D

PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS 2.115 Pääoman bruttomuodostus käsittää: — kiinteän pääoman bruttomuodostuksen, — varastojen muutokset, — arvoesineiden hankinnat miinus luovutukset. 2.116 Koska maatalouden taloustilit laaditaan kuvaamaan yksiköiden tuotantotoiminnan synnyttämiä virtoja, seuraavassa käsitellään ainoastaan kiinteän pääoman bruttomuodostusta ja varastojen muutoksia. 2.117 Pääoman bruttomuodostus sisältää kiinteän pääoman kulumisen. Pääoman nettomuodostus saadaan vähentämällä pääoman bruttomuodostuksesta kiinteän pääoman kuluminen, joka ilmaisee kiinteiden pääomatavaroiden arvon alenemisen tuotantoprosessin aikana tavanomaisen kulumisen seurauksena (ks. kohta 3.099). 1. Kiinteän pääoman bruttomuodostus a) Määritelmä 2.118 Kiinteän pääoman bruttomuodostus koostuu kotimaisten tuottajien kiinteiden varojen hankinnoista luovutuksilla vähennettynä tiettynä ajanjaksona sekä eräistä tuottajien tai institutionaalisten yksiköiden tuotantotoiminnan aikaansaamista lisäyksistä valmistamattomien varojen arvoon. Kiinteät varat ovat tuotantoprosessien tuotoksina saatuja aineellisia tai aineettomia varoja, joita itseään käytetään muissa tuotantoprosesseissa toistuvasti tai jatkuvasti yli yhden vuoden ajan (ks. EKT 1995, kohta 3.102). b) Koko kansantaloutta koskevia huomautuksia 2.119 Koko kansantalouden kiinteän pääoman bruttomuodostuksella tarkoitetaan bruttokansantuotteen sitä osaa, joka on tuotettu viitevuoden aikana ja joka on tarkoitettu käytettäväksi tuotantovälineenä tuotantoprosessissa yli yhden vuoden ajan (erotukseksi yksityisten kotitalouksien tai julkisyhteisöjen loppukulutuksesta, viennistä ja varastojen muutoksista). Näin ollen sellaiset tavarat, jotka on tuotettu joskus aiemmin ja jotka siksi sisältyvät kansantuotteeseen, mutta joiden käyttötarkoitus muuttuu viiteajanjakson aikana, eivät sisälly koko kansantalouden kiinteän pääoman bruttomuodostukseen. Käyttötarkoituksen tai omistusoikeuden vaihdos ei tarkoita sitä, että tavarat tulevat kansantuotteen osaksi toisen kerran, eivätkä vaihdokset muuta millään tavoin koko kansantalouden kiinteän pääoman kokonaismassaa. Tällaisten taloustoimien huomioon ottamisella on kuitenkin merkitystä analysoitaessa homogeenista tuotannonhaaraa, toimialaa tai sektoria. 2.120 Jos tavaroiden käyttötarkoitus muuttuu omistajanvaihdoksen seurauksena (toisin sanoen tavarat eivät enää kuulu pääomavaroihin), kansantalouden pääomavarat vähenevät. Yleisimmät esimerkit tästä ovat kotitalouksien tuotantoyksiköiltä ostamat käytetyt ajoneuvot, ulkomaille jälleenmyydyt käytetyt alukset sekä puretut pääomatavarat, jotka on otettu välituotekäyttöön. Koska uusi käyttö (loppukulutus, vienti tai muu käyttö purkuosista valmistettujen tavaroiden tyypin mukaan) muodostaa osan kansantuotteesta, kiinteän pääoman bruttomuodostukseen on sen seurauksena tehtävä vähennys. Tämän vuoksi EKT 1995:ssä käytetään olemassa olevien valmistettujen tavaroiden nettohankinnan käsitettä kiinteän pääoman bruttomuodostuksen laskennassa: tämä nimike sallii pääoman luovutusten eli kiinteän pääoman vähennysten huomioon ottamisen. 2.121 Olemassa olevien tavaroiden nettohankinnat voivat olla myös positiivisia, jolloin ne toisin sanoen kasvattavat koko kansantalouden pääomavaroja. Esimerkkinä voidaan ottaa kansantuotteen loppukulutukseksi kirjatut käytetyt autot, jotka ostetaan kiinteänä pääomana käytettäväksi. Koska olemassa olevien investointitavaroiden myynti on ostoja suurempi, nettohankinnat ovat koko kansantaloudessa negatiivisia. Jos kiinteän pääoman bruttomuodostus kuitenkin jaetaan käyttäjätoimialoittain, nettohankinnat voivat joillakin toimialoilla olla positiivisia. c) Omistusoikeuden siirtymistä koskeva kriteeri 2.122 Kansantalouden sektoreiden tai toimialojen kiinteän pääoman bruttomuodostuksen määritys perustuu omistusoikeuden siirtymistä (hankinta, luovutus), ei tavaroiden käyttöä, koskevaan kriteeriin. On syytä huomata, että rahoitusleasingillä (ei siis vuokraamalla) hankitut kiinteät varat käsitellään vuokralleottajan (jos tämä on tuottaja) eikä vuokralleantajan varoina, ja vuokralleantajalla on hallussaan laskennallista luottoa vastaavat rahoitusvarat (ks. kohta 2.109 d) ja EKT 1995:n liite II kestävien tavaroiden eri vuokrausmuotojen erottelemisesta) ( 26 ). 2.123 Omistusoikeuden siirtymistä koskevan kriteerin soveltaminen riippuu tilastoista, joiden perusteella kiinteän pääoman bruttomuodostus lasketaan. Jos tiedot saadaan ostajilta, ongelmia ei yleensä ilmene (joskin kaikkien investoijien kirjaaminen saattaa käytännössä tuottaa vaikeuksia). Usein kuitenkin (varsinkin maataloudessa) laskennan perustana käytetään pääomatavaroiden tuottajien antamia tuotostaan tai myyntejään koskevia tietoja. Sen lisäksi, että toisinaan ei ole selvää, onko tavaraa pidettävä pääomatavarana vai ei, on vaikea määritellä todellista ostajaa, koska pääomatavaroiden luonne antaa vain viittauksen käyttäjästä. Maataloudessa on toisin sanoen se vaara, että myös sellaiset pääomatavarat kirjataan maatalouteen, joita eivät ole hankkineet maatilat vaan kaupalliset yritykset, jotka vuokraavat näitä tavaroita ilman käyttäjää. d) Hankinnat 2.124 Kiinteiden varojen hankinnat sisältävät uudet tai olemassa olevat kiinteät varat, jotka on hankittu (ostettu, hankittu vaihtokaupalla, saatu luontoismuotoisina pääomansiirtoina tai hankittu rahoitusleasingillä), sekä tuottajien omaan käyttöön tuottamat kiinteät varat, kiinteiden varojen ja aineellisten valmistamattomien varojen perusparannukset, maatalouden varojen (eläinten ja istutusten) luonnollisen kasvun sekä valmistamattomien varojen omistusoikeuden siirtokustannukset (ks. EKT 1995, kohta 3.103 a). 2.125 On syytä muistaa, että hankittujen kestävien tavaroiden yksikköarvon (tai kokonaisarvon, jos tavarat hankitaan suurissa erissä) on oltava yli 500 euroa vuoden 1995 hintoihin, jotta arvo voidaan kirjata kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (ks. kohta 2.090). 2.126 Edellä mainittu pätee myös ensiasennukseen tarvittavien kestävien tavaroiden ostoon tai niiden tuottamiseen omaa käyttöä varten. Panimon tai viiniä valmistavan yrityksen pullovarastot (lukuun ottamatta kertakäyttöpulloja) muodostavat varoihin kirjattavan tavaramassan, vaikka yksittäisen pullon arvo olisi merkityksettömän pieni. Tätä käytäntöä noudatetaan myös ravintoloiden tuolien, pöytien ja kattaukseen tarvittavien tavaroiden sekä yrityksen työkalujen kirjaamisessa. Kyseisten tavaroiden ensiasennus on kiinteän pääoman muodostusta. Näissä tapauksissa ei kuitenkaan lasketa kiinteän pääoman kulumista, koska asennusten arvon oletetaan säilyvän ensiasennuksen jälkeen muuttumattomana, kun hävinneiden tai käyttökelvottomiksi muuttuneiden tavaroiden tilalle ostetaan jatkuvasti uusia. Korvaavat ostot kirjataan välituotekäyttöön. Tätä teoriassa selkeältä vaikuttavaa sääntöä on toisinaan vaikea soveltaa käytännössä, koska tuotosta tai myyntiä koskevista tilastotiedoista ei käy selkeästi ilmi, onko tavarat ostettu ensiasennukseen vai korvaamaan olemassa olevia tavaroita. 