1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä kesäkuuta 1988,
muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen
vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta
(88/357/ETY)
(EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 90/618/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta 1990 L 330 44 29.11.1990
▼B
TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä kesäkuuta 1988,
muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien,
asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta,säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden
tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta
(88/357/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 66 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean (3) lausunnon,
sekä katsoo, ettäon välttämätöntä kehittää sisämarkkinoita vakuutusliikkeen alalla ja
tämän tavoitteen saavuttamiseksi on suotavaa, että vakuutusyrityksille,joiden kotipaikka on yhteisössä, tehdään palvelujen tarjoaminen jäsen-
valtioissa helpommaksi, jotta vakuutuksenottajien olisi mahdollista
kääntyä paitsi omaan maahansa sijoittautuneiden vakuutuksenantajienpuoleen, myös sellaisten vakuutuksenantajien puoleen, joiden koti-paikka on yhteisössä ja jotka ovat sijoittautuneet muihinjäsenvaltioihin,
perustamissopimuksen mukaan kaikki palvelujen tarjoamisen vapauteen
kohdistuva syrjintä, joka perustuu siihen, ettei yritys ole sijoittautunut
jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, on kielletty siirtymäkauden
päättymisestä lukien; tämä kielto koskee kaikkien yhteisöön sijoittautu-neiden yrityksen tarjoamia palveluja riippumatta siitä, tarjotaankopalveluja yrityksen kotipaikassa, asioimistossa tai sivukonttorissa,
käytännön syistä palvelujen tarjoaminen olisi määriteltävä ottamalla
huomioon sekä vakuutuksenantajan sijoittautumispaikka että riskinsijaintipaikka; sen vuoksi määritelmä riskin sijaintipaikasta tulisikin
ottaa käyttöön; lisäksi tulisi erottaa sijoittautumiseen perustuva toiminta
palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuvasta toiminnasta,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja
harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräystenyhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annettua ensimmäistäneuvoston direktiiviä 73/239/ETY(
4), sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 87/343/ETY(5), jäljempänä ’ensimmäinen
direktiivi’, olisi täydennettävä erityisesti valvontaviranomaisten
käytössä olevien valvontavaltuuksien ja -keinojen selventämiseksi;tulisi myös antaa erityismääräykset palvelujen tarjoamisen vapauteenperustuvan toiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja valvonnasta,
vakuutuksenottajille, jotka asemansa, kokonsa tai vakuutettavan riskin
luonteen vuoksi eivät tarvitse erityistä suojelua riskin sijaintivaltiossa,tulisi sallia täydellinen vapaus hyötyä mahdollisimman laajoista vakuu-tusmarkkinoista; lisäksi muille vakuutuksenottajille tulee taata riittävä
suoja,
tarve suojella vakuutuksenottajia ja välttää kaikenlaisia kilpailuhäiriöitä
tekee perustelluksi ensimmäisen direktiivin sisältämien toisiaanvastaavia varoja koskevien säännösten lievennysten yhteensovittamisen,1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 2
(1) EYVL N:o C 32, 12.2.1976, s. 2
(2) EYVL N:o C 36, 13.2.1978, s. 14,
EYVL N:o C 167, 27.6.1988 ja 15 päivänä kesäkuuta 1988 tehty päätös.
(3) EYVL N:o C 204, 30.8.1976, s. 13
(4) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(5) EYVL N:o L 185, 4.7.1987, s. 72
▼B
jäsenvaltioissa voimassa olevat vakuutussopimuslakien säännökset
poikkeavat edelleen toisistaan; valinnanvapauden vuoksi sopimukseensovellettavaksi laiksi voidaan joissakin tapauksissa hyväksyä erityisolo-
suhteet huomioon ottavien määräysten mukaisesti muunkin kuin riskin
sijaintimaan laki,
tämän direktiivin soveltamisalaan tulisi kuulua pakollinen vakuutus,
mikä kuitenkin edellyttäisi sellaisen vakuutuksen kattavan sopimuksenolevan niiden tällaista vakuutusta koskevien erityissäännöstenmukainen, joita vakuuttamisvelvollisuuden määräävä jäsenvaltio edel-lyttää,
ensimmäisen direktiivin säännöksiä vakuutuskannan luovuttamisesta
tulisi lisätä ja täydentää säännöksillä, jotka erityisesti kattavat palve-
lujen tarjoamisen vapauden perusteella tehtyjen vakuutussopimustenkannanluovutuksen toiselle yritykselle,
erityisesti palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien säännösten piiriin
ei tulisi kuulua tiettyjen riskien, joihin mainittujen säännösten sovelta-minen ei ole tässä vaiheessa asianmukaista jäsenvaltioidenviranomaisten näiden säännösten luonteen ja sosiaalisten vaikutusten
perusteella antamien erityismääräysten vuoksi; sen vuoksi näitä poik-
keuksia tulisi tarkastella uudelleen tämän direktiivin oltua voimassajonkin aikaa,
vakuutuksenottajien suojaamiseksi jäsenvaltioille tulisi yhteensovitta-
misen nykyvaiheessa sallia mahdollisuus rajoittaa palvelujentarjoamisen vapauteen perustuvan toiminnan ja sijoittautumiseen perus-tuvan toiminnan samanaikaista harjoittamista; tällaisia rajoituksia ei
voida määrätä, jos vakuutuksenottajat eivät tarvitse tällaista suojelua,
palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämisen aloittaminen ja harjoitta-
minen tulisi olla sellaisesta menettelystä riippuvaista, jolla taataan
vakuutusyrityksen noudattavan sekä taloudellisia takuita että vakuutu-sehtoja koskevia säännöksiä; tätä menettelyä voidaan lieventää, jospalvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva toiminta kohdistuu vakuu-tuksenottajiin, jotka asemansa, kokonsa tai vakuutettavan riskin
luonteen vuoksi eivät tarvitse erityistä suojelua riskin sijaintivaltiossa,
on välttämätöntä aloittaa erityinen yhteistyö palvelujen tarjoamisen
vapauden osalta jäsenvaltioiden toimivaltaisten valvontaviranomaisten
kesken sekä näiden viranomaisten ja komission välillä; tulisi myössäätää rangaistusjärjestelmästä, jota sovellettaisiin siellä, missä palve-luja tarjoava yritys ei noudata sen jäsenvaltion säännöksiä, jossapalveluja tarjotaan,
kunnes yhteensovittamista on myöhemmin jatkettu, vakuutusteknisen
vastuuvelan tulisi kuulua sen jäsenvaltion säännösten ja valvonnan
piiriin, jossa palveluja tarjotaan silloin, kun palvelujen tarjoamiseen
liittyy riskejä, joiden suhteen jäsenvaltio, jossa palveluja vastaanote-taan, toivoo voivansa antaa erityissuojelua vakuutuksenottajille; josvakuutuksenottajien suojelemisesta huolehtiminen ei ole perusteltua,vakuutustekninen vastuuvelka kuuluu edelleen sen jäsenvaltion
säännösten ja valvonnan piiriin, johon vakuutuksenantaja on sijoittau-
tunut,
joissakin jäsenvaltioissa vakuutustoimintaan ei kohdistu minkäänlaisia
välillisiä veroja, kun taas enemmistö soveltaa erityisveroja ja muun-laisia pakollisia maksuja mukaan lukien korvaustoimielimillesuoritettavat lisämaksut; näiden verojen ja maksujen rakenne ja tasovaihtelevat huomattavasti niitä soveltavien jäsenvaltioiden välillä; tulisi
välttää tilannetta, jossa erot johtavat vakuutuspalveluja koskeviin
kilpailun vääristymiin jäsenvaltioiden välillä; ennen tulevaa yhteenso-vittamista riskin sijaintivaltion verojärjestelmän ja muidenmaksumuotojen soveltaminen todennäköisesti korjaa tällaisenepäkohdan ja jäsenvaltioiden on kehitettävä menetelmä, jolla varmiste-taan kyseisten verojen ja maksujen kanto,1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 3
▼B
on toivottavaa, että vältetään tämän direktiivin ja yhteisön rinnakkais-
vakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten yhteensovittamisesta 30 päivänä toukokuuta 1978 annetun
neuvoston direktiivin 78/473/ETY(
1) soveltaminen ilman yhteensovitta-
mista, jotta ei jouduttaisi tilanteeseen, jossa jokaisessa jäsenvaltiossa onkolme erilaista järjestelmää; sen vuoksi niiden arviointiperusteiden,joilla tässä direktiivissä määritellään ”suuret riskit”, tulisi määritellämyös ne riskit, jotka todennäköisesti katetaan yhteisön rinnakkaisva-
kuutusjärjestelyin, ja
olisi otettava huomioon perustamissopimuksen 8 c artiklan mukaisesti,
kuinka paljon joidenkin eri kehitystasolla olevien kansantalouksien on
ponnisteltava; sen vuoksi tietyille jäsenvaltioille tulisikin sallia siir-
tymäjärjestelyt tämän palvelujen tarjoamisen vapautta koskevandirektiivin erityissäännösten vaiheittaista soveltamista varten,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
Tämän direktiivin tarkoituksena on:
a) täydentää ensimmäistä direktiiviä 73/239/ETY;
b) säätää yrityksille palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat
erityissäännökset niistä vakuutusluokista, joita mainituissa ensim-
mäisessä direktiivissä tarkoitetaan.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”ensimmäisellä direktiivillä” direktiiviä 73/239/ETY;
b) ”yrityksellä”:
— I ja II osaston säännöksiä sovellettaessa jokaista yritystä, joka on
saanut toimiluvan ensimmäisen direktiivin 6 tai 23 artiklanmukaisesti;
— III ja V osaston säännöksiä sovellettaessa jokaista yritystä, joka
on saanut toimiluvan ensimmäisen direktiivin 6 artiklan mukai-
sesti;
c) ”toimipaikalla” yrityksen kotipaikkaa, asioimistoa tai sivukonttoria,
ottaen huomioon, mitä 3 artiklassa säädetään;
d) ”jäsenvaltiolla, jossa riski sijaitsee”:
— jäsenvaltiota, jossa omaisuus sijaitsee, jos vakuutus koskee joko
rakennuksia tai rakennuksia ja niiden irtaimistoa, sikäli kuinirtaimisto on vakuutettu samalla vakuutuskirjalla,
— rekisteröintijäsenvaltiota, jos vakuutus koskee kaikenlaisia
ajoneuvoja,
— jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottaja otti vakuutuksen, jos on
kyse vakuutuksesta, joka on voimassa enintään neljä kuukauttaja kattaa matka- ja lomariskejä missä tahansa luokassa,
— kaikissa tapauksissa, jotka eivät nimenomaisesti sisälly edellä
oleviin alakohtiin, jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottajalla on
vakinainen asuinpaikka tai, jos vakuutuksenottaja on oikeush-enkilö, sitä jäsenvaltiota, johon vakuutuksenottaja, johonsopimus liittyy, on sijoittautunut;
e) ”sijoittautumisjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa riskin kattanut
toimipaikka sijaitsee;1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 4
(1) EYVL N:o L 151, 7.6.1978, s. 25
▼B
f) ”jäsenvaltiolla, jossa palveluja tarjotaan” jäsenvaltiota, jossa riski
sijaitsee silloin, kun se katetaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevastatoimipaikasta.
