2007D0589 — FI — 21.09.2011 — 003.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

►B KOMISSION PÄÄTÖS, tehty 18 päivänä heinäkuuta 2007, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisten ohjeiden vahvistamisesta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia varten (tiedoksiannettu numerolla K(2007) 3416) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (2007/589/EY) (EYV L 229, 31.8.2007, p.1)

Muutettu:









▼B

KOMISSION PÄÄTÖS,

tehty 18 päivänä heinäkuuta 2007,

Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisten ohjeiden vahvistamisesta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia varten

(tiedoksiannettu numerolla K(2007) 3416)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(2007/589/EY)







EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13 päivänä lokakuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY ( 1 ) ja erityisesti sen 14 artiklan 1 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Tässä päätöksessä säädettyjen ohjeiden mukainen kasvihuonekaasupäästöjen kattava, johdonmukainen, avoin ja täsmällinen tarkkailu ja raportointi on olennaista direktiivissä 2003/87/EY vahvistetun kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toiminnan kannalta. (2) Kasvihuonekaasujen päästökauppajärjestelmän ensimmäisen soveltamiskauden (vuosi 2005) aikana toiminnanharjoittajat, todentajat ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ovat koonneet ensimmäisiä kokemuksia tarkkailusta, todentamisesta ja raportoinnista Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY mukaisten ohjeiden vahvistamisesta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia varten 29 päivänä tammikuuta 2004 tehdyn komission päätöksen 2004/156/EY ( 2 ) mukaisesti. (3) Päätöksen 2004/156/EY uudelleentarkastelun jälkeen oli selvää, että kyseisessä päätöksessä säädettyjä ohjeita on muutettava useiden eri asioiden osalta, jotta ohjeet olisivat selkeämmät ja kustannustehokkaammat. Koska muutoksia on paljon, on asianmukaista korvata päätös 2004/156/EY. (4) On asianmukaista helpottaa ohjeiden soveltamista laitoksissa, joiden keskimääräiset todennetut ja raportoidut päästöt edellisen päästökauppakauden aikana olivat alle 25 000 tonnia fossiilisista polttoaineesta peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa, sekä lisätä yhdenmukaisuutta ja selventää teknisiä kysymyksiä. (5) Soveltuvin osin on otettu huomioon hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin IPCC:n, kansainvälisen standardoimisjärjestön ISO:n, Maailman elinkeinoelämän kestävän kehityksen neuvoston WBCSD:n ja Maailman luonnonvarain instituutin WRI:n kehittämät kasvihuonekaasujen tarkkailua koskeva ohjeet. (6) Niiden tietojen avulla, jotka toiminnanharjoittajat toimittavat tämän päätöksen mukaisesti, olisi helpotettava direktiivin 2003/87/EY mukaisesti raportoitujen päästöjen vertaamista epäpuhtauksien päästöjä ja siirtoja koskevan eurooppalaisen rekisterin perustamisesta ja neuvoston direktiivien 91/689/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta 18 päivänä tammikuuta 2006 annetulla asetuksella (EY) N:o 166/2006 ( 3 ) perustettuun epäpuhtauksien päästöjä ja siirtoja koskevaan eurooppalaiseen rekisteriin (EPRTR) ilmoitettuihin päästöihin sekä kansallisiin inventaareihin ilmoitettuihin päästöihin käyttäen hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin IPCC:n päästölähdeluokituksia. (7) Jos tarkkailumenetelmien yleistä kustannustehokkuutta lisätään vaarantamatta kuitenkaan raportoitujen päästötietojen tarkkuutta ja tarkkailumenetelmien yleistä luotettavuutta, toiminnanharjoittajien ja toimivaltaisten viranomaisten pitäisi voida täyttää direktiivin 2003/87/EY mukaiset velvollisuutensa merkittävästi alhaisemmilla kustannuksilla. Tämä koskee erityisesti puhtaita biopolttoaineita käyttäviä laitoksia sekä vähän päästöjä aiheuttavia laitoksia. (8) Raportointivaatimukset ovat direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan vaatimusten mukaisia. (9) Tarkkailusuunnitelmien vaatimuksia on selvennetty ja tiukennettu luotettavan raportoinnin ja luotettavien todentamistulosten varmistamiseksi. (10) Liitteessä I oleva taulukko 1, jossa vahvistetaan vähimmäisvaatimukset, olisi otettava pysyvästi käyttöön. Taulukkoon dokumentoituja tietoja on tarkasteltu uudelleen jäsenvaltioiden, toiminnanharjoittajien ja todentajien keräämien tietojen perusteella ottaen huomioon muutokset, jotka on tehty säännöksiin direktiivin 2003/87/EY liitteessä I lueteltujen toimintojen poltosta aiheutuvien päästöjen osalta sekä toimintokohtaiset ohjeet; taulukossa esitettävät tiedot perustuvat nyt sekä kustannustehokkuuteen että tarkkuuteen. (11) Spesifisten tai monimutkaisten laitosten päästöjen tarkkailua varten otetaan käyttöön vaihtoehtoisena tapana laitoksen oma tarkkailumenetelmä (fall-back approach) ja siihen liittyvät epävarmuuden vähimmäisraja-arvot; laitoksen oma tarkkailumenetelmä perustuu siihen, että laitosten ei tarvitse soveltaa määrittämistasoon perustuvaa menetelmää vaan ne voivat suunnitella täysin niille räätälöidyn tarkkailumenetelmän. (12) Direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan kuuluviin laitoksiin tulevaa tai niistä poistuvaa siirrettyä tai polttoaineeseen sisältyvää hiilidioksidia koskevia säännöksiä on selvennetty ja tiukennettu, jotta parannettaisiin yhdenmukaisuutta Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastonmuutosta koskevan yleissopimuksen Kioton pöytäkirjan mukaisten jäsenvaltioiden raportointivaatimusten kanssa. (13) Oletuspäästökertoimien luetteloa on laajennettu ja ajantasaistettu hallitusten välisen ilmastonmuutospaneelin vuonna 2006 antamien ohjeiden, jäljempänä IPCC-ohjeet, mukaisesti. Luetteloon on myös lisätty useiden polttoaineiden tehollisten lämpöarvojen viitearvot IPCC-ohjeiden mukaisesti. (14) Kontrollointia ja todentamista koskevaa osiota on tarkasteltu uudelleen ja tarkistettu, jotta osion käsitteellistä ja kielellistä yhdenmukaisuutta Euroopan akkreditointielinten yhteistyöjärjestön, Euroopan standardointikomitean CEN:in ja Kansainvälisten standardoimisjärjestön ISO:n kehittämien ohjeiden kanssa voitaisiin parantaa. (15) Polttoaineen ja materiaalin ominaisuuksien määrittelyn osalta on selvennetty analyysilaboratorioista sekä online-kaasuanalysaattoreista saatujen tulosten käyttöä koskevia vaatimuksia ottaen huomioon ensimmäisellä päästökauppakaudella saadut kokemukset näiden vaatimusten täytäntöönpanosta jäsenvaltioissa. Tässä päätöksessä säädetään myös näytteenottomenetelmiin ja näytteenottotaajuuteen liittyvistä lisävaatimuksista. (16) Sellaiset laitokset, joiden fossiilisesta polttoaineesta peräisin olevat hiilidioksidipäästöt ovat alle 25 000 tonnia vuodessa, on vapautettu tiettyjen kaikkia laitoksia koskevien erityisvaatimusten soveltamisesta näiden laitosten kustannustehokkuuden parantamiseksi. (17) Hapettumiskertoimien käyttö tarkkailumenetelmien yhteydessä on nyt valinnaista polttoprosessien yhteydessä. Hiilimustaa tuottavissa laitoksissa ja kaasunkäsittelyterminaaleissa voidaan käyttää massatasemenetelmää. Soihdutuspäästöjen määrittelemiseen liittyviä epävarmuusvaatimuksia on alennettu, koska näiden laitosten tekniset olosuhteet ovat hyvin spesifiset. (18) Massatasemenetelmää ei saisi sisällyttää direktiivin 2003/87/EY liitteessä I lueteltujen öljynjalostamojen toimintokohtaisiin ohjeisiin, koska ensimmäisellä raportointikaudella dokumentoitiin saavutettavissa olevaan tarkkuuteen liittyviä ongelmia. Katalyyttisen krakkauksen katalyytin regenerointi ja muu katalyytin regenerointi sekä Flexi Cokerista aiheutuvia päästöjä koskevat ohjeet on tarkistettu, jotta niissä otettaisiin huomioon kyseisten laitosten erityiset tekniset olosuhteet. (19) Massatasemenetelmän soveltamista koskevia säännöksiä ja raja-arvoja on tiukennettu hiiltä, kuonaa, rautaa ja terästä tuottavien laitosten osalta. Ohjeisiin on lisätty IPCC-ohjeiden mukaiset päästökertoimet. (20) Sementtiklinkkeriä ja kalkkia tuottavia laitoksia koskevat termit ja menetelmät on saatettu vastaamaan tämän päätöksen soveltamisalaan kuuluvien alojen kaupallisia menettelyjä. Toimintotietojen, päästökertoimien ja muuntokertoimien käyttö on yhdenmukaistettu muiden direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan kuuluvien toimintojen kanssa. (21) Lasiteollisuuden laitoksiin sovellettavista erillisistä päästökertoimista on säädetty liitteessä IX. (22) Keraamisen teollisuuden laitosten raaka-aineiden kalsinoinnista aiheutuviin päästöihin liittyviä epävarmuusvaatimuksia on väljennetty, jotta voitaisiin ottaa paremmin huomioon tapaukset, joissa savi on peräisin suoraan louhoksista. Pelkästään tuotokseen perustuvaa menetelmää ei pitäisi enää käyttää, koska sen soveltamismahdollisuudet ovat rajalliset, kuten ensimmäisen raportointikauden aikana huomattiin. (23) Direktiivin 2003/87/EY 14 ja 24 artiklan sekä liitteen IV mukaisten mittaukseen perustuvien tarkkailumenetelmien yhdenmukaisen käytön helpottamiseksi olisi otettava käyttöön ohjeet, jotka koskevat päästöjen määrittämistä jatkuvatoimisella päästömittausjärjestelmällä, (24) Tässä päätöksessä ei käsitellä hiilidioksidin talteenottoon ja varastointiin liittyviä toimintoja, vaan niistä säädetään direktiivin 2003/87/EY muutoksessa, tai kyseiset toiminnot sisällytetään direktiiviin sen 24 artiklan mukaisesti. (25) Tämän päätöksen liitteissä olevissa ohjeissa vahvistetaan direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetelluista toiminnoista aiheutuvien kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia koskevat tarkistetut yksityiskohtaiset perusteet. Perusteet on yksilöity niihin liittyvien toimintojen mukaisesti ja ne perustuvat edellä mainitun direktiivin liitteessä IV vahvistettuihin tarkkailua ja raportointia koskeviin periaatteisiin, ja niitä olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen. (26) Direktiivin 2003/87/EY 15 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että toiminnanharjoittajien toimittamat päästöraportit todennetaan mainitun direktiivin liitteessä V esitettyjen perusteiden mukaisesti. (27) Tarkoituksena on, että tässä päätöksessä vahvistettuja ohjeita tarkastellaan uudelleen kahden vuoden kuluessa päätöksen soveltamispäivästä. (28) Tässä päätöksessä säädetyt toimenpiteet ovat päätöksen 93/389/ETY ( 4 ) 8 artiklalla perustetun komitean lausunnon mukaiset, sekä katsoo seuraavaa: ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:







▼M4

1 artikla

Tämän päätöksen liitteissä I–XIV ja XVI–XXIV vahvistetaan tarkkailua ja raportointia koskevat ohjeet niitä kasvihuonekaasupäästöjä varten, jotka aiheutuvat direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetelluista toiminnoista sekä 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteisön järjestelmään sisällytetyistä toiminnoista.

