1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
(EYVL L 228, 16.8.1973, s. 3)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 76/580/ETY, annettu 29 päivänä kesäkuuta 1976 L 189 13 13.7.1976
▼B
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloitta-
mista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja
hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi
annetun yleisen toimintaohjelman(1), ja erityisesti sen IV osaston C
jakson,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(
2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, ettäyleisen toimintaohjelman mukaan asioimistojen ja sivukonttorien perus-
tamista koskevien rajoitusten poistaminen riippuu
ensivakuutusliikkeessä liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisenedellytysten yhteensovittamisesta; yhteensovittaminen olisi ensinkohdistettava muuhun ensivakuutukseen kuin henkivakuutukseen,
vakuutustoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa tiettyjä kansallisten valvontalainsäädäntöjen välisiä
eroja; tämän saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiin riittävä
turva vakuutetuille ja kolmansille osapuolille kaikissa jäsenvaltioissa,on pyrittävä yhteensovittamaan erityisesti vakuutusyrityksiltä vaadit-tavia taloudellisia takuita koskevat määräykset,
riskien luokittelu eri vakuutusluokkiin on välttämätöntä etenkin, jotta
voitaisiin määrätä milloin toimintaa varten tarvitaan pakollinen toimi-lupa ja mikä on kyseistä vakuutusluokkaa varten säädetty
vähimmäistakuurahasto,
on toivottavaa, että tämän direktiivin säännökset eivät koske keski-
näisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jotka oikeudellisen asemansa perusteellatäyttävät turvaavuutta ja taloudellisia takuita koskevat asianmukaisetedellytykset; tämän direktiivin säännösten ei tulisi liioin koskea tiettyjälaitoksia, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltioissa ja joiden liiketoiminta
kattaa vain hyvin rajoitetun lohkon ja on lailla rajoitettu tietylle maan-
tieteelliselle alueelle tai tiettyihin henkilöihin,
eri lait sisältävät erilaisia säännöksiä samanaikaisesta sairausvakuutus-
liikkeen, luotto- ja takausvakuutusliikkeen sekäoikeusturvavakuutusliikkeen harjoittamisesta joko keskenään taiyhdessä muiden vakuutusluokkien kanssa; tällaisten eroavuuksien
säilyttäminen sen jälkeen kun muiden kuin henkivakuutustoimintaa
harjoittavien yritysten sijoittautumisoikeutta koskevat rajoitukset onpoistettu, merkitsisi sijoittautumisen esteiden säilymistä; tämä ongelmaon ratkaistava suhteellisen lyhyen ajan kuluessa toteutettavan tulevanyhteensovittamisen yhteydessä,
on välttämätöntä ulottaa valvonta jokaisessa jäsenvaltiossa kaikkiin
vakuutusluokkiin, joita tämä direktiivi koskee; tällainen valvonta ei
ole mahdollista, ellei näitä vakuutusluokkia harjoittavalta yritykseltävaadita virallista toimilupaa; on välttämätöntä määritellä tällaisentoimiluvan myöntämisen tai peruuttamisen edellytykset; on säädettäväoikeudesta saattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomiois-tuimen käsiteltäväksi,1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 2
(1) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 36/62
(2) EYVL N:o C 27, 28.3.1968, s. 15
(3) EYVL N:o 158, 18.7.1967, s. 1
▼B
on suotavaa, että vakuutusluokkia, jotka tunnetaan liitteessä olevan A
kohdan kuljetusvakuutuksen luokkina N:o 4, 5, 6, 7 ja 12 ja liitteessäolevan A kohdan luottovakuutuksen luokkina N:o 14 ja 15, säännellään
joustavammin tavaratoimituksiin ja luottoihin vaikuttavien ehtojen
jatkuvien muutosten huomioon ottamiseksi,
parhaillaan yhteisön tasolla tutkitaan mahdollisuuksia löytää yhteinen
menetelmä vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi; sen vuoksi olisisuotavaa, että myöhemmin annettavissa direktiiveissä suoritetaanyhteensovittaminen tässä asiassa sekä määritetään sallitut sijoituskoh-
teet ja varojen arvostukseen liittyvät kysymykset,
on välttämätöntä, että vakuutusyrityksillä on, vakuutusliikkeen heilahte-
lujen varalta, vakuutussopimuksiin aiheutuvan vastuun kattamiseenriittävän vakuutusteknisen vastuuvelan lisäksi täydentävä rahasto, niinsanottu solvenssimarginaali, jota edustaa vapaat varat; sen varmistami-seksi, että vakuutusyhtiöille asetetut vaatimukset perustuvatpuolueettomiin arviointiperusteisiin, jolloin samansuuruiset yritykset
asetetaan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi määrättävä, että tällainen
solvenssimarginaali suhteutetaan yrityksen liiketoiminnan koko-naismäärään ja että sen määräämiseen käytetään kahta vakuusindeksiä,joista toinen perustuu vakuutusmaksuihin ja toinen korvauksiin,
olisi edellytettävä vähimmäistakuurahastoa, jonka suuruus on suhteu-
tettu harjoitettuihin vakuutusluokkiin liittyvien riskien suuruuteen, sen
varmistamiseksi, että yrityksiä perustettaessa niillä on riittävästi varoja
ja että liiketoimintaa myöhemmin harjoitettaessa solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle,
on välttämätöntä laatia säännökset sellaista tapausta varten, jossa
yrityksen taloudellinen tila tulee sellaiseksi, että yrityksen on vaikeavastata vakuutussopimuksista aiheutuvista velvoitteistaan,
ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista yhteisössä koskevia
yhdenmukaistettuja säännöksiä tulisi yhteisössä periaatteessa soveltaa
kaikkiin markkinoille tuleviin yrityksiin ja siten myös sellaisten
yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin, joiden kotipaikka onyhteisön ulkopuolella; olisi kuitenkin suotavaa laatia erityissäännöksetsellaisten asioimistojen ja sivukonttoreiden valvonnasta ottaenhuomioon, että niiden yritysten varat, joihin nämä kuuluvat, ovat
yhteisön ulkopuolella,
on kuitenkin suotavaa sallia näiden erityisehtojen lieventäminen
noudattaen kuitenkin periaatetta, että tällaisten asioimistojen ja sivu-konttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönalueella toimivien yritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäsäännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista sopeutuaniihin vaatimuksiin, joita jäsenvaltioiden on asetettava tämän direk-
tiivin mukaisesti, jollei perustamissopimuksen 53 artiklasta muuta
johdu, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhdenmukainen
soveltaminen ja tässä tarkoituksessa huolehtia tiiviistä yhteistyöstäkomission ja jäsenvaltioiden kesken,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
Tämä direktiivi koskee jäsenvaltioon sijoittautuneiden tai sijoittautu-
maan aikovien itsenäisten ammatinharjoittajien ensivakuutusliikkeenaloittamista ja harjoittamista tämän direktiivin liitteessä määritellyissävakuutusluokissa.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 3
▼B
2 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta:
1. Seuraaviin vakuutusliikkeen lajeihin:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuu-
tuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksenvain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisentai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuu-tusmaksujen palautuksineen, tontiinit, vakuutuksen avioliitonvaralta ja vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten tarjoama lisävakuutus, eli vakuutus
henkilövahingon varalta, työkyvyttömyys mukaan lukien,
vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja vakuutus
tapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetin varalta, josnäitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuutusten ohella;
d) lakisääteiseen sosiaaliturvaan kuuluva vakuutus;
e) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava
pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa (”permanenthealth insurance”).