3 artikla
Ensimmäistä direktiiviä ja tätä direktiiviä sovellettaessa yrityksen
pysyvä läsnäolo jäsenvaltion alueella rinnastetaan asioimistoon tai sivu-konttoriin, vaikka mainittu läsnäolo ei käsitä sivukonttoria tai
asioimistoa, vaan ainoastaan toimiston, jota hoitaa yrityksen oma
henkilökunta tai itsenäisesti toimiva henkilö, jolla on pysyvä valtuutustoimia yrityksen puolesta asioimiston tapaan.
4 artikla
Tätä direktiiviä ja ensimmäistä direktiiviä sovellettaessa yleiset ja
erityiset vakuutusehdot eivät saa sisältää sellaisia erityisehtoja, joidentarkoituksena on yksittäistapauksessa ottaa huomioon katettavan riskinerityisolosuhteet.
II OSASTO
Ensimmäistä direktiiviä täydentävät säännökset
5 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 5 artiklaan seuraavaa:
”d) ’suurilla riskeillä’:
i) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin
4, 5, 6, 7, 11 ja 12;
ii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin
14 ja 15, kun vakuutuksenottaja on ammattimaisestimukana teollisessa tai kaupallisessa toiminnassa taijossakin vapaassa ammatissa, ja riskit liittyvät tällaiseentoimintaan;
iii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A luokkiin 8, 9,13
ja 16, sikäli kuin vakuutuksenottaja ylittää ainakin kaksi
seuraavien kolmen arviointiperusteen rajoista:
ensimmäinen vaihe: 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä:
— taseen loppusumma: 12,4 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 24 miljoonaa ECUa;— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 500.toinen vaihe: 1 päivästä tammikuuta 1993 lukien:
— taseen loppusumma: 6,2 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 12,8 miljoonaa ECUa;— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 250.Jos vakuutuksenottaja kuuluu yritysryhmään, joka direk-
tiivin 83/349/ETY(
1) mukaisesti laatii konsolidoidun
tilinpäätöksen, edellä mainittuja arviointiperusteita sovelle-taan konsolidoidun tilinpäätökseen pohjalta.
Jokainen jäsenvaltio voi lisätä iii alakohdassa mainittuun
luokkaan riskejä, joita ammatilliset yhdistykset, yhteisyri-tykset tai tilapäiset yhteenliittymät vakuuttavat.”
6 artikla
Sovellettaessa ensimmäisen direktiivin 15 artiklan 2 kohdan ensim-
mäistä alakohtaa ja 24 artiklaa jäsenvaltioiden on noudatettava tämändirektiivin liitteessä 1 olevia vastaavuussääntöjä.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 5
(1) EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 1
▼B
7 artikla
1. Laki, jota sovelletaan tässä direktiivissä tarkoitettuihin jäsenval-
tiossa sijaitsevia riskejä kattaviin vakuutussopimuksiin, määräytyy
seuraavasti:
a) Kun vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka tai hallinnollinen
päätoimipaikka on sen jäsenvaltion alueella, jossa riski sijaitsee,vakuutussopimukseen sovelletaan tämän jäsenvaltion lakia. Jos
tämän jäsenvaltion laki sallii, osapuolet voivat kuitenkin valita
jonkin toisen maan lain.
b) Jos vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka tai keskushallinto ei
ole jäsenvaltiossa, jossa riski sijaitsee, vakuutussopimuksen
osapuolet voivat valita sovellettavaksi joko sen jäsenvaltion lain,jossa riski sijaitsee, tai sen maan lain, jossa vakuutuksenottajalla onvakinainen asuinpaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka.
c) Jos vakuutuksenottaja harjoittaa kaupallista tai teollista toimintaa tai
vapaata ammattia ja jos sopimus kattaa kahta tai useampaa näitätoimintoja koskevaa eri jäsenvaltioissa sijaitsevaa riskiä, vapausvalita sopimukseen sovellettava laki koskee näiden jäsenvaltioidensekä sen maan lakia, jossa vakuutuksenottajalla on vakinainen
asuinpaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka.
d) Sen estämättä, mitä b ja c alakohdassa säädetään, osapuolet saavat
käyttää hyväkseen laajempaa vapautta sopimukseen sovellettavan
lain valinnassa, jos se mainituissa alakohdissa tarkoitetuissa jäsen-
valtioissa on sallittua.
e) Kun sopimus kattaa vain sellaisiin tapahtumiin liittyviä riskejä, jotka
sattuvat muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa riski 2 artiklan d
alakohdan mukaisesti sijaitsee, sopimuspuolet voivat sen estämättä,mitä a, b ja c alakohdassa säädetään, aina valita ensiksi mainitunvaltion lain.
f) Ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan i alakohdassa tarkoi-
tettuihin riskeihin sopimuspuolet voivat valita minkä tahansa lain.
g) Se, että a tai f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sopimuspuolet
ovat valinneet tietyn lain, ei estä, jos kaikki muut tilanteeseenvalinnan ajankohtana vaikuttavat tekijät liittyvät vain yhteen jäsen-valtioon, soveltamasta tämän jäsenvaltion pakottaviaoikeussääntöjä, joista ei saa tämän jäsenvaltion lainsäädännönmukaan sopimuksella poiketa.
h) Edellisissä alakohdissa tarkoitettu valinta on ilmaistava nimenomai-
sesti tai sen tulee käydä ilmi riittävän täsmällisesti sopimusehdoistatai asiaan liittyvistä seikoista. Jollei näin ole tai jollei valintaa ole
tehty, sopimukseen sovelletaan edellä tarkoitetuista kysymykseen
tulevissa alakohdissa mainituista maista sen maan lakia, johonsopimus läheisimmin liittyy. Jos kuitenkin sellainen sopimuksenosa, joka voidaan erottaa siitä, läheisemmin liittyy johonkin toiseenedellä kyseisissä alakohdissa tarkoitetuista maista, voidaan poik-
keuksellisesti soveltaa tuon toisen maan lakia. Olettamus on, että
sopimus liittyy läheisimmin siihen jäsenvaltioon, jossa riskisijaitsee.
i) Jos valtioon kuuluu useita erillisiä alueita, joista jokaisessa on omat
sopimusvelvoitteita koskevat oikeussäännöksensä, jokaista aluettapidetään erillisenä maana määriteltäessä lakia, jota tämän direktiivinmukaan sovelletaan.