Direktiivin 2003/87/EY 3 e ja 3 f artiklassa tarkoitettuun hakemukseen tarvittavien ilmailutoiminnan tonnikilometritietojen tarkkailua ja raportointia koskevat ohjeet esitetään liitteessä XV. Ohjeet perustuvat edellä mainitun direktiivin liitteessä IV vahvistettuihin periaatteisiin.

▼B

2 artikla

Kumotaan päätös 2004/156/EY 3 artiklassa mainitusta päivämäärästä alkaen.

3 artikla

Tätä päätöstä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2008.

4 artikla

Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.









LIITELUETTELO

Liite I Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitetuista laitoksissa harjoitettavista toiminnoista peräisin olevia poltosta aiheutuvia päästöjä koskevat ohjeet ▼M4 Liite II Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetelluista toiminnoista peräisin olevia poltosta aiheutuvia päästöjä koskevat ohjeet ▼B Liite III Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettuja öljynjalostamoja koskevat toimintokohtaiset ohjeet ▼M4 Liite IV Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua koksin tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite V Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua metallimalmin pasutusta ja sintrausta koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite VI Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua raakaraudan tai teräksen tuotantoa, mukaan luettuna jatkuva valu, koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite VII Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua sementtiklinkkerin tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite VIII Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua kalkin tuotantoa tai dolomiitin tai magnesiitin kalsinointia koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite IX Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua lasin tuotantoa tai eristysmateriaalin valmistusta mineraalivillasta koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite X Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua keraamisten tuotteiden valmistusta koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XI Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua massan ja paperin tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XII Ohjeet kasvihuonekaasujen päästöjen tai siirretyn määrän määrittämiselle jatkuvatoimisten päästömittausjärjestelmien avulla ▼M1 Liite XIII Typpihapon, adipiinihapon, kaprolaktaamin ja glyoksaalin ja glyoksyylihapon tuotannosta aiheutuvien typpioksiduulipäästöjen (N2O) määrittämistä koskevat toimintokohtaiset ohjeet ▼M2 Liite XIV Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettujen ilmailutoimintojen päästöjen määrittämistä koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XV Direktiivin 2003/87/EY 3 e tai 3 f artiklassa tarkoitettuun hakemukseen tarvittavien ilmailutoimintojen tonnikilometritietojen määrittämistä koskevat toimintokohtaiset ohjeet ▼M3 Liite XVI Toimintokohtaiset ohjeet niiden kasvihuonekaasupäästöjen määrittämiselle, joita aiheutuu hiilidioksidin talteenotosta hiilidioksidin siirtoa sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2009/31/EY ( 5 ) sallitussa varastointipaikassa tapahtuvaa varastointia varten Liite XVII Toimintokohtaiset ohjeet niiden kasvihuonekaasupäästöjen määrittämiselle, joita aiheutuu hiilidioksidin kuljetuksesta putkistossa direktiivissä 2009/31/EY sallitussa varastointipaikassa tapahtuvaa geologista varastointia varten Liite XVIII Toimintokohtaiset ohjeet direktiivissä 2009/31/EY sallitussa varastointipaikassa tapahtuvaa hiilidioksidin geologista varastointia varten ▼M4 Liite XIX Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua kalsinoidun soodan ja natriumbikarbonaatin tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XX Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua ammoniakin tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XXI Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua vedyn ja synteesikaasun tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XXII Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua suurissa erissä tuotettavien orgaanisen kemian kemikaalien tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XXIII Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua rautametallin ja muiden metallien tuotantoa koskevat toimintokohtaiset ohjeet Liite XXIV Direktiivin 2003/87/EY liitteessä I tarkoitettua primaarialumiinin tuotantoa ja jalostusta koskevat toimintokohtaiset ohjeet ▼B









LIITE I

YLEISET OHJEET

SISÄLLYSLUETTELO 1. Johdanto 2. Määritelmät 3. Tarkkailu- ja raportointiperiaatteet 4. Kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailu 4.1 Soveltamisala 4.2 Laskentaan ja mittauksiin perustuvat menetelmät 4.3 Tarkkailusuunnitelma 5. CO2-päästöjen laskentamenetelmät 5.1 Laskentakaavat 5.2 Määrittämistasot 5.3 Kiinteiden laitosten omat tarkkailumenetelmät 5.4 Kiinteiden laitosten toimintotiedot 5.5 Päästökertoimet 5.6 Hapettumis- ja muuntokertoimet 5.7 Siirretty hiilidioksidi 6. Kiinteissä laitoksissa käytettävät mittauksiin perustuvat menetelmät 6.1 Yleistä 6.2 Mittauksiin perustuvissa menetelmissä sovellettavat määrittämistasot 6.3 Muut menettelyt ja vaatimukset 7. Epävarmuuden arviointi 7.1 Laskenta 7.2 Mittaus 8. Raportointi 9. Tietojen säilyttäminen 10. Kontrollointi ja todentaminen 10.1 Tietojen hankinta ja käsittely 10.2 Toiminnanharjoittajan tiedonhallinnan kontrollointi 10.3 Kontrollointitoimet 10.3.1 Menettelyt ja vastuut 10.3.2 Laadunvarmistus 10.3.3 Uudelleentarkastelut ja tietojen validointi 10.3.4 Ulkoistetut prosessit 10.3.5 Korjaukset ja korjaavat toimet 10.3.6 Tulokset ja dokumentaatio 10.4 Todentaminen 10.4.1 Yleiset periaatteet 10.4.2 Todentamismenetelmät 11. Päästökertoimet 12. Luettelo CO2-neutraaleista biomassoista 13. Toimintokohtaisten tietojen ja kertoimien määrittäminen 13.1 Polttoaineiden tehollisten lämpöarvojen ja päästökertoimien määrittäminen 13.2 Toimintokohtaisten hapettumiskertoimien määrittäminen 13.3 Prosessin päästökertoimien, muuntokertoimien ja koostumustietojen määrittäminen 13.4 Biomassaosuuden määrittäminen 13.5 Polttoaineen ja materiaalin ominaisuuksien määrittämistä ja jatkuvatoimisia päästömittauksia koskevat vaatimukset 13.5.1 Akkreditoitujen laboratorioiden käyttö 13.5.2 Muiden kuin akkreditoitujen laboratorioiden käyttö 13.5.3 Online-kaasuanalysaattorit ja kaasukromatografit 13.6 Näytteenottomenetelmät ja analyysitaajuus 14. Raportin muoto 14.1 Laitoksen tunnistustiedot 14.2 Laitoksen toiminnot ja päästöt pääkohdittain 14.3 Poltosta aiheutuvat päästöt (laskenta) 14.4 Prosessipäästöt (laskenta) 14.5 Massatasemenetelmä 14.6 Mittausmenetelmä 14.7. Typpihappo-, adipiinihappo-, kaprolaktaami-, glyoksaali- ja glyoksyylihappotehtaiden N2O-päästöjen raportointi 14.8. Primaarialumiinin Tuotannon Pfc-Päästöjen Raportointi 15. Raportointiluokat 15.1 IPCC:n raportointilomake 15.2 EPRTR-asetuksen IPPC-päästölähdeluokkien koodit 16. Vähän päästöjä aiheuttavia laitoksia koskevat vaatimukset

1. JOHDANTO

Tämä liite sisältää direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetelluista toiminnoista syntyvien ja niihin liittyvien kasvihuonekaasujen päästöjä koskevaa tarkkailua ja raportointia koskevat yleiset ohjeet. Muita toimintokohtaisiin päästöihin sovellettavia ohjeita on ►M4 liitteissä II–XI ja liitteissä XIII–XXIV ◄ .

2. MÄÄRITELMÄT

▼M2

Tässä liitteessä ja ►M4 Liitteissä II–XXIV ◄ sovelletaan direktiivin 2003/87/EY määritelmiä. Tämän liitteen soveltamiseksi tarkoitetaan kuitenkin ”toiminnanharjoittajalla” direktiivin 2003/87/EY 3 artiklan f alakohdassa tarkoitettua toiminnanharjoittajaa ja mainitun artiklan o alakohdassa tarkoitettua ilma-aluksen käyttäjää.

▼B

1) Lisäksi sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”toiminnoilla” tarkoitetaan direktiivin 2003/87/EY liitteessä I lueteltuja toimintoja; b) ”toimivaltaisella viranomaisella” tarkoitetaan direktiivin 2003/87/EY 18 artiklan mukaisesti nimettyä toimivaltaista viranomaista tai nimettyjä toimivaltaisia viranomaisia; ▼M2 c) ”päästölähteellä” tarkoitetaan laitokseen sisältyvää eriteltävissä olevaa prosessia tai muuta kohdetta, josta relevantteja kasvihuonekaasupäästöjä pääsee ympäristöön, tai ilmailutoimintojen osalta yksittäistä ilma-alusta; ▼B d) ”lähdevirralla” tarkoitetaan tiettyä polttoainetyyppiä, raaka-ainetta tai tuotetta, joka aiheuttaa relevantteja kasvihuonekaasupäästöjä yhdessä tai useammassa päästölähteessä sen kulutuksen tai tuotannon takia; ▼M2 e) ”tarkkailumenetelmällä” tarkoitetaan toiminnanharjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän valitsemia menettelyjä laitoksen tai ilmailutoiminnon päästöjen määrittämiseksi; ▼B f) ”tarkkailusuunnitelmalla” tarkoitetaan tietyn ►M2 laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän ◄ tarkkailumenetelmien yksityiskohtaista, täydellistä ja avointa dokumentointia, mukaan luettuina tietojen hankinnan ja tietojen käsittelytoimien dokumentointi ja niiden oikeellisuuden kontrollointijärjestelmä; ▼M2 g) ”määrittämistasolla” tarkoitetaan tiettyä menetelmän elementtiä, jota käytetään toimintotietojen, päästökertoimien, vuotuisten päästöjen, tuntipäästöjen vuotuisen keskiarvon ja hapettumis- tai muuntokertoimien sekä hyötykuorman määrittämisessä; ▼B h) ”vuodella” tarkoitetaan ajanjaksoa, joka kattaa kalenterivuoden 1 päivästä tammikuuta 31 päivään joulukuuta; ▼M2 i) ”raportointikaudella” yhtä kalenterivuotta, jonka aikana päästöjä tai tonnikilometritietoja on tarkkailtava ja niistä on raportoitava; ▼B j) ”päästökauppakaudella” tarkoitetaan usean vuoden jaksoa päästökauppajärjestelmässä (esim. 2005–2007 tai 2008–2012), jota koskevan kansallisen jakosuunnitelman jäsenvaltio antaa direktiivin 2003/87/EY 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti ►M2 ilmailutoimintojen osalta päästökauppakaudella tarkoitetaan mainitun direktiivin 3 c artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua ajanjaksoa. ◄

