1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI 92/40/ETY,
annettu 19 päivänä toukokuuta 1992,
yhteisön toimenpiteistä avian-influenssan torjumiseksi
(EYVL L 167, 22.6.1992, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston asetus (EY) N:o 806/2003, annettu 14 päivänä huhtikuuta
2003L 122 1 16.5.2003
Muutettu:
►A1Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirja C 241 21 29.8.1994
(mukautettu neuvoston päätöksellä 95/1/EY, Euratom, EHTY) L 1 1 1.1.1995
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI 92/40/ETY,
annettu 19 päivänä toukokuuta 1992,
yhteisön toimenpiteistä avian-influenssan torjumiseksi
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 43 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
siipikarja sisältyy perustamissopimuksen liitteessä II olevaan luette-
loon; siipikarjan kaupan pitäminen on tärkeä tulolähdemaatalousväestölle,
on tarpeen ottaa käyttöön yhteisön tasolla torjuntatoimenpiteet, jotka on
toteutettava, jos erityisen influenssaviruksen aiheuttama erittäin pato-geeninen siipikarjainfluenssan muoto, jäljempänä ’avian-influenssa’puhkeaa, jotta voidaan turvata siipikarja-alan kansallinen tilanne ja
edistää eläinten terveyden suojelua yhteisössä,
avian-influenssa voi heti puhjetessaan saada epitsoottisen eläintaudin
luonteen, ja aiheuttaa kuolleisuutta ja muita häiriöitä, jotka voivat vaar-antaa erityisesti koko siipikarjankasvatusalan kannattavuuden,
toimenpiteet on toteutettava heti, kun taudin esiintymistä epäillään,
jotta voidaan käynnistää tehokas ja välitön torjunta heti, kun taudin
esiintyminen on vahvistettu,
taudin puhjettua on tarpeen estää sen leviäminen valvomalla tarkasti
eläinten liikkumista ja mahdollisesti saastuneiden tuotteiden käyttöä,sekä turvautumalla tarvittaessa rokottamiseen,
taudinmääritys on suoritettava vastuullisten kansallisten laboratorioiden
valvonnassa, joiden yhteensovittamisen voi varmistaa yhteisön vertailu-laboratorio,
yhteisön toimenpiteet avian-influenssan torjumiseksi ovat perusta
eläinten terveyden yhtenäisen tason ylläpitämiselle,
tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990
tehdyn neuvoston päätöksen 90/424/ETY (
4) 3 artiklan määräyksiä
noudatetaan avian-influenssan puhjetessa, ja
komission tehtäväksi olisi annettava päättää tarvittavista toimenpiteistä
tämän direktiivin soveltamiseksi,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Rajoittamatta yhteisön sisäistä kauppaa koskevien yhteisön säännösten
soveltamista tässä direktiivissä määritellään yhteisön torjuntatoimenpi-
teet, jotka toteutetaan silloin, kun siipikarjassa esiintyy avian-
influenssaa.
Tätä direktiiviä ei sovelleta, kun avian-influenssa todetaan muissa
linnuissa; tällaisessa tapauksessa asianomaisen jäsenvaltion onkuitenkin ilmoitettava komissiolle kaikista toteuttamistaan toimenpi-teistä.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 2
(1) EYVL N:o C 231, 5.9.1991, s. 4
(2) EYVL N:o C 326, 16.12.1991, s. 242
(3) EYVL N:o C 79, 30.3.1992, s. 8
(4) EYVL N:o L 224, 18.8.1990, s. 19. Päätös sellaisena kuin se on muutettuna
päätöksellä 91/133/ETY (EYVL N:o L 66, 13.3.1991, s. 18)
▼B
2 artikla
Tässä direktiivissä sovelletaan tarvittaessa eläinten terveyttä koskevista
vaatimuksista yhteisön sisäisessä siipikarjan ja siitosmunien kaupassa jatuonnissa kolmansista maista 15 päivänä lokakuuta 1990 annetunneuvoston direktiivin 90/539/ETY (
1) 2 artiklassa esitettyjä määritelmiä.
Lisäksi tarkoitetaan:
a) ”tartunnan saaneella siipikarjalla” siipikarjaa
— jossa liitteessä I tarkoitetun avian-influenssan esiintyminen on
virallisesti vahvistettu hyväksytyn laboratorion suorittamillakokeilla, tai
— jossa on todettu avian-influenssalle ominaisia kliinisiä oireita tai
kuolemanjälkeisiä muutoksia, kun kyseessä on uusinta- tai
myöhempi pesäke,
b) ”tartunnan saaneeksi epäillyllä siipikarjalla” siipikarjaa, jossa
esiintyy sellaisia kliinisiä oireita tai kuolemanjälkeisiä muutoksia,että avian-influenssan esiintymistä voidaan perustellusti epäillä, taisiipikarjaa, jossa on osoitettu esiintyvän H5- tai H7-alatyypin A-
influenssavirusta,
c) ”saastuneeksi epäillyllä siipikarjalla” siipikarjaa, joka on voinut
suorasti tai epäsuorasti altistua avian-influenssavirukselle tai H5-tai H7-alatyypin A-influenssavirukselle,
d) ”toimivaltaisella viranomaisella” direktiivin 90/425/ETY (
2)2
artiklan 6 kohdassa tarkoitettua toimivaltaista viranomaista,
e) ”virkaeläinlääkärillä” toimivaltaisen viranomaisen nimeämää
eläinlääkäriä.
3 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että avian-influenssan epäillystä esiin-
tymisestä ilmoitetaan viipymättä toimivaltaiselle viranomaiselle.
4 artikla
1 Kun tilalla on avian-influenssatartunnan saaneeksi epäiltyä siipi-
karjaa, jäsenvaltioiden on varmistettava, että virkaeläinlääkäri paneeviipymättä toimeen viralliset tutkimusmenettelyt kyseisen taudin esiin-tymisen vahvistamiseksi tai epäilyjen kumoamiseksi; hänen on
erityisesti otettava tai määrättävä otettavaksi asianmukaiset näytteet
laboratoriokokeita varten.
2 Heti, kun tautiepäilystä on ilmoitettu, toimivaltaisen viranomaisen
on asetettava tila viralliseen valvontaan ja määrättävä erityisesti, että:
a) kaikki tilan siipikarjaluokat lasketaan siten, että kunkin luokan
osalta kirjataan lukumäärät kuolleista linnuista, linnuista, joissa on
kliinisiä oireita, ja linnuista, joissa ei ole minkäänlaisia oireita.
Laskenta on saatettava ajan tasalle ottaen huomioon tarkkailuaikanasyntyneet ja kuolleet linnut; laskentatiedot on pidettävä ajan tasalla,esitettävä pyydettäessä, ja ne voidaan tarkastaa kunkin käynninyhteydessä,
b) tilan kaikki siipikarja on pidettävä joko omissa tiloissaan tai suljet-
tava muihin tiloihin siten, että se voidaan eristää muusta
siipikarjasta,
c) siipikarjan tuonti tilalle tai vienti tilalta pois on kielletty,
d) toimivaltaisen viranomaisen myöntämä lupa vaaditaan:
— kaikelle henkilöiden, muiden eläinten ja kulkuneuvojen saapumi-
selle tilalle ja tilalta poistumiselle,1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 3
(1) EYVL N:o L 303, 31.10.1990, s. 6. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 91/496/ETY (EYVL N:o 268, 24.9.1991, s. 56)
(2) EYVL N:o 224, 18.8.1990, s. 29. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 91/496/ETY (EYVL N:o L 268, 24.9.1991, s. 56)
▼B
— kaikelle siipikarjanlihan tai -ruhojen, rehun, kaluston, jätteiden,
ulosteiden, pehkun, lannan tai muiden avian-influenssaa mahdol-lisesti levittävien aineiden tuonnille tilalle ja tilalta pois
viennille,
e) munien vienti poistilalta on kielletty, lukuun ottamatta munia, jotka
lähetetään suoraan munavalmisteiden valmistukseen ja/tai käsitte-
lyyn direktiivin 89/437/ETY (
1) 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti
hyväksyttyyn laitokseen, ja jotka kuljetetaan toimivaltaisen virano-maisen myöntämän luvan mukaisesti. Mainitun luvan on täytettäväliitteessä I olevat vaatimukset,
f) siipikarjarakennusten sekä itse tilan sisään- ja uloskäynnit desinfioi-
daan asianmukaisella tavalla,
g) epidemiologinen selvitys suoritetaan 7 artiklan mukaisesti.