2.127 Olemassa oleviin kiinteisiin pääomatavaroihin yhdistetyt tavarat ja palvelut, joilla on määrä parantaa tai uudistaa niitä, pidentää niiden käyttöikää tai lisätä niiden tuottavuutta, kirjataan niiden pääomatavaroiden yhteydessä, joihin ne on yhdistetty. Edellä mainittujen töiden ajatellaan olevan uusien kiinteiden varojen hankintaa. Periaatteessa kyse on kaikista tavaroista ja palveluista, jotka on liitetty osaksi kiinteitä pääomatavaroita ja jotka ovat tavanomaisiin huolto- ja korjaustöihin verrattuna selvästi laajamittaisempia. Tavanomaisilla huoltotöillä tarkoitetaan toimia, jotka on toteutettava pääomatavaroiden normaaliin käyttöikään verrattuna suhteellisen lyhyin väliajoin, jotta tavarat pysyisivät käyttökunnossa. Tällaisia työsuoritteita ovat esimerkiksi pääomatavaroiden nopeasti kuluvien osien vaihtaminen sekä sisätilojen ja ulkoseinien maalaus. 2.128 Huoltotöihin käytettyjen rahasummien suuruus ei ole peruste ratkaistaessa, luoko palvelu varan vai edustaako se tavanomaista huoltotyötä, koska arvoltaan suurten pääomatavaroiden tavanomaisetkin huoltotyöt voivat olla hyvin kalliita (ks. kohta 2.109 e). Olemassa oleviin kiinteisiin pääomatavaroihin liittyvät suoritteet luokitellaan ”tavanomaiseen huoltoon” tai ”kiinteän pääoman bruttomuodostukseen” kuuluviksi sen mukaan, kuinka usein ne on toistettava. Esimerkiksi yleensä vuodessa loppuun kuluvien osien, kuten kuorma-auton renkaiden, vaihtaminen uusiin on tavanomaiseen huoltoon luettava toimi, kun taas moottorin vaihtamista pidetään kiinteän pääoman muodostuksena, ei kuitenkaan siksi, että huoltotyön arvo on suurempi, vaan siksi, ettei moottoria normaalisti tarvitse vaihtaa vuosittain, vaan vaihtoväli on useita vuosia. Kun tällaiset suoritteet kirjataan varoihin (käsitellään toisin sanoen kiinteän pääoman muodostuksena eikä tavanomaisina huoltotöinä), suoritteen arvo voidaan jakaa tasaisesti koko käyttöjaksolle kiinteän pääoman kulumisena. 2.129 Kiinteisiin varoihin tehdyt parannukset on SNA 93:n mukaan määriteltävä joko kiinteiden varojen ominaispiirteiden muutosten suuruuden perusteella — toisin sanoen sen perusteella, kuinka merkittäviä niiden koon, muodon, tehokkuuden, kapasiteetin tai odotettavissa olevan käyttöiän muutokset ovat — tai sen seikan perusteella, että parannukset eivät ole sen laatuisia muutoksia, joita havaitaan säännöllisesti tapahtuvan saman tyyppisille kiinteille varoille osana tavanomaisia huoltotöitä tai korjauksia (ks. SNA 93, kohta 10.49). e) Luovutukset 2.130 Kiinteiden varojen luovutukset käsittävät kiinteät varat, jotka omistaja on myynyt, purkanut, romuttanut, hävittänyt tai luovuttanut vaihtokaupassa taikka luontoismuotoisina pääomansiirtoina (ks. EKT 1995, kohdat 3.103 b ja 3.104). Luovutuksen seurauksena omistusoikeus yleensä vaihtuu, ja varoilla on suora taloudellinen käyttötarkoitus (siksi ilman taloudellista käyttöä olevat omistajan purkamat, romuttamat tai hävittämät kiinteät varat eivät sisälly luovutuksiin) (ks. SNA 93, kohdat 10.35 ja 10.39). Tietyt luovutukset voivat tapahtua myös saman institutionaalisen yksikön sisällä, kuten maanviljelijän teurastamat eläimet, jotka hänen perheensä kuluttaa. f) Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen arvottaminen 2.131 Kiinteän pääoman bruttomuodostus arvotetaan ostajan hintaan (johon sisältyvät omistusoikeuden siirtokustannukset, asennuskustannukset ja muut siirtoon liittyvät kulut) tai vastaavien kiinteiden varojen perushintaan, jos bruttomuodostus koskee tuotosta omaan käyttöön (perushinta saadaan aiheutuneiden kustannusten summasta). Luovutukset tulisi kirjata myyntihintaan, jonka pitäisi vastata ostajan hintaa, josta on vähennetty omistusoikeuden siirtokustannukset, asennuskustannukset ja muut siirtoon liittyvät kulut (ks. kohta 2.130). g) Omistusoikeuden siirtokustannukset 2.132 Varojen omistusoikeuden siirtokustannukset ovat ostajan kiinteän pääoman bruttomuodostusta, vaikka osan kustannuksista maksaisi myyjä. Kustannukset käsittävät varojen haltuunottoon liittyvät kustannukset (asennus- ja kuljetuskustannukset jne.), välittäjien (notaarien, asiantuntijoiden jne.), palkkiot ja komissiot sekä varojen omistusoikeuden siirtoon liittyvistä välityspalveluista maksettavat verot. 2.133 Ostajan kiinteän pääoman bruttomuodostus käsittää hankittujen tavaroiden arvon (lukuun ottamatta siirtokustannuksia) lisättynä kaikilla hankintaan liittyvillä siirtokustannuksilla. Käänteisesti myyjän kiinteän pääoman bruttomuodostus sisältää yksinomaan myytyjen varojen arvon (ilman siirtokustannuksia) ( 27 ). Kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kuulumattomien valmistamattomien varojen tapauksessa (maa tai patentoidut varat, kuten tuotanto-oikeudet) kyseiset kulut on eroteltava varojen hankinnasta tai luovutuksesta ja kirjattava erilliseen kohtaan ostajan kiinteän pääoman bruttomuodostuksena. h) Kiinteän pääoman bruttomuodostus ja varojen arvon muutos 2.134 Varallisuustase on luettelo tietyllä hetkellä omistuksessa olevista varoista ja veloista, ja se sisältää tietoja varojen arvon muutoksen osatekijöistä. Varojen arvon muutos määritellään (ks. EKT 1995, kohta 7.08) tilikauden alun ja lopun varallisuustaseiden väliseksi erotukseksi ja se voidaan kuvata seuraavalla tavalla:



Varojen arvo tilikauden lopussa − Varojen arvo tilinpitojakson alussa = Kiinteän pääoman bruttomuodostus − Kiinteän pääoman kuluminen + Volyymin muut muutokset + Nimelliset hallussapitovoitot (ilman hallussapitotappioita) 2.135 Nimelliset hallussapitovoitot (ilman hallussapitotappioita) vastaavat sellaisten varojen hinnanmuutoksesta tarkasteluajanjaksolla kertyneitä voittoja (joista on vähennetty tappiot), joiden taloudelliset ja fyysiset (määrälliset ja laadulliset) ominaisuudet säilyvät kyseisellä jaksolla muuttumattomina. Muutokset kirjataan uudelleenarvotustilille. 2.136 Varojen volyymin muut muutokset ovat virtoja, joiden avulla voidaan kirjata luonnonvarojen löytyminen, rappeutuminen tai loppuminen sekä sellaisten poikkeuksellisten tapahtumien seuraukset, jotka voivat muuttaa varoista saatavaa hyötyä. Maataloustoimialan varojen volyymin muut muutokset voidaan jakaa kolmeen pääluokkaan: — poikkeukselliset tai katastrofeista (maanjäristykset, sodat, kuivuus, epidemiat jne.) johtuvat menetykset, — varojen ennakoitavissa olevan arvonalennuksen (jota mitataan kiinteän pääoman kulumisena) ja todellisen arvonalennuksen (ennakoitua suuremman arvonalennuksen, joka johtuu ennakoimattomasta vanhenemisesta, vaurioista, rappeutumisesta tai onnettomuuksista) välinen erotus, — muutokset kiinteiden varojen luokittelussa tai rakenteessa: esimerkiksi muutokset maatalousmaan taloudellisessa käyttötarkoituksessa, lypsykarjan käyttö lihantuotantoon (ks. kohdan 2.149 alaviite 1) tai maatalousrakennusten muuttaminen yksityiskäyttöön tai muuhun taloudelliseen käyttöön. 