2) Seuraavia määritelmiä sovelletaan päästöihin, polttoaineisiin ja materiaaleihin: a) ”poltosta aiheutuvilla päästöillä” tarkoitetaan kasvihuonekaasupäästöjä, jotka syntyvät polttoaineen ja hapen eksotermisen reaktion tuloksena; b) ”prosessipäästöillä” tarkoitetaan kasvihuonekaasupäästöjä, jotka eivät ole poltosta aiheutuvia päästöjä ja jotka syntyvät tahallisesti ja tahattomasti aineiden välisten reaktioiden tai aineiden muuntumisen tuloksena, mukaan luettuna metallimalmien kemiallinen tai elektrolyyttinen pelkistäminen, aineiden hajottaminen lämmön avulla ja tuotteina tai raaka-aineina käytettävien yhdisteiden muodostaminen; c) ”polttoaineeseen sisältyvällä hiilidioksidilla” tarkoitetaan hiilidioksidia, joka on osa polttoainetta; d) ”konservatiivisella arviolla” tarkoitetaan sitä, että on määritelty joukko oletuksia sen varmistamiseksi, että vuotuisia kokonaispäästöjä ei aliarvioida; e) ”erällä” tarkoitetaan tiettyä polttoaine- tai materiaalimäärää, josta on otettu edustavat näytteet ja josta on laadittu kuvaus ja joka on siirretty yhtenä kuljetuksena tai siirretään jatkuvatoimisesti tietyn ajanjakson kuluessa; f) ”kaupallisilla polttoaineilla” tarkoitetaan tietyn koostumuksen omaavia polttoaineita, joilla käydään kauppaa usein ja vapaasti, mikäli kyseistä erää koskeva kauppa on tehty taloudellistesti riippumattomien osapuolten välillä, mukaan luettuina kaikki kaupalliset peruspolttoaineet, maakaasu, kevyt ja raskas polttoöljy, hiili ja öljykoksi (petroleum coke); g) ”kaupallisilla materiaaleilla” tarkoitetaan tietyn koostumuksen omaavia materiaaleja, joilla käydään kauppaa usein ja vapaasti, mikäli kyseistä erää koskeva kauppa on tehty taloudellisten riippumattomien osapuolten välillä; ▼M2 h) ”kaupallisilla peruspolttoaineilla” tarkoitetaan kansainvälisesti standardoituja kaupallisia polttoaineita, joiden tehollisen lämpöarvon 95 prosentin luottamusväli on korkeintaan ± 1 prosenttia, mukaan luettuna moottoripolttoöljy, kevyt polttoöljy, bensiini, paloöljy, petroli, etaani, propaani ja butaani, lentopetroli (jet A1 tai jet A), bensiininomainen lentopetroli (Jet B) ja lentobensiini (AvGas). ▼B

3) Mittauksiin sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”tarkkuudella” tarkoitetaan mittaustuloksen ja tietyn suureen todellisen arvon (tai viitearvon, joka on määritetty empiirisesti käyttämällä kansainvälisesti hyväksyttyjä ja jäljitettävissä olevia kalibrointimateriaaleja ja standardimenetelmiä) läheisyyttä, ottaen huomioon sekä satunnaiset että systemaattiset tekijät; b) ”epävarmuudella” tarkoitetaan tekijää, joka liittyy suureen mittaamiseen tai muuhun määrittämiseen ja kuvaa tuloksena saadun arvion oikeellisuutta (mahdollista poikkeamaa todellisesta arvosta); epävarmuutta kuvataan prosentuaalisesti keskiarvon ympärillä ilmoitettuna luottamusvälinä, joka kattaa 95 prosenttia havainnoista; epävarmuustarkastelussa otetaan huomioon sekä systemaattiset että satunnaiset vaihtelut ja mahdollinen havaintojakauman epäsymmetrisyys; c) ”aritmeettisella keskiarvolla” tarkoitetaan kaikkien arvosarjan arvojen summaa jaettuna sarjan arvojen lukumäärällä; d) ”mittauksella” tarkoitetaan joukkoa toimenpiteitä, joiden tavoitteena on suureen arvon määrittely; e) ”mittalaitteella” tarkoitetaan laitetta, joka on tarkoitettu käytettäväksi mittauksissa joko yksinään tai muun laitteen/muiden laitteiden kanssa; f) ”mittausjärjestelmällä” tarkoitetaan täydellistä mittaus- ja muuta välineistöä, kuten muuttujien, esimerkiksi toimintotietojen, hiilipitoisuuden, lämpöarvon tai hiilidioksidipäästöjen päästökertoimien määritykseen käytettyjä näytteenotto- ja tietojenkäsittelylaitteita; g) ”kalibroinnilla” tarkoitetaan toimenpidesarjaa, joiden avulla määritetään tietyissä olosuhteissa mittauslaitteen tai mittausjärjestelmän ilmoittamien, tai kiintomitan tai viitemateriaalin arvojen ja referenssinormaalilla saatujen arvojen väliset suhteet; h) ”jatkuvatoimisilla päästömittauksilla” tarkoitetaan joukkoa toimenpiteitä, joiden tavoitteena on määritellä suureen arvo useita kertoja tunnissa suoritettavilla mittauksilla, soveltaen joko itse kohteessa tapahtuvia mittauksia poistoputkesta tai ekstraktiivisia menetelmiä, joissa mittauslaite sijoitetaan poistoputken lähelle; sillä ei tarkoiteta mittausmenetelmiä, jotka perustuvat yksittäisten näytteiden keräämiseen poistoputkesta; i) ”standardiolosuhteilla” tarkoitetaan 273,15 K:n lämpötilaa (0 oC) ja 101 325 Pa:n painetta, joiden perusteella määritellään standardikuutiometri (Nm3); ▼M3 j) ”mittauspisteellä” tarkoitetaan päästölähdettä, jossa käytetään jatkuvatoimisia päästömittausjärjestelmiä, tai putkiston poikkipinta-alaa, jossa hiilidioksidivirta määritellään käyttämällä jatkuvatoimisia päästömittausjärjestelmiä. ▼B

4) Hiilidioksidipäästöjen laskenta- ja mittausmenetelmiin sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”kohtuuttomilla kustannuksilla” tarkoitetaan toimenpiteestä aiheutuvia kustannuksia, jotka ovat suhteettomia toimivaltaisen viranomaisen vahvistamiin hyötyihin nähden. Määrittämistasojen valinnan osalta raja-arvo voidaan määritellä päästöoikeuksien arvoksi, jotka vastaavat tarkkuustasossa tapahtunutta paranemista. Sellaisten toimenpiteiden osalta, jotka lisäävät raportoitujen päästöjen laatua, mutta joilla ei ole suoraa vaikutusta tarkkuuteen, kohtuuttomat kustannukset voivat vastata osuutta, joka ylittää yhden prosentin viitteellisen raja-arvon laskettuna edellisellä päästökauppakaudella raportoitujen käytettävissä olevien päästötietojen keskimääräisestä arvosta. ►M2 Sellaisten laitosten tai ilma-alusten käyttäjien osalta, joilla ei ole tällaisia historiatietoja, käytetään viitetietona samoja tai vastaavia toimintoja suorittavien edustavien laitosten tai ilma-alusten käyttäjien tietoja, jotka on skaalattu laitosten kapasiteetin mukaisesti; ◄ b) ”teknisesti toteutettavissa olevalla” tarkoitetaan, että toiminnanharjoittaja voi tarvittavassa ajassa hankkia sellaiset tekniset resurssit, jotka ovat tarpeen ehdotetun järjestelmän tarpeiden tyydyttämiseksi; ▼M2 c) ”erittäin vähämerkityksisillä lähdevirroilla” tarkoitetaan toiminnanharjoittajan valitsemaa vähämerkityksisten lähdevirtojen ryhmää, jonka yhteispäästöt ovat enintään kilotonni fossiilisista polttoaineista peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa, tai jonka osuus on alle kaksi prosenttia (enintään 20 kilotonnia fossiilisista polttoaineista peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa) kyseisen laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän hiilidioksidin kokonaispäästöistä ennen siirretyn hiilidioksidin vähentämistä, sen mukaan kumpi arvo on korkeampi absoluuttisina päästöinä mitattuna; ▼B d) ”merkittävillä lähdevirroilla” tarkoitetaan lähdevirtojen ryhmää, joka ei kuulu ryhmään ”vähämerkityksiset lähdevirrat”; ▼M2 e) ”vähämerkityksisillä lähdevirroilla” tarkoitetaan toiminnanharjoittajan valitsemia lähdevirtoja, joiden yhteispäästöt ovat enintään viisi kilotonnia fossiilisista polttoaineista peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa, tai joiden osuus on alle 10 prosenttia (enintään 100 kilotonnia fossiilisista polttoaineista peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa) kyseisen laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän hiilidioksidin kokonaispäästöistä ennen siirretyn hiilidioksidin vähentämistä, sen mukaan kumpi arvo on korkeampi absoluuttisina päästöinä mitattuna; ▼B f) ”biomassalla” tarkoitetaan muuta kuin fossiilista orgaanista ainesta, joka on biologisesti hajoavaa ja on peräisin kasveista, eläimistä tai mikro-organismeista, mukaan luettuina maatalouden, metsätalouden ja niihin liittyvien teollisuuden alojen tuotteet, sivutuotteet, jäämät ja jäte, sekä teollisuus- ja yhdyskuntajätteiden muut kuin fossiiliset orgaaniset osat, jotka ovat biologisesti hajoavia, kuten kaasut ja nesteet, jotka on saatu hajoavasta orgaanisesta aineksesta, joka ei ole fossiilista ja joka on biologisesti hajoavaa; g) ”puhtaalla” tarkoitetaan aineen yhteydessä sitä, että materiaali tai polttoaine koostuu vähintään 97-prosenttisesti (massan suhteen laskettuna) tietystä aineesta tai osasta. Tämä on purum-ilmaisun kaupallinen määritelmä. Biomassan osalta tämä liittyy bioperäisen hiilen osuuteen polttoaineen tai materiaalin sisältämästä hiilen kokonaismäärästä; h) ”energiatasemenetelmällä” tarkoitetaan menetelmää, jolla arvioidaan kattilassa polttoaineena käytetyn energian määrä (käytettävissä olevan lämmön ja hävikin, eli säteilyn, siirtämisen tai savukaasujen kautta menetetyn energian, summa).

5) Kontrollointiin ja todentamiseen sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”kontrolloinnin riskeillä” tarkoitetaan vuotuisessa päästöraportissa esitettävän muuttujan alttiutta aiheuttaa olennaisia väärintulkintoja, joita ei voida estää tai huomata ja korjata ajoissa kontrollointijärjestelmän avulla; b) ”havaintoriskillä” tarkoitetaan riskiä siitä, että todentaja ei havaitse olennaista väärintulkintaa tai olennaista sääntöjenvastaisuutta; c) ”luontaisella riskillä” tarkoitetaan vuotuisessa päästöraportissa olevan tekijän alttiutta aiheuttaa olennaisia väärintulkintoja, olettaen, että siihen liittyviä kontrollointitoimia ei ole toteutettu; d) ”todentamisriskillä” tarkoitetaan riskiä siitä, että todentaja antaa epäasianmukaisen todentajan lausunnon. Todentamisriski riippuu luontaisista riskeistä, kontrollointiriskeistä ja havaintoriskistä; ▼M2 e) ”riittävällä varmuudella” tarkoitetaan suurta, muttei kuitenkaan täydellistä varmuutta, joka ilmaistaan myönteisesti todentajan lausunnossa, siitä, että todennettavana olevassa päästöraportissa ei ole olennaisia väärintulkintoja tai että laitoksessa tai ilma-aluksen käyttäjässä ei todettu olevan olennaisia sääntöjenvastaisuuksia; ▼B f) ”olennaisuustasolla” tarkoitetaan kvantitatiivista kynnysarvoa tai rajakohtaa, jota käytetään määriteltäessä asianmukaista todentajan lausuntoa vuotuisessa päästöraportissa raportoiduista päästötiedoista; ▼M2 g) ”varmuustasolla” tarkoitetaan sitä, miten kiistattomasti todentaja katsoo todentamispäätelmissä osoitetun oikeaksi tai vääräksi, että laitosta tai ilma-aluksen käyttäjää koskevat vuotuisessa päästöraportissa ilmoitetut tiedot eivät johda olennaisiin väärintulkintoihin; h) ”sääntöjenvastaisuudella” tarkoitetaan todennettavana olevan laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän joko tahallista tai tahatonta tekoa tai tällaisen teon tekemättä jättämistä, joka on laitoksen lupaan sisältyvän toimivaltaisen viranomaisen hyväksymän tarkkailusuunnitelman tai direktiivin 2003/87/EY 3 g artiklan vaatimusten vastainen; i) ”oleellisella sääntöjenvastaisuudella” tarkoitetaan sellaista laitoksen lupaan sisältyvän toimivaltaisen viranomaisen hyväksymän tarkkailusuunnitelman tai direktiivin 2003/87/EY 3 g artiklan vaatimustenvastaisuutta, joka voi johtaa siihen, että toimivaltainen viranomainen kohtelee laitosta tai ilma-aluksen käyttäjää eri tavoin; ▼B j) ”olennaisella väärintulkinnalla” tarkoitetaan väärintulkintaa (puutteellisuuksia, totuudenvastaisuuksia ja virheitä, lukuun ottamatta sallittua epävarmuutta) vuotuisessa päästöraportissa, joka todentajan ammattiarvion mukaan voisi vaikuttaa siihen, miten toimivaltainen viranomainen tarkastelee vuotuista päästöraporttia, esimerkiksi jos väärintulkinnat ylittävät olennaisuuden rajan; k) ”akkreditoinnilla” tarkoitetaan todentamisen yhteydessä akkreditointielimen lausuntoa, joka perustuu sen tekemään yksityiskohtaiseen arviointiin perustuvaan päätökseen ja jossa osoitetaan virallisesti todentajan pätevyys ja riippumattomuus suorittaa todentaminen erityisten vaatimusten mukaisesti; l) ”todentamisella” tarkoitetaan toimintoja, jotka todentaja suorittaa voidakseen antaa direktiivin 2003/87/EY 15 artiklassa ja liitteessä V tarkoitetun todentajan lausunnon; m) ”todentajalla” tarkoitetaan toimivaltaista, riippumatonta ja akkreditoitua todentamiselintä tai henkilöä, joka vastaa todentamisprosessin toteuttamisesta ja sitä koskevasta raportoinnista noudattaen yksityiskohtaisia vaatimuksia, jotka jäsenvaltio on vahvistanut direktiivin 2003/87/EY liitteen V mukaisesti.