3 Ennen 2 kohdassa säädettyjen virallisten toimenpiteiden voimaan-
tuloa taudista epäillyn siipikarjan omistajan tai pitäjän on toteutettava
kaikki asianmukaiset toimenpiteet 2 kohdan säännösten noudattami-
seksi g alakohtaa lukuun ottamatta.
4 Toimivaltainen viranomainen voi panna täytäntöön 2 koh-dassa
säädettyjä toimenpiteitä muilla tiloilla, jos näiden sijainti, rajat tai
yhteydet taudista epäiltyyn tilaan antavat aiheen epäillä mahdollista
saastumista.
5 Edellä 1 ja 2 kohdassa säädetyistä toimenpiteistä ei luovuta ennen
kuin virkaeläinlääkäri kumoaa avian-influenssaa koskevan epäilyn.
5 artikla
1 Heti kun avian-influenssan esiintyminen tilalla on virallisesti
vahvistettu, jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen vira-nomainen määrää 4 artiklan 2 kohdassa säädettyjen toimenpiteidenlisäksi, että:
a) tilan koko siipikarja on teurastettava viipymättä paikalla. Kuolleet
tai teurastetut linnut sekä kaikki munat on hävitettävä. Nämä toimeton suoritettava siten, että taudin leviämisen vaara voidaan rajoittaamahdollisimman vähäiseksi,
b) kaikki mahdollisesti saastuneet aineet tai jätteet, kuten rehu, pehku
ja lanta, on hävitettävä tai käsiteltävä asianmukaisella tavalla.Virkaeläinlääkärin ohjeiden mukaan suoritettavan käsittelyn on taat-tava mahdollisesti esiintyvän avian-influenssan aiheuttajaviruksen
tuhoutuminen,
c) taudin oletetun itämisajan kuluessa teurastettu tilalta peräisin oleva
siipikarjanliha on jäljitettävä mahdollisuuksien mukaan ja
hävitettävä,
d) taudin oletetun itämisajan kuluessa munitut siitosmunat, jotka on
lähetetty pois tilalta, on jäljitettävä ja hävitettävä, ja kyseisistä
munista jo haudotut linnut on asetettava viralliseen valvontaan;taudin oletetun itämisajan kuluessa munitut ja tilalta lähetetyt elin-tarvikkeeksi tarkoitetut munat on jäljitettävä mahdollisuuksienmukaan ja hävitettävä, jollei niitä ole jo aiemmin desinfioitu asian-
mukaisella tavalla,
e) kun a ja b alakohdassa tarkoitetut toimet on suoritettu, siipikarjara-
kennukset ympäristöineen, kuljetusajoneuvot ja kaikki muu
mahdollisesti saastunut kalusto on puhdistettava ja desinfioitava 11
artiklan mukaisesti,
f) kun e alakohdassa tarkoitetut toimet on suoritettu, on odotettava
vähintään 21 vuorokautta ennen siipikarjan tuontia uudelleen tilalle,
g) epidemiologinen selvitys on suoritettava 7 artiklan mukaisesti.
2 Toimivaltainen viranomainen voi ulottaa 1 kohdassa säädetyt
toimenpiteet koskemaan muita naapuritiloja, jos näiden sijainti, rajat1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 4
(1) EYVL N:o L 212, 22.7.1989, s. 87. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 89/662/ETY (EYVL N:o L 395, 30.12.1989, s. 13)
▼B
tai yhteys tilaan, jolla taudin esiintyminen on vahvistettu, antavat
aiheen epäillä mahdollista saastumista.
6 artikla
Kun kyseessä on tila, jolla siipikarjaa pidetään vähintään kahdessa eril-
lisessä parvessa, toimivaltainen viranomainen voi komission 21artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen vahvistamien perusteidenmukaisesti poiketa 5 artiklan 1 kohdan vaatimuksista tartuntatilanterveiden parvien osalta sillä edellytyksellä, että virkaeläinlääkäri on
vahvistanut, että tilalla suoritettujen toimien ansiosta parvet ovat
tilojen, hoidon ja ruokinnan suhteen täysin erillisiä siten, että virus eipääse leviämään parvesta toiseen.
7 artikla
1 Epidemiologisen selvityksen on sisällettävä seuraavat seikat:
— aika, jona avian-influenssaa on voinut esiintyä tilalla,
— avian-influenssan mahdollinen alkuperä tilalla ja muiden sellaisten
tilojen tunnistaminen, joilla on mahdollisesti samasta lähteestätartunnan saanutta tai saastunutta siipikarjaa,
— henkilöiden, siipikarjan tai muiden eläinten, kulkuneuvojen,
munien, lihan ja ruhojen sekä muun kaluston tai muiden sellaisten
aineiden liikkuminen, joiden mukana avian-influenssan aiheuttaja-
virus on voinut kulkeutua kyseessä olevalle tilalle tai sieltä pois.
2 Avian-influenssan mahdollisimman nopean hävittämisen varmista-
miseksi tarvittavien toimenpiteiden täydellistä yhteensovittamista jaepidemiologisen selvityksen suorittamista varten perustetaan kriisi-keskus.
Neuvosto antaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta kansallisen
tason kriisikeskuksia ja yhteisön kriisikeskusta koskevat yleisetsäännöt.
8 artikla
1 Kun virkaeläinlääkärillä on syytä epäillä, että tilan siipikarja on
saastunut henkilöiden, eläinten tai kulkuneuvojen liikkumisen seurauk-
sena tai jollakin muulla tavalla, kyseinen tila asetetaan viralliseenvalvontaan 2 kohdan mukaisesti.
2 Virallisen valvonnan tarkoituksena on paljastaa viipymättä avian-
influenssaa koskevat epäilyt, suorittaa siipikarjan liikkumista koskevaalaskentaa ja valvontaa sekä tarvittaessa käynnistää 3 kohdassa säädetyt
toimet.
3 Kun tila on asetettu viralliseen valvontaan 1 ja 2 kohdan mukai-
sesti, toimivaltaisen viranomaisen on kiellettävä siipikarjan vienti poistilalta, jollei kyseessä ole kuljetus suoraan teurastamoon virallisessavalvonnassa viipymättä tapahtuvaa teurastusta varten. Ennen kyseisen
luvan myöntämistä virkaeläinlääkärin on suoritettava siipikarjalle klii-
ninen tutkimus sen osoittamiseksi, että kyseisellä tilalla ei esiinnyavian-influenssaa. Tässä artiklassa tarkoitetut liikkumisen rajoitukseton määrättävä 21 vuorokauden mittaiseksi ajaksi viimeisestä mahdolli-sesta saastumispäivästä; mainittuja liikkumisen rajoituksia on kuitenkin
noudatettava vähintään seitsemän vuorokauden ajan.
4 Jos toimivaltainen viranomainen arvioi olosuhteiden näin sallivan,
se voi rajoittaa tässä artiklassa säädetyt toimenpiteet koskemaanainoastaan osaa tilasta ja siellä olevaa siipikarjaa sillä edellytyksellä,että mainittu siipikarja on pidetty täysin erillään ja että sen hoidosta jaruokinnasta on vastannut eri henkilöstö.
9 artikla
1 Kun avian-influenssan määritys on virallisesti vahvistettu, jäsen-
valtioiden on varmistettava, että toimivaltainen viranomainenmuodostaa tartuntatilan ympärille suojavyöhykkeen, jonka säde onvähintään kolme kilometriä ja joka kuuluu osana valvontavyöhykkee-seen, jonka säde on vähintään kymmenen kilometriä. Vyöhykkeiden1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 5
▼B
muodostamisessa on otettava huomioon avian influenssaan liittyvät
maantieteelliset, hallinnolliset, ekologiset ja epitsoottiset tekijät sekävalvontamahdollisuudet.
