, 9.12.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/64/EY (EYVL L 290,
17.11.2000, s. 27).
▼M1
4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että henkilöllisyyden todistaminen ei ole
pakollista sellaisten vakuutussopimusten osalta, jotka liittyvät työsopi-mukseen tai vakuutetun ammattiin perustuviin eläkejärjestelyihin,
edellyttäen, että näihin sopimuksiin ei liity takaisinostolauseketta ja
että niitä ei voida käyttää lainan vakuutena.
5. Poiketen siitä, mitä edellisissä kohdissa säädetään, kaikkia kasinon
asiakkaita on vaadittava todistamaan henkilöllisyytensä kun he ostavattai myyvät pelimerkkejä vähintään 1 000 euron arvosta.
6. Valtion valvonnassa olevien kasinojen katsotaan noudattavan
kuitenkin tämän direktiivin henkilöllisyyden toteamisvaatimusta, jos
ne rekisteröivät ja toteavat asiakkaansa henkilöllisyyden tämän
saapuessa kasinolle vaihdettavien pelimerkkien määrästä riippumatta.
7. Jos on epäilyksiä siitä, toimivatko edellisissä kohdissa tarkoitetut
asiakkaat omaan lukuunsa, tai kun on varmaa, että he eivät toimi omaanlukuunsa, laitosten ja henkilöiden, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, ontoteutettava kohtuulliset toimenpiteet saadakseen tiedon niiden henki-
löiden todellisesta henkilöllisyydestä, joiden puolesta kyseiset asiakkaat
toimivat.
8. Laitosten ja henkilöiden, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, on
myös suoritettava tällainen henkilöllisyyden toteaminen aina epäiltäessärahanpesua, vaikka liiketoimen kohteena oleva rahamäärä jää säädettyjävähimmäismääriä pienemmäksi.
9. Tässä artiklassa säädetty vaatimus henkilöllisyyden todistamisesta
ei koske laitoksia ja henkilöitä, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, jos
asiakas on tässä direktiivissä tarkoitettu luotto- tai rahoituslaitos taisellaisessa kolmannessa maassa sijaitseva luotto- tai rahoituslaitos, jonkaedellyttämät vaatimukset vastaavat asianomaisten jäsenvaltioidenmielestä tässä direktiivissä säädettyjä vaatimuksia.
10. Jäsenvaltiot voivat säätää, että 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuihin
toimiin liittyvät vaatimukset henkilöllisyyden todistamisesta täyttyvät,
kun todetaan, että liiketoimeen liittyvä maksu veloitetaan tililtä, joka on1 kohdan vaatimusten mukaisesti avattu asiakkaan nimiin tässädirektiivissä tarkoitetussa luottolaitoksessa.
11. Jäsenvaltioiden on aina huolehdittava, että laitokset ja henkilöt,
joihin tätä direktiiviä sovelletaan, toteuttavat asianmukaisia erityistoi-menpiteitä, joilla voidaan pienentää rahanpesun riskiä, joka kasvaa, kun
ryhdytään liikesuhteeseen tai liiketoimiin sellaisen asiakkaan kanssa,
joka ei ole ollut fyysisesti läsnä henkilöllisyyden todistamista varten(”non-face to face operations”). Näillä toimenpiteillä on varmistettava,että asiakkaan henkilöllisyys tulee todetuksi, esimerkiksi vaatimallakirjallisia lisätodisteita tai lisätoimenpiteitä toimitettujen asiakirjojen
tarkastamiseksi ja varmentamiseksi tai sellaisen laitoksen antamia
vahvistavia todistuksia, johon tätä direktiiviä sovelletaan, taikkavaatimalla, että ensimmäinen liiketoimeen liittyvä maksusuoritusmaksetaan tilille, joka on avattu asiakkaan nimiin sellaisessa luottolai-toksessa, johon tätä direktiiviä sovelletaan. Sisäistä valvontaa koskevissamenettelyissä, joista säädetään 11 artiklan 1 kohdassa, on otettava
erityisesti huomioon kyseiset toimenpiteet.
4 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että ►
M1laitokset ja henkilöt, joihin
tätä direktiiviä sovelletaan, ◄säilyttävät käytettäviksi todisteina
rahanpesua koskevissa tutkimuksissa
— henkilöllisyyden todistamisen osalta jäljennökset tai viitetiedot
vaadituista asiakirjoista ainakin viiden vuoden ajan asiakassuhteenpäättymisestä;
— liiketoimien osalta alkuperäisistä asiakirjoista tai niiden sellaisista
jäljennöksistä, joita sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukai-sesti voidaan käyttää todisteina oikeudenkäynnissä, muodostuvattodistusaineistot ja rekisterit vähintään viiden vuoden ajan liiketoi-mien suorittamisesta.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 7
▼B
▼B
5 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että ►M1laitokset ja henkilöt, joihin
tätä direktiiviä sovelletaan, ◄tutkivat erityisen huolellisesti kaikki
liiketoimet, jotka niiden käsityksen mukaan ovat erityisesti luonteeltaan
omiaan olemaan yhteydessä rahanpesuun.