2.137 Kiinteän pääoman bruttomuodostus ja kiinteän pääoman kuluminen (joka selostetaan kohdissa 3.098—3.106) eivät tämän vuoksi ole ainoat varojen arvon muutosten analyysissä huomioon otettavat osatekijät. i) Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen osatekijät 2.138 EKT 1995 erottaa toisistaan neljäntyyppisiä osatekijöitä, jotka tulisi kirjata kiinteän pääoman bruttomuodostuksena (ks. EKT 1995, kohta 3.105): — uusien tai olemassa olevien aineellisten kiinteiden varojen (asunnot, muut rakennukset ja rakennelmat, koneet ja laitteet, kasvatettavat varat) hankinnat miinus luovutukset, — uusien tai olemassa olevien aineettomien kiinteiden varojen (mineraalien etsintä, tietokoneohjelmistot, taide-esineet jne.) hankinnat miinus luovutukset, — aineellisten valmistamattomien varojen perusparannukset, myös maanparannukset, — valmistamattomien varojen, kuten maan ja patentoitujen varojen, omistusoikeuden siirtokustannukset. 2.139 Maatalouden taloustileillä erotetaan toisistaan viisi kiinteän pääoman bruttomuodostuksen osatekijätyyppiä: — istutukset, joista saadaan toistuvasti tuotteita, — eläimet, — aineelliset ja aineettomat kiinteät varat, — — koneet ja muut pääomatavarat, — kuljetusvälineet, — maatalousrakennukset (muut kuin asuinrakennukset), — muut rakenteet lukuun ottamatta maanparannusta (muut rakennukset ja rakennelmat jne.), — muut (tietokoneohjelmistot jne.), — maanparannukset, — valmistamattomien varojen, kuten maan ja tuotanto-oikeuksien, omistusoikeuden siirtokustannukset. 2.140 Maatalousvarojen kiinteän pääoman bruttomuodostus koskee kahdentyyppisiä varoja (eläimiä ja istutuksia), joita käytetään toistuvasti ja jatkuvasti hedelmien, kumin, maidon yms. tuotteiden tuottamiseen. Tällaisia varoja ovat muiden muassa hedelmäpuut, viiniköynnökset, humalatarhat, marjaviljelmät sekä parsapenkit. Joulupuiden tuotantoon tarkoitetut puut (joista valmis tuote saadaan vain kerran) eivät ole kiinteitä varoja, joihin eivät myöskään kuulu viljakasvit eivätkä vihannekset. Kiinteinä varoina käsiteltäviä eläimiä ovat esimerkiksi siitoseläimet, lypsykarja, villantuotantoa varten kasvatetut lampaat ja työeläimet (teuraseläimet ja siipikarja eivät sen sijaan ole kiinteitä varoja). j) Istutukset 2.141 EKT 1995:n (kohdan 3.103) mukaan istutusten kiinteän pääoman bruttomuodostus vastaa täysin kehittyneiden, toistuvasti tuotteita tuottavien luonnonvarojen (kuten hedelmäpuiden) kyseiselle tilinpitojaksolle ajoittuvia hankintoja, joista on vähennetty luovutukset ja joihin on lisätty näiden luonnonvarojen luonnollinen kasvu siihen asti, kun ne ovat täysin kehittyneitä (toisin sanoen saavat aikaan tuotteita). 2.142 Tämä kiinteän pääoman bruttomuodostuksen määritelmä vastaa: — uusiin (uusiin tai uudistettuihin) istutuksiin tilikaudella kohdistuneita menoja, joihin sisältyvät myös tilinpitojaksolla aiheutuneet nuorten istutusten ylläpitokustannukset (kolmen ensimmäisen vuoden ajan), — istutusten luontaista arvonnousua siihen asti, kun ne ovat täysin kehittyneitä, — maatalousyksiköiden väliseen täysin kehittyneiden istutusten kauppaan liittyviä omistusoikeuden siirtokustannuksia. 2.143 Kaksi ensimmäistä osatekijää käsittävä kiinteän pääoman bruttomuodostus istutuksiin edustaa kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kuuluvaa maataloustuotosta omaan käyttöön. 2.144 Istutusten luovutukset (jotka kirjataan negatiivisena kiinteän pääoman bruttomuodostuksena) voivat olla kahdentyyppisiä. Ne voivat olla toisille (maatalous)yksiköille myytyjä kasvavia istutuksia. Tällöin maatalouden taloustileille kirjataan ainoastaan omistusoikeuden siirtokustannukset. Istutusten puut on voitu myös kaataa ennen niiden normaalin kasvuiän päättymistä. Istutusten kaadetuilla puilla on tässä tapauksessa oltava luovutuksia koskevan yleismääritelmän mukaisesti suora taloudellinen käyttötarkoitus, toisin sanoen tavaroiden ja palvelujen käytön muodossa oleva vastakirjaus (kuten myynti puun myyntiin erikoistuneelle yritykselle ( 28 )). Jälkimmäisessä tapauksessa negatiiviseen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kirjattavan istutusten luovutuksia vastaavan summan olisi oltava kohtuullinen. 2.145 Raivausten arvoa ei siis yleensä (lukuun ottamatta kohdassa 2.144 selostettua jälkimmäistä tapausta) vähennetä istutuksiin tehtyjen investointien arvosta. Olemassa olevien istutusten uudistamiseen tehtyjä investointeja on pidettävä investointeina eikä tavanomaisina ylläpitokustannuksina. 2.146 Istutusten raivauksen käsittelyä on analysoitava suhteessa kiinteän pääoman kulumisen laskentaan. EKT 1995:n mukaan istutuksiin liittyy kiinteän pääoman kulumista, joka vastaa istutusten arvonalenemista, kun ne ovat tulleet täysin kehittyneiksi. Istutusten raivaukset ( 29 ) on siksi tulkittava seuraavasti: — raivaukset, jotka tehdään istutusten puiden normaalin kasvuvaiheen päättyessä, vastaavat varoista vähennettyjä istutuksia. Raivaukset otetaan huomioon kiinteän pääoman kulumisena koko niiden tuottavan kauden ajan. — ”poikkeukselliset” raivaukset ovat ennen istutettujen puiden normaalin kasvuvaiheen päättymistä tehtäviä raivauksia. Niiden syyt voivat vaihdella (esimerkiksi taloudelliset tai strategiset syyt jne.). Ne on tulkittava todellisen (toteutuneen) arvonalenemisen ja normaalin arvonalenemisen, jota mitataan kiinteän pääoman kulumisena, välisenä erotuksena. Tämä liiallinen arvonaleneminen tulisi kirjata tilille ”Varojen volyymin muut muutokset” (varallisuuden muodostustileille), joka ei sisälly maatalouden taloustileihin. 2.147 Tilinpitojaksolla tapahtuvat istutusten arvon muutokset koostuvat siksi seuraavista neljästä osatekijästä (ks. kohta 2.134): — kiinteän pääoman bruttomuodostus, joka vastaa hankintojen arvon ja luovutusten arvon välistä eroa viiteajanjaksolla, kuten kohdissa 2.141—2.145 on määritelty, — kiinteän pääoman kuluminen, joka mittaa istutusten arvonalenemista kohdassa 2.146 määritellyllä tavalla, — volyymin muut muutokset, joissa otetaan huomioon odottamattomien tapahtumien (kuten poikkeuksellisten raivausten) vaikutukset istutuksiin ja jotka kirjataan tilille ”Varojen volyymin muut muutokset” (ks. määritelmä kohdissa 2.136 ja 2.146), — hallussapitovoitot (hallussapitotappioilla vähennettynä), jotka mittaavat tilinpitojakson aikana tapahtuneista hinnanmuutoksista johtuvia arvon muutoksia ja jotka kirjataan EKT 1995:n varallisuuden muodostustilien uudelleenarvotustilille (määritelmä kohdassa 2.135). 