2 Suojavyöhykkeellä toteutettavat toimenpiteet käsittävät:
a) kaikkien vyöhykkeellä sijaitsevien tilojen, joilla pidetään siipikarjaa,
tunnistamisen,
b) määräaikaiset tarkastuskäynnit kaikilla tiloilla, joilla pidetään siipi-
karjaa, kyseisten siipikarjojen kliinisen tarkastuksen, joka käsittäätarvittaessa näytteenoton laboratoriotutkimuksia varten; tarkastus-
käynneistä ja tehdyistä havainnoista on pidettävä kirjaa,
c) siipikarjan pitämisen sen omissa tiloissa tai muussa sellaisessa
paikassa, jossa se voidaan eristää muista eläimistä,
d) asianmukaisen desinfioinnin käytön tilojen sisään- ja uloskäyn-
neissä,
e) siipikarjaa, siipikarjan ruhoja ja munia käsittelevien henkilöiden
liikkumisen valvonnan sekä siipikarjaa, ruhoja ja munia vyöhykkeensisällä kuljettavien ajoneuvojen valvonnan; yleisesti ottaen siipi-karjan kuljettaminen on kielletty, lukuun ottamatta sen
kauttakuljetuksia maantie- ja rautatieliikenteen pääväyliä pitkin,
f) siipikarjan ja siitosmunien tilalta viennin kieltämisen, jollei toimi-
valtainen viranomainen ole sallinut:
i) siipikarjan kuljetusta välitöntä teurastusta varten mieluiten
tartuntavyöhykkeellä sijaitsevaan teurastamoon tai, jollei tämäole mahdollista, vyöhykkeen ulkopuolella sijaitsevaa toimival-taisen viranomaisen nimeämään teurastamoon. Tällaisen
siipikarjan liha on varustettava direktiivin 91/494/ETY (
1)5
artiklan 1 kohdassa säädetyllä erityisellä terveysmerkillä,
ii) yhden vuorokauden ikäisten untuvikkojen tai munintavalmiiden
nuorten kanojen kuljetusta valvontavyöhykkeellä sijaitsevalle
tilalle, jolla ei ole muuta siipikarjaa. Kyseinen tila on asetettava
8 artiklan 2 kohdassa säädettyyn viralliseen valvontaan,
iii) siitosmunien kuljetusta toimivaltaisen viranomaisen nimeämään
hautomoon sillä edellytyksellä, että munat ja niiden pakkaukset
desinfioidaan ennen lähettämistä. Edellä i, ii ja iii alakohdassa
tarkoitetut siirrot on suoritettava suorinta tietä virallisessavalvonnassa. Ne sallitaan vasta, kun virkaeläinlääkäri on suorit-tanut terveystarkastuksen tilalla. Käytettävät kuljetusajoneuvoton puhdistettava ja desinfioitava ennen käyttöä ja sen jälkeen,
g) käytetyn pehkun ja siipikarjanlannan poisviennin tai levittämisen
kieltämisen ilman lupaa,
h) messujen, markkinoiden, näyttelyiden ja muiden sellaisten tilaisuuk-
sien, joissa pidetään esillä siipikarjaa tai muita lintuja, kieltämisen.
3 Suojavyöhykkeellä toteutettavat toimenpiteet peruutetaan aikaisin-
taan 21 vuorokautta sen jälkeen, kun tartuntatilalla on suoritettu
alustavat puhdistus- ja desinfiointitoimet 11 artiklan mukaisesti.
Tämän jälkeen suojavyöhyke katsotaan osaksi valvontavyöhykettä.
4 Valvontavyöhykkeellä toteutettavat toimenpiteet käsittävät:
a) kaikkien vyöhykkeellä sijaitsevien tilojen, joilla pidetään siipikarjaa,
tunnistamisen,
b) siipikarjan ja siitosmunien liikkumisen valvonnan vyöhykkeen
sisällä,
c) siipikarjan vyöhykkeen ulkopuolelle viennin kieltämisen 15 ensim-
mäisen vuorokauden ajan, lukuun ottamatta kuljetusta suoraanvalvontavyöhykkeen ulkopuolella sijaitsevaan toimivaltaisen virano-maisen nimeämään teurastamoon. Tällaisen siipikarjan liha onvarustettava direktiivin 91/494/ETY 5 artiklassa säädetyllä erityi-sellä terveysmerkillä,1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 6
(1) EYVL N:o L 268, 24.9.1991, s. 35
▼B
d) siitosmunien valvontavyöhykkeen ulkopuolelle viennin kieltämisen,
lukuun ottamatta kuljetuksia toimivaltaisen viranomaisen nimeämiinhautomoihin. Munat ja niiden pakkaukset on desinfioitava ennen
lähettämistä,
e) käytetyn pehkun ja siipikarjanlannan vyöhykkeen ulkopuolelle
siirtämisen kieltämisen,
f) messujen, markkinoiden, näyttelyiden ja muiden sellaisten tilaisuuk-
sien, joissa pidetään esillä siipikarjaa tai muita lintuja, kieltämisen,
g) tämän kuitenkaan rajoittamatta sitä, mitä b ja c alakohdassa
säädetään, siipikarjan kuljetusten kieltämisen, lukuun ottamattakauttakuljetuksia maantie- ja rautatieliikenteen pääväyliä pitkin.
5 Valvontavyöhykkeellä toteutettavat toimenpiteet peruutetaan aikai-
sintaan 30 vuorokautta sen jälkeen, kun tartuntatilalla on suoritettualustavat puhdistus- ja desinfiointitoimet 11 artiklan mukaisesti.
6 Jos vyöhykkeet sijaitsevat useamman jäsenvaltion alueella, asiano-
maisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on yhdessämuodostettava 1 kohdassa tarkoitetut vyöhykkeet. Tarvittaessa suoja-
vyöhyke ja valvontavyöhyke voidaan kuitenkin muodostaa 21
artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
10 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:
a) toimivaltainen viranomainen antaa yksityiskohtaiset säännöt munien
ja siipikarjan liikkumisen seuraamisesta,
b) siipikarjan omistaja tai pitäjä on velvollinen esittämään toimival-
taisen viranomaisen pyynnöstä tiedot siipikarjan ja muniensiirroista tilalleen tai sieltä pois,
c) siipikarjan ja munien kuljetusta tai kauppaa harjoittavat henkilöt
voivat antaa toimivaltaiselle viranomaiselle kuljettamiensa taikaupan pitämiensä siipikarjan ja munien siirtoja koskevat tiedot ja
näihin tietoihin liittyvät tositteet.
11 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:
a) käytettävät desinfiointiaineet ja niiden pitoisuudet ovat toimival-
taisen viranomaisen virallisesti hyväksymiä,
b) puhdistus- ja desinfiointitoimet suoritetaan virallisessa valvonnassa
i) virkaeläinlääkärin antamien ohjeiden,
ii) liitteessä II määrätyn saastuneen tilan puhdistus- ja desinfiointi-
menettelyn mukaisesti.
12 artikla
Näytteenotto ja laboratoriokokeet avian-influenssan viruksen havaitse-
miseksi on suoritettava liitteen III mukaisesti.
13 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen viranomainen
toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta suoja- ja valvontavyöhyk-
keelle sijoittautuneille henkilöille annetaan tietoa voimassa olevistarajoituksista, ja huolehtii toimenpiteiden asianmukaisen täytäntöön-panon edellyttämistä järjestelyistä.
14 artikla
1 Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kussakin jäsenvaltiossa
nimetään:
a) kansallinen laboratorio, jolla on laitteet ja erikoistunut henkilöstö
influenssaviruksen isolaattien patogeenisyyden arvioimiseksi liit-teessä III olevan 7 luvun mukaisesti sekä A-influenssavirusten H5-ja H7-alatyyppien tunnistamiseksi,1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 7
▼B
b) kansallinen laboratorio, jonka tehtävänä on alueellisten diagnostisten
laboratorioiden käyttämien reagenssien valvonta,
c) kansallinen laitos tai laboratorio, joka valvoo, että hyväksytyt rokot-
teet ovat markkinoille saattamista koskevassa luvassa asetettujenerityisvaatimusten mukaisia.
2 Liitteessä IV luetellut kansalliset laboratoriot vastaavat standardien
ja taudinmääritysmenetelmien, reagenssien käytön ja rokotteiden testa-uksen yhteensovittamisesta.
3 Liitteessä IV luetellut kansalliset laboratoriot vastaavat jäsenval-
tion yksittäisten avian-influenssan diagnostisten laboratorioiden
käyttämien standardien ja taudinmääritysmenetelmien yhteensovittami-
sesta. Tätä varten ne:
a) voivat toimittaa taudinmäärityksessä käytettäviä reagensseja kansal-
lisille laboratorioille,
b) valvovat kaikkien kyseisessä jäsenvaltiossa käytettävien diagnos-
tisten reagenssien laatua,
c) järjestävät säännöllisesti vertailukokeita,
d) säilyttävät kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistetuista tapauksista peräi-
sin olevat avian-influenssaviruksen isolaatit,
e) vahvistavat alueellisissa diagnostisissa laboratorioissa saadut positii-
viset tulokset.
4 Liitteessä IV luetellut kansalliset laboratoriot toimivat yhteistyössä
15 artiklassa tarkoitetun yhteisön vertailulaboratorion kanssa.
15 artikla
Yhteisön avian influenssan vertailulaboratorio annetaan liitteessä V.