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laitokset ja henkilöt, joihin
tätä direktiiviä sovelletaan, sekä niiden johtajat ja työntekijät ovatvarauksettomasti yhteistyössä rahanpesun vastustamisesta vastuussa
olevien viranomaisten kanssa
a) ilmoittamalla näille viranomaisille oma-aloitteisesti kaikista
seikoista, jotka saattavat viitata rahanpesuun;
b) toimittamalla näille viranomaisille niiden pyynnöstä kaikki tarvit-
tavat tiedot sovellettavassa lainsäädännössä säädettyjen menettelyjen
mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettava sen jäsenval-
tion, jossa tiedot toimittava laitos tai henkilö sijaitsee, niilleviranomaisille, jotka ovat vastuussa rahanpesun vastustamisesta. Nämätiedot toimittaa tavallisesti laitoksen ja henkilöiden 11 artiklan 1 kohdana alakohdassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti nimeämä henkilö tai
nimeämät henkilöt.
3. Jäsenvaltiot voivat direktiivin 2 a artiklan 5 kohdassa tarkoitettujen
notaarien ja itsenäisten lakimiesammattien harjoittajien osalta nimetäkyseisen ammattiryhmän asianmukaisen itsesääntelyelimen siksi vira-nomaiseksi, jolle 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetut seikat onilmoitettava, ja jäsenvaltioiden on tällöin vahvistettava tämän elimen
ja rahanpesun vastustamisesta vastuussa olevien viranomaisten väliset
sopivat yhteistyömuodot.
Jäsenvaltiot eivät ole velvollisia soveltamaan 1 kohdassa säädettyjä
velvollisuuksia notaareihin, itsenäisiin lakimiesammatin harjoittajiin,tilintarkastajiin, ulkopuolisiin kirjanpitäjiin ja veroneuvojiin niidentietojen osalta, joita nämä ovat saaneet joltakin asiakkaaltaan tai jostakin
asiakkaastaan selvittäessään asiakkaalleen tämän oikeudellista asemaa
tai suorittaessaan kyseistä asiakasta koskevaa puolustus- tai edustamis-tehtävää oikeuskäsittelyssä tai oikeuskäsittelyyn liittyen mukaanluettuna oikeudenkäynnin käynnistämistä tai oikeudenkäynninvälttämistä koskeva neuvonta, riippumatta siitä saadaanko tai hanki-
taanko tällaiset tiedot ennen tällaista käsittelyä, sen aikana tai sen
jälkeen.
7 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laitokset ja henkilöt, joihin tätä
direktiiviä sovelletaan, eivät toteuta liiketoimia, joiden ne tietävät taiepäilevät liittyvän rahanpesuun, ennen kuin ne ovat ilmoittaneet asiasta6 artiklassa tarkoitetuille viranomaisille. Nämä viranomaiset voivatkansallisessa lainsäädännössä säädettyjen edellytysten mukaisesti antaa
määräyksen olla toteuttamatta liiketointa. Jos tällaisen liiketoimen
epäillään liittyvän rahanpesuun ja jos sen toteuttamatta jättäminentällä tavoin on mahdotonta tai todennäköisesti vaikeuttaisi yrityksiäjäljittää epäillyn rahanpesujärjestelyn edunsaajia, kyseisten laitosten jahenkilöiden on ilmoitettava viranomaisille asiasta välittömästi liike-toimen jälkeen.
8 artikla
►
M11.◄►M1Laitokset ja henkilöt, joihin tätä direktiiviä
sovelletaan ◄, niiden johtajat tai työntekijät eivät saa ilmaista
kyseiselle asiakkaalle tai kolmannelle henkilölle, että viranomaisilleon 6 ja 7 artiklan mukaisesti toimitettu tietoja tai että rahanpesuatutkitaan.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 8
▼M1
▼B
▼M1
2. Jäsenvaltiot eivät tämän direktiivin nojalla ole velvollisia sovelta-
maan 1 kohdassa säädettyä velvollisuutta 6 artiklan 3 kohdan toisessaalakohdassa tarkoitettuihin ammatteihin.
9 artikla
Laitoksen tai henkilön, johon tätä direktiiviä sovelletaan, tai sellaisen
laitoksen tai henkilön työntekijän tai johtajan vilpittömässä mielessärahanpesun vastustamisesta vastuussa oleville viranomaisille tekemäilmoitus 6 ja 7 artiklassa tarkoitetuista tiedoista ei merkitse sopimukseen
eikä lakiin, asetuksiin tai hallinnollisiin määräyksiin perustuvan, tietojen
ilmaisemista koskevan rajoituksen rikkomista, eikä laitosta tai henkilöätaikka näiden johtajia tai työntekijöitä voida asettaa minkäänlaiseenvastuuseen tällä perusteella.