2. Seuraavaan toimintaan:
a) kertyneen pääoman takaisinmaksua tarkoittavat sopimukset, siten
kuin se on kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä määritelty;
b) sellaisten huolto- ja avustuskassojen toiminta, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan ja joissa
jäsenten maksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
c) sellaisten yhteenliittymien harjoittama toiminta, jotka eivät ole
oikeushenkilöitä ja joiden tarkoituksena on tarjota jäsenilleenkeskinäistä suojaa ilman vakuutusmaksujen suorittamista taivakuutusteknisen vastuuvelan muodostamista;
d) vientiluottovakuutustoiminta, joka tapahtuu valtion laskuun tai
valtion tuella kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivintiedoksi antamisesta suoritettava enempi yhteensovittaminen on
toteutettu.
3 artikla
1. Tätä direktiiviä ei sovelleta keskinäisiin yhtiöihin ja yhdistyksiin,
jos ne täyttävät kaikki seuraavat edellytykset:
— yhtiöjärjestyksessä tai yhdistyksen säännöissä on oltava määräykset
ylimääräisten vakuutusmaksujen keräämisestä tai etuuksien
pienentämisestä;
— niiden liiketoiminta ei kata vastuuriskejä — jolleivät ne ole liit-
teessä olevassa C kohdassa tarkoitettuja liitännäisriskejä — eikäluotto- tai takausriskejä;
— tämän direktiivin kattamasta toiminnasta saatu vuotuinen vakuutus-
maksutulo ei saa ylittää miljoonaa laskentayksikköä;
— ainakin puolet tämän direktiivin kattamasta toiminnasta kertyneestä
vakuutusmaksutulosta on saatava henkilöiltä, jotka ovat keskinäisenyhtiön tai yhdistyksen jäseniä.
2. Tätä direktiiviä ei liioin sovelleta keskinäisiin yhtiöihin tai yhdis-
tyksiin, jotka ovat solmineet muiden samanlaisten yhtiöiden taiyhdistysten kanssa sopimuksen, joka tarjoaa täyden jälleenvakuutus-turvan niiden antamille vakuutuksille tai jonka perusteella toimiluvan
saaneen yrityksen on vastattava tällaisista vakuutussopimuksista johtu-
vista vastuista ensivakuuttajan puolesta.
Tällaisessa tapauksessa tämän direktiivin määräykset koskevat toimi-
luvan saanutta yritystä.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 4
▼B
4 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin laitoksiin, jollei sääntöjä tai
lakia, jotka koskevat niiden oikeutta toimia, muuteta:
a)Saksassa
Seuraavat julkisoikeudelliset monopolilaitokset (”Monopolan-
stalten”):
1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe,
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, München,3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversi-
cherung, München
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Braunsch-
weig,
5. Hamburger Feuerkasse, Hampuri6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicher-
ungskammer), Darmstadt,
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen,9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold,
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden,11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg,12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich,13. Feuersozietät Berlin, Berliini,14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart.Oikeuden toimia alueellisesti ei kuitenkaan katsota muuttuneen
tällaisten laitosten sulauduttua siten, että uusi laitos säilyttää sulau-tuneiden laitosten yhteisen toiminta-alueen, eikä toiminnanominaisuuden voida katsoa muuttuneen vakuutusluokkiin nähden,
jos jokin näistä laitoksista ryhtyy harjoittamaan samalla alueella
yhtä tai useampaa toisen tällaisen laitoksen harjoittamaa vakuutus-luokkaa.
Seuraavat osittain julkisoikeudelliset laitokset:
1. Postbeamtenkrankenkasse,
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b)Ranskassa
Seuraavat laitokset:
1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes,
2. Caisse départementale des incendiés de la Côte d'Or,3. Caisse départementale des incendiés de la Marne,4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse,5. Caisse départementale des incendiés de la Somme,6. Caisse départementale grêle du Gers,7. Caisse départementale grêle de l'Hérault;
c)Irlannissa
Voluntary Health Insurance Board;
d)Italiassa
Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass);
e)Yhdistyneessä kuningaskunnassa
The Crown Agents.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 5
▼B
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” komission päätöksessä 3289/75/EHTY(1)
määriteltyä Euroopan laskentayksikköä (ELY). Tässä direktiivissäviitattaessa laskentayksikköön on kansalliseen valuuttaan sovellet-tavan vaihtoarvon kunkin vuoden joulukuun viimeisestä päivästä
alkaen oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden viimeisen päivän
arvo, jolta ELY-vaihtoarvot on saatavissa kaikille yhteisön valuu-toille;
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksimuutettavien varoin;
c) ”varojen sijainnilla” sekä irtaimen että kiinteän omaisuuden olemas-
saoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottava sisältävänvaatimusta, että irtain omaisuus on talletettava tai että kiinteäänomaisuuteen kohdistuu rajoitustoimia kuten kiinnityksen rekisterö-inti. Saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottava olevan siinä
jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksettavaksi.
II OSASTO
Sellaisiin yrityksiin sovellettavat säännökset, joilla on kotipaikka
yhteisön alueella
A jakso: Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että ensivakuutusliikkeen aloittami-
seen niiden alueella tarvitaan virallinen toimilupa.
2. Tällaista toimilupaa on haettava kyseisen jäsenvaltion toimivaltai-
selta viranomaiselta:
a) jokaisen yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa valtion alueelle;
b) jokaisen yrityksen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja
joka avaa sivukonttorin tai asioimiston kyseisen jäsenvaltionalueella;
c) jokaisen yrityksen, joka saatuaan a tai b alakohdan mukaisen toimi-
luvan laajentaa liiketoimintaansa valtion alueella muihinvakuutusluokkiin;
d) jokaisen yrityksen, joka saatuaan 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti
toimiluvan kansallisen alueen johonkin osaan, laajentaa toimintaansatällaisen osan ulkopuolelle.
3. Jäsenvaltiot eivät saa asettaa toimiluvan saamisen edellytykseksi
talletteen tekemistä tai vakuuden asettamista.
7 artikla
1. Toimilupa on voimassa valtion koko alueella, jollei, silloin kun se
kansallisen lainsäädännön mukaan on sallittua, hakija hae lupaa liike-toimintansa harjoittamiseen vain osassa valtion aluetta.
2. Toimilupa myönnetään tiettyä vakuutusluokkaa varten. Sen on
katettava koko luokka, jollei hakija halua kattaa vain osaa vakuutus-
luokkaan kuuluvista liitteessä olevassa A kohdassa luetelluista riskeistä.