Rajoittamatta sitä, mitä päätöksessä 90/424/ETY ja erityisesti sen 28
artiklassa määrätään, laboratorion toimivaltuudet ja tehtävät annetaan
mainitussa liitteessä.
16 artikla
Rokottaminen avian-influenssaa vastaan toimivaltaisen viranomaisen
hyväksymillä rokotteilla saadaan suorittaa ainoastaan taudin puhkea-
misen yhteydessä toteutettavia torjuntatoimenpiteitä täydentävänä
toimenpiteenä seuraavien säännösten mukaisesti:
a) Päätöksen torjuntatoimenpiteiden täydentämisestä rokottamalla tekee
komissio yhteistyössä kyseisen jäsenvaltion kanssa 21 artiklassasäädettyä menettelyä noudattaen. Päätöksessä on otettava huomioonerityisesti seuraavat perusteet:
— siipikarjatiheys taudin esiintymisalueella,
— kunkin käytettävän rokotteen ominaisuudet ja koostumus,— rokotteiden valvontaa, jakelua, varastointia ja käyttöä koskevat
yksityiskohtaiset säännöt,
— siipikarjalajit ja -ryhmät, jotka voidaan tai jotka täytyy rokottaa,
— alueet, joilla rokottaminen voidaan tai täytyy suorittaa.
Ensimmäisestä alakohdasta poiketen kyseinen jäsenvaltio voi
kuitenkin tehdä päätöksen hätärokotusten käyttöön ottamisesta tauti-
pesäkkeen ympäristössä ilmoitettuaan tästä ensin komissiolle sillä
edellytyksellä, että tämä ei vaaranna yhteisön perustavaa laatuaolevia etuja. Pysyvä eläinlääkintäkomitea tarkastelee tätä päätöstäuudelleen viipymättä 21 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
b) Jos jäsenvaltiolle myönnetään a alakohdan mukaisesti lupa turvautua
hätärokotuksiin rajoitetussa osassa aluettaan, tämä ei vaikuta muunalueen terveydelliseen asemaan sillä edellytyksellä, että rokotetuteläimet asetetaan siirtokieltoon, jonka pituus määritetään 21 artik-lassa säädettyä menettelyä noudattaen.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 8
▼B
17 artikla
1 Kunkin jäsenvaltion on laadittava hätäsuunnitelma, jossa eritellään
kansalliset toimenpiteet, jotka on toteutettava avian-influenssanpuhkeamisen yhteydessä.
Suunnitelman on mahdollistettava sellaisten välineiden, laitteiden ja
henkilöstön sekä kaikkien muiden tarvikkeiden saanti, jotka ovatvälttämättömiä tautipesäkkeen hävittämiseksi nopeasti ja tehokkaasti.
2 Perusteet, jotka on otettava huomioon suunnitelmia laadittaessa,
esitetään liitteessä VI.
3 Liitteessä VI esitettyjen perusteiden mukaisesti laaditut suunni-
telmat on esitettävä komissiolle viimeistään kuusi kuukautta tämän
direktiivin täytäntöönpanon jälkeen.
4 Komissio tutkii suunnitelmat todetakseen, voidaanko niiden avulla
saavuttaa asetettu tavoite, ja tekee kyseiselle jäsenvaltiolle tarvittavat
muutosehdotukset erityisesti sen varmistamiseksi, että ne ovat yhteen-
sopivia muiden jäsenvaltioiden suunnitelmien kanssa.
Komissio hyväksyy mahdollisesti muutetut suunnitelmat 21 artiklassa
säädettyä menettelyä noudattaen.
Suunnitelmia voidaan muuttaa tai täydentää myöhemmin samaa menet-
telyä noudattaen tilanteen kehityksen huomioon ottamiseksi.
18 artikla
1 Siinä määrin kuin se on tarpeen tämän direktiivin yhdenmukaisen
soveltamisen kannalta, komission asiantuntijat voivat yhteistyössä
toimivaltaisten viranomaisten kanssa suorittaa tarkastuksia paikalla.Tätä varten ne voivat tarkastaa edustavan prosenttimäärän laitoksia jatodeta näin, valvovatko toimivaltaiset viranomaiset sitä, että laitoksetnoudattavat tämän direktiivin säännöksiä. Komissio ilmoittaa jäsenval-tioille suoritettujen tarkastusten tuloksista.
Jäsenvaltion, jonka alueella tarkastus suoritetaan, on annettava asian-
tuntijoille kaikkea tarvittavaa apua näiden suorittaessa tehtäväänsä.
Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 21
artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
19 artikla
Yhteisön taloudellista osallistumista tämän direktiivin täytäntöönpa-
noon liittyviin toimiin koskevat edellytykset annetaan päätöksessä 90/424/ETY.
20 artikla
Neuvosto muuttaa tarvittaessa liitteitä määräenemmistöllä komission
ehdotuksesta, erityisesti tutkimuksen ja taudinmääritysmenetelmien
kehityksen huomioon ottamiseksi.
21 artikla
1. Komissiota avustaa asetuksen (EY) N:o 178/2002 (
1) 58 artiklalla
perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä
komitea.
2. Jos tähän artiklaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/
EY (2) 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika
vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 9
(1) EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.
(2) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.▼M1
▼B
22 artikla
Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edel-
lyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään
tammikuuta 1993 mennessä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tästä
komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direk-
tiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähändirektiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittauksettehdään.
23 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 10
▼B
LIITE I
TÄMÄN DIREKTIIVIN 4 ARTIKLAN 2 KOHDAN e ALAKOHDASSA
SÄÄDETTYJEN VAATIMUSTEN MUKAINEN LUPA MUNIEN VIEMI-
SEKSI POIS TILALTA
Toimivaltaisen viranomaisen myöntämän luvan munien kuljettamiseksi epäil-
lyltä tilalta 4 artiklan 2 kohdan e alakohdan säännösten mukaisesti direktiivin
89/437/ETY 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti munavalmisteiden valmistukseen ja
käsittelyyn hyväksyttyyn laitokseen, jäljempänä ’nimetty laitos’, on täytettävä
seuraavat vaatimukset:
1 jotta munat voidaan viedä poisepäillyltä tilalta:
a) niiden on täytettävä direktiivin 89/437/ETY liitteen IV luvussa määrätyt
vaatimukset,
b) ne on lähetettävä epäillyltä tilalta suoraan nimettyyn laitokseen; epäillyn
tilan virkaeläinlääkärin on ennen lähettämistä sinetöitävä kukin lähetys, ja
lähetyksen on säilyttävä sinetöitynä koko kuljetuksen ajan aina nimettyyn
laitokseen saakka,
2 epäillyn tilan virkaeläinlääkärin on ilmoitettava nimetyn laitoksen toimivaltai-
selle viranomaiselle aikomuksestaan lähettää munia laitokseen,
3 nimetystä laitoksesta vastaavan toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava,
että:
a) edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut munat pidetään niiden saapumi-
sesta lähtien erillään muista munista siihen saakka, kunnes ne käsitellään,
b) tällaisten munien kuoria pidetään direktiivin 90/667/ETY (1) 2 artiklan 2
kohdan mukaisena suuririskisenä aineena, ja ne on käsiteltävä edellä main-
itun direktiivin II luvussa säädettyjen vaatimusten mukaisesti,
c) pakkausmateriaali, 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen munien kuljetuk-
seen käytetyt ajoneuvot sekä kaikki kohteet, joiden kanssa munat ovat
olleet kosketuksessa, puhdistetaan ja desinfioidaan siten, että kaikki avian
influenssan virukset tuhoutuvat,
d) epäillyn tilan virkaeläinlääkärille ilmoitetaan käsiteltyjen munien lähetyk-
sistä.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 11
(1) EYVL N:o L 363, 27.12.1990, s. 51
▼B
LIITE II
SAASTUNEEN TILAN PUHDISTUKSESSA JA DESINFIOINNISSA
KÄYTETTÄVÄ MENETTELY
I.Alustava puhdistus ja desinfiointi
a) Heti, kun siipikarjan ruhot on viety hävitettäväksi, sellaiset tilojen osat,
joissa siipikarjaa on pidetty, ja kaikki teurastuksen tai post mortem
-tarkastuksen aikana saastuneet rakennuksen osat, aitaukset, jne. on ruis-
kutettava tämän direktiivin 11 artiklan mukaisesti hyväksytyllä
desinfiointiaineella.
b) Kaikki siipikarjan ja munien kudokset, jotka ovat voineet saastuttaa
rakennukset, aitaukset, työvälineet, jne., on kerättävä huolellisesti ja
hävitettävä yhdessä ruhojen kanssa.
c) Käytetyn desinfiointiaineen on annettava vaikuttaa käsitellyllä pinnalla
vähintään 24 tunnin ajan.