Jäsenvaltio, jonka erillisillä alueilla on omat sopimusvelvoitteita
koskevat oikeussäädöksensä, ei ole velvollinen soveltamaan tämändirektiivin säännöksiä kysymyksiin, jotka koskevat lainvalintaaalueellisten lainsäädäntöjen välillä.
2. Tällä artiklalla ei rajoiteta tuomioistuinmaan oikeussäännön
soveltamista tilanteesssa, jossa ne ovat pakottavia sopimukseen muutensovellettavasta laista riippumatta.
Sen jäsenvaltion pakottavia oikeussääntöjä, jossa riski sijaitsee tai joka
velvoittaa ottamaan vakuutuksen, voidaan, jos jäsenvaltion laissa niinsäädetään, soveltaa siinä laajuudessa, kuin noiden jäsenvaltioiden1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 6
▼B
lakien mukaan säännöksiä sovelletaan sopimukseen muuten sovelletta-
vasta laista riippumatta.
Jos sopimus kattaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevia
riskejä, sopimuksen katsotaan tätä kohtaa sovellettaessa muodostuvanuseista sopimuksista, joista jokainen liittyy vain yhteen jäsenvaltioon.
3. Jollei edellisistä kohdista muuta johdu, jäsenvaltioiden on sovel-
lettava tässä direktiivissä tarkoitettuihin vakuutussopimuksiinkansainvälisen yksityisoikeutensa yleisiä säännöksiä, jotka koskevat
sopimusvelvoitteita.
8 artikla
1. Tässä artiklassa olevin edellytyksin vakuutusyritykset voivat
tarjota ja tehdä pakollista vakuutusta koskevia vakuutussopimuksiatämän ja ensimmäisen direktiivin säännösten mukaisesti.
2. Kun jäsenvaltio määrää vakuutuksen ottamisen pakolliseksi,
sopimus ei täytä tuota velvoitetta, ellei se ole tuohon vakuutukseen liit-
tyvien mainitun jäsenvaltion antamien erityissäännösten mukainen.
3. Jos pakollisen vakuutuksen ollessa kyseessä sen jäsenvaltion laki,
jossa riski sijaitsee, ja sen jäsenvaltion laki, joka asettaa velvoitteenvakuutuksen ottamiseen, ovat ristiriidassa keskenään, on sovellettava
jälkimmäistä lakia.
4. a) Jollei tämän kohdan b ja c alakohdasta muuta johdu, on 7
artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa sovellettava, jos vakuutus-sopimus kattaa riskejä useissa jäsenvaltioissa, joista ainakin yksimäärää vakuutuksen ottamisen pakolliseksi.
b) Jäsenvaltio, joka silloin, kun tämä direktiivi annetaan tiedoksi,
vaatii, että kaikkien sen alueelle sijoittuneiden yritysten on haet-tava viranomaisen vahvistus pakollisen vakuutuksensa yleisille jaerityisille vakuutusehdoille, voi myös, poiketen 9 ja 18 artiklan
säännöksistä, vaatia vahvistettaviksi niiden pakollisten vakuu-
tusten vakuutusehdot, joita vakuutusyritys tarjoaa jäsenvaltionalueella 12 artiklan 1 kohdassa säädetyin edellytyksin.
c) Jäsenvaltio voi 7 artiklasta poiketen säätää, että pakollista vakuu-
tusta koskevaan vakuutussopimukseen sovelletaan sen valtionlakia, joka säätää vakuutuksen ottamisen pakolliseksi.
d) Jos jäsenvaltio säätää vakuutuksen pakolliseksi ja vakuutuksenan-
tajan täytyy ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille vakuutuksenlakkaamisesta, tällainen lakkaaminen voi olla voimassa vahingonkärsineeseen kolmanteen osapuoleen nähden vain tämän valtionlainsäädännössä säädetyissä oloissa.
5. a) Jäsenvaltioiden on annettava tieto komissiolle niistä riskeistä,
jotka on katettava pakollisella vakuutuksella tämän jäsenvaltion
lainsäädännön mukaan, jolloin ilmoitetaan:
— tähän vakuutukseen liittyvät lain erityissäännökset;
— tiedot, joiden on sisällyttävä vakuutuksenantajan vakuutetulle
henkilölle antamaan todistukseen, mikäli tämä valtio vaatii
todisteen vakuutusvelvollisuuden noudattamisesta. Jäsenvaltiovoi vaatia, että nuo tiedot sisältävät vakuutuksenantajansamansisältöisen selvityksen siitä, että sopimus noudattaatuohon vakuutukseen liittyviä erityissäännöksiä.
b) Komissio julkaisee a alakohdassa tarkoitetut tiedot Euroopan
yhteisöjen virallisessa lehdessä .
c) Jäsenvaltion on hyväksyttävä osoituksena vakuuttamisvelvolli-
suuden täyttämisestä todistus, jonka sisältö vastaa a alakohdantoisen luetelmakohdan säännöstä.
9artikla
1. Ensimmäisen direktiivin 9 artiklan viimeinen alakohta ja 11
artiklan 1 kohdan viimeinen alakohta muutetaan seuraavasti:1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 7
▼B
”edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja, jotka koskevat
yleisiä tai erityisiä vakuutusehtoja sekä vakuutusmaksujen perus-teita, ei kuitenkaan vaadita 5 artiklan d alakohdassa tarkoitetuista
riskeistä.”
2. Muutetaan ensimmäisen direktiivin 8 artiklan 3 kohta ja 10
artiklan 3 kohta seuraavasti:
”3. Tämä yhteensovittaminen ei estä jäsenvaltioita ylläpitämästä ja
ottamasta käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotkakoskevat erityisesti hallituksen jäsenille ja johtajille asetettavia vaati-muksia ammatillisesta pätevyydestä sekä yhtiöjärjestyksen, yleisten ja
erityisten vakuutusehtojen, vakuutusmaksujen perusteiden ja muiden
sellaisten asiakirjojen hyväksymistä, jotka ovat välttämättömiänormaalia valvontaa varten.
Edellä 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen riskien osalta jäsenvaltiot
eivät kuitenkaan saa antaa säännöksiä, joissa vaaditaan yleisten ja
erityisten vakuutusehtojen, vakuutusmaksujen perusteiden tai niidenlomakkeiden ja muiden painettujen asiakirjojen hyväksymistä tai järjes-telmällistä ilmoittamista, joita yritys aikoo käyttää vakuutuksenottajienkanssa asioidessaan. Jäsenvaltiot saavat vaatia vain näiden ehtojen ja
muiden asiakirjojen ilmoittamista satunnaisesti sen toteamiseksi, että
ne noudattavat kyseisiä riskejä koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnol-lisia määräyksiä, joskaan tämä vaatimus ei saa olla ennakkoehtonasille, että yritys voi harjoittaa toimintaansa.
Edellä 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen riskien osalta jäsenvaltiot
eivät saa ylläpitää tai ottaa käyttöön ehdotettujen vakuutusmaksukoro-
tusten ennakkoilmoitusta tai hyväksymistä muutoin kuin osana yleistähinnanvalvontajärjestelmää.
Tämä yhteensovittaminen ei liioin estä jäsenvaltioita tarkastamasta liit-
teessä olevan A kohdan 18 luokkaa varten toimilupaa hakevien tai sen
saaneiden yritysten sellaisia suoria tai epäsuoria henkilöstö- ja kalusto-voimavaroja, yritysten käytössä olevan lääketieteellisen henkilökunnanpätevyys ja kaluston laatu mukaan lukien, jotka yrityksillä onkäytössään tästä vakuutusluokasta johtuvien sitoumusten täyttämi-
seksi.”
10 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 19 artiklaan kohta seuraavasti:
”3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että vakuutusyritysten valvonnasta vastaavilla virano-maisilla on tarvittavat valtuudet ja keinot niiden alueellesijoittautunieden vakuutusyritysten toiminnan valvontaa varten, mukaanlukien tämän alueen ulkopuolella tapahtuva toiminta, toimintaa koske-vien neuvoston direktiivien mukaisesti ja silmällä pitäen niiden
täytäntöönpanoa.
Valtuuksien ja keinojen on erityisesti annettava valvontaviranomaisille
mahdollisuus:
— suorittaa yksityiskohtaisia tutkimuksia yrityksen tilasta ja koko
liiketoiminnasta, muun muassa:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevia asia-
kirjoja,
— suorittamalla paikan päällä tapahtuvia tutkimuksia yrityksen
toimitiloissa;
— toteuttaa kaikki yritystä koskevat toimenpiteet, jotka ovat tarkoituk-
senmukaisia ja tarpeellisia sen varmistamiseksi, että yrityksen
toiminta on lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaista,
joita yrityksen on noudatettava kussakin jäsenvaltiossa, ja erityisestitoimintasuunnitelman yritystä edelleen velvoittavien kohtienmukaista, sekä vakuutuksenottajien etuja vaarantavan säännöstenvastaisen menettelyn estämiseksi tai poistamiseksi;
— varmistaa, että valvontaviranomaisten vaatimat toimenpiteet toteute-
taan tarvittaessa pakkokeinoin ja, jos se on tarkoituksenmukaista,oikeusteitse.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 8
▼B
Jäsenvaltiot voivat myös antaa valvontaviranomaisille oikeuden saada
käyttöönsä kaikki tiedot välittäjien hallussa olevista sopimuksista.”