Kuitenkin:
a) jokainen jäsenvaltio voi myöntää toimiluvan mille hyvänsä liitteessä
olevassa B kohdassa mainitulle vakuutusluokkien ryhmälle edel-1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 6
(1) EYVL N:o L 327, 19.12.1975, s. 4▼M1
▼B
▼B
lyttäen, että valtio liittää sellaiseen toimilupaan liitteessä olevan B
kohdan mukaisesti yksilöidyn nimikkeen;
b) yhtä luokkaa tai luokkien ryhmää varten annettu toimilupa kattaa
myös toisen vakuutusluokan liitännäisriskit, jos liitteessä olevassaC kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät;
c) kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antami-
sesta enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Saksanliittotasavalta saa pitää voimassa säännöksen, jolla kielletään harjoit-tamasta sen alueella samanaikaisesti sairausvakuutusliikettä, luotto-
ja takausvakuutusliikettä tai vakuutusliikettä, joka koskee oikeustur-
vavakuutusta, joko yhdessä tai yhdistettynä muihinvakuutusluokkiin.
8 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta sen alueella toiminnan aloit-
tavalta yritykseltä, jolle haetaan toimilupaa, että se
a) on yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
— Belgian kuningaskunnassa:
”société anonyme — naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions — vennootschap bij wijze van
geldschieting op aandelen”, ”association d'assurance mutuelle —
onderlinge verzekeringsmaatschappij”, ”société cooperative —coöperative vennootschap”,
— Tanskassa:
”Aktieselskaber”, ”gensidige selskaber”,
— Saksan liittotasavallassa:
”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”,
”Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunter-nehmen”,
— Ranskan tasavallassa:
”société anonyme”, ”société à forme mutuelle”, ”mutuelle”,
”union de mutuelles”,
— Irlannin tasavallassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”,
— Italian tasavallassa:
”societa per azioni”, ”società coopoerativa”, ”mutua di assicura-
zione”,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa:
”société anonyme”, ”société en commandite par actions”, ”asso-
ciation d'assurances mutuelles”, ”société coopérative”,
— Alankomaiden kuningaskunnassa:
”naamloze vennootschap”, ”onderlinge waarborgmaatschappij”,
”coöperative vereniging”,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial and Provi-dent Societies Acts”, ”societies registered under the Friendly
Societies Act”, vakuutuksenantajat, jotka toimivat nimellä
”Lloyd's”.
Jäsenvaltiot voivat lisäksi tarvittaessa hyväksyä perustettaviksi muun
muotoisia julkisoikeudellisia yrityksiä, jos niiden tarkoituksena on
harjoittaa vakuutustoimintaa samoilla ehdoilla kuin yksityistenyritysten;
b) rajoittaa liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä suoranaisesti
johtuvaan toimintaan harjoittamatta muuta liiketoimintaa;
c) esittää 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman;
d) omistaa 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston.
2. Yritykseltä, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimin-
taansa muihin vakuutusluokkiin tai, edellä 6 artiklan 2 kohdan dalakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, alueen toiseen osaan, on vaadit-1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 7
▼B
tava, että se esittää 9 artiklan säännösten mukaisen näitä muita luokkia
tai alueen muuta osaa koskevan toimintasuunnitelman.
Yritykseltä on lisäksi vaadittava, että se voi osoittaa, että sillä on 16
artiklassa säädetty solvenssimarginaali ja, jos 17 artiklan 2 kohdan
säännöksissä edellytetään näissä muissa vakuutusluokissa aikaisempaa
suurempaa vähimmäistakuurahastoa, että sillä on tällainen vähim-mäismäärä.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa edellytetään, että hallituksen jäsenillä jajohtajilla on tarvittava ammatillinen pätevyys tai että perustamiskirja
tai yhtiöjärjestys, yleiset ja erityiset vakuutusehdot, maksuperusteet ja
muut sellaiset asiakirjat, jotka kuuluvat normaaliin valvontaan, onhyväksyttävä.
4. Edellä tarkoitettuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoidentaloudelliset tarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun toimintasuunni-
telmaan on sisällyttävä seuraavat tiedot ja selvitykset:
a) niiden riskien laatu, jotka yritys aikoo kattaa, ne yleiset ja erityiset
vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) maksuperusteet, joita se aikoo soveltaa kuhunkin liiketoiminnan
luokkaan;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) erät, joista vähimmäistakuurahasto muodostuu;
e) hallinnon ja myyntiverkon arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat,
ja lisäksi kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) arviot muista hallintokustannuksista kuin perustamiskustannuksista,
ja erityisesti yleiskuluista ja palkkioista;
g) arviot vakuutusmaksuista ja korvauksista;
h) maksuvalmiusennuste;
i) arviot vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun ja solvenssimargi-
naalin kattamiseen tarkoitetuista varoista.
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei kuitenkaan vaadita
riskeistä, jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5, 6, 7ja 12, eikä myöskään edellä b alakohdassa tarkoitettuja tietoja riskeistä,jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja 15. Edellä aja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei tarvitse vaatia riskeistä, jotkasisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkaan 11.
10artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että yrityksen, jonka kotipaikka on
toisen jäsenvaltion alueella ja joka hakee toimilupaa avatakseen asioi-
miston tai sivukonttorin, on:
a) annettava yhtiöjärjestyksensä ja sääntönsä sekä luettelo hallituksensa
jäsenistä ja johtajistaan;
b) esitettävä sen valtion toimivaltaisen viranomaisen, jossa yrityksen
kotipaikka on, antama todistus, joka osoittaa ne vakuutusluokat,
joita yrityksellä on oikeus harjoittaa, ja että sillä on vähimmäista-
kuurahasto tai 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti laskettuvähimmäissolvenssimarginaali, jos se on korkeampi; todistuksestaon myös käytävä ilmi ne riskit, jotka yritys sillä hetkellä kattaasekä 11 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetut varat;
c) esitettävä 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma;
d) nimettävä valtuutettu asiamies, jolla on vakituinen asuinpaikka ja
pysyvä oleskelupaikka vastaanottavassa maassa, ja jolla on riittävävaltuus tehdä yritystä koskevia sitoumuksia kolmansien kanssa ja1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 8
▼B
edustaa sitä vastaanottavan maan viranomaisissa ja tuomioistui-
missa; jos valtuutettu on oikeushenkilö, sen kotipaikan on oltavavastaanottavassa maassa, ja sen on vuorostaan nimettävä edustajak-
seen henkilö, joka täyttää edellä mainitut edellytykset. Jäsenvaltio
saa evätä nimetyn valtuutetun asiamiehen vain sellaisilla mainee-seen tai ammatilliseen pätevyyteen liittyvällä perusteella, joitasovelletaan hallituksen jäseniin ja johtajiin yrityksissä, joiden koti-paikka on kyseisen valtion alueella.
Vakuutussitoumuksesta vastaanottavassa maassa aiheutuvassa
oikeusriidassa ei vakuutettuja henkilöitä saa, kun kysymys on”Lloyd's”-nimisestä vakuutuksenantajien yhteenliittymästä, kohdellahuonommin, kuin jos kanne olisi nostettu sellaista yritystä vastaan,jonka liiketoiminta on luonteeltaan tavanomaisempaa. Valtuutetulla
asiamiehellä on tämän vuoksi oltava riittävä valtuus, jotta häntä
vastaan voidaan nostaa kanne ja hänen tulee tässä ominaisuudessakyetä toimimaan kysymyksessä olevia ”Lloyd's”-nimisen yhteenliit-tymän vakuutuksenantajaa sitovasti.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että laajentaakseen asioimiston tai
sivukonttorin liiketoimintaa joko muihin vakuutusluokkiin tai 6 artiklan2 kohdan d alakohdassa säädetyssä tapauksessa valtion muihin osiin,toimiluvan hakijan on esitettävä 11 artiklan mukainen toimintasuunni-
telma ja täytettävä 1 kohdan b alakohdassa säädetyt edellytykset.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, jotka edellyttävät kaikilta vakuutusyrityksiltä, ettäyleisten ja erityisten vakuutusehtojen, maksuperusteiden ja kaikkienmuiden mahdollisten, tavanomaiseen valvontaan tarvittavien asiakir-jojen tulee olla viranomaisten hyväksymiä.