II.Lopullinen puhdistus ja desinfiointi
a) Rasva ja lika on poistettava kaikilta pinnoilta rasvanpoistoaineella, minkä
jälkeen pinnat on pestävä vedellä.
b) Edellä a alakohdassa kuvatun vesipesun jälkeen pinta on ruiskutettava
uudelleen desinfiointiaineella.
c) Seitsemän vuorokauden kuluttua tilat on käsiteltävä rasvanpoistoaineella,
huuhdeltava kylmällä vedellä, ruiskutettava desinfiointiaineella ja huuh-
deltava uudelleen vedellä.
d) Käytetty pehku ja lanta on käsiteltävä menetelmällä, jolla virus tuhoutuu.
Menetelmään on sisällyttävä jokin seuraavista käsittelyistä:
i) polttaminen tai höyrykäsittely 70 ºC:ssa,
ii) hautaaminen niin syvälle, että tuhoeläimet tai luonnonvaraiset linnut
eivät pääse niihin käsiksi,
iii) aumaaminen ja kostutus (tarvittaessa käymisen edistämiseksi), peittä-
minen lämmön talteenottamiseksi siten, että saavutetaan 20 ºC:n
lämpötila, ja pitäminen peitettynä 42 vuorokauden ajan siten, että
tuhoeläimet tai luonnonvaraiset linnut eivät pääse niihin käsiksi.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 12
▼B
LIITE III
DIAGNOOSIMENETELMÄT AVIAN-INFLUENSSAN TOTEAMISTA JA
EROTUSDIAGNOOSIA VARTEN
Jäljempänä esitettyjä avian-influenssavirusten eristämis- ja tunnistamismene-
telmiä on pidettävä ohjeellisina vähimmäisvaatimuksina, joita on noudatettava
taudinmäärityksissä.
Taudinmääritysmenetelmissä avian-influenssan toteamista ja erotusdiagnoosia
varten tarkoitetaan:
”avian-influenssalla” A-tyypin influenssavirusten, joiden laskimonsisäinen pato-
geenisyysluku kuuden viikon ikäisillä kananpojilla on vähintään 1,2,
aiheuttamaa siipikarjan tartuntatautia tai muuta A-tyypin H5- tai H7-alatyypin
influenssavirusten, joiden osalta nukleotidien sekvenssianalyysissä on todettu
moninkertaisten emäksisten aminohappojen esiintyminen hemagglutiniinin
jakaantumisalueella, aiheuttamaa tartuntatautia.
1 LUKU
Näytteenotto ja näytteiden käsittely
1Näytteet
Sairastuneiden lintujen yhteissuolesta (tai ulosteista) ja henkitorvesta otetut
pyyhkäisynäytteet; hiljattain kuolleista linnuista peräisin olevat ulosteet tai
selvästi taudin saastuttamien elinten (suoli, aivot, henkitorvi, keuhkot, maksa,
perna, jne.) sisältämät aineet tai kudokset.
2Näytteiden käsittely
Edellä 1 kohdassa mainitut elimet ja kudokset voidaan ryhmitellä, mutta on
välttämätöntä käsitellä ulosteet erillään. Pyyhkäisynäytteet on asetettava
riittävälle antibioottialustalle siten, että ne uppoavat siihen kokonaan. Ulos-
teista ja elimistä otetut näytteet on homogenoitava (suljetussa sekoittimessa
tai morttelissa steriiliä hiekkaa käyttäen) antibioottialustalla, kunnes siinä
saadaan 10-20 % w/v suspensiot. Suspensioiden annetaan seistä noin kahden
tunnin ajan huoneenlämmössä (tai kauemmin 4 ºC:ssa), minkä jälkeen ne
selkeytetään sentrifugoimalla (esimerkiksi 800-1 000 kierrosta × g 10
minuutin ajan).
3Antibioottialusta
Eri laboratoriot ovat käyttäneet menestyksekkäästi eri kaavojen mukaan
valmistettuja antibioottialustoja, ja kansalliset laboratoriot voivat tarjota
neuvontaa. Korkeat antibioottipitoisuudet ovat välttämättömiä ulostusnäyt-
teille. Vakioseoksen koostumus on seuraava: 10 000 yksikköä/ml
penisilliiniä, 10 mg/ml streptomysiiniä, 0,25 mg/ml gentamysiiniä ja 5 000
yksikköä/ml mykostatiinia fosfaattipuskuroidussa suolaliuoksessa. Kudosten
ja henkitorvesta otettujen pyyhkäisynäytteiden kohdalla voidaan käyttää viisi
kertaa pienempää annostusta. Chlamydia -sukuisten pieneliöiden varalta on
sallittua lisätä 50 mg/ml oksitetrasykliiniä. Kasvatusalustaa valmistettaessa
on välttämätöntä tarkistaa pH-arvo antibioottien lisäämisen jälkeen ja säätää
se välille 7,0-7,4.
2 LUKU
Viruksen eristäminen
Viruksen eristäminen alkioasteella olevista kananmunista
Siirrostetaan 0,1-0,2 ml saostuman yläpuolella olevaa selkeytettyä nestettä
vähintään neljän 8-10 vuorokautta inkuboidun alkioasteella olevan kananmunan
alkion rakkokalvo-onteloon. Olisi suotavaa, että munat ovat peräisin parvesta,
joka on vapaa spesifisistä patogeeneistä, mutta jos tämä ei ole mahdollista,
voidaan käyttää avian influenssan viruksen vasta-aineista vapaaksi todetusta
parvesta saatuja munia. Siirrostettuja munia säilytetään 37 ºC:ssa ja ne läpiva-
laistaan päivittäin. Sitä mukaa kun niitä havaitaan, kuolleen tai kuolevan alkion
sisältävät munat sekä kaikki kuusi vuorokautta siirrostuksen jälkeen jäljellä
olevat munat on jäähdytettävä 4 ºC:een, ja niille on suoritettava hemagglutinaa-
tiotutkimus allantois/amniumnesteestä. Jos hemagglutinaatiota ei todeta, edellä
kuvattu menettely toistetaan käyttäen siirrosteena laimentamatonta allantois/
amniumnestettä.
Jos hemagglutinaatiota tapahtuu, bakteerien esiintyminen on suljettava pois
viljelemällä. Jos bakteereita havaitaan, nesteet voidaan suodattaa 450 nm kalvo-1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 13
▼B
suodattimen läpi, lisätä ylimääräisiä antibiootteja ja siirrostaa nesteet alkioast-
eella oleviin muniin edellä esitetyllä tavalla.
3 LUKU
Erotusdiagnoosi
1Alustava erotus
Koska on tärkeää toteuttaa mahdollisimman nopeasti toimenpiteet avian-influ-
enssan torjumiseksi ja viruksen leviämisen estämiseksi, kunkin alueellisen
laboratorion olisi pystyttävä tunnistamaan Newcastlen taudin viruksen lisäksi
eristetyt hemagglutinaatiota aiheuttavat virukset H5- tai H7-alatyypin influ-
enssaviruksiksi. Hemagglutinaatiota aiheuttavia nesteitä olisi tämän vuoksi
käytettävä 5 ja 6 luvussa kuvatussa hemagglutinaatiotestissä. Positiivista inhi-
bitiota, toisin sanoen 24tai enemmän, A-tyypin influenssaviruksen H5- tai
H7-alatyypille ominaisilla polykloonisilla antiseerumeilla, joiden pitoisuus on
vähintään 29, voidaan käyttää alustavassa tunnistamisessa, jonka perusteella
voidaan toteuttaa väliaikaiset valvontatoimenpiteet.
2Vahvistustunnistaminen
Koska influenssaviruksilla on olemassa 13 hemagglutiniinin alatyyppiä ja 9
neuraminidaasin alatyyppiä, joilla kaikilla on lisäksi muunnoksia, ei ole
mahdollista eikä kannattavaa säilyttää kansallisissa laboratorioissa antiseeru-
meita, joilla voidaan suorittaa influenssan isolaattien täydellinen antigeenien
tunnistaminen. Kunkin kansallisen laboratorion olisi kuitenkin:
i) pystyttävä vahvistamaan, että isolaatti on A-tyypin influenssavirus,
kaksinkertaisella immuunidiffuusiotestillä antigeeniryhmien toteamiseksi9 luvussa kuvatun menetelmän mukaisesti (kansallinen laboratorio voi
käyttää halutessaan myös immuunifluoresenssitestiä tai ELISA-mene-
telmää antigeeniryhmien toteamiseksi),
ii) määritettävä, onko isolaatti H5- tai H7-alatyyppiä vai ei,
iii) suoritettava laskimonsisäisen patogeenisyysluvun määritystesti kuuden
viikon ikäisillä kananpojilla 7 luvussa kuvatun menetelmän mukaisesti.