11 artikla
1. Poistetaan ensimmäisen direktiivin 21 artikla.
2. Jäsenvaltioiden on sallittava, kansallisen lainsäädännön mukaisin
edellytyksin, että sen alueelle sijoittuneet yritykset luovuttavat koko-naan tai osittain vakuutuskantansa, jonka suhteen tämä valtio onvaltio, jossa riski sijaitsee, tuohon samaan jäsenvaltioon sijoittautu-neelle vastaanottavalle yritykselle, jos sen jäsenvaltion
valvontaviranomaiset, jossa vastaanottavan yrityksen kotipaikka on,
vahvistavat, että jälkimmäisellä yrityksellä on kannanluovutushuomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali.
3. Jäsenvaltioiden on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisin edelly-
tyksin sallittava, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset luovuttavat
12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa oloissa tehtyjen sopimusten kokovakuutuskannan tai sen osan vastaanottavalle yritykselle, joka on sijoit-tautunut jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, jos sen jäsenvaltionvalvontaviranomaiset, jossa vastaanottavan yrityksen kotipaikkasijaitsee, vahvistavat, että viimeksi mainitulla on kannanluovutus
huomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali.
4. Jäsenvaltioiden on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisin edelly-
tyksin sallittava, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset luovuttavat12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa oloissa tehtyjen sopimusten koko
vakuutuskannan tai sen osan vastaanottavalle yritykselle, joka on sijoit-
tautunut samaan jäsenvaltioon, jos sen jäsenvaltionvalvontaviranomaiset, jossa vastaanottavan yrityksen kotipaikka on,todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutushuomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali ja että se täyttää 13 ja 16
artiklan edellytykset jäsenvaltiossa, jossa palveluja tarjotaan.
5. Edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa on sen jäsenval-
tion valvontaviranomaisten, johon luovuttava yritys on sijoittautunut,annettava lupa luovutukselle saatuaan siihen sen jäsenvaltion valvonta-
viranomaisten suostumuksen, jossa palveluja tarjotaan.
6. Jos jäsenvaltio kansallisen lainsäädäntönsä mukaisin edellytyksin
sallii, että sen alueelle sijoittautuneet yritykset luovuttavat koko vakuu-tuskantansa tai osan siitä sellaiseen toiseen jäsenvaltioon
sijoittautuneelle vastaanottavalle yritykselle, joka ei ole se jäsenvaltio,
jossa palveluja tarjotaan, sen on varmistettava, että seuraavat edelly-tykset täyttyvät:
— sen jäsenvaltion valvontaviranomaiset, jossa vastaanottavan
yrityksen kotipaikka on, vahvistavat, että tällä yrityksellä onkannanluovutus huomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali;
— jäsenvaltio, johon vastaanottava yritys on sijoittautunut, hyväksyy
luovutuksen;
— vastaanottava yritys täyttää 13—16 artiklan edellytykset jäsenval-
tiossa, jossa palveluja tarjotaan, tuon jäsenvaltion lainsäädännönmukaan sellainen luovutus on mahdollinen ja tuo jäsenvaltiohyväksyy luovutuksen.
7. Tämän artiklan mukaisesti hyväksytty luovutus julkistetaan
kansallisen lainsäädännön edellyttämällä tavalla siinä jäsenvaltiossa,jossa riski sijaitsee. Luovutus on välittömästi voimassa vakuutuksenot-tajiin, vakuutettuihin ja kaikkiin muihin henkilöihin nähden, joilla on
siirretyistä sopimuksista johtuvia oikeuksia ja velvoitteita.
Tämä säännös ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen antaa vakuutukse-
nottajille mahdollisuus irtisanoa sopimus määräajan kuluessaluovutuksesta.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 9
▼B
III OSASTO
Palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat erityissäännökset
12 artikla
1. Tämän osaston säännöksiä sovelletaan, kun yritys yhdessä jäsen-
valtiossa olevasta toimipaikasta kattaa, 2 artiklan d kohdassatarkoitetulla tavalla, toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan riskin; jälkim-mäisestä jäsenvaltiosta käytetään tässä osastossa nimitystä”jäsenvaltio, jossa palveluja tarjotaan”.
2. Tämän osaston säännöksiä ei sovelleta liiketoimiin, yrityksiin tai
laitoksiin, joita ensimmäinen direktiivi ei koske, eikä riskeihin, joitamainitun direktiivin 4 artiklassa mainittujen julkisoikeudellistenlaitosten on tarkoitus kattaa.
Tämän osaston säännöksiä ei sovelleta vakuutussopimuksiin, jotka
kattavat ensimmäisen direktiivin liitteessä olevassa A kohdassa seur-aavin numeroin luokitellut riskit:
— N:o1:
työtapaturmat,
— N:o 13:
vastuu ydinvaarasta ja lääkevahinkovastuu,
— N:o 9 ja 13:
rakennustöiden pakollinen vakuuttaminen.
Neuvosto tarkastelee näitä poikkeuksia viimeistään 1 päivänä heinä-
kuuta 1998.
3. Kunnes ensimmäisen direktiivin 7 artiklan 2 kohdan c alakoh-
dassa tarkoitettu yhteensovittaminen on toteutettu, Saksanliittotasavalta saa säilyttää kiellon, joka koskee sen alueella sairausva-
kuutuksen ja muihin luokkiin kuuluvien vakuutusten samanaikaista
harjoittamista, joka perustuu palvelujen tarjoamisen vapautta koskeviinsäädöksiin.
12 a artikla
1. Tätä artiklaa sovelletaan, kun jokin yritys jäsenvaltiossa sijaitse-
vasta toimipaikasta vakuuttaa muun kuin rahdinottajan vastuuseenliittyvän toiseen jäsenvaltioon sijoittuvan riskin, joka kuuluu direktiivin73/239/ETY liitteessä olevan A kohdan 10 luokkaan.
2. Sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava, että
yritys liittyy kansallisen toimistonsa ja kansallisen takuurahastonsajäseneksi sekä osallistuu niiden rahoitukseen.
Yritystä ei kuitenkaan saa vaatia suorittamaan sen jäsenvaltion toimis-
tolle tai rahastolle, jossa palveluja tarjotaan, mitään muuta palvelujentarjoamisen perusteella vakuutettuihin riskeihin liittyvää maksua taisuoritusta kuin sellaista, joka on laskettu yrityksen kyseisessä valtiossa10 luokasta saaman vakuutusmaksutulon tai sen tässä valtiossa vakuut-
tamien 10 luokan riskien lukumäärän mukaan samoilla perusteilla kuin
sellaisten yritysten osalta, jotka vakuuttavat muita kuin rahdinottajanvastuuseen liittyviä 10 luokkaan kuuluvia riskejä kyseisessä valtiossasijaitsevan toimipaikan kautta.
3. Tämän direktiivin estämättä palveluja tarjoavalta vakuutusyrityk-
seltä voidaan vaatia, että se noudattaa sen jäsenvaltion, jossa palvelujatarjotaan, antamia suurentuneen riskin vakuuttamista koskeviamääräyksiä jos niitä sovelletaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin yrityk-siin.
4. Sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava, että
yritys huolehtii siitä, että sen alueella tapahtuneisiin liikennevahin-koihin perustuvia korvausvaatimuksia esittävät henkilöt eivät jouduepäedullisempaan asemaan sen vuoksi, että yritys vakuuttaa muun1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 10
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
kuin rahdinottajan vastuuseen liittyvän 10 luokkaan kuuluvan riskin
palvelujen tarjoamisen perusteella eikä jäsenvaltiossa sijaitsevan toimi-paikan kautta.
Tämän vuoksi sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava,
että yritys nimeää edustajan, jolla on valtion alueella pysyvä kotipaikka
tai joka on sijoittautunut sinne ja jonka tehtävänä on hankkia kaikkitarvittavat korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja jolla on oltavariittävät valtuudet edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiinhenkilöihin, jotka voivat esittää korvausvaatimuksia, korvausten maksa-
minen mukaan lukien, ja edustaa yritystä tai tarvittaessa huolehtii sen
edustamisesta jäsenvaltion tuomioistuimissa ja viranomaisissa näitäkorvausvaatimuksia käsiteltäessä.