▼M2

6. Ilmailutoimintojen päästöihin ja tonnikilometritietoihin sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”lähtölentopaikalla” tarkoitetaan lentopaikkaa, josta direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetellun ilmailutoiminnan muodostava lento alkaa; b) ”saapumislentopaikalla” tarkoitetaan lentopaikkaa, johon direktiivin 2003/87/EY liitteessä I luetellun ilmailutoiminnan muodostava lento päättyy; c) ”lentopaikkaparilla” tarkoitetaan lähtölentopaikan ja saapumislentopaikan muodostamaa paria; d) ”massa- ja massakeskiöasiakirjoilla” tarkoitetaan standardien ja suositeltujen käytäntöjen, sellaisina kuin niistä on määrätty Chicagon yleissopimuksen ( 6 ) liitteessä 6 (ilma-aluksen käyttö), kansainvälisissä ja kansallisissa täytäntöönpanomääräyksissä määriteltyjä asiakirjoja sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3922/91 (EU-OPS), sellaisena kuin se on muutettuna 20 päivänä elokuuta 2008 tehdyllä komission asetuksella (EY) N:o 859/2008 liitteessä III olevassa J luvussa tai vastaavissa kansainvälisissä säädöksissä tarkoitettuja asiakirjoja; e) ”matkustajilla” tarkoitetaan lennon aikana ilma-aluksessa olevia henkilöitä miehistön jäseniä lukuun ottamatta; f) ”hyötykuormalla” tarkoitetaan kuljetetun rahdin, postin, matkatavaroiden ja matkustajien kokonaismassaa; g) ”matkalla” tarkoitetaan lähtölentopaikan ja saapumislentopaikan välistä isoympyräreittiä, johon on lisätty kiinteä tekijä 95 km; h) ”tonnikilometrillä” tarkoitetaan yhden kilometrin matkan kuljetettua tonnin hyötykuormaa.

▼M3

7) Hiilidioksidin talteenotosta, kuljetuksesta ja geologisesta varastoinnista aiheutuviin kasvihuonekaasujen päästöihin sovelletaan seuraavia määritelmiä: a) ”hiilidioksidin geologisella varastoinnilla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”hiilidioksidin geologista varastointia”; b) ”varastointipaikalla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua ”varastointipaikkaa”; c) ”varastointikompleksilla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua ”varastointikompleksia”; d) ”hiilidioksidin kuljetuksella” tarkoitetaan hiilidioksidin kuljetusta putkistossa direktiivissä 2009/31/EY sallitussa varastointipaikassa tapahtuvaa geologista varastointia varten; e) ”siirtoverkolla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 22 kohdassa tarkoitettua ”siirtoverkkoa”; f) ”hiilidioksidin talteenotolla” tarkoitetaan toimintaa, jossa kaasuvirroista otetaan talteen muutoin vapautuva hiilidioksidi kuljetettavaksi ja varastoitavaksi geologisesti direktiivissä 2009/31/EY sallittuun varastointipaikkaan; g) ”talteenottolaitoksella” tarkoitetaan laitosta, jossa suoritetaan hiilidioksidin talteenottoa; h) ”hajapäästöillä” tarkoitetaan epäsäännöllisiä tai tahattomia päästöjä lähteistä, joita ei ole paikannettu tai jotka ovat liian hajanaisia tai pieniä, jotta niitä voitaisiin tarkkailla yksitellen; ne ovat peräisin esimerkiksi muutoin tiiviistä tiivisteistä, venttiileistä, välikompressoriasemista ja välivarastointilaitoksista; i) ”tarkoituksellisilla päästöillä” tarkoitetaan päästöjä, jotka tarkoituksellisesti vapautetaan laitoksesta tietyssä sijainniltaan määritellyssä päästökohteessa; j) ”vesipatsaalla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ”vesipatsasta”; k) ”hiilivedyn tehostetulla talteenotolla” tarkoitetaan hiilivedyn talteen ottamista muulla tavoin kuin vettä injektoimalla tai muilla keinoin; l) ”vuodolla” tarkoitetaan direktiivin 2009/31/EY 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua ”vuotoa”.

▼B

3. TARKKAILU- JA RAPORTOINTIPERIAATTEET

Direktiivin 2003/87/EY mukaisessa kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailussa ja raportoinnissa noudatetaan tarkkailun ja raportoinnin tarkkuuden ja todennettavuuden varmistamiseksi seuraavia periaatteita:

▼M1

Kattavuus.Tarkkailun ja raportoinnin on katettava kaikki direktiivin 2003/87/EY liitteessä I mainittuihin ja direktiivin 24 artiklan mukaisesti lisättyihin toimintoihin kuuluvista päästölähteistä ja päästövirroista peräisin olevat ►M2 laitoksen ja ilma-aluksen käyttäjän ◄ prosesseista ja palamisesta aiheutuvat päästöt sekä kaikki kyseisten toimintojen yhteydessä eriteltyjen kasvihuonekaasujen päästöt, välttäen kuitenkin kaksinkertaista laskentaa.

▼B

Johdonmukaisuus.Päästöjen tarkkailun ja raportoinnin on oltava ajan mittaan vertailukelpoisia käyttäen samoja tarkkailumenetelmiä ja tietoja. Tarkkailumenetelmiä voidaan muuttaa näiden ohjeiden mukaisesti, jos raportoitavien tietojen tarkkuus paranee. Tarkkailumenetelmien muutoksille on saatava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä ja ne on dokumentoitava täydellisesti näiden ohjeiden mukaisesti.

Avoimuus.Tarkkailutiedot, mukaan luettuina oletukset, viittaukset, toimintotiedot, päästökertoimet, hapettumiskertoimet ja muuntokertoimet on selvitettävä, tallennettava, koottava, analysoitava ja dokumentoitava tavalla, joka antaa todentajalle ja toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuuden toistaa päästöjen määrittämisprosessi.

▼M2

Oikeellisuus.On varmistettava, etteivät määritetyt päästöt ole systemaattisesti joko todellisten päästöjen ala- tai yläpuolella. Epävarmuutta aiheuttavat tekijät on yksilöitävä, ja ne on poistettava niin pitkälle kuin se on käytännössä mahdollista. On noudatettava asianmukaista huolellisuutta sen takaamiseksi, että päästöjä koskevat laskelmat ja mittaukset ovat mahdollisimman tarkkoja. Toiminnanharjoittajan on huolehdittava siitä, että voidaan varmistaa määritettäviä päästöjä koskevien raporttien totuudenmukaisuus. Päästöjen määrittämisessä on käytettävä asianmukaisia tarkkailumenetelmiä, joista säädetään näissä ohjeissa. Kaikkia raportoitavien tarkkailutietojen mittausvälineitä ja testauksissa käytettäviä muita välineitä on käytettävä asianmukaisesti ja ne on huollettava, kalibroitava ja tarkastettava. Laskentataulukoissa ja muissa tarkkailutietojen tallennukseen ja käsittelyyn käytettävissä välineissä ei saa olla virheitä. Raportoiduissa päästöissä ja niihin liittyvissä tiedoissa ei saa olla olennaisia väärintulkintoja. Tietojen valinnassa ja esitystavassa on vältettävä puolueellisuutta ja niiden on annettava luotettava ja tasapuolinen kuva laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän päästöistä.

▼B

Kustannustehokkuus.Tarkkailumenetelmien valinnassa on tasapainotettava suuremman tarkkuuden mukanaan tuomat parannukset ja sen aiheuttamat lisäkustannukset. Näin ollen päästöjen tarkkailun ja raportoinnin tavoitteena on oltava suurin saavutettavissa oleva tarkkuus, ellei se ole teknisesti mahdotonta toteuttaa tai johda kohtuuttoman suuriin kustannuksiin. ►M2 Tarkkailumenetelmissä on esitettävä toiminnanharjoittajien noudatettavaksi tarkoitetut ohjeet loogisesti ja yksinkertaisesti niin, että vältetään toimien päällekkäisyydet ja otetaan huomioon laitoksessa jo noudatettavat tai ilma-aluksen käyttäjän jo soveltamat järjestelmät. ◄

Totuudenmukaisuus.Käyttäjien on voitava luottaa siihen, että todennettu päästöraportti antaa totuudenmukaisen kuvan asioista, joita siinä ilmoitetaan kuvattavan tai voidaan kohtuudella olettaa kuvattavan.

Päästöjen tarkkailu- ja raportointisuoritusten parantaminen.Päästöraporttien todentamisprosessin on määrä olla tehokas ja luotettava väline, joka tukee laadunvarmistus- ja laadunohjausmenettelyjä ja tarjoaa tietoja, joiden avulla toiminnanharjoittaja voi parantaa päästöjen tarkkailua ja raportointia.

4. KASVIHUONEKAASUPÄÄSTÖJEN TARKKAILU

4.1 SOVELTAMISALA

▼M2

Laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän tarkkailu- ja raportointiprosessiin on sisällytettävä kaikki sellaiset laitoksessa tai ilma-aluksen käyttäjän toimesta suoritettaviin toimintoihin liittyvien päästölähteiden ja/tai lähdevirtojen relevantit kasvihuonekaasujen päästöt, jotka on lueteltu direktiivin 2003/87/EY liitteessä I, sekä sellaisten toimintojen ja kasvihuonekaasujen päästöt, jotka jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet järjestelmään direktiivin 2003/87/EY 24 artiklan mukaisesti. Ilma-alusten käyttäjien on lisäksi varmistettava, että noudatetaan dokumentoituja menettelyjä, joilla havaitaan kaikki muutokset päästölähdeluettelossa, kuten ilma-aluksen vuokraus tai osto, ja varmistetaan siten päästötietojen täydellisyys ja vältetään kaksinkertainen laskenta.