Jos laskimonsisäinen patogeenisyysluku on yli 1,2, se merkitsee viruksen
esiintymisestä ja edellyttää valvontatoimenpiteiden toteuttamista täydessä
laajuudessaan (olisi hyödyllistä, että kansalliset laboratoriot suorittaisivat
myös testit, joilla määritetään isolaattien kyky muodostaa täpliä soluviljel-
missä, 8 luvussa määrätyllä tavalla).
Kansallisten laboratorioiden olisi viipymättä toimitettava kaikki avian influ-
enssan ja H5- tai H7-alatyypin isolaatit yhteisön vertailulaboratoriolle
täydellistä tunnistamista varten.
3Isolaattien tyyppimääritys ja jatkotunnistus
Yhteisön vertailulaboratorion tehtävien ja velvollisuuksien mukaisesti kansal-
listen laboratorioiden olisi toimitettava yhteisön vertailulaboratoriolle kaikki
hemagglutinaatiota aiheuttavat virukset täydentäviä antigeeni- ja geenitutki-
muksia varten, joiden avulla voidaan saada tarkempi käsitys taudin tai
tautien leviämisestä yhteisössä.
Edellä mainittujen tehtävien lisäksi yhteisön vertailulaboratorio suorittaa
kaikille sille toimitetuille influenssaviruksille täydellisen antigeeniryhmän
määrityksen. Laskimonsisäiseltä patogeenisyysluvultaan alle 1,2 olevien H5-
ja H7-alatyypin virusten osalta olisi suoritettava myös hemagglutiniinigeenin
nukleotidien sekvenssianalyysi moninkertaisten emäksisten aminohappojen
esiintymisen määrittämiseksi hemagglutiniinin proteiinin jakaantumisalueella.
Virukset, joissa alhaisesta patologisuusluvusta huolimatta esiintyy moninker-
taisia emäksisiä aminohappoja jakaantumisalueella, edellyttävät avian
influenssan torjuntatoimenpiteiden toteuttamista täydessä laajuudessaan.
4 LUKU
Serologiset testit avian-influenssan aiheuttajaviruksen vasta-aineiden totea-
miseksi
1 Taudin hävittämisohjelmien aikana, kun aiheuttajaviruksen H-alatyyppi on
tiedossa tai kun homologista virusta käytetään antigeeninä, voidaan suorittaa
serologinen tutkimus tartunnan toteamiseksi hemagglutinaation inhibitiotes-
tillä 5 ja 6 luvussa kuvattua menetelmää käyttäen.
Ellei hemagglutiniinin alatyyppi ole tiedossa, A-tyypin influenssavirusten
aiheuttama tartunta voidaan todeta paljastamalla ryhmälle ominaisiin antigee-
neihin kohdistuvat vasta-aineet.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 14
▼B
Tätä varten voidaan suorittaa joko (9 luvussa kuvattu) kaksinkertainen
immuunidiffuusiotesti tai ELISA-testi (eräs viimeksi mainitun testin haitta-
puolista on sen isäntäspesifisyys, koska testi on riippuvainen
isäntäimmunoglobuliinien toteamisesta). Vesilinnuilla saadaan harvoin positii-
vinen tulos kaksinkertaisessa immuunidiffuusiotestissä, ja jollei alatyyppi ole
tiedossa, näistä linnuista voidaan todennäköisesti tutkia ainoastaan H5- ja H7-
alatyyppien vasta-aineiden esiintyminen.
2a )Näytteet
Parvista, joissa on alle 20 lintua, verinäytteet on otettava kaikista linnuista,
ja tätä suuremmista parvista 20 linnusta (näin voidaan 99 prosentin
todennäköisyydellä havaita ainakin yksi positiivinen seerumi, jos vähintään
25 prosenttia parveen kuuluvista eläimistä on positiivisia, parven koosta
riippumatta). Veren on annettava hyytyä, ja seerumi on erotettava testausta
varten.
b)Vasta-aineiden tutkiminen
Yksittäisten seeruminäytteiden influenssaviruksen hemagglutinaatiota
aiheuttavan antigeenin estokyky olisi tutkittava standardityyppisillä
hemagglutionaation inhibitiotesteillä 6 luvun mukaisesti.
Mielipiteet ovat jakaantuneet sen suhteen, olisiko hemagglutinaation inhi-
bitiotestissä käytettävä 4 vai 8 hemagglutinaatioyksikköä. Molemmat
vaihtoehdot vaikuttavat hyväksyttäviltä, ja valinta olisi jätettävä kansal-
listen laboratorioiden harkittavaksi.
Käytettävä antigeeni vaikuttaa kuitenkin siihen tasoon, jolla seerumi katso-
taan positiiviseksi: kun hemagglutinaatioyksikköjen lukumäärä on 4,
positiivisiksi katsotaan kaikki seerumit, joiden pitoisuus on vähintään 23,
ja kun yksikköjen lukumäärä on 8, seerumit, joiden pitoisuus on vähintään
23.
5 LUKU
Hemagglutinaatiotesti
Reagenssit
1 Fosfaattipuskuroitu isotoninen suolaliuos (0,05M), jonka pH-arvo on 7,0-7,4.
2 Otetaan seos punasoluja vähintään kolmesta patogeenivapaasta kanasta (jollei
tämä ole mahdollista, verta voidaan ottaa säännöllisesti tarkastetuista ja avian
influenssan vasta-aineista vapaiksi todetuista linnuista), ja yhdistetään samaan
määrään Alsever-liuosta. Ennen käyttöä solut on pestävä kolme kertaa puskur-
oidussa suolaliuoksessa. Toista testiä varten suositellaan 1-prosenttista
(verisolujen tilavuusosuus) suspensiota puskuroidussa suolaliuoksessa.
3 Yhteisön vertailulaboratorio toimittaa tai suosittelee vertailuantigeeneinä
käytettävät elinvoimaisuudeltaan alhaiset H5- ja H7-virukset.
Menetelmä
1 Annostellaan 0,025 ml puskuroitua suolaliuosta muovisen mikrotitrauslevyn
kaikkiin (V-pohjaisiin) syvennyksiin.
2 Kaadetaan 0,025 ml virussuspensiota (toisin sanoen allantoisnestettä) ensim-
mäiseen syvennykseen.
3 Käytetään mikrolaimenninta tai tehdään syvennyksiin kaksinkertaiset laimen-
nusliuokset (1:2-1:4096).
4 Lisätään 0,025 ml puskuroitua suolaliuosta kaikkiin syvennyksiin.5 Lisätään 0,025 ml punasoluja 1 % suspensiona kaikkiin syvennyksiin.6 Sekoitetaan kevyesti naputtelemalla ja annetaan seistä 4 ºC:ssa.7 Suoritetaan mittaus30-40 minuutin kuluttua, kun vertailupunas olut ovat
laskeutuneet. Mittausta varten levyä kallistetaan, jotta voidaan todeta, esiin-
tyykö punasolujen pisaranmuotoista virtausta. Virtausnopeuden
syvennyksissä, joissa ei ole tapahtunut hemagglutinaatiota, on oltava sama
kuin virusta sisältämättömillä vertailusoluilla.
8 Hemagglutinaatiopitoisuus on korkein laimennusaste, joka aiheuttaa punaso-
lujen agglutinaation. Tämän laimennuksen voidaan katsoa sisältävän yhdenhemagglutinaatioyksikön. Tarkempi menetelmä hemagglutinaatiopitoisuuden
määrittämiseksi on hemagglutinaatiotestien suorittaminen viruksilla, jotka
ovat peräisin peräkkäisestä laimennussarjasta (1:3, 1:4, 1:5, 1:6, jne.). Tätä
menetelmää suositellaan antigeenin täsmälliseen valmistukseen hemaggluti-
naation inhibitiotestejä varten (6 luku).1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 15
▼B
6 LUKU
Hemagglutinaation inhibitiotesti (HI)
Reagenssit
1 Fosfaattipuskuroitu suolaliuos (PBS).
2 Virusta sisältävä allantoisneste, joka on laimennettu PBS:lla siten, että se
sisältää 4 tai 8 hemagglutinaatioyksikköä 0,025 ml:aa kohti.