Edustaja voidaan myös kutsua edustamaan yritystä sen jäsenvaltion
toimivaltaisissa viranomaisissa, jossa palveluja tarjotaan, liikenneva-kuutusten olemassa- ja voimassaoloa tarkastettaessa.
Se jäsenvaltio, jossa palveluja tarjotaan, ei saa vaatia edustajaa
ryhtymään tämän nimittäneen yrityksen puolesta muihin kuin toisessa
ja kolmannessa alakohdassa määrättyihin toimiin. Edustaja ei saa
ryhtyä harjoittamaan ensivakuutusliikettä kyseisen yrityksen puolesta.
Edustajan nimeäminen ei sinänsä merkitse sivukonttorin tai asioimiston
avaamista direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassatarkoitetulla tavalla, eikä edustaja ole tämän direktiivin 2 artiklan calakohdassa tarkoitettu toimipaikka.
13 artikla
Jäsenvaltioiden lainsäädännössä tulee olla säännös, jonka mukaan
yritys, joka on sijoittautunut johonkin jäsenvaltioon, saa palvelujen
tarjoamisen vapauden perusteella kattaa kyseisessä valtiossa ainakin:
— ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d kohdassa määritellyt suuret
riskit,
— muut kuin ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa
määritellyt, sellaisiin luokkiin kuuluvat riskit, joita varten yrityksenkyseisessä jäsenvaltiossa sijaitsevalla toimipaikalla ei ole toimi-lupaa.
14 artikla
Yrityksen, joka aikoo tarjota palveluja, on etukäteen tiedotettava siitä
sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa yrityksen koti-
paikka on ja, mikäli mahdollista, sijoittautumisjäsenvaltion
viranomaisille ilmoittaen samalla sen jäsenvaltion tai ne jäsenvaltiot,joiden alueella yritys aikoo tarjota palvelujaan sekä niiden riskienlaadun, joita se aikoo kattaa.
Nämä viranomaiset voivat vaatia yritystä esittämään ensimmäisen
direktiivin 9 tai 11 artiklassa tarkoitetut tiedot tai selvitykset.
15 artikla
1. Jäljempänä 16 artiklassa on säädetyllä tavalla jokainen jäsen-
valtio, jonka alueella yritysaikoo tarjota palveluja, voi as ettaatällaisen toiminnan aloittamisen edellytykseksi, että yritys hankkii
luvan toimivaltaiselta hallintoviranomaiselta, ja tätä varten vaatia, että
yritys:
a) esittää sen jäsenvaltion, jossa yrityksellä on sääntömääräinen koti-
paikka, toimivaltaisten viranomaisten antaman todistuksen siitä, ettäyrityksellä on sen koko toiminnan kattava ensimmäisen direktiivin16 ja 17 artiklan mukaisesti laskettu vähimmäissolvenssimarginaali
ja että toimiluvan mukaan yritysvoi s anotun direktiivin 7 artiklan
1 kohdan mukaisesti toimia sijoittautumisjäsenvaltion ulkopuolella;
b) esittää sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten
antaman todistuksen, jossa on mainittu ne vakuutusluokat, joitayrityksellä on oikeus harjoittaa ja jossa todistetaan, että kyseiset1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 11
▼B
▼B
viranomaiset eivät vastusta yrityksen palvelujen tarjoamista
vapaasti;
c) esittää toimintasuunnitelman, josta ilmenevät seuraavat tiedot:
— niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa jäsenvaltiossa, jossa
palveluja tarjotaan;
— ne yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita yritys aikoo käyttää
kyseisessä jäsenvaltiossa;
— maksuperusteet, joita yritys aikoo soveltaa kuhunkin liiketoi-
minnan luokkaan;
— lomakkeet ja muut painetut asiakirjat, joita yritys aikoo käyttää
asioidessaan vakuutuksenottajien kanssa, jos niitä vaaditaan
myös kyseiseen jäsenvaltioon sijoittautuneilta yrityksiltä.
Jäsenvaltiossa, jonka alueella yritys aikoo tarjota palveluja muiden 10
luokkaan kuuluvien kuin rahdinottajan vastuuseen liittyvien riskien
vakuuttamiseksi, voidaan vaatia, että yritys:
— ilmoittaa 12 a artiklan 4 kohdassa tarkoitetun korvausvaatimuksia
käsittelevän edustajan nimen ja osoitteen;
— esittää selvityksen siitä, että yritys on liittynyt sen jäsenvaltion
kansallisen toimiston ja kansallisen takuurahaston jäseneksi, jossa
palveluja tarjotaan.
2. Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa palveluja tarjo-
taan, voivat vaatia, että 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut tiedot tulee
toimittaa viranomaisille kyseisen jäsenvaltion virallisella kielellä.
3. Sen jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla, jossa palveluja
tarjotaan, on kuuden kuukauden määräaika 1 kohdassa tarkoitettujen
asiakirjojen vastaanottamisesta joko myöntää tai evätä toimilupa sitäriippuen, ovatko yrityksen toimintasuunnitelmassaan antamat tiedotkyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien lakien, asetusten ja hallinnol-listen määräysten mukaisia.
4. Jos sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa palveluja
tarjotaan, eivät ole tehneet päätöstään 3 kohdassa mainitussamääräajassa, toimilupa on katsottava evätyksi.
5. Päätös, jolla toimilupa evätään tai 1 kohdan a tai b alakohdassa
tarkoitettua todistusta kieltäydytään antamasta, on yksityiskohtaisestiperusteltava ja se on annettava tiedoksi asianomaiselle yritykselle.
6. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tuomioistuimen käsiteltäväksi
voidaan saattaa se, että yritykseltä on evätty toimilupa tai sille on kiel-täydytty antamasta 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitettua todistusta.
16 artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella yritys aikoo tarjota palveluja ensim-
mäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa mainittujen riskienkattamiseksi, on vaadittava, että yritys:
a) esittää sen jäsenvaltion, jossa yrityksellä on sääntömääräinen koti-
paikka, toimivaltaisten viranomaisten antaman todistuksen siitä, ettäyrityksellä on sen koko toiminnan kattava ensimmäisen direktiivin16 ja 17 artiklan mukaisesti laskettu vähimmäissolvenssimarginaalija että toimiluvan mukaan yritysvoi s anotun direktiivin 7 artiklan
1 kohdan mukaisesti toimia sijoittautumisjäsenvaltion ulkopuolella;
b) esittää sijoittautumisjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten
antaman todistuksen, jossa on mainittu ne luokat, joita yritykselläon oikeus harjoittaa ja jossa todistetaan, että kyseiset viranomaiseteivät vastusta, että yritys tarjoaa palveluja vapaasti;
c) ilmoittaa niiden riskien laadun, joita se aikoo kattaa jäsenvaltioissa,
jossa palveluja tarjotaan.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 12
▼M1
▼B
▼M1
Jäsenvaltiossa, jonka alueella yritys aikoo tarjota palveluja muiden 10
luokkaan kuuluvien kuin rahdinottajan vastuuseen liittyvien riskienvakuuttamiseksi, voidaan vaatia, että yritys:
— ilmoittaa 12 a artiklan 4 kohdassa tarkoitetun korvausvaatimuksia
käsittelevän edustajan nimen ja osoitteen;
— esittää selvityksen siitä, että yritys on liittynyt sen jäsenvaltion
kansallisen toimiston ja kansallisen takuurahaston jäseneksi, jossa
palveluja tarjotaan.
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä, että hakijalla on oikeus saattaa asia
tuomioistuimen käsiteltäväksi siinä tapauksessa, että yritykselle kieltäy-dytään antamasta 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitettua todistusta.
3. Yritys voi aloittaa toimintansa siitä päivästä lukien, jona sen
jäsenvaltion viranomaiset, jossa palveluja tarjotaan, ovat todistettavastisaaneet haltuunsa 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat.
4. Tätä artiklaa sovelletaan myös silloin, kun jäsenvaltio, jonka
alueella yritys aikoo tarjota sellaisia palveluja, jotka kattavat muitakuin ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettuja
riskejä, ei aseta tällaisen toiminnan aloittamisen edellytykseksi hallinto-
viranomaisen myöntämää toimilupaa.
17 artikla
1. Jos 14 artiklassa tarkoitettu yritys aikoo muuttaa 15 artiklan 1
kohdan c alakohdassa tai 16 artiklan c alakohdassa tarkoitettuja tietoja,sen tulee ilmoittaa muutoksista sen jäsenvaltion toimivaltaisille virano-maisille, jossa palveluja tarjotaan. Nämä muutokset tulevat voimaan
vastaavasti 15 artiklan 3 kohdan ja 16 artiklan 3 kohdan määräysten
mukaisesti.
2. Jos 14 artiklassa tarkoitettu yritys aikoo laajentaa toimintaansa
muihin kuin ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitet-tuihin riskeihin, sen on noudatettava 14 ja 15 artiklan mukaista
menettelyä.