▼B

Direktiivin 2003/87/EY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetään, että kasvihuonekaasujen päästölupiin on sisällytettävä kuvaus laitoksen toiminnoista ja päästöistä. ►M2 Näin ollen kaikki direktiivin 2003/87/EY liitteessä I mainituista toiminnoista johtuvat tarkkailu- ja raportointivelvoitteen piiriin kuuluvat kasvihuonekaasujen päästölähteet on lueteltava päästöluvassa tai ilmailutoimintojen osalta tarkkailusuunnitelmassa. ◄ Direktiivin 2003/87/EY 6 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että kasvihuonekaasujen päästölupiin on sisällytettävä päästöjen tarkkailua koskevat vaatimukset, joissa määritetään tarkkailumenetelmät ja -taajuus.

▼M3

Jos direktiivissä 2009/31/EY tarkoitetussa varastointikompleksissa havaitaan vuotoja, joista aiheutuu päästöjä tai hiilidioksidin vapautumista vesipatsaaseen, ne on sisällytettävä kyseisen laitoksen päästölähteisiin ja niitä on tarkkailtava liitteen XVIII säännösten mukaisesti. Vuoto voidaan toimivaltaisen viranomaisen hyväksynnän perusteella jättää katsomatta päästölähteeksi, jos direktiivin 2009/31/EY 16 artiklan mukaiset korjaavat toimenpiteet on toteutettu eikä havaittavissa enää ole vuodosta aiheutuvia päästöjä taikka hiilidioksidin vapautumista vesipatsaaseen.

▼M2

Kuljetusvälineiden polttomoottoreiden päästöjä ei oteta huomioon laitosten päästöarvioita laadittaessa.

▼B

Päästöjen tarkkailu koskee sekä säännöllisistä toiminnoista että raportointikauden aikana esiintyvistä poikkeuksellisista tapahtumista, kuten laitoksen käynnistämisestä ja pysäyttämisestä, sekä häiriötilanteista johtuvia päästöjä.

Jos yhden tai useamman toiminnon erillinen tai yhdistetty tuotantokapasiteetti tai tuotanto kuuluu direktiivin 2003/87/EY liitteen I saman otsakkeen alle ja ylittää yhden laitoksen tai yhden toimipaikan osalta liitteessä I määritellyn raja-arvon, kaikkiin liitteessä I mainittuihin toimintoihin liittyvistä päästölähteistä ja/tai lähdevirroista peräisin olevia kyseisen laitoksen tai toimipaikan päästöjä on tarkkailtava ja niistä on raportoitava.

Se, katsotaanko erillinen polttolaitos, kuten yhdistetty sähkön- ja lämmöntuotantolaitos, muuta liitteessä I mainittua toimintoa harjoittavan laitoksen osaksi vai erilliseksi laitokseksi, riippuu paikallisista olosuhteista ja vahvistetaan laitoksen kasvihuonekaasujen päästöluvassa.

Kaikki laitoksen päästöt luetaan kuuluviksi kyseiselle laitokselle riippumatta siitä, siirretäänkö sen tuottamaa lämpöä tai sähköä muille laitoksille. Päästöjä, jotka liittyvät muista laitoksista siirretyn lämmön tai sähkön tuotantoon, ei lueta kuuluviksi vastaanottavan laitoksen päästöihin.

4.2 LASKENTAAN JA MITTAUKSIIN PERUSTUVAT MENETELMÄT

▼M2

Direktiivin 2003/87/EY liitteen IV mukaan päästöt voidaan määrittää käyttäen jompaakumpaa seuraavista menetelmistä:

▼B

— laskentaan perustavaa menetelmää, jolla määritetään lähdevirroista tulevat päästöt mittausjärjestelmien ja muiden laboratorio-analyyseista tai standarditekijöistä saatujen muuttujien avulla saaduista toimintotiedoista,

— mittauksiin perustuvaa menetelmää, jolla määritetään päästölähteen päästöt asiaan kuuluvien kasvihuonekaasujen pitoisuudesta savukaasussa ja savukaasuvirtauksesta jatkuvatoimisen mittauksen avulla.

Toiminnanharjoittaja voi ehdottaa mittaukseen perustuvan menetelmän soveltamista, jos se voi osoittaa, että

— sillä saadaan luotettavasti tulokseksi tarkemmat arvot laitoksen vuotuisista päästöistä kuin vaihtoehtoisella laskentaan perustuvalla menetelmällä välttäen kohtuuttomia kustannuksia, sekä

— mittauksiin ja laskentaan perustuvan menetelmän vertailu perustuu identtiseen otokseen päästölähteistä ja lähdevirroista.

Mittaukseen perustuvan menetelmän käyttö edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää. Toiminnanharjoittajan on varmennettava kullakin raportointikaudella mitatut päästöt laskentaan perustuvalla menetelmällä 6 jakson 3 kohdan säännösten mukaisesti.

Toiminnanharjoittaja voi toimivaltaisen viranomaisen luvalla käyttää samaan laitokseen kuuluvissa eri päästölähteissä ja lähdevirroissa rinnan mittaukseen ja laskentaan perustuvia menetelmiä. Toiminnanharjoittajan on varmistettava ja osoitettava, ettei päästöjen määrityksessä ole aukkoja eikä niitä lasketa kahteen kertaan.

4.3 TARKKAILUSUUNNITELMA

Direktiivin 2003/87/EY 6 artiklan 2 kohdan c alakohdassa säädetään, että kasvihuonekaasujen päästöluvissa on esitettävä päästöjen tarkkailua koskevat vaatimukset, joissa määrätään tarkkailumenetelmät ja -taajuus. ►M2 Mainitun direktiivin 3 g artiklan nojalla ilma-alusten käyttäjien on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle tarkkailusuunnitelma, jossa esitetään toimenpiteitä päästöjen ja tonnikilometritietojen tarkkailemiseksi ja niistä raportoimiseksi. ◄

Tarkkailumenetelmä on osa tarkkailusuunnitelmaa, jolle on saatava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä tässä jaksossa ja tämän jakson alakohdissa olevien perusteiden mukaisesti. Jäsenvaltion tai sen toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että laitoksissa sovelletaan joko niiden luvissa olevissa ehdoissa määrättyjä tarkkailumenetelmiä tai, jos se on sopusoinnussa direktiivin 2003/87/EY kanssa, yleisiä sitovia sääntöjä.

▼M2

Toimivaltaisen viranomaisen on tarkistettava ja hyväksyttävä toiminnanharjoittajan valmistelema tarkkailusuunnitelma ennen raportointikauden alkua ja aina kun laitoksen tai ilma-aluksen käyttäjän soveltamaan tarkkailumenetelmään on tehty merkittäviä muutoksia. Tarkkailusuunnitelma on toimitettava tiettyyn päivämäärään mennessä ja vakiolomakkeella, jos toimintokohtaisessa liitteessä niin edellytetään.

▼B

Rajoittamatta 16 jakson soveltamista tarkkailusuunnitelmassa on oltava

a) tarkkailtavan laitoksen ja siellä harjoitettavien toimintojen kuvaus;

b) tiedot tarkkailuun ja raportointiin liittyvistä vastuista laitoksessa;

c) luettelo kuhunkin laitoksessa harjoitettavaan toimintoon liittyvistä päästölähteistä ja lähdevirroista;

d) kuvaus käytettävästä laskentaan tai mittaukseen perustuvasta menetelmästä;

▼M4

e) luettelo ja kuvaus kunkin tarkkailtavan lähdevirran toimintotietojen, hiilipitoisuuden (jos sovelletaan massatasemenetelmää tai muuta menetelmää, jossa päästöjen laskentaan tarvitaan hiilipitoisuus), päästökertoimien, hapettumis- ja muuntokertoimien määrittämistasoista;

▼B

f) mittausjärjestelmän kuvaus, ja kunkin tarkkailtavan lähdevirran osalta käytettävien mittausvälineiden eritelmä ja täsmällinen sijainti;

▼M1

g) näyttö, joka osoittaa, että sovellettuja määrittämistasoja koskevien toimintotietojen ja muiden tekijöiden (soveltuvin osin) epävarmuusrajoja on noudatettu kunkin lähdevirran ja/tai päästölähteen osalta;

▼B

h) tarvittaessa kuvaus menettelystä, jota käytetään otettaessa polttoaine- ja materiaalinäytteitä tehollisten lämpöarvojen, hiilipitoisuuksien, päästökertoimien, hapettumis- ja muuntokertoimien ja biomassapitoisuuksien määrittämiseksi kunkin lähdevirran osalta;

i) kuvaus tehollisten lämpöarvojen, hiilipitoisuuksien, päästökertoimien, hapettumiskertoimien, muuntokertoimien tai biomassaosuuksien määrittämisessä käytettäväksi aiotuista päästölähteistä tai analyyttisistä menettelyistä kunkin lähdevirran osalta;

j) soveltuvin osin luettelo ja kuvaus muista kuin akkreditoiduista laboratorioista ja asiaan vaikuttavista analyyttisistä menettelyistä, mukaan luettuna luettelo kaikista asiaan vaikuttavista laadunvarmistustoimenpiteistä, kuten 13 jakson 5 kohdan 2 alakohdassa kuvatuista laboratorioiden välisistä vertailuista;

k) soveltuvin osin kuvaus jatkuvatoimisista päästömittausjärjestelmistä, joita käytetään päästölähteen tarkkailuun (mittauspisteet, mittaustaajuus, käytetyt laitteet, kalibrointimenettelyt, tietojen keräys- ja tallennusmenettelyt), sekä kuvaus varmennuslaskentaan käytettävästä menetelmästä ja toimintotietojen, päästökertoimien yms. raportoinnista;

l) jos käytetään omaa tarkkailumenetelmää (5 jakson 3 kohta), soveltuvien osin: kattava kuvaus menetelmästä ja epävarmuusanalyysistä, ellei niitä ole jo käsitelty tämän luettelon a–k kohdassa;

▼M1

m) kuvaus tietojen hankinta- ja käsittelytoimiin ja kontrollitoimiin liittyvistä menettelyistä sekä toimien kuvaus (katso 10 jakson 1–3 kohta ja liitteessä XIII oleva jakso 8);

▼B

n) tarpeen mukaan tiedot asianmukaisista yhteyksistä toimintoihin, joita toteutetaan yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmän (EMAS), ja muiden ympäristöasioiden hallintajärjestelmien (esimerkiksi ISO 14001:2004) mukaisesti, erityisesti tiedot kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailusta ja raportointiin liittyvistä menetelmistä ja kontrollointitoimista;

▼M3

o) tarvittaessa tiedot lämpötilan ja paineen mittaukseen käytettävien laitteiden sijainnista siirtoverkossa;

p) tarvittaessa menetelmät, joilla ehkäistään, havaitaan ja mitataan siirtoverkoissa tapahtuvat vuodot;

q) siirtoverkkojen osalta menetelmät, joilla tehokkaasti varmistetaan, että hiilidioksidia siirretään ainoastaan laitoksiin, joilla on voimassa oleva kasvihuonekaasujen päästölupa, tai laitoksiin, joissa mahdollisesti vapautuvaa hiilidioksidia tarkkaillaan tehokkaasti ja se otetaan huomioon tämän liitteen 5 jakson 7 kohdan mukaisesti;

r) vastaanottavien ja siirtävien laitosten tunnistustiedot, kun hiilidioksidi siirretään tämän liitteen 5 jakson 7 kohdan mukaisesti. Niiden laitosten osalta, joilla on kasvihuonekaasujen päästölupa, tunnistetietona käytetään asetuksessa direktiivin 2003/87/EY 19 artiklan mukaan määritettyä laitoksen koodia;

s) tarpeen mukaan kuvaus jatkuvatoimisista päästömittausjärjestelmistä, joita käytetään niiden laitosten välisissä hiilidioksidin siirtopisteissä, jotka siirtävät hiilidioksidia tämän liitteen 5 jakson 7 kohdan mukaisesti;

t) tarpeen mukaan menetelmät, joita käytetään määritettäessä mahdollisista vuodoista johtuvien päästöjen tai niiden vuoksi vesipatsaaseen vapautuvan hiilidioksidin määrää, sekä mahdollisesti mukautetut menetelmät, joita käytetään määritettäessä vuodoista johtuvien todellisten päästöjen tai vesipatsaaseen vapautuvan hiilidioksidin määrää liitteen XVIII mukaisesti;

▼M4

u) tarpeen mukaan päivämäärät, jolloin mittaukset laitoskohtaisten CF4- ja C2F6-päästökerrointen määrittämiseksi on suoritettu, sekä aikataulu tätä tarkoitusta varten tehtäviä myöhempiä mittauksia varten;

v) tarpeen mukaan protokolla, jossa kuvataan menetelmä laitoskohtaisten CF4- ja C2F6-päästökerrointen määrittämiseksi ja jossa osoitetaan myös, että mittauksia on suoritettu ja niitä suoritetaan tulevaisuudessa riittävän pitkän aikaa, jotta mitatut arvot yhdentyvät, mutta vähintään 72 tuntia;

w) tarpeen mukaan menetelmät, joilla määritetään primaarialumiinin tuotannon hajapäästöjen talteenoton tehokkuus.