10 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että toimivaltaiset viranomaiset
ilmoittavat ►
M1laitoksissa ja henkilöiden kohdalla, joihin tätä
direktiiviä sovelletaan, ◄suorittamiensa tarkastusten yhteydessä tai
muulla tavoin selville saamansa tiedot, jotka voivat olla todisteenarahanpesusta, rahanpesun vastustamisesta vastuussa oleville viranomai-sille.
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että lainsäädännön nojalla toimival-
taiset pörssi-, valuutta- ja rahoitusjohdannaismarkkinoiden
valvontaelimet ilmoittavat rahanpesun vastustamisesta vastuussa oleville
viranomaisille selville saamansa tiedot, jotka voivat olla todisteenarahanpesusta.
11 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laitokset ja henkilöt, joihin
tätä direktiiviä sovelletaan,
a) ottavat käyttöön riittävät sisäiset tarkastus- ja tiedonantomenettelyt
rahanpesuun liittyvien järjestelyjen estämiseksi ja ehkäisemiseksi;
b) toteuttavat aiheelliset toimenpiteet tiedottaakseen tämän direktiivin
säännöksistä työntekijöilleen. Näihin toimenpiteisiin on sisällyttäväse, että asianomaiset työntekijät osallistuvat erityisiin koulutusohjel-miin, jotka auttavat heitä tunnistamaan rahanpesuun mahdollisestiliittyviä järjestelyjä sekä että heitä opastetaan, miten tällaisissa
tapauksissa on toimittava.
Jos 2 a artiklan 3—7 kohdan soveltamisalaan kuuluva luonnollinen
henkilö harjoittaa ammattitoimintaansa oikeushenkilön työntekijänä,
tämän artiklan velvoitteita sovelletaan kyseiseen oikeushenkilöön eikäkyseiseen luonnolliseen henkilöön.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että laitoksilla ja henkilöillä,
joihin tätä direktiiviä sovelletaan, on käytettävissään ajantasaista tietoarahanpesijöiden menetelmistä sekä seikoista, joiden avulla epäilyttävätrahansiirrot voidaan tunnistaa.
12 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että tämän direktiivin säännökset
ulotetaan kokonaan tai osittain koskemaan sellaisia ammatteja jayrityslajeja, joissa ei ole kyse ►
M12 a artiklassa tarkoitetuista
laitoksista ja henkilöistä ◄, mutta joissa harjoitettava toiminta soveltuu
erityisesti käytettäväksi rahanpesutarkoituksiin.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 9
▼B
▼M1
▼B
▼B
13 artikla
1. Komission yhteyteen perustetaan yhteyskomitea, jäljempänä
’komitea’. Sen tehtävänä on:
a) helpottaa tämän direktiivin yhdenmukaista täytäntöönpanoa käymällä
säännöllisiä keskusteluja niistä tämän direktiivin soveltamisessa
ilmenneistä käytännön ongelmista, joiden osalta sitä pidetäänhyödyllisenä, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamisso-pimuksen 169 ja 170 artiklan soveltamista;
b) helpottaa jäsenvaltioiden välisiä neuvotteluja niistä ankarammista
vaatimuksista ja velvollisuuksista tai lisävaatimuksista ja lisävelvol-
lisuuksista, joita jäsenvaltiot voivat kansallisesti asettaa;
c) antaa tarvittaessa komissiolle neuvoja tähän direktiiviin tehtävistä
lisäyksistä ja muutoksista taikka mukauttamisista, joita pidetään
tarpeellisina erityisesti 12 artiklan vaikutusten yhdenmukaistami-
seksi;
d) tutkia, tulisiko jokin ammatti tai yrityksen laji sisällyttää 12 artiklan
soveltamisalaan, jos todetaan, että tällaista ammattia tai yrityslajia on
jossakin jäsenvaltiossa käytetty rahanpesutarkoituksiin.
2. Komitean tehtävänä ei ole arvioida toimivaltaisten viranomaisten
yksittäisissä tapauksissa tekemiä ratkaisuja.
3. Komiteassa ovat jäsenvaltioiden nimeämät henkilöt ja komission
edustajat. Komissio huolehtii sihteeristötehtävistä. Puheenjohtajana onkomission edustaja. Puheenjohtaja kutsuu komitean kokoukset koollejoko omasta aloitteestaan tai jonkin jäsenvaltion valtuuskunnanpyynnöstä.
14 artikla
Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistami-
seksi, että tämän direktiivin kaikkia säännöksiä noudatetaan
varauksettomasti ja erityisesti määrättävä tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen säännösten rikkomisen seuraamuksista.
15 artikla
Jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa ankarampia rahanpesua
koskevia säännöksiä tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä.
16 artikla
1. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän direktiivin noudatta-
misen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset 1 päivääntammikuuta 1993 mennessä.
2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän
direktiivin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainen
viittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista
kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisinakomissiolle.
17 artikla
Vuoden kuluttua 1 päivästä tammikuuta 1993 komissio laatii aina
tarvittaessa ja vähintään kolmen vuoden välein kertomuksen tämändirektiivin täytäntöönpanosta ja antaa sen Euroopan parlamentille janeuvostolle.
18 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1991L0308 — FI — 28.12.2001 — 001.001 — 10