3. Jos 14 artiklassa tarkoitettu yritys aikoo laajentaa toimintaansa
ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tai tämän direktiivin16 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin riskeihin, sen on noudatettava 14ja 16 artiklan mukaista menettelyä.
18 artikla
1. Tämä yhteensovittaminen ei estä jäsenvaltioita pitämästä
voimassa tai saattamasta voimaan sellaisia lakeja, asetuksia tai hallin-
nollisia määräyksiä, jotka erityisesti koskevat yleisten ja erityistenvakuutusehtojen, vakuutuksenottajien kanssa asioitaessa käytettävienlomakkeiden ja muiden painettujen asiakirjojen, maksuperusteiden jaminkä tahansa muun tavanomaista valvontaa varten tarpeellisen asia-kirjan hyväksymistä edellyttäen, että sijoittautumisjäsenvaltion
säännökset tai määräykset eivät ole riittävät tarpeellisen turvan tason
saavuttamiseksi ja että sen jäsenvaltion vaatimukset, jossa palvelujatarjotaan, eivät ulotu pidemmälle kuin on tarpeen tässä suhteessa.
2. Kuitenkaan ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa
tarkoitettujen riskien osalta jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä,
joissa vaaditaan yleisten ja erityisten vakuutusehtojen, maksuperus-
teiden sekä sellaisten lomakkeiden ja muiden painettujen asiakirjojen,joita yritys aikoo käyttää asioidessaan vakuutuksenottajien kanssa,hyväksymistä tai järjestelmällistä ilmoittamista. Jäsenvaltiot saavatvaatia ainoastaan näiden ehtojen ja muiden asiakirjojen ilmoittamistasatunnaisesti sen toteamiseksi, että ne noudattavat kyseisiä riskejä
koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, mutta se ei saa
olla ennakkoehtona yrityksen toiminnan harjoittamiselle.
3. Ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen
riskien osalta jäsenvaltiot eivät saa ylläpitää tai ottaa käyttöön vakuu-tusmaksujen aiottujen korotusten ennakkoilmoittamista taihyväksymistä muutoin kuin osana yleistä hinnanvalvontajärjestelmää.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 13
▼B
▼B
19artikla
1. Palveluja tarjoavan yrityksen on annettava sen jäsenvaltion toimi-
valtaisille viranomaisille, jossa palveluja tarjotaan, kaikki siltä vaaditut
asiakirjat tämän artiklan täytäntöönpanemiseksi, jos myös kyseiseenjäsenvaltioon sijoittautuneet yritykset ovat velvollisia tekemään niin.
2. Jos jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset havaitsevat, että sen
alueella palveluja tarjoava yritys ei noudata kyseisessä valtiossa
voimassa olevia yritystä koskevia säännöksiä, näiden viranomaisten on
vaadittava asianomaista yritystä lopettamaan säännösten vastainentoimintansa.
3. Jos kyseinen yritys ei pysty täyttämään 2 kohdassa mainittua
vaatimusta, sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa palve-
luja tarjotaan, on ilmoitettava tästä sijoittautumisjäsenvaltiontoimivaltaisille viranomaisille. Sijoittautumisjäsenvaltion viranomaistenon toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettäkyseinen yritys lopettaa säännösten vastaisen toiminnan. Sen jäsenval-tion viranomaisille, jossa palveluja tarjotaan, on ilmoitettava kyseisten
toimenpiteiden laadusta.
Sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa palveluja tarjotaan,
voivat myös kääntyä sen maan toimivaltaisten viranomaisten puoleen,jossa vakuutusyrityksen pääkonttori sijaitsee, jos palvelujen tarjoajinaovat asioimistot tai sivukonttorit.
4. Jos sijoittautumisjäsenvaltion toimenpiteistä huolimatta tai koska
toimenpiteet osoittautuvat riittämättömiksi tai niitä ei kyseisessä jäsen-valtiossa ole toteutettu, yritys edelleenkin rikkoo siinä jäsenvaltiossa,jossa palveluja tarjotaan, voimassa olevia säännöksiä, jälkimmäinenjäsenvaltio voi, ilmoitettuaan asiasta sijoittautumisjäsenvaltion valvon-
taviranomaisille, toteuttaa tarvittavat toimenpiteet estääkseen
säännösten vastaisen toiminnan jatkumisen, mukaan lukien, mikäli seon ehdottoman tarpeellista, toimenpiteet, joilla yritystä estetääntekemästä uusia vakuutussopimuksia palvelujen tarjoamisen vapaudenperusteella kyseisen jäsenvaltion alueella. Muiden kuin ensimmäisen
direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen riskien ollessa
kyseessä tällaisiin toimenpiteisiin tulee sisältyä 15 artiklassa tarkoitetuntoimiluvan peruuttaminen. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että niidenalueella on mahdollista tehdä näihin toimenpiteisiin liittyvät ilmoi-tukset.
5. Nämä säännökset eivät rajoita jäsenvaltioiden oikeutta rangaista
niiden alueella tapahtuneesta säännösten vastaisesta toiminnasta.
6. Jos säännösten vastaisesti toimineella yrityksellä on toimipaikka
tai omaisuutta siinä jäsenvaltiossa, jossa palveluja tarjotaan, voivattämän valtion valvontaviranomaiset kansallisen lainsäädäntönsä mukai-
sesti soveltaa kyseisestä rikkomuksesta säädettyjä hallinnollisia
pakotteita tähän toimipaikkaan tai omaisuuteen.
7. Toimenpide, joka on toteutettu 2—6 kohdan mukaisesti ja joka
sisältää pakotteita tai rajoituksia palvelujen tarjoamisen vapauteen, onasianmukaisesti perusteltava ja se on annettava tiedoksi asianomaiselle
yritykselle. Tällainen toimenpide tulee voida saattaa sen jäsenvaltion
tuomioistuimen käsiteltäväksi, jonka viranomaiset toteuttavat kyseisentoimenpiteen.
8. Kun ensimmäisen direktiivin 20 artiklan mukaiset toimenpiteet on
toteutettu, toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava niistä sen jäsen-
valtion asianomaisille viranomaisille, jossa palveluja tarjotaan, jotkatoteuttavat, kun kysymys on sanotun artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoite-tuista toimenpiteistä, tarvittavat toimet vakuutettujen etujenturvaamiseksi.
Jos toimilupa peruutetaan ensimmäisen direktiivin 22 artiklan mukai-
sesti, sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa palvelujatarjotaan, on ilmoitettava toimenpiteestä ja niiden on toteutettava tarvit-tavat toimenpiteet estääkseen kyseistä toimipaikkaa jatkamastavakuutussopimusten tekemistä palvelujen tarjoamisen vapauden perus-teella kyseisen valtion alueella.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 14
▼B
9. Komissio antaa neuvostolle joka toinen vuosi jäsenvaltioittain
kertomuksen niiden tapausten määrästä ja laadusta, joissa toimilupienepäämistä koskevista päätöksistä on ilmoitettu 15 artiklan mukaisesti
tai joissa toimenpiteet on toteutettu 4 kohdan mukaisesti. Jäsenval-
tioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa antamalla silletätä kertomusta varten tarvittavat tiedot.
20 artikla
Jos vakuutusyritys puretaan, niistä sopimuksista johtuneet velvoitteet,
jotka on tehty palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, on
täytettävä samalla tavalla kuin kyseisen yrityksen muista vakuutussopi-muksista johtuvat velvoitteet vakuutettujen ja edunsaajienkansalaisuudesta riippumatta.
21 artikla
1. Kun yritys tarjoaa vakuutuksia palvelujen tarjoamisen vapauden
perusteella, on vakuutuksenottajalle ilmoitettava ennen kuin sitoumus
tehdään, missä jäsenvaltiossa yrityksen kotipaikka, asioimisto tai sivu-konttori, jonka kanssa sopimus on tarkoitus tehdä, sijaitsee.
Vakuutuksenottajalle annettujen asiakirjojen on sisällettävä edellisessä
alakohdassa tarkoitetut tiedot.
Kahdessa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja vaatimuksia ei
sovelleta ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitet-tuihin riskeihin.
2. Vakuutussopimuksessa ja jokaisessa muussa vakuutusturvan anta-
vassa asiakirjassa sekä vakuutushakemuksessa, jos se sitoo
vakuutuksenottajaa, on mainittava vakuutusturvan myöntävän toimi-
paikan sekä kotipaikan osoite.
Jäsenvaltio voi vaatia, että vakuutusyrityksen edustajan nimi ja osoite
ilmoitetaan myös edellä mainituissa asiakirjoissa.