4. Edellä tarkoitettuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemuksia käsiteltäessä otetaan huomioon markkinoidentaloudelliset tarpeet.
11 artikla
1. Edellä 10 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun asioi-
miston tai sivukonttorin toimintasuunnitelmaan on sisällyttäväseuraavat tiedot tai selvitykset:
a) niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa vastaanottavassa
maassa; yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) maksuperusteet, joita yritys aikoo soveltaa kuhunkin liiketoiminnan
luokkaan;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) jäljempänä 16 ja 17 artiklassa tarkoitetun solvenssimarginaalin tila;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat;
ja lisäksi kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) arviot hallintokustannuksista;
g) arviot uuden liikkeen vakuutusmaksuista ja korvauksista;h) asioimiston tai sivukonttorin maksuvalmiusennuste.
Edellä a ja b alakohdissa tarkoitettuja selvityksiä ei kuitenkaan vaadita
riskeistä, jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5, 6, 7ja 12, eikä myöskään b alakohdassa tarkoitettuja selvityksiä riskeistä,jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja 15. Edellä a
ja b alakohdassa tarkoitettuja selvityksiä ei tarvitse vaatia riskeistä,
jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkaan 11.
2. Toimintasuunnitelmaan on liitettävä yrityksen tase ja tuloslas-
kelma kultakin viimeiseltä kolmelta tilikaudelta. Jos yritys eikuitenkaan ole vielä toiminut kolmea tilivuotta, sen on annettava nevain päättyneiltä tilikausiltaan.
”Lloyd's”-nimisen vakuutuksenantajien yhteenliittymän osalta taseen ja
tuloslaskelman julkistamisen korvaa vuotuisten, vakuutustoimintaakoskevien tiliasiakirjojen pakollinen esittäminen, joihin liittyy valaeh-1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 9
▼B
toinen todistus siitä, että jokaisen vakuutuksenantajan osalta on annettu
tilintarkastajan lausunto, jonka mukaan varat kattavat täysimääräisestitoiminnasta aiheutuvat sitoumukset. Näiden asiakirjojen avulla on vira-
nomaisten voitava muodostaa käsityksensä yhteenliittymän
vakavaraisuuden tilasta.
3. Toimintasuunnitelma sekä toimiluvan myöntämiseen toimival-
taisten viranomaisten huomautukset on toimitettava sen maantoimivaltaisille viranomaisille, jossa yrityksellä on kotipaikka. Viimeksimainittujen viranomaisten on toimitettava lausuntonsa ensin mainituillekolmen kuukauden kuluessa asiakirjojen vastaanottamisesta; jos tämänajan kuluessa heidän lausuntoaan ei ole toimitettu, sitä pidetään
myönteisenä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltion on säädettävä, että toimiluvan hakijalla on oikeus saattaa
epäävä päätös tuomioistuimen käsiteltäväksi.
On säädettävä myös, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuuden
kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta, on oikeus saattaaasia tuomioistuimen käsiteltäväksi.
B jakso: Liiketoiminnan harjoittamisen edellytykset
13 artikla
Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä keskenään valvottava toimi-
luvan saaneiden yritysten taloudellista asemaa.
14 artikla
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisten, jonka alueella yrityksellä on
kotipaikka, on tarkastettava yrityksen koko liiketoiminnan vakavarai-
suus. Muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on annettavaedellä mainitulle kaikki tarkastamiseen tarvittavat tiedot.
15 artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella liiketoimintaa harjoitetaan, on vaadit-
tava, että yritys muodostaa riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan.
Vakuutustekninen vastuuvelka määräytyy tämän jäsenvaltion
säännösten mukaan tai, jos sellaisia ei ole, tässä maassa noudatetunkäytännön mukaan.
2. On vaadittava, että vakuutustekninen vastuuvelka katetaan yhtä
suurilla ja toisiaan vastaavilla varoilla, jotka sijaitsevat kussakinmaassa, jossa liiketoimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltiot voivat kuitenkinlieventää säännöksiä, jotka koskevat toisiaan vastaavia varoja ja niiden
sijaintia.
Luxemburgin suurherttuakunta saa, ottaen huomioon sen erikoisa-
seman, kunnes yritysten purkamista koskeva lainsäädäntöon
yhdenmukaistettu, säilyttää vakuutusteknisen vastuuvelan takuujärjes-
telmän, joka on voimassa tämän direktiivin tullessa voimaan.
Tällaisten varojen laatu ja tarvittaessa se, mihin määrään saakka niitä
voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen,
määritellään sen maan lainsäädännössä, jossa liiketoimintaa harjoite-taan; siinä säädetään myös tällaisten varojen arvostamisesta.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan kattami-
seen voidaan käyttää jälleenvakuuttajilta olevia saatavia, sen onmäärättävä sallittu prosenttiosuus. Poiketen 2 kohdan säännöksistä seei voi tällaisessa tapauksessa vaatia, että saatavia vastaavat jälleenva-kuuttajien varat sijaitsevat sen alueella.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 10
▼B
4. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä
on kotipaikka, on todennettava, että yrityksen taseessa vakuutuste-knisen vastuuvelan katteeksi osoitetut varat vastaavat yrityksen
tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvia vastuita kaikissa niissä
maissa, joissa se harjoittaa liiketoimintaa.
16 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että jokainen yritys, jolla on koti-
paikka sen alueella, muodostaa koko liiketoimintaansa nähden
riittävän solvenssimarginaalin.
Solvenssimarginaali vastaa yrityksen varoja, joista on vähennetty kaikki
ennakoitavissa olevat velat sekä aineettomat erät. Erityisesti on otettava
huomioon
— maksettu osakepääoma tai, keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen osalta
takuupääoma,
— puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta heti
kun 25 prosenttia tästä pääomasta on maksettu,
— rahastot ja varaukset (sidotut ja vapaat), jotka eivät vastaa tiettyjä
velvoitteita,
— kaikki siirtyvät voittovarat,
— sellaisen keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen osalta, jonka maksut
voivat vaihdella, kaikki ne lisämaksuvaateet, jotka sillä on jäseniään
kohtaan kyseisenä tilivuonna; sellaisina otetaan huomioon enintäänpuolet enimmäismaksujen ja perittyjen maksujen erotuksesta,kuitenkin enintään 50 prosenttia solvenssimarginaalista;
— yrityksen pyynnöstä ja sen antamien selvitysten perusteella sekä
kaikkien niiden muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten suos-tumuksella, joissa yritys harjoittaa toimintaansa, ne varaukset, jotkaeivät ilmene taseesta ja jotka johtuvat vastaavien aliarvostamisestaja vastattavien yliarvostamisesta taseessa, jos tällaiset varaukset,jotka eivät ilmene taseesta, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
Vakuutusteknisen vastuuvelan yliarvostaminen määritellään suhteessa
vastuuvelan määrään, jonka yritys on laskenut kansallisen
lainsäädännön mukaisesti; kuitenkin, ennen vakuutusteknisen vastuu-
velan yhdenmukaistamista, solvenssimarginaalissa voidaan 20prosenttiin saakka ottaa huomioon määrä, joka on 75 prosenttia varsi-naisen korvausvastuun määrän, silloin kun yritys laskee vastuunkollektiivisesti käyttäen vähimmäisprosenttia vakuutusmaksuista, jasopimuskohtaisen laskutavan mukaisen määrän erotuksesta, jos kansal-
lisen lainsäädännön mukaan on mahdollista valita näistä kahdesta
menetelmästä.