2.148 Investoinnit kasvatettaviin kasvinviljelyvaroihin eli istutuksiin kirjataan joko tämäntyyppiseen palkkiota vastaan tehtävään maataloustyöhön (maanmuokkaus, koneiden ja käyttöhenkilöstön, taimien toimittaminen jne.) erikoistuneiden yritysten myynteinä tai kiinteiden pääomatavaroiden tuotoksena omaan käyttöön (ks. kohta 1.75). Istutusten tuotoksesta omaan käyttöön tulisi kirjata: a) tuotoksen arvon laskemista varten kohdan ”Istutukset” erään ”Omaan käyttöön tuotetut kiinteät pääomatavarat” joko vastaavien istutusten arvo, joka määritetään käyttämällä perushintaa sekä ajanjaksolle kuuluvaa tuotantokustannusten osuutta, tai ajanjaksolla kulutettujen tarvikkeiden (myös taimien) ja palvelujen arvoa; b) välituotekäytön laskentaa varten välituotteina käytettyjen tavaroiden (myös taimien) arvot; c) kiinteän pääoman bruttomuodostusta varten kohtaan ”Istutukset” arvo, joka saadaan laskemalla yhteen istutuksiin liittyvät ”Omaan käyttöön tuotetut kiinteät pääomatavarat” (toisin sanoen edellä kohdassa a mainittu erä) ja tämäntyyppiseen palkkiotyöhön erikoistuneiden yksiköiden istutustöiden tuotos; k) Kiinteinä varoina käsiteltävät eläimet. 2.149 Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostus koostuu seuraavista osatekijöistä: — eläinten vuosikasvu (täysikasvuiseksi asti), — eläinten hankinnat (tuonti) luovutuksilla vähennettynä (teurastukset ( 30 ) ja vienti), — maatalousyksiköiden väliseen eläinten kauppaan liittyvät omistusoikeuden siirtokustannukset ( 31 ). 2.150 EKT 1995:n mukaan kiinteän eläinpääoman bruttomuodostus on vuotuisten hankintojen (luonnollinen kasvu ja tuonti), joihin sisältyy myös tuotos omaan käyttöön, ja eläinten luovutusten (teurastus ( 32 ), vienti tai muu loppukäyttö), välinen ero, johon lisätään omistusoikeuden siirtokustannukset ( 33 ). Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostusta tapahtuu eläimen koko eliniän ajan. Ensinnäkin, kiinteän pääoman bruttomuodostus on pääsiassa eläimen luonnollista kasvua. Kun eläin tulee täysikasvuiseksi, eläinpääoman bruttomuodostusta mitataan enimmäkseen luovutuksin (myynnit teurastukseen tai vienti). Tuonti, vienti ja omistusoikeuden siirtokustannukset ovat kiinteän eläinpääoman bruttomuodostuksen sellaisia osatekijöitä, joita esiintyy eläimen koko käyttöiän ajan. Eläinten luonnollinen kasvu (ei siis kiinteän pääoman bruttomuodostus kokonaisuudessaan) on omaan käyttöön tuotetun kiinteän eläinpääoman maataloustuotantoa. 2.151 Kuten kohdassa 2.134 esitetään, kiinteän eläinpääoman bruttomuodostus on vain yksi varojen arvon muutoksen osatekijöistä. Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostusta voidaan siksi yleensä mitata vain tarkastelemalla eläinten määrien muutoksia eläinluokittain kalenterivuoden keskihintaan arvotettuina (kvantitatiivinen menetelmä), jos seuraavat kolme ehtoa täyttyvät: — nimellisiä hallussapitovoittoja (tai -tappioita) ei esiinny (toisin sanoen hinnan- ja eläinkannan muutosten on oltava tasaisia), — ”volyymin muita muutoksia” ei esiinny (toisin sanoen ei esiinny esimerkiksi luonnonkatastrofeista johtuvia menetyksiä eikä luokittelumuutoksia), — kiinteän pääoman kulumista ei esiinny (toisin sanoen eläinten arvon ei odoteta alenevan). Toisessa laskentamenetelmässä (suora menetelmä) mitataan kuhunkin eläinluokkaan tehtyjen lisäysten ja poistojen virtoja vastaavin hinnoin. Hankintojen ja luovutusten lisäksi tämän menetelmän on otettava huomioon lisäykset (erityisesti syntymät) ja poistot maatiloilla. 2.152 Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostusta ei siksi pääsääntöisesti voida laskea eläinten arvojen erotuksena tilinpitojakson alun ja lopun välillä. Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostuksen laskentamenetelmä on suoraan riippuvainen eläinten arvon muutokseen (muu kuin kiinteän pääoman bruttomuodostus) liittyvien kolmen osatekijän, erityisesti kiinteän pääoman kulumisen, kirjaamis- ja mittaamismenetelmistä. 2.153 Eläimiin olisi teoriassa sovellettava kiinteän pääoman kulumista ( 34 ). Eläimiin liittyvä kiinteän pääoman kuluminen vastaa tuotantoon käytetyn eläimen tuottavuuden ennakoitua alenemista, joka puolestaan vaikuttaa eläimestä myöhemmin saatavan tulon nykyarvoon. Kun kuitenkin otetaan huomioon kiinteän pääoman kulumisen arvottamiseen liittyvät käytännön ongelmat (laskentaparametrien määrittely on erittäin monimutkaista, ks. kohdat 3.105 ja 3.106), tuotantoeläimille ei pidä laskea kiinteän pääoman kulumista. 2.154 Kiinteän eläinpääoman bruttomuodostus voidaan laskea eri menetelmin. Investointikertymämenetelmällä voidaan tarkimmin arvottaa kukin kohdassa 2.149 määritelty kiinteän pääoman bruttomuodostuksen osatekijä (toisin sanoen eläinten luonnollinen kasvu, tuonti, myynti teurastettavaksi, vienti ja omistusoikeuden siirtokustannukset). Menetelmää varten tarvitaan kuitenkin useita tietoja (kuten tuotantoeläinten hinnat niiden koko tuotantokauden ajalta). Myös eläinten tuotantokiertoon perustuvat menetelmät edellyttävät runsaasti tietoja. Tämän vuoksi on käytettävä yksinkertaisempaa menetelmää, vaikka se ei olisikaan yhtä tarkka. 2.155 Suositeltavassa menetelmässä käytetään epäsuoraa laskentatapaa ( 35 ), joka perustuu eläinten määrän muutoksen laskentaan ja seuraaviin oletuksiin: — Eläinten hinnat ovat vakaat ja yleensä ennustettavissa, joten keskimääräistä vuosihintaa voidaan käyttää määrien arvottamiseen samalla, kun rajataan pois hallussapitovoitot/tappiot. — Poikkeukselliset menetykset voidaan arvioida (määrät ja hinnat). 2.156 Kiinteän pääoman bruttomuodostus saadaan laskemalla yhteen seuraavat osatekijät:



Kiinteän pääoman bruttomuodostus = Tilinpitojakson alun ja lopun välinen eläinten määrän muutos arvotettuna keskimääräiseen vuosihintaan P + ”Teuraseläinvähennys” + ”Muut tuotantoeläinten hävikit” + Omistusoikeuden siirtokustannukset 2.157 Termi ”teuraseläinvähennys” viittaa tuotantoeläinten arvon (hintaan, jota voidaan kutsua ”pääoman” hinnaksi) ja samojen eläinten teuraseläinarvon (toisin sanoen myyntihinta teurastamolle) väliseen eroon tuotantoeläimistä poistamisen ajankohtana. 2.158 Termiin ”muut tuotantoeläinten hävikit” sisältyvät kahdentyyppiset hävikit: — täysikasvuisten tuotantoeläinten poikkeukselliset menetykset, — tuotannossa kuolemaan asti (luonnollinen kuolema) pidettyjen eläinten arvo. 2.159 Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen laskennassa kirjattavien hävikkien arvo vastaa jakson alun hintoihin arvotettujen eläinten arvon ja eläinten luovutusarvon välistä erotusta. Luovutukset arvotetaan teuraseläinten osalta myyntihintaan (toisin sanoen myynti tai oma loppukulutus), tai niiden arvo voi olla nolla, jos eläimillä ei ole taloudellista käyttöä (hylkytavara tms.). 2.160 Käsitteet ”muut tuotantoeläinten hävikit” ja ”teuraseläinvähennys” vastaavat virtoja, jotka kirjataan varallisuustaseen ”varojen volyymin muiden muutosten” tilille. Ne tarjoavat yhdyssiteen varojen arvon muutoksen eri osatekijöiden ja kiinteän pääoman bruttomuodostuksen välille ja takaavat yhdenmukaisuuden EKT 1995:n kanssa. Jos näitä eriä ei oteta huomioon, kiinteän eläinpääoman bruttomuodostus arvioidaan todellista pienemmäksi. 