▼B

Tarkkailumenetelmiä muutetaan, jos se parantaa raportoitujen tietojen tarkkuutta, ellei muutosta ole teknisesti mahdotonta toteuttaa tai siitä aiheutuvat kustannukset olisivat kohtuuttoman suuret.

▼M3

Toimivaltaiselta viranomaiselta on saatava hyväksyntä tarkkailusuunnitelmaan kuuluvaan tarkkailumenetelmään tehtäville merkittäville muutoksille, jos kyseessä on

— muutos laitoksen taulukon 1 mukaisessa luokittelussa,

— päästöjen määrittämisessä käytettävän menetelmän vaihto laskentaan perustuvasta menetelmästä mittauksiin perustuvaan menetelmään tai päinvastoin,

— toimintotietojen ja muiden muuttujien (soveltuvien osin) epävarmuuden lisääntyminen, mikä merkitsee määrittämistason muuttamista,

— varastointipaikalla tapahtuvasta vuodosta aiheutuvien päästöjen määrän määritysmenetelmän käyttäminen tai mukauttaminen.

▼B

Kaikista muista tarkkailumenetelmään tai niihin liittyviin taustatietoihin tehtävistä muista muutoksista tai ehdotetuista muutoksista on ilmoitettava viipymättä toimivaltaiselle viranomaiselle, kun toiminnanharjoittaja on tullut niistä tietoiseksi tai sen olisi kohtuullisesti tarkasteltuna pitänyt saada ne tietoonsa, ellei tarkkailusuunnitelmassa muuta mainita.

Tarkkailusuunnitelmaan tehtävä muutokset on dokumentoitava selkeästi ja täydellisesti toiminnanharjoittajan sisäisiin asiakirjoihin ja ne on myös perusteltava.

Toimivaltaisen viranomaisen on vaadittava toiminnanharjoittajaa muuttamaan tarkkailusuunnitelmaansa, jos se ei enää ole näissä ohjeissa vahvistettujen sääntöjen mukainen.

Jäsenvaltioiden on helpotettava direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun komission järjestämän vuosittaisen tarkkailua, raportointia ja todentamista koskevan laadunvarmistus- ja evaluointiprosessin toteuttamista, jotta edistettäisiin näiden ohjeiden mukaisten tarkkailua, raportointia ja todentamista koskevien ja näiden ohjeiden yhtenäistä soveltamista koskevien tietojen vaihtoa toimivaltaisten viranomaisten ja komission välillä.

5. CO2-PÄÄSTÖJEN LASKENTAMENETELMÄT

5.1 LASKENTAKAAVAT

Hiilidioksidipäästöjen laskenta perustuu joko seuraavaan kaavaan:

CO2-päästöt = toimintotiedot * päästökerroin * hapettumiskerroin

tai vaihtoehtoiseen menetelmään, jos se on määritelty toimintokohtaisissa ohjeissa.

Tähän kaavaan sisältyvät käsitteet määritellään poltosta aiheutuvien päästöjen ja prosessipäästöjen osalta seuraavasti:

Poltosta aiheutuvat päästöt

▼M2

Toimintotiedot perustuvat polttoaineen kulutukseen. Käytetyn polttoaineen määrä ilmoitetaan energiasisältönä terajouleina, ellei näissä ohjeissa ole muuta mainittu. Nettolämpöarvon käyttöä ei pidetä välttämättömänä tiettyjen erityisten toimintojen osalta, jos niitä koskevissa toimintokohtaisissa liitteissä todetaan, että hiilidioksiditonneina polttoainetonnia kohden (t CO2/t) ilmaistulla päästökertoimella saavutetaan sama tarkkuustaso. Päästökerroin ilmaistaan hiilidioksiditonneina terajoulea kohti (t CO2/TJ), ellei näissä ohjeissa ole muuta mainittu. Kun polttoainetta kulutetaan, kaikki sen sisältämä hiili ei hapetu hiilidioksidiksi. Puutteellinen hapettuminen johtuu polttoprosessin epätäydellisyydestä, jolloin osa hiilestä jää palamatta tai hapettuu osittain noeksi tai tuhkaksi. Hapettumaton tai osittain hapettunut hiili otetaan huomioon osuutena ilmaistavassa hapettumiskertoimessa. Hapettumiskerroin ilmaistaan murtolukuna. Tällöin käytettävä laskentakaava on:

▼B

CO2-päästöt = polttoainevirta [t tai Nm3] * tehollinen lämpöarvo [TJ/t tai TJ/Nm3] * päästökerroin [t CO2/TJ] * hapettumiskerroin

Poltosta aiheutuvien päästöjen laskenta määritellään tarkemmin liitteessä II.

Prosessipäästöt

Toimintotiedot perustuvat materiaalin kulutukseen, suorituskykyyn tai tuotannon määrään ja ilmaistaan tonneina tai kuutiometreinä (t, Nm3). Päästökerroin ilmaistaan suhdelukuna [t CO2/t tai t CO2/Nm3]. Syöttömateriaaliin sisältyvä hiili, joka ei muunnu prosessin aikana hiilidioksidiksi, otetaan huomioon osuutena ilmoitettavassa muuntokertoimessa. Jos muuntokerroin otetaan huomioon päästökertoimessa, erillistä muuntokerrointa ei käytetä. Käytetyn syöttömateriaalin määrä ilmaistaan massana tai tilavuutena [t tai Nm3]. Tällöin käytettävä laskentakaava on

▼M4

Prosessipäästöjen laskentaa tarkennetaan edelleen toimintokohtaisissa ohjeissa liitteissä II–XI ja liitteissä XVI–XXIV. Kaikissa liitteissä II–XI ja XVI–XXIV esiteltävissä laskentamenetelmissä ei käytetä muuntokerrointa

▼B

Prosessipäästöjen laskentaa tarkennetaan edelleen toimintokohtaisissa ohjeissa ►M3 liitteissä II–XI ja liitteessä XVI, XVII ja XVIII ◄ . Kaikissa ►M3 liitteissä II–XI ja liitteessä XVI, XVII ja XVIII ◄ esiteltävissä laskentamenetelmissä ei käytetä muuntokerrointa.

5.2 MÄÄRITTÄMISTASOT

►M2 ►M4 Liitteissä II–XI ja liitteissä XIV–XXIV ◄ oleviin toimintokohtaisissa ohjeissa annetaan erityisiä menetelmiä seuraavien muuttujien määrittämiseksi: toimintotiedot (koostuvat kahdesta muuttujasta, polttoaine/materiaalivirrasta ja tehollisesta lämpöarvosta), päästökertoimet, koostumustiedot, hapettumis- ja muuntokertoimet sekä hyötykuorma. ◄ Näitä eri menetelmiä kutsutaan määrittämistasoiksi. Tasot numeroidaan yhdestä ylöspäin tarkkuuden kasvaessa, ja tarkoitus on pyrkiä suurempaan tarkkuuteen.

Toiminnanharjoittaja voi käyttää erilaisia hyväksyttyjä määrittämistasoja samassa laskennassa, jolla selvitetään polttoaine/materiaalivirtoja, tehollisia lämpöarvoja, päästökertoimia, koostumustietoja tai hapettumis- tai muuntokertoimia. Määrittämistasojen valinnalle on saatava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä (ks. 4 jakson 3 kohta).

Samanarvoisia määrittämistasoja kuvataan samalla numerolla ja tietyllä kirjaimella (esimerkiksi määrittämistasot 2 a ja 2 b). Niiden toimintojen osalta, joita varten näissä ohjeissa on annettu vaihtoehtoiset laskentamenetelmät (esim. liitteessä VII: ”Menetelmä A – polttouunin syöttöön perustuva menetelmä” ja ”Menetelmä B – klinkkerin tuotantoon perustuva menetelmä”), toiminnanharjoittaja voi vaihtaa menetelmää vain, jos se voi toimivaltaisen viranomaisen hyväksymällä tavalla osoittaa, että kyseinen muutos johtaa päästöjen tarkempaan tarkkailuun ja raportointiin.

Kaikkien toiminnanharjoittajien on käytettävä ylintä määrittämistasoa määrittäessään tarkkailua ja raportointia varten luokkiin B ja C kuuluvien laitosten lähdevirtojen muuttujat. Ainoastaan sellaisissa tapauksissa, joissa toimivaltaisen viranomaisen hyväksymällä tavalla voidaan osoittaa, että ylin määrittämistaso ei ole teknisesti toteuttamiskelpoinen tai johtaa kohtuuttomiin kustannuksiin, voidaan kyseisen muuttujan tarkkailuun valita toiseksi ylin määrittämistaso. Sellaisten laitosten osalta, joiden päästöt ovat yli 500 kilotonnia fossiilisista lähteistä peräisin olevaa hiilidioksidia vuodessa (luokkaan C kuuluvat laitokset), on jäsenvaltioiden ilmoitettava komissiolle direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan mukaisesti, jos ylimpien määrittämistasojen yhdistelmää ei sovelleta laitoksen merkittäviin lähdevirtoihin.

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toiminnanharjoittajat soveltavat kaikkiin merkittäviin lähdevirtoihin vähintään jäljempänä olevassa taulukossa 1 vahvistettuja määrittämistasoja, ellei se ole teknisesti mahdotonta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän liitteen 16 jakson soveltamista.

Saatuaan toimivaltaisen viranomaisen hyväksynnän asialle toiminnanharjoittaja voi soveltaa laitoksessaan vähimmäismäärittämistasoa 1 sellaisiin muuttujiin, joiden avulla se määrittää vähämerkityksisistä lähdevirroista aiheutuvat päästöt, ja käyttää erittäin vähämerkityksisten päästölähteiden tarkkailuun ja raportointiin omaa, tasoltaan määrittelemätöntä arviointimenetelmäänsä.

Toiminnanharjoittajan on kohtuullisen ajan kuluessa ehdotettava soveltamiensa määrittämistasojen muuttamista silloin, kun

— saatavilla olevat tiedot ovat muuttuneet niin, että ne mahdollistavat päästöjen määrittämisen entistä tarkemmin,

— aiemmin esiintymätön päästö on alkanut,

— polttoaineiden tai asiaan kuuluvien raaka-aineiden valikoima on muuttunut merkittävästi,

— tiedoissa on havaittu tarkkailumenetelmistä johtuvia virheitä,

— toimivaltainen viranomainen on pyytänyt tekemään muutoksia.