22 artikla
1. Jokaisen toimipaikan on ilmoitettava valvontaviranomaiselleen
palvelujen tarjoamisen perusteella tapahtuvasta toiminnastaan kertynytvakuutusmaksujen määrä, jälleenvakuutusta vähentämättä, jäsenvaltioit-tain ja luokkien ryhmittäin. Luokkien ryhmät määritellään seuraavasti:
— tapaturma ja sairaus (1 ja 2)
— moottoriajoneuvovakuutus(3, 7 ja 10, 10 luokkaan liittyvät luvut,
rahdinottajan vastuu poisluettuna, eriteltyinä),
— palo- ja muut omaisuusvahingot (8 ja 9),— ilmailu, merenkulku ja kuljetus(4, 5, 6, 7, 11 ja 12),— yleinen vastuu (13),— luotto ja takaus(14 ja 15),— muut luokat (16, 17 ja 18).
Jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on toimitettava nämä tiedot
edelleen kunkin sellaisen jäsenvaltion valvontaviranomaisille, jossapalveluja tarjotaan.
2. Jos sijoittautunut toimipaikka saa jäsenvaltiossa 1 kohdan ensim-
mäisessä alakohdassa tarkoitetusta liiketoiminnasta vakuutusmaksuja,jälleenvakuutuksen määrää vähentämättä, enemmän kuin2 500 000 ECUa, sen on pidettävä kyseisen jäsenvaltion osalta jokai-sesta luokkien ryhmästä vakuutusliikkeen tiliä, joka muodostuu
liitteessä 2 A tai 2 B luetelluista kohdista.
Jos yritys kuitenkin, kaikki sen toimipaikat mukaan lukien, saa yhdessä
jäsenvaltiossa 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuista liike-toimista vakuutusmaksuja, jälleenvakuutuksen määrää vähentämättä,enemmän kuin 2 500 000 ECUa, sen jäsenvaltion valvontavirano-1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 15
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
mainen, jossa palveluja tarjotaan, voi pyytää sen jäsenvaltion valvonta-
viranomaiselta, jossa yrityksen sääntömääräinen kotipaikka on, ettätulevaisuudessa vakuutusliikkeen tilit pidetään ensiksi mainitussa
maassa erikseen kunkin toimipaikan osalta siellä harjoitettua toimintaa
varten.
Sijoittautumisjäsenvaltion valvontaviranomaisen on toimitettava tämän
kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetut vakuutus-liikkeen tilit sen jäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa palveluja
tarjotaan, viimeksi mainitun viranomaisen pyynnöstä.
23 artikla
1. Kunnesyhteens ovittaminen on tapahtunut ja mikäli palvelujen
tarjoamisen vapaus edellyttää sen jäsenvaltion myöntämää toimilupaa,jossa palveluja tarjotaan, asianomaisiin sopimuksiin liittyvän vakuutus-teknisen vastuuvelan määrästä päätetään kyseisen jäsenvaltionvalvonnassa ja sen antamien määräysten mukaisesti tai, mikäli sellaisia
ei ole, kyseisessä jäsenvaltiossa noudatetun käytännön mukaisesti.
Tämän jäsenvaltion on valvottava voimassa olevien määräysten jakäytännön mukaisesti vastuuvelan kattamista yhtä suurilla ja toisiaanvastaavilla varoilla, sekä näiden varojen sijaintia.
2. Kaikissa muissa tapauksissa vakuutusteknistä vastuuvelkaa
vastaavien varojen määrästä ja vastuuvelan kattamisesta yhtä suurilla
ja toisiaan vastaavilla varoilla sekä näiden varojen sijainnista päätetään
sijoittautumisjäsenvaltion valvonnassa ja kyseisen jäsenvaltionmääräysten tai käytännön mukaisesti.
3. Sijoittautumisjäsenvaltion on huolehdittava, että vakuutustekninen
vastuuvelka, joka liittyy kaikkiin yrityksen asianomaisen toimipaikankautta tekemiin sopimuksiin, on riittävä ja että se katetaan yhtä suurilla
ja toisiaan vastaavilla varoilla.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa sijoittautumisjäsen-
valtion ja sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, tulee vaihtaatietoja, jotka ovat tarpeellisia 1 ja 3 kohdassa tarkoitettujen tehtävienhoitamiseksi.
24 artikla
Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen vaatia alueillaan
palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella toimivia yrityksiä liit-
tymään ja osallistumaan järjestelyyn, jonka tarkoituksena on taatavakuutuskorvausten maksaminen vakuutuksenottajille ja vahingonkärsineille kolmansille osapuolille, samoilla edellytyksillä kuin kysei-siin jäsenvaltioihin sijoittautuneita yrityksiä.
25 artikla
Jokaiseen vakuutussopimukseen, joka tehdään palvelujen tarjoamisen
vapauden perusteella, sovelletaan yksinomaan 2 artiklan d alakohdassa
tarkoitetun sen jäsenvaltion, jossa riski sijaitsee, vakuutusmaksuihinkohdistuvia välillisiä veroja ja veroluonteisia maksuja, sekä Espanjankohdalla lakisääteisiä lisämaksuja espanjalaiselle ”Consorcio decompensación de Seguros” -nimiselle yhteisölle käytettäväksi silläolevaan tehtävään korvata tuossa jäsenvaltiossa sattuvista poikkeuksel-
lisista tapahtumista aiheutuvia menetyksiä, edellä sanotun kuitenkaan
rajoittamatta myöhempää yhteensovittamista.
Poiketen siitä, mitä 2 artiklan d alakohdan ensimmäisessä luetelmakoh-
dassa on säädetty, ja tämän artiklan mukaisesti, pidetään jäsenvaltionalueella sijaitsevassa rakennuksessa olevaa irtainta omaisuutta, kaupal-lisessa kauttakulkuliikenteessä olevia tavaroita lukuun ottamatta, tässä
jäsenvaltiossa sijaitsevana riskinä, vaikka rakennusta ja sen irtaimistoa
ei olekaan vakuutettu samalla vakuutuskirjalla.
Sopimukseen 7 artiklan nojalla sovellettava laki ei vaikuta sovelletta-
viin verotusta koskeviin järjestelyihin.
Jollei tulevasta yhteensovittamisesta muuta johdu, jokainen jäsenvaltio
soveltaa alueellaan palveluja tarjoaviin yrityksiin omia kansallisia1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 16
▼B
säännöksiään toimenpiteistä, joilla varmistetaan ensimmäisen
alakohdan mukaan maksettavien välillisten verojen ja veronluonteistenmaksujen periminen.
26 artikla
1. Ne riskit, jotka voidaan kattaa yhteisön rinnakkaisvakuutuksella
direktiivin 78/473/ETY mukaan, ovat ensimmäisen direktiivin 5
artiklan d alakohdassa määriteltyjä riskejä.
2. Tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat ensimmäisen direk-
tiivin 5 artiklan d alakohdassa määriteltyjä riskejä, sovelletaanjohtavaan vakuutuksenantajaan.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset
27 artikla
1. Kreikka, Irlanti, Espanja ja Portugali voivat soveltaa siirtymä-
kauden aikana seuraavia säännöksiä:
i) 31 päivään joulukuuta 1992 asti nämä valtiot voivat soveltaa kaik-
kiin riskeihin muuta menettelyä kuin sitä, jota sovelletaanensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihinriskeihin.
ii) 1 päivästä tammikuuta 1993 31 päivään joulukuuta 1994 suuria
riskejä koskevaa menettelyä sovelletaan ensimmäisen direktiivin 5
artiklan d alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitettuihin riskeihin;
sanotun 5 artiklan d kohdan iii alakohdassa tarkoitettujen riskienosalta näiden jäsenvaltioiden tulee päättää niihin sovellettavistarajoituksista.
iii) Espanja:
— 1 päivästä tammikuuta 1995 31 päivään joulukuuta 1996 sovel-
letaan ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iiialakohdassa määriteltyjä ensimmäisen vaiheen rajoituksia,
— 1 päivästä tammikuuta 1997 alkaen sovelletaan toisen vaiheen
rajoituksia.
Portugali, Irlanti ja Kreikka:— 1 päivästä tammikuuta 1995 31 päivään joulukuuta 1998 sovel-
letaan ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iiialakohdassa määriteltyjä ensimmäisen vaiheen rajoituksia,
— tammikuun 1 päivästä 1999 alkaen sovelletaan toisen vaiheen
rajoituksia.
Poikkeus, joka on sallittu 1 päivästä tammikuuta 1995 lukien, koskee
ainoastaan sopimuksia, joilla katetaan sellaisia 3, 8, 9, 10, 13 ja 16
luokkaan kuuluvia riskejä, jotka sijaitsevat yksinomaan yhdessä näistäneljästä siirtymäkauden järjestelyjä hyödyntävästä jäsenvaltiosta.