3 Kananpojan punasoluja, tilavuusosuus 1 %.4 Negatiivinen kananpojan vertailuseerumi.
5 Positiivinen vertailuseerumi.
Menetelmä
1 Annostellaan 0,025 ml PBS-liuosta muovisen mikrotitrauslevyn kaikkiin (V-
pohjaisiin) syvennyksiin.
2 Kaadetaan 0,025 ml seerumia levyn ensimmäiseen syvennykseen.3 Käytetään mikrolaimenninta, jonka avulla tehdään syvennyksiin kaksinker-
taiset seerumilaimennusliuokset.
4 Lisätään 0,025 ml laimennettua allantoisnestettä, joka sisältää 4 tai 8 hemag-
glutinaatioyksikköä.
5 Sekoitetaan kevyesti naputtelemalla ja annetaan levyn seistä 4 ºC:ssa
vähintään 60 minuutin ajan tai huoneenlämmössä vähintään 30 minuutin
ajan.
6 Lisätään 0,025 ml punasoluja 1 % suspensiona kaikkiin syvennyksiin.7 Sekoitetaan kevyesti naputtelemalla ja annetaan seistä 4 ºC:ssa.8 Suoritetaan mittaus30-40 minuutin kuluttua, kun vertailupunas olut ovat
laskeutuneet. Mittausta varten levyä kallistetaan, jotta voidaan todeta, esiin-
tyykö pisaranmuotoista virtausta, jonka valumisnopeus on sama kuin
vertailusyvennyksissä, jotka sisältävät ainoastaan punasoluja (0,025 ml) ja
PBS-liuosta (0,05 ml).
9 Hemagglutinaation inhibitiopitoisuus on korkein antiseerumilaimennus, joka
aiheuttaa 4-8 virusyksikön täydellisen inhibition (jokaiseen hemagglutinaa-
tion inhibitiotestiin on sisällyttävä hemagglutinaatiotitraus vaaditun
hemagglutinaatioyksikköjen lukumäärän toteamiseksi).
10 Tulosten luotettavuus riippuu pitoisuudesta, joka on alle 2
3neljällä hemag-
glutinaatioyksiköllä tai 22kahdeksalla hemagglutinaatioyksiköllä
negatiivisella vertailuseerumilla, ja laimennuspitoisuudesta, joka on
välittömästi korkeampi tai välittömästi alhaisempi kuin positiivisen vertailu-
seerumin tunnettu pitoisuus.
7 LUKU
Laskimonsisäinen patogeenisyysluku (IVPI)
1 Laimennetaan steriilillä isotonisella suolaliuoksella 10−1pitoisuuteen infektoi-
tunutta, alhaisimman saatavissa olevan havaitsemistason allantoisnestettä, joka
on mieluiten ensimmäisestä eristyksestä saatua ja valikoimatonta.
2 Injektoidaan suonensisäisesti 0,1 ml laimennettua virusta 10 kuuden viikon
ikäiseen kananpoikaan (käytettävien lintujen on oltava vapaita erityisistä pato-
geenisistä organismeista).
3 Koe-eläimet tutkitaan 24 tunnin välein 10 vuorokauden ajan.4 Jokaisen tarkastuskerran yhteydessä kullekin eläimelle merkitään kerroin: 0 =
normaali, 1 = sairastunut, 2 = vakavasti sairastunut, 3 = kuollut.
5 Tulokset kirjataan ja patogeenisyysluku lasketaan seuraavan esimerkin mukai-
sesti:
Kliiniset oireetSiirrostuksesta kulunut aika vuorokausina
Yhteensä
123456789 1 0
Normaalit 10 2 0 0 0 0 0 0 0 0 12 × 0 = 0
Sairastuneet 0 4 2 0 0 0 0 0 0 0 6 × 1 = 61992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 16
▼B
Kliiniset oireetSiirrostuksesta kulunut aika vuorokausina
Yhteensä
123456789 1 0
Vakavasti sairastu-
neet (*)0 222 000000 6 × 2 = 1 2
Kuolleet 0 2 6 8 10 10 10 10 10 10 76 × 3 = 228
Yhteensä = 246
Patogeenisyysluku ¼keskim¨a¨ar¨ainen arvo el¨ ainta ja tarkastiskertaa kohti ¼246
100¼2;46
(*) Tämä kliininen arviointi on suoritettava subjektiivisesti, mutta tavallisesti edellytetään, että linnuissa on
havaittavissa useampia seuraavista oireista: hengitysvaikeudet, voimattomuus, ripuli, paljaan ihon tai helttojen
sinerrys, turvotus naamassa ja/tai päässä, hermostolliset häiriöt.
8 LUKU
Täplienmuodostuskyvyn arvioiminen
1 Yleensä on suositeltavaa käyttää viruksen laimennussarjaa, jotta levylle
saadaan paras mahdollinen määrä täpliä. Kymmenkertainen laimennus
enintään 10−7pitoisuuteen puskuroidussa suolaliuoksessa olisi riittävä.
2 Läpimitaltaan 5 cm petrimaljoihin valmistetaan yksikerroksiset yhtyvät
viljelmät kanapojan alkiosoluista tai soveltuva solulinja (esimerkiksi Madin-
Darby bovine kidney).
3 Lisätään 0,2 ml kutakin laimennettua virusta kumpaankin petrimaljaan ja
annetaan seistä 30 minuutin ajan viruksen imeytymisen varmistamiseksi.
4 Kun infektoituneet solut on pesty kolme kertaa puskuroidulla suolaliuoksella,
ne peitetään soveltuvalla kasvatusalustalla, joka sisältää 1 % w/v agaria ja
mahdollisesti 0,01 mg/ml trypsiiniä. On tärkeää, että kasvatusalustaan ei
lisätä seerumia.
5 Kun maljoja on inkuboitu 72 tunnin ajan 37 ºC:ssa, täplät ovat riittävän
kokoisia. Täplien havaitsemiseksi mahdollisimman hyvin agarkerros poiste-taan ja yksikerroksinen viljelmä värjätään kristallivioletilla (0,5 % w/v) 25 %
w/v etanolissa.
6 Kaikkien virusten olisi muodostettava selviä täpliä, kun niitä on inkuboitu
trypsiiniä sisältävällä kasvatusalustalla. Jos kasvatusalustassa ei ole trypsiiniä,
ainoastaan kanapojille tautia aiheuttavat virukset muodostavat täpliä.
9 LUKU
Kaksoisimmunodiffuusio
A-tyypin influenssaviruksen esiintymisen toteamiseksi käytetään ensisijaisesti
menetelmää, jolla osoitetaan, että nukleokapsidin tai kasvualustan antigeenit
ovat samanlaiset kaikilla A-tyypin viruksilla. Tätä menetelmää käytetään ylei-
sesti kaksoisimmunodiffuusiotesteissä, jotka edellyttävät joko
viruskonsentraattipohjaisten valmisteiden tai infektoituneista alkion suoni- ja
rakkokalvoista saatujen uutteiden käyttöä.
Soveltuvia viruskonsentraattipohjaisia valmisteita saadaan yksinkertaisesti sentri-
fugoimalla infektoitunutta allantoisnestettä korkealla kierrosnopeudella ja
rikkomalla virus sisäkuoriosan ja kasvualustan antigeenien vapauttamiseksi
käyttäen natriumlauryylisarkosinaattipohjaista puhdistusainetta. Myös happo-
saostusta voidaan käyttää lisäämällä infektoituneeseen allantoisnesteeseen 1 N
HCl:ia siten, että lopulliseksi pH-arvoksi saadaan 3,5-4,0, jäähdyttämällä
nestettä vähintään yhden tunnin ajan 0 ºC:ssa ja sentrifugoimalla sitä alhaisella
kierrosnopeudella kymmenen minuutin ajan 1 000 g:ssa.
Sakan yläpuolinen neste voidaan poistaa, ja virusta sisältävä sakka suspendoida
uudelleen vähimmäistilavuuteen glysiinisarkosyyli-puskuriliuosta (1 % natrium-
lauryylisarkosinaattia, joka on puskuroitu pH-arvoon 9,0 lisäämällä 0,5 M
glysiiniä). Molemmat valmisteet sisältävät sekä nukleokapsidin että kasvualustan
antigeenejä.