Puhtaiksi luokiteltujen biopolttoaineiden ja raaka-aineiden osalta laitoksiin tai niiden teknisesti yksilöitäviin osiin voidaan soveltaa tasoltaan määrittelemätöntä menetelmää, ellei näin saatuja arvoja ole tarkoitus käyttää biomassasta saadun hiilidioksidin vähentämiseen hiilidioksidipäästöistä, jotka on määritetty jatkuvatoimista päästömittausta käyttäen. Näihin tasoltaan määrittelemättömiin menetelmiin kuuluu energiatasemenetelmä. Puhtaana biomassana pidettävien polttoaineiden ja materiaalien fossiilisista osuuksista peräisin olevat hiilidioksidipäästöt on ilmoitettava biomassaa koskevan lähdevirran yhteydessä. Arvioinnissa voidaan käyttää tasoltaan määrittelemättömiä lähestymistapoja. Biomassaa sisältävät polttoaineseokset ja materiaalit on määriteltävä tämän liitteen 13 jakson 4 kohdan säännösten mukaisesti, ellei lähdevirtaa pidetä erittäin vähämerkityksisenä.

▼M4

Taulukossa 1 esitettyjä kaupallisten peruspolttoaineiden vähimmäismäärittämistasoja voidaan soveltaa myös muihin toimintoihin.

▼B

Jos ylimmillä määrittämistasoilla sovellettavat menetelmät tai hyväksytyt muuttujakohtaiset määrittämistasot ovat teknisistä syistä väliaikaisesti soveltamiskelvottomia, toiminnanharjoittaja voi soveltaa ylintä toteuttamiskelpoista määrittämistasoa, kunnes aiemmin sovelletun määrittämistason soveltamisedellytykset ovat palautuneet. Toiminnanharjoittajan on toimitettava kohtuullisessa ajassa toimivaltaiselle viranomaiselle näyttö määrittämistasojen muuttamistarpeesta ja tarkat tiedot väliaikaisista tarkkailumenetelmistä. Toiminnanharjoittajan on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet mahdollistaakseen pikaisen paluun alkuperäisen määrittämistason käyttöön tarkkailua ja raportointia varten.

Määrittämistasojen muutokset dokumentoidaan kokonaisuudessaan. Mittausjärjestelmien toimintahäiriöistä johtuvien vähämerkityksisten tietoaukkojen käsittelyssä noudatetaan hyvää ammatillista käytäntöä, jolla varmistetaan päästöjen konservatiivinen arviointi, ottaen huomioon heinäkuussa 2003 julkaistun ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä (IPPC) koskevan vertailuasiakirjan ”Yleiset tarkkailuperiaatteet” ( 7 ) ohjeet. Kun määrittämistasoja muutetaan raportointikauden aikana, kyseistä toimintoa koskevat tulokset on laskettava ja raportoitava toimivaltaiselle viranomaiselle annettavassa vuosiraportissa erillisissä kohdissa kyseisten raportointikauden osien osalta.

▼M4

Taulukko 1

Vähimmäisvaatimukset

(”n.a” tarkoittaa ”ei sovelleta”)

Sarake A : Luokkaan A kuuluvat laitokset (laitokset, joiden vuotuiset raportoidut päästöt (tai konservatiivinen arvio tai ennuste, jos raportoituja päästötietoja ei ole saatavissa, tai niitä ei voida enää käyttää) edellisen päästökauppakauden aikana olivat keskimäärin enintään 50 kilotonnia hiilidioksidiekvivalenttia, pois lukien biogeeninen hiilidioksidi, ennen hiilidioksidisiirtojen vähentämistä).

Sarake B : Luokkaan B kuuluvat laitokset (laitokset, joiden vuotuiset raportoidut päästöt (tai konservatiivinen arvio tai ennuste, jos raportoituja päästötietoja ei ole saatavissa, tai niitä ei voida enää käyttää) edellisen päästökauppakauden aikana olivat keskimäärin yli 50 kilotonnia mutta enintään 500 kilotonnia hiilidioksidiekvivalenttia, pois lukien biogeeninen hiilidioksidi, ennen hiilidioksidisiirtojen vähentämistä)

ja sarake C : Luokkaan C kuuluvat laitokset (laitokset, joiden vuotuiset raportoidut päästöt (tai konservatiivinen arvio tai ennuste, jos raportoituja päästötietoja ei ole saatavissa, tai niitä ei voida enää käyttää) edellisen päästökauppakauden aikana olivat keskimäärin yli 500 kilotonnia hiilidioksidiekvivalenttia, pois lukien biogeeninen hiilidioksidi, ennen hiilidioksidisiirtojen vähentämistä).







Toimintotiedot Päästökerroin Koostumustiedot Hapettumiskerroin Muuntokerroin Polttoainevirta Tehollinen lämpöarvo Liite/toiminto A B C A B C A B C A B C A B C A B C II: Poltto Kaupalliset peruspolttoaineet 2 3 4 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. Muut kaasu- tai nestemäiset polttoaineet 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. Kiinteät polttoaineet 1 2 3 2a/2b 3 3 2a/2b 3 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. Hiilimustan tuotannon ja kaasunkäsittelyterminaalien massatasejärjestelmä 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 1 2 2 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Soihdut 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1 2a/b 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. Puhdistus Karbonaatti 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Kipsi 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a.







Toimintotiedot Päästökerroin Koostumustiedot Muuntokerroin Materiaalivirta Tehollinen lämpöarvo A B C A B C A B C A B C A B C III: Jalostamot Katalyyttisen krakkauksen regenerointi 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Vedyn tuotanto 1 2 2 n.a. n.a. n.a. 1 2 2 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. IV: Koksaamot Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. Prosessin syöttöaineena käytettävä polttoaine 1 2 3 2 2 3 2 3 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. V: Metallimalmin pasutus ja sintraus Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. Karbonaatti syöttöaineena 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 VI: Rauta ja teräs Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. Prosessin syöttöaineena käytettävä polttoaine 1 2 3 2 2 3 2 3 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. VII: Sementti Polttouunin syöttöaine 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 Klinkkerin tuotanto 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 Sementtiuunipöly 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 2 2 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Muu kuin karbonaatista peräisin oleva hiili 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 VIII: Kalkki, dolomiitti ja magnesiitti Karbonaatit 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 Maa-alkalioksidit 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 IX: Lasi, mineraalivilla Karbonaatit 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. X: Keramiikka Hiili syöttöaineena 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1. 1 2 Alkalioksidi 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 2 3 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 Puhdistus 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. XI: Massa ja paperi Vakiomenetelmä 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. XIX: Kalsinoitu sooda ja natriumbikarbonaatti Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. XX: Ammoniakki Prosessin syöttöaineena käytettävä polttoaine 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. XXI: Vety ja synteesikaasu Prosessin syöttöaineena käytettävä polttoaine 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. XXII: Suurissa erissä tuotettavat orgaanisen kemian kemikaalit Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. XXIII: Metallien tuotanto tai käsittely Massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. Prosessipäästöt 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. 1 1 2 XXIV: Alumiinin tuotanto Hiilidioksidipäästöjen massatase 1 2 3 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. 2 3 3 n.a. n.a. n.a. Perfluorihiilivetypäästöt (PFC) (slope-menetelmä) 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. Perfluorihiilivetypäästöt (PFC) (ylijännitemenetelmä) 1 1 2 n.a. n.a. n.a. 1 1 1 n.a. n.a. n.a. n.a. n.a. n.a.

▼M2

5.3 KIINTEIDEN LAITOSTEN OMAT TARKKAILUMENETELMÄT

▼B

Jos vähintään määrittämistason 1 vaatimusten soveltaminen kaikkiin lähdevirtoihin (lukuun ottamatta erittäin vähämerkityksisiä lähdevirtoja) ei ole teknisesti toteutettavissa tai johtaisi kohtuuttomiin kustannuksiin, on toiminnanharjoittajan sovellettava laitoksen omaa tarkkailumenetelmää (fall-back approach). Tämä vapauttaa toiminnanharjoittajan tämän liitteen 5 jakson 2 kohdan soveltamisesta ja mahdollistaa täysin räätälöidyn tarkkailumenetelmän suunnittelun. Toiminnanharjoittajan on tällöin osoitettava toimivaltaisen viranomaisen hyväksymällä tavalla, että soveltamalla tätä vaihtoehtoista tarkkailumenetelmää koko laitokseen noudatetaan koko laitoksessa taulukossa 2 vahvistettuja epävarmuuden raja-arvoja koko laitoksen kasvihuonekaasupäästöjen vuotuisen tason osalta.

Epävarmuusanalyysillä on määritettävä kaikkien vuotuisen päästötason laskentaan käytettävien muuttujien ja tekijöiden epävarmuus ottaen huomioon ISO-asiakirja ”Guide to the Expression of Uncertainty in Measurement” (1995) ( 8 ) ja standardi ISO 5186:2005. Analyysi on suoritettava edellisen vuoden tietojen perusteella ennen kuin toimivaltainen viranomainen hyväksyy tarkkailusuunnitelman. Se on päivitettävä vuosittain. Vuosittain tehtävä päivitys on laadittava yhdessä vuosittaisen päästöraportin kanssa. Se on myös todennettava.

Jäsenvaltioiden on ilmoitettava omia tarkkailumenetelmiä soveltavat laitokset komissiolle direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan mukaisesti. Toiminnanharjoittajan on määritettävä ja raportoitava vuosittaisessa päästöraportissa toimintotiedot, jos nämä tiedot ovat saatavilla, tai parhaat arviot niistä, tehollisen lämpöarvot, päästökertoimet, hapettumiskertoimet ja muut tekijät, tarvittaessa laboratorioanalyysien avulla. Lähestymistavat on vahvistettava tarkkailusuunnitelmassa ja ne edellyttävät toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää. Taulukkoa 2 ei sovelleta laitoksiin, jotka määrittelevät kasvihuonekaasupäästönsä jatkuvatoimisilla päästömittausjärjestelmillä liitteen XII mukaisesti.







Taulukko 2 Omiin tarkkailumenetelmiin liittyvät yleiset epävarmuuden raja-arvot Laitosluokka Epävarmuuden raja-arvo, jota noudatettava vuotuisten kokonaispäästöjen osalta A ± 7,5 % B ± 5,0 % C ± 2,5 %

▼M2

5.4 KIINTEIDEN LAITOSTEN TOIMINTOTIEDOT

▼B

Toimintotiedot sisältävät tietoja materiaalivirrasta, polttoaineen kulutuksesta, syöttömateriaalista tai tuotantomääristä ilmaistuna energiasisältönä [TJ] (poikkeustapauksissa myös massana tai tilavuutena [t tai Nm3], katso 5 jakson 5 kohta) polttoaineiden osalta ja raaka-aineiden tai tuotteiden osalta massana tai tilavuutena [t tai Nm3].

Toiminnanharjoittaja voi määritellä toimintotiedot laskutetun polttoaineen tai materiaalin määrän perusteella, jos polttoaineen määrä on määritetty liitteen I säännösten ja ►M4 liitteissä II-XXIV ◄ hyväksyttyjen määrittämistasojen mukaisesti.

Jos päästöjen laskentaan tarkoitettuja toimintotietoja ei voi määrittää suoraan, ne on määritettävä ainemäärien varastomuutosten perusteella:

materiaali C = materiaali P + (materiaali S – materiaali E) – materiaali O,

jossa:

materiaali C : on raportointikaudella prosessoitu materiaali,

materiaali P : on raportointikaudella ostettu materiaali,

materiaali S : on materiaalivarasto raportointikauden alussa,

materiaali E : on materiaalivarasto raportointikauden lopussa,

materiaali O : on muihin tarkoituksiin käytetty materiaali (siirretty tai edelleen myyty).

Tapauksissa, joissa materiaali S:n ja materiaali E:n määrittäminen suoralla mittauksella ei ole teknisesti mahdollista tai jos se aiheuttaisi kohtuuttomat kustannukset, toiminnanharjoittaja voi arvioida nämä kaksi suuretta:

— edellisten vuosien tietojen perusteella ja vertaamalla niitä raportointikauden tuotantoon, — tai

— dokumentoitujen menetelmien ja asianmukaisten raportointikautta koskevien tarkastettujen tilinpäätöstietojen avulla.