2. Solvenssimarginaalin laskentaperusteina ovat joko vuotuiset
vakuutusmaksut tai kolmen viimeksi kuluneen tilikauden keskimää-räinen korvausmenorasite. Kuitenkin sellaisten yritysten kohdalla,jotka varsinaisesti myöntävät vakuutuksia vain myrsky-, raesade- taihallariskin tai -riskien varalta, keskimääräinen korvausmenorasitelasketaan seitsemän viimeksi kuluneen tilikauden perusteella.
3. Jollei 17 artiklan säännöksistä muuta johdu, solvenssimarginaalin
määrä on yhtä suuri kuin suurempi kahdesta seuraavasta tuloksesta:
Ensimmäinen tulos (vakuutusmaksuihin perustuva):
— ensivakuutusliikkeen vakuutusmaksut (mukaan lukien vakuutusmak-
suihin liittyvät liitännäismaksut), jotka ovat erääntyneet viimeksi
kuluneena tilikautena;
— näin saatuun summaan lisätään tulevan jälleenvakuutuksen vakuu-
tusmaksut viimeksi kuluneen tilikauden aikana;
— tästä summasta vähennetään viimeksi kuluneen tilikauden aikana
erääntyneiden, mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen koko-naismäärä sekä niiden verojen ja veronluonteisten maksujenkokonaismäärä, jotka koskevat tähän summaan sisältyviä vakuutus-maksuja.
Näin saatu määrä jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen ylimenevän osan;1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 11
▼B
näistä otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttia jälkimmäisestä
ja lasketaan ne yhteen.
Ensimmäinen tulos saadaan kertomalla keskenään näin laskettu summa
ja se suhdeluku, joka saadaan vertaamalla yrityksen viimeksi kuluneen
tilikauden omalle vastuulle jääviä korvausmenoja korvausmenojen brut-
tomäärään. Tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa olla pienempikuin 50 prosenttia.
Toinen tulos (korvauksiin perustuva):
— ensivakuutuksen maksetut korvaukset (vähentämättä niistä jälleen-
vakuuttajien ja edelleenvakuuttajien osuutta) 2 kohdassamääritettyinä ajanjaksoina lasketaan yhteen;
— tähän kokonaismäärään lisätään samoina ajanjaksoina tulevasta
jälleenvakuutuksesta ja edelleenvakuutuksesta maksetut korvaukset;
— tähän summaan lisätään ensivakuutuksen ja tulevan jälleenvakuu-
tuksen varsinainen korvausvastuu viimeksi kuluneen tilikaudenlopussa;
— tästä summasta vähennetään 2 kohdassa mainittuja ajanjaksoja
koskevat takaisin saadut korvaukset;
— näin jäljelle jääneestä määrästä vähennetään ensivakuutuksen ja
tulevan jälleenvakuutuksen varsinainen korvausvastuu, jotka ontehty kahta vuotta ennen viimeistä tilipäätösvuotta olevan vuodenalussa.
Yksi kolmasosa tai yksi seitsemäsosa näin saadusta kokonaismäärästä
(2 kohdassa määritellyn viiteajanjakson mukaisesti) jaetaan kahteen
osaan, joista ensimmäinen käsittää enintään seitsemän miljoonaa
laskentayksikköä ja toinen yli menevän osan; näistä otetaan 26prosenttia edellisestä ja 23 prosenttia jälkimmäisestä ja lasketaan neyhteen.
Toinen tulos saadaan kertomalla keskenään näin laskettu summa ja se
suhdeluku, joka saadaan vertaamalla yrityksen viimeksi kuluneen tili-kauden omalle vastuulle jääviä korvausmenoja korvausmenojen
bruttomäärään. Tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa olla
pienempi kuin 50 prosenttia.
4. Molemmat 3 kohdassa tarkoitettuihin osiin sovellettavat osuudet
alennetaan kolmasosaansa, kun kyseessä on sairausvakuutus, jotaharjoitetaan samanlaisin vakuutusteknisin perustein kuin henkivakuu-tusta, jos
— suoritetut vakuutusmaksut lasketaan sairastuvuustaulukoiden perus-
teella vakuutusmatemaattisia menetelmiä käyttäen,
— varaus määräytyy iän pitenemisen mukaan,
— riittävän suuren varmuuslisän muodostamiseksi peritään lisämaksua,— vakuutuksenantaja voi irtisanoa sopimuksen vain viimeistään ennen
kolmannen vakuutusvuoden päättymistä,
— sopimuksen nojalla on mahdollista korottaa vakuutusmaksuja tai
alentaa korvaussuorituksia myös voimassa olevien sopimustenosalta.
5. ”Lloyd's”-nimisen vakuutuksenantajien yhteenliittymän osalta 3
kohdassa mainittu ensimmäinen tulos (vakuutusmaksuihin perustuva)lasketaan nettovakuutusmaksujen perusteella. Nettovakuutusmaksutkerrotaan kiinteällä prosenttiluvulla, jonka yrityksen sisäinen tarkastaja
määrää vuosittain. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettava maksettuja
palkkioita koskevien tuoreimpien tilastotietojen pohjalta.
Yksityiskohdat sekä asiaan kuuluvat laskelmat lähetetään niiden
maiden viranomaisille, joissa ”Lloyd's” toimii.
17 artikla
1. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 12
▼B
2. a) Takuurahasto ei kuitenkaan saa olla vähemmän kuin
— 400000 laskentayksikköä, jos kaikki tai jotkut katetuista
riskeistä sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 10,11, 12, 13, 14 ja 15,
— 300000 laskentayksikköä, jos kaikki tai jotkut katetuista
riskeistä sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 1, 2,
3, 4, 5, 6, 7, 8 ja 16,
— 200000 laskentayksikköä, jos kaikki tai jotkut katetuista
riskeistä sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 9 ja17;
b) Jos yrityksen liiketoiminta kattaa useita luokkia tai useita riskejä,
otetaan huomioon vain se luokka tai riski, joka edellyttääkorkeinta määrää;
c) Jäsenvaltio voi alentaa vähimmäistakuurahastovaatimustaan
neljänneksellä, jos kyseessä on keskinäinen yhtiötai yhdistys tainiitä vastaava yhteisö.
18 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 15 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaakattavat varat.