2.161 Omaan käyttöön tuotetun kiinteän eläinpääoman muodostus, joka vastaa eläinten luonnollista kasvua, johdetaan kohdassa 2.149 esitetystä kiinteän eläinpääoman bruttomuodostuksen määritelmästä ja sitä sovelletaan keskenkasvuisten eläinten luokkiin: Tuotos omaan käyttöön = kiinteän pääoman bruttomuodostus + luovutukset (teurastukset ja vienti) − hankinnat (tuonti) ( 36 ) − (omistusoikeuden siirtokustannukset). l) Aineelliset ja aineettomat kiinteät varat (muut kuin maatalouden varat) 2.162 Muut kuin maatalouden (istutukset ja eläimet) aineelliset ja aineettomat varat koostuvat seuraavista osatekijöistä: — koneet ja muut tuotantohyödykkeet, — kuljetusvälineet, — maatalousrakennukset (muut kuin asuinrakennukset), — muut (tietokoneohjelmistot jne.). 2.163 Kiinteän pääoman bruttomuodostus vastaa näiden varojen hankintaa (uusia tilinpitojaksolla valmistettuja tai tuotuja varoja tai olemassa olevia varoja) vähennettynä siirroilla muille (maataloustoimialan tai muiden toimialojen) yksiköille. On syytä muistaa, että kahden maatalousyksikön välisen, samalla tilinpitojaksolla toteutuneen luovutustoimen yhteydessä nämä kaksi virtaa kumoavat toisensa, ja ainoastaan omistusoikeuden siirtokustannukset kirjataan asianmukaiseen kiinteiden varojen kohtaan. 2.164 Kun on kyse rakennelmista tai (myyntiin tarkoitetuista) pääomatavaroista, joiden tuotanto ulottuu usealle tilinpitojaksolle, tuotantojakson aikaisten töiden arvo on kirjattava tuottajan varaston muutoksiin keskeneräisinä töinä. Nämä (irtaimet tai kiinteät) tavarat kirjataan kiinteän pääoman bruttomuodostukseen vasta omistusoikeuden siirryttyä. Sitä vastoin, jos on kyse näiden tavaroiden tuotannosta omaan käyttöön, työt kirjataan koko tuotantojakson ajalta kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (ks. kohta 2.025). 2.165 Varoja, joiden taloudellinen käyttötarkoitus muuttuu ilman, että niiden omistusoikeus muuttuu (kun esimerkiksi maatalousrakennusta käytetään muuhun tarkoitukseen kuin maataloustuotantoon), ei kirjata varojen luovutuksiin, vaan nämä muutokset kirjataan ”varojen volyymin muiden muutosten” tilille. m) Maanparannukset 2.166 Valmistamattomien aineellisten varojen perusparannukset vastaavat etupäässä maanparannuksia (maan laadun parantaminen ja satotason nostaminen kastelun, salaojituksen, tulvasuojelun yms. avulla), ja ne olisi käsiteltävä samaan tapaan kuin muukin kiinteän pääoman bruttomuodostus. Koska maan hankintoja ja luovutuksia ei kirjata kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (sillä ne ovat valmistamattomia varoja), maanparannuksiin tehdyt investoinnit kirjataan erilliseen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen sisältyvään kohtaan. 2.167 Nämä investoinnit vastaavat menoja, jotka käytetään maanparannukseen ja maan muokkaamiseen muuta tuotantokäyttöä varten, lukuun ottamatta tavanomaisia ylläpitokustannuksia (ks. kohdat 2.127—2.129). Menojen on oltava maanviljelijöiden menoja, tai investoinnin tuloksen on tultava heidän omaisuudekseen. Kyseessä ovat etenkin infrastruktuuriin liittyvien töiden menot, kuten pellonraivaukseen, maan tasoittamiseen, salaojitukseen, kastelujärjestelmien asentamiseen tai hajanaisten maatilojen yhdistämiseen liittyvät kustannukset (ks. EKT 1995, kohta 3.106 ja SNA 93, kohdat 10.51—10.54). n) Valmistamattomien varojen omistusoikeuden siirtokustannukset 2.168 Valmistamattomien varojen omistusoikeuden siirtokustannukset koskevat maatalousyksiköiden tekemiä maan ja valmistamattomien aineettomien varojen (patentoidut varat, tuotanto-oikeudet jne.) hankintoja. Näitä hankintoja ei kirjata kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (vaan toiseen pääomatilin nimikkeeseen, koska kyse on valmistamattomista varoista). Ainoastaan (ostajan, ei myyjän) omistusoikeuden siirtokustannukset kirjataan kiinteän pääoman bruttomuodostukseen. o) Tavarat ja palvelut, jotka eivät sisälly kiinteän pääoman bruttomuodostukseen 2.169 Kiinteän pääoman bruttomuodostukseen eivät sisälly seuraavat tavarat ja palvelut: a) pientyökalut, työvaatteet, varaosat ja arvoltaan vähäiset (alle 500 euroa vuoden 1995 hintaan) laitteet, vaikka näiden tavaroiden tavanomainen käyttöikä olisi vuotta pidempi (ks. kuitenkin kohdat 2.125 ja 2.126). Koska nämä tavarat uusitaan säännöllisesti, ne kirjataan liikekirjanpitokäytännön mukaisesti välituotekäyttöön (ks. kohdat 2.105 ja 2.106); b) tavanomaiset huolto- ja korjaustyöt (ks. kohdat 2.127—2.129) luokitellaan välituotekäytöksi; c) tieteelliseen tutkimustoimintaan liittyvät palvelut sekä markkinatutkimus- ja mainospalvelut. Näiden palvelujen ostot sisältyvät välituotekäyttöön (ks. kohta 2.108 d); d) kotitalouksien tarpeisiin hankitut kestävät tavarat: koska tavaroita ei käytetä tuotantotarkoituksiin, niitä käsitellään loppukulutuksena; e) varastoina käsiteltävät eläimet: teuraseläimet, myös siipikarja; f) kiinteiden varojen hallussapitovoitot ja -tappiot (jotka kirjataan uudelleenarvotustilille, ks. kohta 2.135); g) katastrofien (kuten karjan kulkutautien) tai luonnonilmiöiden (tulvien, myrskyjen jne.) aiheuttamat kiinteiden varojen menetykset (ks. kohdat 2.045 ja 2.136). 2.170 Sellaisten kiinteiden pääomatavaroiden arvo, jotka ovat samanaikaisesti ammatti- ja yksityiskäytössä (kuten autot), kirjataan näiden kahden käyttömahdollisuuden mukaisesti eli osaksi kiinteän pääoman bruttomuodostuksena ja osaksi loppukulutuksena. 2. Varastojen muutos a) Varastojen ja niiden muutoksen määrittely 2.171 Varastot käsittävät kaikki tavarat, jotka eivät kuulu kiinteään pääomaan ja jotka ovat tiettynä ajankohtana tuottajayksiköiden hallussa. Varastot voivat olla kahden tyyppisiä: tuotantopanosten ja tuotteiden varastoja. — Tuotantopanosten varastot koostuvat raaka-aineista ja tarvikkeista, joita käytetään myöhempänä ajankohtana tuotantoprosessin välituotteina. Normaalisti kyseisten tuotteiden käyttö lasketaan korvaavista ostoista (tai muista hankinnoista) ja varastojen muutoksesta viiteajanjaksolla (ks. kohta 2.021). — Tuotteiden varastot ovat tuottajien valmiiden tuotteiden ja keskeneräisten töiden varastoja. Ne otetaan huomioon tuotosta laskettaessa. Tuotteiden varastot käsittävät: — — toimialan valmiit tuotteet: tavarat, joita tuottaja ei enää aio jalostaa ennen niiden toimittamista muihin taloudellisiin tarkoituksiin. Maataloudessa niihin sisältyvät kasvinviljelytuotteet, oliiviöljy, rypälemehu, eläintuotteet sekä muut kuin maatalouden valmistamat tavarat, jotka ovat tulosta maataloudesta erottamattomista sivutoiminnoista, — keskeneräiset työt: tuotanto, jota ei ole vielä saatettu päätökseen. Maatalouden taloustileillä keskeneräiset työt sisältävät viinin, teuraseläimet, broilerit ja muun siipikarjan (myös tuotantoeläiminä käytetyn siipikarjan) ja muut eläimet, lukuun ottamatta kiinteänä pääomana käsiteltäviä eläimiä. On syytä huomata, että kasvamassa olevia viljelykasveja (ks. kohta 2.012) ei pidetä keskeneräisten töiden varastoina vuositilinpidossa. 