2. Tämän direktiivin 26 artiklan 1 kohtaa ei 31 päivään joulukuuta
asti sovelleta riskeihin, jotka sijaitsevat tässä artiklassa mainituissa
neljässä jäsenvaltiossa. Siirtymäkauden aikana, joka alkaa 1 päivänä
tammikuuta 1995, ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iiialakohdassa määritellyt, näissä jäsenvaltioissa sijaitsevat riskit, jotkavoidaan kattaa yhteisön rinnakkaisvakuutuksella direktiivin 78/473/ETY mukaisesti, ovat sellaisia, jotka ylittävät tämän artiklan 1 kohdaniii alakohdassa mainitut rajoitukset.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
V OSASTO
Loppusäännökset
28 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa
yhteisön alueella.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista olennaisista
vaikeuksista, jotka liittyvät tämän direktiivin soveltamiseen, muun
muassa jos jäsenvaltio havaitsee, että vakuutustoimintaa siirtyy epäta-
vallisen paljon sen alueelle sijoittautuneiden yritysten vahingoksi javälittömästi sen rajojen ulkopuolelle perustettujen asioimistojen ja sivu-konttoreiden eduksi.
Komission ja kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten
on tutkittava nämä vaikeudet mahdollisimman nopeasti sopivanratkaisun löytämiseksi.
Tarvittaessa komissio tekee neuvostolle aiheelliset ehdotukset.
29artikla
Komissio antaa neuvostolle säännöllisesti, ensimmäisen kerran 1
päivänä heinäkuuta 1993, kertomuksen palvelujen tarjoamisen vapau-
teen perustuvien vakuutusmarkkinoiden kehityksestä.
30 artikla
Kun tässä direktiivissä viitataan ECUun, on se vaihtoarvo kansallisissa
valuutoissa, jota käytetään kunkin vuoden joulukuun 31 päivästä
lukien, se edellisen lokakuun viimeisen päivän vaihtoarvo, jolla ECU
oli vaihdettavissa yhteisön eri valuuttoihin.
Direktiivin 76/580/ETY(
1) 2 artiklaa sovelletaan ainoastaan ensim-
mäisen direktiivin 3, 16 ja 17 artiklaan.
31 artikla
Joka viides vuosi neuvosto komission ehdotuksesta arvioi ja tarvittaessa
muuttaa tässä direktiivissä ECUina ilmaistut rahamäärät yhteisön
talouskehityksen ja rahaolojen kehityksen perusteella.
32 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaiseksi 18 kuukauden kuluessa direktiivin tiedoksi
antamisesta(2) ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Tämän artiklan mukaisesti muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä sovel-
tamaan 24 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
33 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamat
keskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-
sina komissiolle.
34 artikla
Liitteet ovat erottamaton osa tätä direktiiviä.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 18
(1) EYVL N:o L 189, 13.9.1976, s. 13
(2) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 30 päivänä kesäkuuta
1988.
▼B
35 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 19
▼B
LIITE 1
Vastaavuussäännöt
Valuutta, jossa vakuutuksenantajan sitoumukset on maksettava, määritellään
seuraavien määräysten mukaisesti:
1. Jos sopimuksen antama turva ilmoitetaan jossakin tietyssä valuutassa, vakuu-
tuksenantajan sitoumukset on maksettava tuossa valuutassa.
2. Jollei sopimuksen antama turvaa ole määritelty missään tietyssä valuutassa,
vakuutuksenantajan sitoumukset on maksettava sen maan valuutassa, jossa
riski sijaitsee. Vakuutuksenantaja voi kuitenkin valita valuutan, jonka
määräisenä vakuutusmaksu ilmoitetaan, jos sellaiseen valintaan on oikeutet-
tuja perusteita.
Näin voi olla, jos sopimuksen tullessa voimaan, näyttää todennäköiseltä, että
korvaus maksetaan vakuutusmaksun valuutassa eikä sen maan valuutassa,
jossa riski sijaitsee.
3. Jäsenvaltiot voivat oikeuttaa vakuutuksenantajan päättämään, onko valuutta,
jossa korvaus maksetaan, joko se valuutta, jota vakuutuksenantaja käyttää
kokemustiedon perusteella tai, sellaisen tiedon puuttuessa, sen maan valuutta,
johon vakuutuksenantaja on sijoittunut:
— niiden sopimusten osalta, jotka kattavat riskejä luokissa 4, 5, 6, 7, 11, 12
ja 13 (ainoastaan valmistajan vastuu),
— niiden sopimusten osalta, jotka kattavat muihin luokkiin kuuluvia riskejä,
joissa riskien laadun mukaan korvaus maksetaan muussa valuutassa kuin
siinä, joka seuraisi yllä mainittujen menettelytapojen soveltamisesta.
4. Jos vahingosta on ilmoitettu vakuutuksenantajalle ja korvaus on maksettava
tietyssä muussa valuutassa kuin siinä, joka seuraa edellä mainittujen
määräysten soveltamisesta, vakuutuksenantajan on täytettävä sitoumuksensa
tässä valuutassa erityisesti silloin, kun kysymys on valuutasta, jossa vakuu-
tuksenantajan on tuomion tai vakuutuksenantajan ja vakuutetun sopimuksen
perusteella maksettava korvaus.
5. Kun korvaus on arvioitu valuutassa, jonka vakuutuksenantaja tietää etukä-
teen, mutta joka ei ole se valuutta, joka seuraa edellä mainittujen
määräysten soveltamisesta, vakuutuksenantaja voi täyttää sitoumuksensa
tässä valuutassa.
6. Jäsenvaltiot voivat antaa yrityksille luvan olla kattamatta vakuutustekniset
vastuuvelkansa toisiaan vastaavilla varoilla, jos edellä mainittujen määräysten
soveltaminen johtaisi siihen, että yritys — kotipaikan toimipaikka tai sivu-
konttori — olisi velvollinen, noudattaakseen vastaavuusperiaatetta, pitämään
varoja yhdessä valuutassa määrän, joka olisi enintään 7 prosenttia muissa
valuutoissa olevista varoista.
Kuitenkin:
a) kun vakuutusteknistä vastuuvelkaa vastaavat varat vastaavat toisiaan
Kreikan drakmoissa, Irlannin punnissa ja Portugalin escudoissa, tämä
määrä ei saa ylittää:
— yhtä miljoonaa ECUa siirtymäkautena, joka päättyy 31 päivänä joulu-
kuuta 1992;
— kahta miljoonaa ECUa 1 päivästä tammikuuta 1993 alkaen 31 päivään
joulukuuta 1998;
b) kun vakuutusteknistä vastuuvelkaa vastaavat varat vastaavat toisiaan
Belgian frangeissa, Luxemburgin frangeissa ja Espanjan pesetoissa, tämä
määrä ei saa ylittää 2 miljoonaa ECUa siirtymäkauden kuluessa, joka
päättyy 31 päivänä joulukuuta 1996.
Jollei neuvosto toisin päätä, a ja b kohdassa määriteltyjen siirtymäkausien
päätyttyä näihin valuuttoihin noudatetaan yleisiä määräyksiä.
7. Jäsenvaltiot voivat olla vaatimatta yrityksiä — kotipaikan toimipaikkoja tai
sivukonttoreita — soveltamaan vastaavuusperiaatetta silloin, kun sitoumukset
on täytettävä jossakin muussa valuutassa kuin yhteisön jonkin jäsenvaltion
valuutassa, jos tämän valuutan määräiset sijoitukset ovat säänneltyjä, siirtor-
ajoitusten alaisia tai vastaavasta syystä eivät ole sopivia vakuutusteknisen
vastuuvelan kattamiseen.
8. Jäsenvaltiot voivat antaa yrityksille — kotipaikan toimipaikoille tai sivukont-
toreille — luvan olla pitämättä toisiaan vastaavia varoja sen määrän katteena,
joka on enintään 20 prosenttia niiden sitoumuksista, tietyssä valuutassa.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 20
▼B
Kaikissa valuutoissa olevien varojen yhteismäärän on kuitenkin oltava
vähintään yhtä suuri kuin kaikissa valuutoissa olevien sitoumusten
yhteismäärän.
9. Jäsenvaltiot voivat määrätä, että kun sitoumukset on edellä olevien
määräysten mukaan täytettävä jäsenvaltion valuutassa ilmaistuilla varoilla,
tämä vaatimus katsotaan myös täytetyksi, kun 50 prosenttia näistä varoista
ilmaistaan ECUina.1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 21
▼B
LIITE 2 A
Vakuutusliikkeen tilinpito
1. Bruttovakuutusmaksutuotot
2. Korvauskulut yhteensä3. Palkkiot
4. Tekninen tulos1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 22
▼B
LIITE 2 B
Vakuutusliikkeen tilinpito
1. Bruttovakuutusmaksutulo edelliseltä tilikaudelta
2. Bruttokorvausmeno edelliseltä tilikaudelta (mukaan lukien korvausvastuun
muutos tilikauden päättyessä)
3. Palkkiot
4. Tekninen tulos1988L0357 — FI — 20.11.1990 — 001.001 — 23