2. Ellei 15 artiklan 2 kohdasta, 20 artiklan 1 ja 3 kohdasta sekä 22
artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltioteivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden yritysten oikeutta vapaastivallita irtainta ja kiinteää omaisuuttaan.
Saksan liittotasavalta voi kuitenkin, kunnes henkivakuutusliikkeen
aloittamista ja harjoittamista koskevien edellytysten yhteensovittaminenon toteutunut, säilyttää sairausvakuutuksessa 16 artiklan 4 kohdanmukaisesti varojen vapaata vallintaa koskevat rajoituksensa, sikälikuin vakuutusmaksuvastuuta kattavien varojen vapaa vallinta on”Treuhänder”-elimen hyväksymisestä riippuva.
Kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Tanskan kuningas-
kunta voi kuitenkin pitää voimassa lainsäädäntönsä, jolla rajoitetaanvakuutusyritysten hankkimien sellaisten varojen vapaata vallintaa, joillakatetaan pakollisen työtapaturmavakuutuksen nojalla maksettavia
eläkkeitä.
3. Näillä säännöksillä ei estetä toimenpiteitä, joihin jäsenvaltioilla
on oikeus ryhtyä kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina,kuitenkin noudattaen siinä maassa, jossa se harjoittaa toimintaa,voimassa olevia 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä ja
turvaten vakuutettujen edut.
19 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että kaikki yritykset, joiden koti-
paikka on sen alueella, laativat kaiken toimintansa osalta
tilinpäätöksen, josta ilmenee yrityksen taloudellinen tilanne ja maksu-
kyky.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueella toimivat yritykset
toimittavat määräajoin tiedot ja tilastolliset asiakirjat, jotka ovat tarpeenvalvontaa varten. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten on luovutet-
tava toisilleen valvonnassa tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
20artikla
1. Jos yritys ei noudata 15 artiklan säännöksiä, sen maan valvonta-
viranomainen, jossa yritys harjoittaa liiketoimintaansa, voi kieltää
varojen vapaan vallinnan kyseisessä maassa ilmoitettuaan asiasta sen
maan valvontaviranomaisille, jossa yrityksellä on kotipaikka.
2. Palauttaakseen sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen,
jonka solvenssimarginaali ei ole 16 artiklan 3 kohdan vähimmäisvaati-musten mukainen, sen maan valvontaviranomaisen, jonka alueella1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 13
▼B
yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että sen hyväksyttäväksi
esitetään yrityksen taloudellisen aseman tervehdyttämissuunnitelma.
3. Jos solvenssimarginaali ei ole 17 artiklassa määritellyn takuura-
haston mukainen, sen maan valvontaviranomaisen, jonka alueellayrityksellä on kotipaikka, on vaadittava yritystä toimittamaan senhyväksyttäväksi lyhyen ajan rahoitussuunnitelmansa.
Valvontaviranomainen voi myös kieltää yrityksen varojen vapaan
vallinnan tai rajoittaa sitä. Sen on ilmoitettava toimenpiteistään niidenmuiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueilla yrityksellä ontoimilupa, ja viimeksi mainittujen viranomaisten on ensiksi mainitun
pyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset valvontaviranomaiset voivat lisäksi toteuttaa kaikki
välttämättömät toimenpiteet turvatakseen vakuutettujen edut 1 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden
alueella kyseisellä yrityksellä on myös toimilupa, on toimittava yhteis-työssä 1 - 4 kohdassa tarkoitettujen säännösten ja määräystentäytäntöönpanemiseksi.
21 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava, että yritys luovuttaa koko vakuutus-
kantansa tai sen osan, jos vastaanottavalla yrityksellä kannanluovutus
huomioon ottaen on riittävä solvenssimarginaali.
Asianomaisten valvontaviranomaisten on neuvoteltava keskenään ennen
tällaisen kannanluovutuksen hyväksymistä.
2. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten hyväksyttyä tällaisen
kannanluovutuksen, se on välittömästi voimassa kyseisiin vakuutukse-nottajiin tai vakuutettuihin nähden.
C jakso: Toimiluvan peruuttaminen
22 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella
yrityksellä on kotipaikka, voi peruuttaa myöntämänsä toimiluvan, josyritys:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamiselle asetettuja edellytyksiä;
b) ei ole kyennyt määräajassa suorittamaan 20 artiklassa tarkoitetussa
tervehdyttämis- tai rahoitussuunnitelmassa edellytettyjä toimenpi-
teitä;
c) laiminlyö törkeästi kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia velvoit-
teitaan.
Siinä tapauksessa, että toimilupa peruutetaan, sen maan valvontavirano-
maisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on ilmoitettava
peruutuksesta muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille,
jotka ovat myöntäneet toimiluvan yritykselle; tällöin näidenkin onperuutettava myöntämänsä toimilupa. Sen maan valvontaviranomaisen,jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on näiden muiden virano-maisten kanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteetvakuutettujen etujen turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen
varojen vapaata vallintaa, jollei tällaista rajoitusta jo ole määrätty 20
artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan toisen alakohdan säännösten mukaisesti.
2. Sellaisen yrityksen asioimistolle tai sivukonttorille, jonka koti-
paikka on toisessa jäsenvaltiossa, myönnetty toimilupa voidaan
peruuttaa, jos asioimisto tai sivukonttori:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamista varten asetettuja edellytyksiä;
b) törkeästi laiminlyö noudattaa sen maan, jossa yritys toimii,
säännöksiin perustuvia, erityisesti 15 artiklassa tarkoitetun vakuutus-teknisen vastuuvelan muodostamista koskevia velvoitteitaan.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 14
▼B
Sen valtion valvontaviranomaisten, jossa liiketoimintaa harjoitetaan, on
ennen toimiluvan peruuttamista neuvoteltava sen maan valvontavirano-maisen kanssa, jossa yrityksellä on kotipaikka. Jos nämä katsovat
välttämättömäksi keskeyttää asioimiston tai sivukonttorin liiketoi-
minnan ennen neuvottelun päättymistä, niiden on ilmoitettava siitäheti sen maan valvontaviranomaiselle, jossa kotipaikka on.
3. Toimiluvan peruuttamista tai liiketoiminnan keskeyttämistä
koskeva päätös on yksityiskohtaisesti perusteltava, ja päätös on annet-tava tiedoksi asianomaiselle yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tällainen päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
III OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan yhteisön alueelle perustettuihin sell-
aisten yritysten asioimistoihin tai sivukonttoreihin, joiden
kotipaikka on yhteisön ulkopuolella
23 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava yrityksiltä, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella, virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetun liike-
toiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuraavat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus harjoittaa vakuu-
tustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimistonsa tai sivukonttorinsa sijainti-
paikkaan siellä harjoittamaansa liiketoimintaa koskevan kirjanpidon
ja säilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää valtuutetun asiamiehen, jonka toimivaltaiset viranomaiset
hyväksyvät;
e) yrityksen siinä maassa, jossa se harjoittaa liiketoimintaansa, omista-
mien varojen määrä on vähintään puolet 17 artiklan 2 kohdassasäädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, ja se tallettaa yhdenneljäsosan vähimmäismäärästä vakuudeksi;
f) se sitoutuu ylläpitämään 25 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
24 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat riittävän
vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näiden jäsenvaltioidenalueilla tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun. Jäsenval-tioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukonttori kattaa tämänvakuutusteknisen vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen valtionsäätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuu-
velan laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojenarvostukseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa vastaavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkinsovellettava, mitä 15 artiklan 3 kohdassa säädetään.