2.172 Euroopan maataloudessa on perusteltua jättää kirjaamatta kasvamassa olevat viljelykasvit keskeneräisinä töinä, sillä valtaosalla viljelykasveista tuotantokierto on tilikautta lyhyempi. Lisäksi viljelykasvien kirjaaminen sadonkorjuun ajankohtana sallii riittävän yhdenmukaisuuden tuotantokustannusten kanssa analysoitaessa toiminnasta saatuja tuloja (ks. kohta 2.012). Kun sadonkorjuu-, maanmuokkaus- ja kylvötyöt on tehty eri viiteajanjaksojen aikana, sen jakson tilit, jonka aikana kustannukset ovat syntyneet, näyttävät kirjanpidollista tappiota, ja sadonkorjuuajanjakson tilit puolestaan kirjanpidollista voittoa. Tämä kirjanpitomenetelmä on kuitenkin hyväksyttävissä, sillä jos olosuhteet pysyvät samoina vuodesta toiseen, likimääräinen tasapaino saavutetaan siten, että tietyn kauden menot tasoittuvat edellisestä sadosta saatavilla tuloilla. Vain huomattavien tuotannon muutosten tai erittäin huonon sadon seurauksena tämä menojen tasoittuminen jää toteutumatta. Tällaisissa tilanteissa voidaan ilmoittaa tuotoksen kirjaaminen keskeneräisinä töinä (katso myös kohta 2.013). 2.173 On syytä huomata, että palveluja ei kirjata varastoihin, lukuun ottamatta niitä, jotka sisältyvät varastoitujen tavaroiden ostajan arvoon. 2.174 EKT 1995:n mukaan varastojen muutokset mitataan vähentämällä varastoon lisättyjen tavaroiden arvosta varastosta poistettujen tavaroiden arvo sekä varastoitujen tavaroiden kuluvan kauden toistuvat hävikit. b) Varastojen muutosten kirjausajankohta ja arvottaminen 2.175 Varastoon lisätyt erät on arvotettava lisäämisajankohdan ja varastosta poistetut erät poistamisajankohdan hintoihin. Varastoon lisättyjen ja sieltä poistettujen erien kirjausajankohdan (sekä arvottamisen) on oltava yhdenmukainen muiden tuotetaloustoimien (tuotos ja välituotekäyttö) kirjausajankohdan (ja arvottamisen) kanssa. 2.176 Varastojen muutosten (jotka koostuvat valmiiden tuotteiden tai keskeneräisten töiden lisäyksistä ja poistoista sekä toistuvista hävikeistä) arvottamisessa on käytettävä perushintaa. Varastoitavien keskeneräisten töiden arvottamisessa käytettävä hinta olisi sen sijaan arvioitava soveltamalla jakson loppuun mennessä aiheutuneiden tuotannon kokonaiskustannusten osaa samankaltaisen valmiin tuotteen perushintaan. Keskeneräisinä töinä kirjattavien lisäysten arvo voidaan vaihtoehtoisesti arvioida käyttämällä tuotantokustannusten arvoa, johon lisätään ennakoitu toimintaylijäämä tai (arvioitu) sekatulo (ks. EKT 1995, kohdat 3.51 ja 3.52). 2.177 EKT 1995 suosittelee varastoitavien ja varastosta poistettavien erien kirjaamiseksi investointikertymämenetelmää. Menetelmää ei kuitenkaan aina voida soveltaa, koska varastoitavista ja varastoista poistettavista eristä on vaikea saada tietoja. EKT 1995:ssä pyritään kuitenkin noudattamaan investointikertymämenetelmää, joten se suosittelee ”kvantitatiivista” menetelmää, jossa varastojen muutokset lasketaan tilinpitojakson alun ja lopun varastomäärien erotuksena. Erotus arvotetaan kyseisen jakson keskihintoihin. Menetelmää voidaan kuitenkin soveltaa vain, jos hinnat pysyvät vakaina tarkasteluajanjaksolla tai jos hinnat ja varastoidut tavaramäärät nousevat ja laskevat tasaisesti tilinpitojakson aikana. 2.178 ”Kvantitatiivista menetelmää” ei voida soveltaa kasvinviljelytuotteisiin tuotantoprosessista sekä kysynnän ja tarjonnan rakenteesta johtuvan hintojen ja määrien vaihtelun vuoksi. Tämä maatalouden erityisongelma myönnetään myös EKT 1995:ssä (ks. kohta 3.124 c). 2.179 Olisi myös otettava huomioon, että kohdan 2.174 määritelmän mukainen varastojen muutos on vain eräs osatekijä varastojen arvon muutoksessa tilinpitojakson alun ja lopun välillä. Varastoitujen varojen aloitus- ja päätöstaseet nivoutuvat tilinpidossa toisiinsa seuraavasti:



jakson lopun varastojen arvo tilikauden lopussa voimassa oleviin hintoihin − jakson alun varastojen arvo tilikauden alussa voimassa oleviin hintoihin = varastojen muutos (varastoon lisätyt erät − varastosta poistetut erät − toistuvat hävikit) + nimelliset hallussapitovoitot (vähennettynä hallussapitotappioilla) + volyymin muut muutokset 2.180 Näitä nimellisiä hallussapitovoittoja ja -tappioita sekä volyymin muita muutoksia ( 37 ) ei tule sisällyttää tuotoksen mittaamiseen (ts. uudelleenarvotustilille), vaan ne on sisällytettävä varojen muiden muutosten tilille (ts. varojen volyymin muiden muutosten tilille). 2.181 Maatalouden taloustileillä varastojen muutoksen arvottaminen on vaikeinta kasvinviljelytuotteiden osalta. Nämä maataloustuotteet ovat itse asiassa kausituotteita, jotka varastoidaan vasta sadonkorjuun jälkeen ja joiden poistaminen varastosta ulottuu usealle sadonkorjuun jälkeiselle kuukaudelle ja jatkuu usein seuraavalle tilinpitovuodelle. Lisäksi näiden tuotteiden hinnat voivat vaihdella huomattavasti eri ajanjaksoina ja jopa samalla ajanjaksolla. c) Eläinkannan ja eläintuotteiden varastojen muutos 2.182 Eläinkannan muutosten arvottamisessa ei ole kovinkaan tärkeää se, onko eläimet kasvatettu samassa maassa syntymästään alkaen vai onko ne tuotu nuorina ulkomailta kasvatettaviksi ja lihotettaviksi. Silloin kun maatila ottaa haltuunsa tuodut eläimet ja jatkaa niiden kasvattamista kansallisalueella, eläimet ”kansallistetaan” ja sulautetaan näin osaksi kotimaista tuotosta. 2.183 Kun eläinkannan muutosta arvioidaan viiteajanjakson lopussa, on tärkeää erottaa varastoina käsiteltävät eläimet kiinteinä varoina käsiteltävistä eläimistä (ks. kohdat 2.140 ja 2.202). Perushintaisena arvona tulisi ensimmäisessä tapauksessa pitää tuotantokustannusten summaa, joka kattaa keskimääräisen eläimen tuotantokustannukset eri eläinluokilla sen elinajalta viitevuoteen asti (viitevuosi mukaan luettuna) ja johon on lisätty arvioitu toimintaylijäämä tai arvioitu sekatulo (ks. kohta 2.176). Jos eläin on alun perin tuotu kansallisalueelle, tuontiajankohdan ostajan hinnan voidaan katsoa edustavan kyseiseen ajankohtaan mennessä kertyneiden tuotantokustannusten summaa. 2.184 Koska eläinten hinnat kehittyvät yleensä tasaisesti, eläinten varastojen muutos on mahdollista arvottaa käyttämällä yksinkertaista arviomenetelmää, jossa ei oteta huomioon nimellisiä hallussapitovoittoja (hallussapitotappioilla vähennettynä). Menetelmässä kunkin eläinluokan tilikauden alun ja lopun välinen eläinkannan määrän muutos kerrotaan koko tilikauden kattavalla keskihinnalla. d) Kausituotteiden varastojen muutokset 2.185 Kausituotteet (ks. kohdat 2.178 ja 2.181) ovat tuotteita, joille kvantitatiivinen menetelmä ei ole hyvä investointikertymämenetelmän likimääräinen vastine, koska kausituotteiden hintojen ja määrien vaihtelu on epäsäännöllistä. Kvantitatiivisen menetelmän soveltaminen saattaisi johtaa siihen, että nimelliset hallussapitovoitot tai -tappiot sisällytetään varastojen muutosten laskentaan. Ratkaisuna voisi olla varastojen muutosten mittaaminen viiteajanjaksoa lyhyemmiltä jaksoilta (esimerkiksi neljännesvuosittain), joiden aikana hintakehitys ja määrien vaihtelut olisivat tasaisempia. Tämäntyyppisen menetelmän soveltaminen on kuitenkin usein hankalaa perustietojen puuttuessa. 