Beard (1970) on kuvannut runsaasti nukleokapsidia sisältävän antigeenin valmis-
tuksen infektoituneista munista erotetuista alkion suoni- ja rakkokalvoista. Tämä
menetelmän mukaan infektoituneista munista, jotka ovat antaneet positiivisen1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 17
▼B
tuloksen hemagglutiinitestissä, erotetaan alkion suoni- ja rakkokalvot, murska-
taan ja homogenoidaan kalvot, jäädytetään ja sulatetaan ne kolme kertaa ja
sentrifugoidaan 1 000 g:ssa kymmenen minuutin ajan. Rakeinen aines poiste-
taan, ja pinnalle nouseva neste käsitellään 0,1 % formaliinilla, jotta sitä
voidaan käyttää antigeeninä.
Kumpaakin antigeeniä voidaan käyttää kaksoisimmunodiffuusiotesteissä
käyttämällä 1 % agaroosia tai agaria, tai 8,0 % natriumkloridia sisältäviä agar-
geelejä, jotka on saatu 0,1 M fosfaattipuskurista, jonka pH-arvo on 7,2. A-tyypin
influenssavirus todetaan presipitiinilinjoista, jotka muodostuvat testissä käytetyn
antigeenin ja positiiviseksi tiedetyn antigeenin suuntautumisesta positiivista anti-
seerumia vastaan siten, että ne sulautuvat yhteen muodostaen tunnistamislinjan.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 18
▼B
LIITE IV
KANSALLISET AVIAN-INFLUENSSAN LABORATORIOT
Belgia Institut national de recherches vétérinaires,
Groeselenberg 99, B-1180 Bruxelles
Tanska National Veterinary Laboratory, Poultry Disease Division,
Hangøvej 2, DK-8200 AarhusN
Saksa Institut für Kleintierzucht der Bundesforschungsanstalt für
Landwirtschaft,
Braunschweig-Völkenrode, Postfach 2 80, D-3100 Celle
Ranska Centre national d'études vétérinaires et alimentaires - Labora-
toire central de recherchesavicoleset porcines ,
BP 53, F- 22440 Ploufragan
Kreikka Ινστιτούτο Λοιµωδών και Παρασιτικών Νοσηµάτων
66, 26ης Οκτωβρίου, 54627 —Θεσσαλονίκη
Institut des maladies infectieuses et parasitaires
66, rue du 26 octobrem, GR-54627-Thessaloniki
Irlanti Veterinary Research Laboratory,
Abbotstown, Castleknock, IRL-Dublin 15
Italia Istituto Patologie Aviaire, Facoltà di Medicina Veterinaria,
Università di Napoli,
via Aniezzo, Falcone 394, I-80127 Napoli F Delpino 1
Luxemburg Institut national de recherches vétérinaires,
Groeselenberg 99, B-1180 Bruxelles
Alankomaat Centraal Diergeneeskundig Instituut, Vestiging Virologie,
Houtribweg 39, NL-8221 RA Lelystad
Portugali Laboratório Nacional de Investigação Veterinária (LNIV),
Estrada de Benfica 701, P-1500 Lisboa
Espanja Centro Nacional de Referencia para la Peste Aviar es el Labor-
atorio Nacional de Sanidad y Producción Animal de Barcelona,
Zona Franca Circunvalación-Tramo 6, Esquina Calle 3. Barce-
lona
Yhdistynyt kuningaskunta Central Veterinary Laboratory,
New Haw, Weybridge, GB-Surrey KT15 3NB
Itävalta Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei Haustieren,
Wien-Hetzendorf
Suomi Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos, Helsinki — Anstalten för
veterinärmedicin och livsmedel, Helsingfors
Ruotsi Statens veterinärmedicinska anstalt, Uppsala1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 19
▼A1
▼B
LIITE V
YHTEISÖN AVIAN-INFLUENSSAN VERTAILULABORATORIO
Laboratorion nimi
Central Veterinary Laboratory
New Haw
Weybridge
GB-Surrey KT 15 3NB
Yhdistynyt kuningaskunta
Yhteisön avian-influenssan vertailulaboratorion toimivaltuudet ja tehtävät ovat:
1 avian-influenssan taudinmääritysmenetelmien yhteensovittaminen jäsenval-
tioissa kiinteässä yhteistyössä komission kanssa, erityisesti seuraavien
toimenpiteiden avulla:
a) avian-influenssan viruskantojen tunnistaminen, säilyttäminen ja toimitta-
minen serologisia testejä ja antiseerumin valmistusta varten,
b) vertailuseerumien ja muiden vertailureagenssien toimittaminen kansallisille
vertailulaboratorioille eri jäsenvaltioiden käyttämien testien ja reagenssien
standardoimiseksi,
c) avian-influenssan viruskantojen ja -isolaattien kerääminen kokoelmaksi ja
kokoelman säilyttäminen,
d) säännöllisten yhteisön vertailutestien järjestäminen taudinmääritysmenetel-
mien vertailemiseksi,
e) yhteisössä käytettyjä taudinmääritysmenetelmiä ja yhteisössä suoritettujen
testien tuloksia koskevien tietojen kerääminen ja vertaileminen,
f) avian-influenssan virusisolaattien tunnistaminen uusimpia menetelmiä
käyttäen avian-influenssan epitsootologian selvittämiseksi mahdollisimman
hyvin,
g) tilanteen kehityksen seuraaminen kaikkialla maailmassa avian-influenssan
valvonnan, epitsootologian ja taudin ehkäisemisen osalta,
h) avian-influenssan virusta ja muita kyseisiä viruksia koskevan asiantunte-
muksen ylläpitäminen nopean erotusdiagnoosin mahdollistamiseksi,
i) perusteellisen tietämyksen hankkiminen avian-influenssan hävittämiseen ja
valvontaan käytettävien immunologisen eläinlääketieteen alan valmisteiden
valmistuksesta ja käytöstä,
2 avian-influenssan pesäkkeiden tunnistamisen aktiivinen avustaminen jäsenval-
tioissa tutkimalla sille taudinmäärityksen vahvistamista, luonnehdintaa ja
epitsootologisia tutkimuksia varten lähetettyjä virusisolaatteja. Laboratorion
olisi erityisesti kyettävä suorittamaan nukleotidien sekvenssianalyysejä, jotta
voidaan määrittää aminohappojen jaksollisuus H5- tai H7-alatyypin influens-
savirusten hemagglutiniinimolekyylin jakaantumiskohdassa.
3 laboratoriodiagnoosiasiantuntijoiden koulutuksen tai jatkokoulutuksen edistä-
minen taudinmääritysmenetelmien yhdenmukaistamiseksi kaikkialla
yhteisössä.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 20
▼B
LIITE VI
HÄTÄSUUNNITELMIA KOSKEVAT VÄHIMMÄISPERUSTEET
Hätäsuunnitelmissa on otettava huomioon vähintään seuraavat vaatimukset:
1) kansallisen tason kriisikeskuksen perustaminen kaikkien hätätoimenpiteiden
yhteensovittamiseksi kyseisessä jäsenvaltiossa,
2) luettelo paikallisista valvontakeskuksista, joilla on asianmukaiset välineet
valvontatoimenpiteiden yhteensovittamiseksi paikallisella tasolla,
3) yksityiskohtaiset tiedot hätätoimenpiteistä vastaavasta henkilöstöstä, sen
pätevyydestä ja velvollisuuksista,
4) kaikille paikallisille valvontakeskuksille järjestetty mahdollisuus ottaa
nopeasti yhteys henkilöihin tai järjestöihin, joita taudin puhkeaminensuoraan tai epäsuorasti koskee,
5) hätätoimenpiteiden asianmukaisen toteuttamisen edellyttämien välineiden ja
kaluston saatavuus,
6) tarkat ohjeet niistä toimista, joihin on ryhdyttävä, kun epäillään ja todetaan,
että kyseessä on tartunta tai saastuminen, mukaan luettuna keinot ruhojen
hävittämiseksi,
7) koulutusohjelmat kenttätoimenpiteitä ja hallinnollisia menettelytapoja
koskevan tietämyksen pitämiseksi ajan tasalla ja sen syventämiseksi,
8) diagnostisille laboratorioille post mortem -tarkastuspalvelu, riittävät mahdol-
lisuudet suorittaa serologisia, histologisia ym. tutkimuksia sekä nopeiden
taudinmääritystekniikoiden ajan tasalla pitäminen (tämän vuoksi on tarpeen
antaa näytteiden nopeaa kuljetusta koskevia säännöksiä),
9) täsmälliset tiedot tarpeellisiksi katsotuista avian influenssarokotteen
määristä, jos joudutaan uudelleen turvautumaan hätärokotuksiin,
10) hätäsuunnitelmien täytäntöönpanoa koskevat säädökset.1992L0040 — FI — 05.06.2003 — 002.001 — 21