25 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustetuilla
asioimistoilla tai sivukonttoreilla on solvenssimarginaali, jokamuodostuu varoista, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevatvelat sekä aineettomat erät. Solvenssimarginaali on laskettava 16artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti. Tämän marginaalin laskemi-sessa voidaan kuitenkin ottaa huomioon vain kyseisen asioimiston tai1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 15
▼B
sivukonttorin harjoittamaan toimintaan liittyvät vakuutusmaksut ja
korvaukset.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston.
Takuurahasto ei saa olla pienempi kuin puolet 17 artiklan 2 kohdassavaaditusta vähimmäismäärästä. Edellä 23 artiklan 2 kohdan ealakohdan mukaisesti tehty alkutallete luetaan tähän takuurahastoon.
3. Solvenssimarginaalia vastaavat varat on pidettävä takuurahaston
määrään saakka siinä maassa, jossa liiketoimintaa harjoitetaan, ja senylimenevä osa yhteisön alueella.
26 artikla
1. Yritykset, jotka saatuaan toimiluvan yhdeltä jäsenvaltiolta, saavat
sen yhdeltä tai useammalta jäsenvaltiolta perustaakseen sinne muitaasioimistoja tai sivukonttoreita, voivat hakea yhtä tai useampaa seuraa-vista eduista:
a) Edellä 25 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnanmukaan; tätä laskelmaa varten otetaan huomioon ainoastaan kaik-kien yhteisön alueelle perustettujen asioimistojen tai
sivukonttoreiden toiminnasta aiheutuvat maksut ja vahingot,
b) ne vapautetaan 23 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetystä
velvoitteesta tehdä vaadittu tallete myös näihin jäsenvaltioihin,
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä jäsen-
valtioista, joissa yritys toimii.
2. Jos vähintään kaksi asianomaista jäsenvaltiota on yhtä mieltä
yrityksen koko hakemuksesta tai osasta sitä, sen jäsenvaltion toimival-taiset viranomaiset, jonka alueella kantajan vanhin laitos sijaitsee,
valvovat tämän yrityksen yhtä mieltä olleiden jäsenvaltioiden alueella
harjoittaman koko liiketoiminnan vakavaraisuutta. Kuitenkin yrityksenpyynnöstä ja asianomaisten jäsenvaltioiden yksimielisellä sopimuksellavalvonnan voi suorittaa jonkin toisen jäsenvaltion toimivaltainen vira-nomainen. Valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioiltaniiden alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden valvon-
nassa tarvittavat tiedot.
3. Tämän artiklan nojalla myönnetyt edut on peruutettava yhden tai
useamman asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä.
27 artikla
Edellä 19 ja 20 artiklan säännöksiä sovelletaan myös tässä osastossa
tarkoitettujen yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin.
Vanhimman toimipaikan valvontaviranomainen tai se valvontavirano-
mainen, joka tarkastaa ensiksi mainitun asemesta sivukonttoreiden taiasioimistojen kokonaisvakavaraisuuden, rinnastetaan 20 artiklassatarkoitetun hakemuksen osalta sen valtion viranomaiseen, jossayhteisössä toimivan yrityksen pääkonttori on.
28 artikla
Jos 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa toimi-
luvan, tämän on ilmoitettava siitä niiden muiden jäsenvaltioidenviranomaisille, joiden alueella yritys toimii, ja viimeksi mainittujen
viranomaisten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet. Jos syynä toimi-
luvan peruuttamiseen on sen kokonaisvakavaraisuuden riittämättömyys,jonka 26 artiklassa tarkoitettuun pyyntöön suostuneet jäsenvaltiot ovatmääränneet, suostumuksen antaneiden jäsenvaltioiden on myös peruu-tettava myöntämänsä toimiluvat.
29 artikla
Yhteisövoi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantässä osastossa olevista säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaak-1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 16
▼B
seen vastavuoroisuuteen perustuen riittävän turvan jäsenvaltioiden
vakuutetuille.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset ja muut säännökset
30artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava II osastossa tarkoitetuille yrityksille,
jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujen toimenpi-teiden tullessa voimaan harjoittavat niiden alueilla yhtä tai useampaa1 artiklassa mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden määräaika
tämän direktiivin tiedoksi antamisesta lukien toimintansa mukauttami-
seksi 16 ja 17 artiklan säännöksiin.
2. Jäsenvaltiot saavat lisäksi:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viisivuo-
tiskauden päättyessä eivät vielä ole kokonaan muodostaneetsolvenssimarginaaliaan enintään kahden vuoden lisäajan edellyttäen,että nämä yritykset ovat 20 artiklan mukaisesti esittäneet valvonta-viranomaisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, joihin ne aikovat
ryhtyä tuossa tarkoituksessa;
b) olla vaatimatta 1 kohdassa tarkoitetuilta yrityksiltä, joiden vuotuiset
vakuutusmaksutulot viisivuotiskauden päättyessä jäävät pienem-miksi kuin 17 artiklan 2 kohdassa vaaditunvähimmäistakuurahaston kuusinkertainen määrä, tällaisen vähim-
mäistakuurahaston perustamista ennen sellaisen tilikauden
päättymistä, jona vakuutusmaksutulot ovat tämän vähimmäistakuur-ahaston kuusinkertainen määrä. Harkittuaan 33 artiklassa säädetyntutkimuksen tuloksia neuvosto päättää yksimielisesti komissionehdotuksesta, milloin jäsenvaltiot poistavat tämän erivapauden.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne noudata välittömästi tämän direk-
tiivin määräyksiä. Edellä 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut yritykset,jotka oman maansa alueella laajentavat toimintaansa muihin vakuutus-luokkiin tai tämän alueen muihin osiin, voidaan kuitenkin 10 vuodenmääräajaksi direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien vapauttaa 17artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta vähimmäistakuurahaston perustamis-
vaatimuksesta.
4. Yritys, jolla on 8 artiklassa luetelluista poikkeava yhtiömuoto, voi
jatkaa direktiivin tiedoksiannosta lukien kolmen vuoden ajan nykyistäliiketoimintaansa sellaisessa oikeudellisessa muodossa, jossa se toimiitiedoksi antamisen ajankohtana. Yritykset, jotka on perustettu Yhdisty-neeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella erityissäädöksellä (”by RoyalCharter”), erityisellä asiakirjalla (”by Private Act”) tai erityisellä vira-
nomaisen päätöksellä (”by Special Public Act”) saavat jatkaa
liiketoimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamattoman ajan.
Belgiassa toimivat yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoit-
tavat kiinnitysluottojen välitysliikettä tai säästämistoimintaa yksityistensäästöpankkien valvontaa koskevien säännösten 15 artiklan 4 kohdanmukaisesti, jotka on yhteensovitettu 23 päivänä kesäkuuta 1987 anne-
tulla ”arrété royal” -säädöksellä, saavat jatkaa tällaista toimintaa
kolmen vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava luettelo tällaisista yrityksistä ja
toimitettava se muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Niiden yritysten pyynnöstä, jotka täyttävät 15, 16 ja 17 artiklan
vaatimukset, jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta nykyisiinsäännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,talletteista ja vakuuksista.