2.186 Toinen kausituotteiden varastojen arvottamismenetelmä on tarkastella varastoitujen tavaroiden hintakehitystä. Tavaran hinta voi muuttua varastoinnin aikana ainakin kolmesta syystä (ks. SNA 93, kohta 6.105): — tavaran fyysiset ominaisuudet voivat parantua tai heikentyä ajan mittaan, — kausitekijät saattavat vaikuttaa tavaran tarjontaan tai kysyntään ja aiheuttaa säännönmukaisia ja ennakoitavissa olevia muutoksia hintoihin vuoden mittaan ilman, että tavaran fyysiset ominaisuudet välttämättä muuttuvat, — esimerkiksi inflaatio tai muut yleiset tekijät saattavat johtaa tavaran hinnan muutokseen ilman, että sen fyysiset tai taloudelliset ominaisuudet muuttuvat ajan myötä. 2.187 Tuotteiden varastointihinnan ja varastosta poistamisen aikaisen hinnan välisen erotuksen tulisi kahdessa ensimmäisessä tapauksessa heijastaa varastoinnin tuottamaa lisää tuotoksen arvoon (ks. SNA 93, kohta 6.106), koska useita kuukausia sadonkorjuun jälkeen varastosta poistettavat tuotteet eroavat varastoiduista tuotteista taloudelliselta kannalta. Tämäntyyppistä tuotteiden arvonnousua ei tulisi katsoa nimelliseksi hallussapitovoitoksi (ks. SNA 93, kohta 12.70). 2.188 Varastojen arvonmuutoksen eri osatekijöiden ja varastoitujen tuotteiden hinnanvaihteluun vaikuttavien eri tekijöiden vuoksi suositellaan kahden menetelmän käyttöä, etenkin koska hallussapitovoittoja ja -tappioita on vaikea rajata pois kausituotoksen arvottamisesta. Menetelmät eroavat toisistaan varastointitoiminnon tulkinnassa sekä siinä, milloin varastoitujen tavaroiden varastoinnista johtuva arvon muutos on kirjattava. Ensimmäinen menetelmä on vertailumenetelmä, jota on syytä soveltaa maatalouden kausituotteiden tuotoksen ja niiden varastomuutosten arvottamisessa. Toista menetelmää voidaan soveltaa erityistapauksissa (pääasiassa sellaisiin tuotteisiin, joiden hintakehitystä on vaikea ennustaa). 2.189 Vertailumenetelmässä varastojen muutos määritellään tietyn vuoden tuotoksen arvon ja saman vuoden myyntien (ja muun käytön) arvon väliseksi erotukseksi ( 38 ). Menetelmä perustuu oletukseen, jonka mukaan varastot ovat tyhjentyneet markkinointivuoden päättyessä (seuraavan kalenterivuoden ensimmäisen vuosipuoliskon loppuun mennessä). Satona korjattu kokonaistuotos arvotetaan menetelmässä suoraan vuonna t käyttämällä markkinointivuoden (t/t+1) painotettua keskihintaa ja vähentämällä näin arvotetusta kokonaistuotoksesta sadonkorjuuvuotta vastaavan kalenterivuoden t kokonaismyyntien (ja muun käytön) arvo ( 39 ) hintoihin, jotka ovat käytössä myyntien (tai muun käytön) ajankohtana. 2.190 Menetelmässä varastointitoimintoa pidetään siis tavaroiden hintaa varastoinnin aikana nostavana tekijänä, joten varastointitoiminto ja toiminnon vaikutus tuotteiden hintaan erotetaan menetelmässä toisistaan. Varastoinnista johtuva arvonnousu ”käytetään etukäteen”, koska se kohdennetaan vuoden t tuotokseen (toisin sanoen sadonkorjuuvuoden tuotokseen, vaikka myynnit jakautuisivat kahdelle kalenterivuodelle). Hintakehitys voidaan ennakoida melko varmasti, koska se on seurausta melko säännöllisistä ja helposti ennustettavista muutoksista (ks. kohta 2.186). 2.191 Vertailumenetelmän soveltamisen ansiosta voidaan minimoida nimellisten hallussapitovoittojen ja -tappioiden sisältyminen tuotoksen mittaukseen. Menetelmän avulla voidaan varmistaa, että tuotoksen arvo ja määrä lasketaan yhdenmukaisella tavalla ja ettei tuotosta tarvitse kirjata keskeneräisten töiden perusteella (jolloin tarvitaan tietoja varastojen määristä ja hinnoista kalenterivuoden alussa ja lopussa). Menetelmä myös helpottaa tilien laatimista kiinteisiin hintoihin. 2.192 Toista menetelmää suositellaan käytettäväksi sellaisissa erityistapauksissa, joissa tuotteiden hinnat ovat vaikeasti ennustettavissa (kuten hedelmien, vihannesten, perunoiden ja oliiviöljyn), ja joissa maatiloilla varastoidut tuotemäärät ovat taloudellisesti merkittäviä. Nimellisiä hallussapitovoittoja ja -tappioita ei tässä menetelmässä rajata yhtä tiukasti pois tuotosta laskettaessa kuin menetelmäsuosituksessa, ja varastointitoimintoa pidetään siinä tuotantoprosessin ajallisena jatkeena. Varastoitujen tuotteiden hinnannousut otetaan huomioon viiveellä ja kohdennetaan sille vuodelle, jona tuotteet varastoidaan. 2.193 Tämän toisen menetelmän mukaan kausituotteiden tuotos saadaan suoraan laskemalla yhteen myynnit, muu käyttö ja varastojen muutokset. Varastojen muutokset arvioidaan arvottamalla tilikauden alun ja lopun varastot niiden käypiin hintoihin. 2.194 On syytä huomata, että nämä kaksi menetelmää poikkeavat toisistaan varastojen muutosten mittaamisessa mutta eivät myyntien arvottamisessa (myynnit arvotetaan varastosta poistumisen ajankohdan perushintoihin). e) Viinin varastojen muutokset (samalla tilalla tuotetuista rypäleistä valmistettu viini) 2.195 Viini on tuote, joka yleensä varastoidaan useiksi vuosiksi kypsymään. Viinin laatu muuttuu varastoinnin aikana. Viinin varastointia maatilalla voidaan pitää viinin valmistusprosessin jatkeena, sillä varastosta poistuva viini on erilaista kuin varastoitava viini. Varastoitua viiniä on siis syytä pitää keskeneräisenä työnä ja todettua arvonnousua tuotoksen lisäyksenä, jota mitataan ajan myötä jatkuvasti. 2.196 Viinin arvon muutos voi johtua kolmesta tekijästä: laadun muutoksesta, tarjonnan ja kysynnän rakenteen muutoksista (toisin sanoen nuorten ja kypsyneiden viinien välisistä suhteellisista hinnoista) ja yleisestä hintojen noususta. Kahdesta ensimmäisestä tekijästä johtuvat viinin arvon muutokset on otettava huomioon tuotoksen laskennassa, kun taas yleisestä viinin hintojen noususta johtuvan viinin hinnannousun ei pitäisi heijastua tuotannon arvoon, vaan sitä olisi käsiteltävä hallussapitovoittona (joka kirjataan uudelleenarvotustilille). 2.197 Viinin arvon nousu olisi kirjattava tuotoksen arvoon säännöllisesti koko viinin kypsymisprosessin ajan. Tätä varten vaaditaan kuitenkin paljon viinivarastoja koskevaa rakennetietoa, joka perustuu viinin tuotantovuosiin, laatuun, tuotantoalueeseen ja eri viinien hintakehitykseen. Koska näitä tietoja ei yleensä ole saatavilla jäsenvaltioissa, on kehitetty kaksi käytännön menetelmää, joiden avulla viinin kypsymisen aikaansaama viinin arvonnousu voidaan likimain arvioida maatalouden taloustileillä. Vaikka menetelmät eivät ole käsitteiltään kovin täsmällisiä, niitä voidaan silti nykytilanteessa pitää hyväksyttävinä, kun otetaan huomioon tietojen saatavuus. Kunkin jäsenvaltion valinta on riippuvainen sen viininvalmistusteollisuuden rakenteesta ja tilastojärjestelmästä. 2.198 Viinin kypsymisen aikaansaaman arvonnousun huomioon ottaminen ennalta: Ensimmäisessä menetelmässä tuottajan varastoihin kypsymään tuleva uusi viinierä arvotetaan käyttämällä jälkimmäisellä vuosipuoliskolla todettuja kypsyneiden viinien myyntihintoja. Odotettavissa oleva arvonnousu siis ennakoidaan satovuoden tuotoksessa. Arvonnousu on vain osittaista, koska viinejä ei arvoteta niiden todelliseen myyntihintaan, vaan muiden samantyyppisten mutta kypsyneempien viinien hintaan. Varastoon kypsymään tulevien viinierien arvottamisessa käytetyn hinnan ja niiden todellisen myyntihinnan erotusta ei kirjata tuotoksen arvoon, koska se tulkitaan hallussapitovoitoksi (erotukseen sisältyy inflaatiovaikutuksia). Koska menetelmässä ei tehdä eroa varastoitujen tai myytyjen viinien satovuosien välillä, laatuviinimarkkinoiden oletetaan olevan yhtenäiset eriikäisten viinien osalta. 2.199 Viinin kypsymisen huomioon ottaminen viipeellä: Toisessa menetelmässä varastoitavat viinierät arvotetaan rypäleiden korjuuajankohtana voimassa olevaan ”kypsymättömien” viinien hintaan ja lisäys (toisin sanoen kypsymisestä johtuva hinnannousu, johon ei sisälly yleisen hintakehityksen vaikutusta viinin hintaan) kirjataan keskeneräisiin töihin vasta kypsyneen viinin myyntihetkellä. Koska myynnit arvotetaan vuoden keskihintaan, satovuoden ja myyntivuoden välinen arvonnousu kirjataan kokonaisuudessaan myyntivuoden tuotokseen (ei siis useammalle ajanjaksolle jaettuna). Menetelmä edellyttää enemmän tietoja viinivarastojen rakenteesta, koska siinä oletetaan, että varastojen jakauma (ja varastosta poistuvien tuotteiden määrä) tiedetään joka satovuodelta. Menetelmän avulla voidaan kuitenkin saada tarkempi käsitys eri vuosikertojen myynneistä ja varastoista. 2.200 Kumpikaan edellä kuvatuista käytännön menetelmistä ei salli viinin kypsymisestä johtuvan arvonnousun jakamista ajan suhteen, sillä toinen niistä kirjaa arvonnousun ennakolta ja toinen viipeellä. Epäkohtaa voidaan kuitenkin pitää melko pienenä molemmissa tapauksissa, jos kypsyneen viinin tuotannossa oletetaan olevan tiettyä ajallista vakautta. Ensimmäinen menetelmä on suositeltavampi silloin, kun viinin keskimääräinen kypsymisajanjakso on lyhyt. 3. Eläinten kirjaaminen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen tai varastojen muutoksiin 2.201 Kuten kohdissa 2.140 ja 2.151 on mainittu, eläinmäärien muutokset (maataloustilastollisiin tarkoituksiin) kirjataan eläintyypin mukaan joko kiinteän pääoman bruttomuodostuksena tai varastojen muutoksena. a) Määritelmä 2.202 Eläinpääoman bruttomuodostus koskee sellaisia eläimiä, toisin sanoen kiinteitä varoja, joita käytetään toistuvasti ja jatkuvasti tuotantoprosessissa. Eläimet kasvatetaan tuotosta varten, jonka ne antavat säännöllisesti. Näihin eläimiin sisältyvät muun muassa siitoseläimet, lypsykarja, työeläimet, lampaat ja muut villantuotantoa varten kasvatetut eläimet. Varastoina käsiteltävät eläimet sitä vastoin ovat kuluvalla tai edellisellä tilinpitojaksolla tuotettuja eläimiä, joita pidetään myyntiä tai muita myöhempiä tuotantotarkoituksia varten. Ne sisältävät lihan vuoksi kasvatetut eläimet kuten teuraseläimet ja siipikarjan. b) Eläinten tuonnin kirjaaminen 1. Kiinteinä varoina käsiteltävät eläimet: 2.203 Jos eläimet voidaan tuontihetkellä selkeästi tunnistaa kiinteiksi varoiksi, ne kirjataan vain kiinteän pääoman bruttomuodostukseen hankintoina (ks. kohdat 2.149 ja 2.150). Luonnollisesti vain maataloustoimialan ostamat eläimet kirjataan maatalouden kiinteän pääoman bruttomuodostukseen, johon ei esimerkiksi kirjata yksityiskäyttöön ostettuja ratsuhevosia tai muuhun käyttötarkoitukseen hankittuja eläimiä. 2. Varastoina käsiteltävät eläimet: 2.204 Jos eläimet sitä vastoin voidaan tuontihetkellä selkeästi tunnistaa varastoina käsiteltäviksi eläimiksi (esimerkiksi teuraseläimet), niiden tuonti katsotaan lisäykseksi keskeneräisten töiden varastoon, joten se on vähennettävä myynneistä (negatiiviset myynnit) tuotoksen laskennassa (ks. kohta 2.069). 3. Noudatettava käytäntö: 2.205 Näitä kahta eläinluokkaa on käytettävissä olevien tietolähteiden perusteella usein vaikea erottaa selkeästi toisistaan. Kaikkien tuotujen eläinten arvo (kiinteiksi varoiksi tai varastoiksi luokitellut eläimet lukuun ottamatta välittömästi teurastettavia eläimiä) on tämän vuoksi vähennettävä myynneistä tuotoksen laskennassa. Jos ne jossakin vaiheessa siirretään tuotantoeläinten joukkoon (eli kiinteisiin varoihin), ne kirjataan omaan käyttöön tuotettuina kiinteinä pääomatavaroina sillä viiteajanjaksolla, jona siirto toteutetaan (samaan tapaan kuin kotimaassa tuotetut ja kasvatetut eläimet, jotka siirretään tuotantoeläinten joukkoon) (ks. kohdat 2.069 ja 2.070). 2.206 On syytä huomata, että suoraan teurastettaviksi tuodut eläimet kirjataan kotimaisten teurastamojen tuontina, eikä niitä kirjata maatalouden taloustileille, koska nämä tilit kuvaavat ainoastaan kotimaista maataloustuotosta. c) Maatalousyksiköiden välisen eläinten kaupan kirjaaminen 2.207 Kiinteiksi varoiksi luokitellut eläimet: Näiden eläinten kauppa kirjataan kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kiinteiden varojen hankintoina ja luovutuksina (omistusoikeuden siirtokustannukset kirjataan ostajan hintaan). Jos osto ja myynti ajoittuvat samalle tilikaudelle, virrat kumoavat toisensa, ja kiinteän pääoman bruttomuodostukseen kirjataan ainoastaan omistusoikeuden siirtoon liittyvät palvelut (ks. kohta 2.068). 2.208 Varastoina käsiteltävät eläimet: Myynnit ja ostot kirjataan vain silloin, kun ne ajoittuvat kahdelle eri tilikaudelle. Kauppaan liittyvät palvelut, jotka sisältyvät ostajan hintaan, on vähennettävä kokonaistuotoksesta, jos kauppa ajoittuu samalle tilinpitojaksolle (ks. kohta 2.067). 2.209 Koska maatalousyksiköiden väliseen eläinten kauppaan ja eläinten tuontiin sovelletaan erityismenettelyä, nimikkeeseen ”Eläimet ja eläintuotteet” ei sisälly välituotekäyttöä. d) Muut kuin maatalouseläimet 2.210 Kilpahevosten, ratsuhevosten, koirien, kissojen, häkkilintujen, eläintarhojen ja sirkusten eläinten sekä härkätaisteluissa käytettävien härkien kasvatus sisältyy maataloustoimialan määritteleviin toimintoihin siitä riippumatta, kasvatetaanko eläimiä siitoseläimiksi, lihantuotantoon, vapaa-ajan käyttöön vai urheilutarkoituksiin (ks. kohta 1.78). Näiden eläinten käyttö palvelujen tuottamiseen sisältyy maataloustoimialaan ainoastaan silloin, kun maatalousyksikkö harjoittaa kyseisiä toimintoja erottamattomina sivutoimintoina. Maataloustoimintaa ainoastaan vapaa-ajan toimintana harjoittavien yksiköiden harjoittamaa muiden kuin maatalouseläinten kasvatusta ei pidetä maataloustoimialaan kuuluvana toimintona (ks. kohta 1.24). 2.211 Kyseisiä eläimiä voidaan myydä: — kotitalouksille, jolloin näihin eläimiin liittyvät myynnin jälkeiset taloustoimet eivät sisälly maatalouden taloustileille, — muille toimialoille: esimerkiksi vahtikoira, sirkuseläin tai kilpahevonen, jotka tässä tapauksessa kuuluvat ostajatoimialan kiinteän pääoman muodostukseen.