31 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimis-
toille tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettujen toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 17
▼B
yhtä tai useampaa 1 artiklassa tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka
eivät laajenna toimintaansa 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla,enintään viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksi antami-
sesta toimintansa mukauttamiseksi 25 artiklan säännöksiin.
32 artikla
Sen ajanjakson kuluessa, joka päättyy kolmannen maan kanssa 29
artiklan mukaisesti tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistäänneljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta,jokainen jäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon maan yrityksiinedelleen soveltaa 1 päivänä tammikuuta 1973 voimassa olleitasäännöksiä, jotka koskevat vakuutusteknisen vastuuvelan katteena
olevien varojen vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että ilmoitus siitä
tehdään muille jäsenvaltioille ja komissiolle, ja ettei näille yrityksilleanneta laajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsen-valtioiden yrityksille annetaan 15 artiklan 2 kohdan mukaan.
V OSASTO
Loppusäännökset
33 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaayhteisössä ja tutkiakseen kaikkia tämän direktiivin soveltamisessamahdollisesti ilmeneviä vaikeuksia.
34 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa tämän direk-
tiivin tiedoksi antamisesta kertomuksen tässä direktiivissä
vahvistettujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioiden
vakuutusmarkkinoihin.
2. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen 30
artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
35 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta jailmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Näin muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä 30, 31 ja 32 artiklassa
säädetyin poikkeuksin soveltamaan 30 kuukauden kuluessa tiedoksian-
topäivästä.
36 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamat
keskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-sina komissiolle.
37 artikla
Liite on erottamaton osa tätä direktiiviä.
38 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 18
▼B
LIITE
A.Riskien luokittelu vakuutusluokittain
1.Tapaturmat (mukaan lukien työtapaturmat ja ammattitaudit)
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
— matkustajille aiheutuneet vammat
2.Sairaus
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
3.Maa-ajoneuvot (paitsi rautateiden liikkuva kalusto)
Kaikki vahingot ja tappiot, jotka aiheutuvat
— maalla käytettäville moottoriajoneuvoille
— muille maa-ajoneuvoille kuin moottoriajoneuvoille
4.Rautateiden liikkuva kalusto
Kaikki rautateiden liikkuvalle kalustolle aiheutuvat vahingot ja tappiot
5.Ilma-alukset
Kaikki ilma-aluksille aiheutuvat vahingot tai menetykset
6.Alukset(meri-, järvi-, joki- ja kanava-alukset)
Kaikki vahingot tai tappiot, jotka aiheutuvat
— joki- ja kanava-aluksille
— järvialuksille
— merialuksille
7.Kuljetettavat tavarat (mukaan lukien kauppa- ja matkatavarat sekä
kaikki muut tavarat)
Kaikki kuljetettaville tavaroille tai matkatavaroille aiheutuneet vahingot
tai tappiot, kuljetustavasta riippumatta
8.Tulipalo ja luonnonvoimat
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6, 7 luokkaan sisältyvälle) aiheutu-
neet vahingot tai tappiot, joiden syynä on:
— tulipalo
— räjähdys— myrsky
— muut luonnonvoimat kuin myrsky
— ydinvoima
— maan vajoaminen
9.Muut omaisuudelle aiheutuneet vahingot
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6 ja 7 luokkaan sisältyvälle) aiheu-
tuneet vahingot tai tappiot, joiden syynä on raesade tai halla tai jokin
muu kuin 8 kohdassa mainittu tapahtuma, kuten varkaus
10.Moottoriajoneuvovastuu
Kaikki vastuu, joka aiheutuu maalla (mukaan lukien rahdinkuljettajan
vastuu) käytettävien moottoriajoneuvojen käytöstä
11.Ilmakuljetusvastuu
Kaikki ilma-alusten käytöstä (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
aiheutuva vastuu1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 19
▼B
12.Vastuu aluksista (meri-, järvi-, joki- ja kanava-aluksista)
Kaikki laivojen, alusten tai veneiden käytöstä merellä, järvillä, joilla tai
kanavilla aiheutunut vastuu (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
13.Yleinen vastuu
Kaikki muut kuin 10, 11 ja 12 kohdassa mainitut vastuut
14.Luotto
— maksukyvyttömyys (yleinen)
— vientiluotot— osamaksuluotot— kiinnitysluotot— maatalousluotot
15.Takaus
— takaus (välitön)
— takaus (välillinen)
16.Erilaiset taloudelliset tappiot
— työllisyysriskit
— tulojen menetys (yleinen)
— huono sää— etuuksien menetys— jatkuvat yleiskulut— ennakoimattomat liikekulut— markkina-arvon laskusta aiheutunut menetys— vuokran tai tulojen menetys— muut kuin yllä mainitut välilliset kaupalliset tappiot— muut (ei-kaupalliset) taloudelliset tappiot— muunlaiset taloudelliset tappiot
17.Oikeusturva
Asianajo- ja oikeudenkäyntikulutYhteen luokkaan sisältyvät riskit eivät saa kuulua mihinkään muuhun
luokkaan paitsi C kohdassa mainituissa tapauksissa.
B.Useamman kuin yhden vakuutusluokan harjoittamista varten myönnet-
tyjen toimilupien kuvaus
Kun toimilupa kattaa samanaikaisesti:
a) luokan 1 ja 2, se on nimeltään ”Tapaturma- ja sairausvakuutus”;
b) luokan 1 (4 kohta), 3, 7 ja 10, se on nimeltään ”Moottoriajoneuvova-
kuutus”;
c) luokan 1 (4 kohta), 4, 6, 7 ja 12, se on nimeltään ”Meri- ja kuljetusva-
kuutus”;
d) luokan 1 (4 kohta), 5, 7 ja 11, se on nimeltään ”Ilmakuljetusvakuutus”;
e) luokan 8 ja 9, se on nimeltään ”Tulipalon ja muun omaisuusvahingon
varalta otettu vakuutus”;
f) luokan 10, 11, 12 ja 13, se on nimeltään ”Vastuuvakuutus”;
g) luokan 14 ja 15, se on nimeltään ”Luotto- ja takausvakuutus”;
h) kaikki luokat, sitä nimitetään kyseisen jäsenvaltion valinnan mukaan;
tämän on ilmoitettava valinnastaan muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
C.Liitännäisriskit
Yritys, joka saa toimiluvan yhteen luokkaan tai useamman luokan ryhmään
kuuluvalle pääriskille, voi myös vakuuttaa toiseen luokkaan kuuluvia riskejä
tarvitsematta niille toimilupaa, jos ne:
— liittyvät pääriskiin,
— koskevat kohdetta, joka on katettu pääriskiä vastaan, ja— on katettu pääriskin vakuutussopimuksella1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 20
▼B
Tässä liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja 15 kuuluvia riskejä ei
kuitenkaan saa katsoa muiden luokkien liitännäisriskeiksi.1973L0239 — FI — 02.07.1976 — 001.001 — 21