Tapauksissa, joissa vuotuisia toimintotietoja ei voida teknisistä syistä määrittää tarkalleen koko kalenterivuoden osalta, tai se aiheuttaisi kohtuuttomat kustannukset, toiminnanharjoittaja voi valita seuraavan soveltuvan arkipäivän erottamaan raportointikauden seuraavasta kaudesta. Yhteen tai useampaan lähdevirtaan mahdollisesti sovellettavat muutokset, on dokumentoitava selkeästi, niitä on käytettävä kyseistä kalenterivuotta edustavan arvon perustana, ja ne on otettava johdonmukaisesti huomioon seuraavana vuonna.

5.5 PÄÄSTÖKERTOIMET

▼M4

Hiilidioksidipäästöjen päästökertoimet perustuvat polttoaineiden tai syöttömateriaalien hiilipitoisuuteen ja ne ilmaistaan suhdelukuna tCO2/TJ (poltosta aiheutuvat päästöt) tai tCO2/t tai tCO2/Nm3 (prosessipäästöt). Muita kasvihuonekaasupäästöjä kuin hiilidioksidipäästöjä varten päästökertoimet määritetään näiden ohjeiden toimintokohtaisissa liitteissä.

▼M2

Jotta tiedot olisivat mahdollisimman läpinäkyviä ja mahdollisimman yhdenmukaisia kansallisten kasvihuonekaasujen inventaarien kanssa, on päästökertoimien, jotka on ilmaistu suureella t CO2/t eikä suureella t CO2/TJ, käyttö rajattu tapauksiin, joissa jälkimmäisen suureen käyttämisestä aiheutuisi kohtuuttomia kustannuksia toiminnanharjoittajalle, ja tapauksiin, jotka on yksilöity näiden ohjeiden toimintokohtaisissa liitteissä.

▼B

Hiilen muuntamisessa vastaavaksi hiilidioksidiarvoksi on käytettävä kerrointa ( 9 )3,664 [t CO2 / t C].

Päästökertoimet ja toimintokohtaisten päästökertoimien kehittämistä koskevat säännöt ovat tämän liitteen 11 ja 13 jaksossa.

Biomassaa pidetään hiilidioksidineutraalina. Biomassaan sovelletaan päästökerrointa 0 [t CO2 / TJ tai t tai Nm3]. Esimerkinomainen luettelo biomassaksi hyväksytyistä erityyppisistä materiaaleista on tämän liitteen 12 jaksossa.

Polttoaineisiin tai materiaaleihin, jotka sisältävät sekä fossiilista että bioperäistä hiiltä, sovelletaan painotettua päästökerrointa, joka perustuu fossiilisen hiilen osuuteen polttoaineen koko hiilisisällöstä. Tämä laskelma on tehtävä avoimesti ja sen perusteet on dokumentoitava tämän liitteen 13 jaksossa olevien sääntöjen ja menettelyjen mukaisesti.

Polttoaineeseen sisältyvä hiilidioksidi, joka siirtyy päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen polttoaineen osana (esimerkiksi masuunikaasuna, koksaamokaasuna tai maakaasuna) on sisällytettävä kyseisen polttoaineen päästökertoimeen.

Jos toimivaltainen viranomainen hyväksyy asian, lähdevirrasta peräisin oleva polttoaineeseen sisältyvä hiilidioksidi, joka myöhemmin siirretään pois laitoksesta polttoaineen osana, voidaan vähentää kyseisen laitoksen päästöistä riippumatta siitä, onko se toimitettu EU:n päästökauppajärjestelmään kuuluvaan laitokseen vaiko ei. Joka tapauksessa se raportoidaan muistiotietona. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava kyseiset laitokset komissiolle direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan velvoitteiden mukaisesti.

5.6 HAPETTUMIS- JA MUUNTOKERTOIMET

Poltosta aiheutuvien päästöjen hapettumiskertoimia tai prosessipäästöjen muuntokertoimia on käytettävä ilmaisemaan hapettumattoman tai muuntumattoman hiilen määrää. Vaatimus käyttää korkeinta määrittämistasoa ei ole voimassa hapettumiskertoimen yhteydessä. Jos laitoksessa käytetään erilaisia polttoaineita ja toimintokohtaiset hapettumiskertoimet määritetään, toiminnanharjoittaja voi toimivaltaisen viranomaisen luvalla määrittää toiminnolle yhden kokonaishapettumiskertoimen ja käyttää sitä kaikkiin polttoaineisiin, tai ellei käytetä biomassaa, käyttää epätäydellistä hapettumista yhteen suureen polttoainevirtaan ja muihin arvoa 1.

▼M3

5.7 SIIRRETTY HIILIDIOKSIDI

Toimivaltaisen viranomaisen luvalla toiminnanharjoittaja voi vähentää laitoksen lasketusta päästömäärästä kaiken sen hiilidioksidin, joka ei poistu laitoksesta päästönä, vaan joka siirretään laitoksesta

▼M4

— puhtaana aineena tai käytetään suoraan ja sidotaan tuotteisiin taikka käytetään syöttöaineena, jollei sovelleta muita liitteissä XIX–XXII esitettyjä vaatimuksia, tai

▼M3

— toiseen laitokseen, jolla on kasvihuonekaasujen päästölupa, jollei sovelleta muita liitteessä XVII tai XVIII esitettyjä vaatimuksia.

Näin voidaan toimia, jos vähennys huomioidaan vastaavana vähennyksenä toiminnon ja laitoksen tiedoissa, jotka asianomainen jäsenvaltio raportoi kansallisessa inventaarissaan, joka toimitetaan Yhdistyneiden kansakuntien ilmastonmuutosta koskevan puitesopimuksen sihteeristölle. Kyseinen hiilidioksidimäärä ilmoitetaan kunkin laitoksen osalta, johon tai josta hiilidioksidia on siirretty, muistiotietona sekä lähettävän että vastaanottavan laitoksen vuotuisessa päästöraportissa.

Kun hiilidioksidia siirretään toiseen laitokseen, vastaanottavan laitoksen on lisättävä laitoksen laskettuun päästömäärään vastaanotettu hiilidioksidi, jollei sovelleta muita liitteeseen XVII ►M4 –XXII ◄ sisältyviä vaatimuksia.

Jäsenvaltioiden on ilmoitettava sekä hiilidioksidia siirtävät että vastaanottavat laitokset komissiolle direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan mukaisesti. Jos hiilidioksidia siirretään kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvaan laitokseen, siirtävän laitoksen on yksilöitävä vastaanottava laitos vuotuisessa päästöraportissaan ilmoittamalla vastaanottavan laitoksen laitostunnus sellaisena kuin se on määritetty asetuksessa kyseisen direktiivin 19 artiklan mukaisesti. Vastaanottavan laitoksen on yksilöitävä siirtävä laitos samalla tavalla.

Laitoksesta siirretty hiilidioksidi voi olla esimerkiksi

— juomien hiilihapotukseen käytettävää puhdasta hiilidioksidia,

— jäähdytystarkoituksiin käytettävän kuivajään valmistukseen tarvittavaa puhdasta hiilidioksidia,

— sammutus- tai jäähdytysaineena taikka laboratoriokaasuna käytettävää puhdasta hiilidioksidia,

— puhdasta hiilidioksidia, jota käytetään viljan puhdistamiseen tuholaisista,

— elintarvike- tai kemianteollisuuden liuottimena käytettävää puhdasta hiilidioksidia,

— selluloosa- ja kemianteollisuudessa tuotteissa tai syöttöaineissa käytettävää ja niihin sidottua hiilidioksidia (esim. urea tai saostetut karbonaatit),

— karbonaatteja, jotka on sidottu savukaasujen puolikuivasta puhdistuksesta syntyvään sumutuskuivattuun absorptiotuotteeseen (SDAP),

— hiilidioksidia, joka siirretään talteenottolaitoksiin,

— hiilidioksidia, joka siirretään talteenottolaitoksista siirtoverkkoihin,

— hiilidioksidia, joka siirretään siirtoverkoista varastointipaikkoihin.

Jollei sovelleta muita toimintokohtaisissa liitteissä esitettyjä vaatimuksia, vuosittain siirretyn hiilidioksidin tai karbonaatin massa määritellään alle 1,5 prosentin enimmäisepävarmuudella joko suoraan käyttäen tilavuus- tai massavirtamittareita, punnitsemalla tai välillisesti tuotteen massasta (esimerkiksi karbonaateista tai ureasta), jos tarpeen ja asianmukaista.

Jos siirretyn hiilidioksidin määrät mitataan sekä siirtävässä että vastaanottavassa laitoksessa, siirrettyjen ja vastaanotettujen hiilidioksidimäärien on oltava samat. Jos mitattujen arvojen ero on sellainen, että se voidaan selittää mittausjärjestelmien epävarmuudella, sekä siirtävän että vastaanottavan laitoksen päästöraporteissa käytetään mitattujen arvojen aritmeettista keskiarvoa. Päästöraporteissa on ilmoitettava, että tämä arvo on mukautettu siirtävän tai vastaanottavan laitoksen arvoon. Mitattu arvo mainitaan muistiotietona.

Jos mitattujen arvojen eroa ei voida selittää mittausjärjestelmien epävarmuudella, laitosten toiminnanharjoittajien on mukautettava mitatut arvot konservatiivisesti (välttäen päästöjen aliarviointia). Siirtävien ja vastaanottavien laitosten todentajien on todennettava tämä mukautus ja toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä se.

Sellaisissa tapauksissa, joissa osa siirretystä hiilidioksidista on peräisin biomassasta, tai jos laitos kuuluu ainoastaan osittain direktiivin 2003/87/EY soveltamisalaan, toiminnanharjoittaja voi vähentää ainoastaan sen osan siirretyn hiilidioksidin massasta, joka on peräisin direktiivin soveltamisalaan kuuluviin toimintoihin käytetyistä fossiilisista polttoaineista ja materiaaleista. Määrittämismenetelmien on oltava konservatiivisia ja niiden käyttö edellyttää toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntää.

Jos siirtävässä laitoksessa sovelletaan mittausmenetelmää, sekä siirtävän että vastaanottavan laitoksen on raportoitava biomassasta peräisin olevan siirretyn tai vastaanotetun hiilidioksidin kokonaismäärä muistiotietona. Vastaanottavan laitoksen ei tarvitse suorittaa omia mittauksiaan tätä varten vaan se voi raportoida biomassasta peräisin olevan hiilidioksidin määrän sellaisena kuin se on saatu siirtävältä laitokselta.

▼M2

6. KIINTEISSÄ LAITOKSISSA KÄYTETTÄVÄT MITTAUKSIIN PERUSTUVAT MENETELMÄT

▼B

6.1 YLEISTÄ

▼M1

Kuten edellä 4 jakson 2 kohdassa säädetään, kaikkien tai tiettyjen päästölähteiden kasvihuonekaasupäästöt voidaan määrittää mittaamalla käyttäen jatkuvatoimisia päästömittausjärjestelmiä (CEMS-järjestelmiä). Tällöin toiminnanharjoittaja käyttää standardoituja tai hyväksyttyjä menetelmiä, kun toimivaltainen viranomainen on ennen raportointikauden alkua hyväksynyt, että CEMS-järjestelmää käyttäen saavutetaan suurempi tarkkuus kuin laskemalla päästöt tarkimman määrittämistason mukaisesti. Näiden ohjeiden liitteessä XII ja liitteessä XIII vahvistetaan mittaukseen perustuviin menetelmiin liittyvät erityiset lähestymistavat. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava CEMS-menettelyä osana tarkkailujärjestelmäänsä soveltavat laitokset komissiolle direktiivin 2003/87/EY 21 artiklan mukaisesti.

▼B

Pitoisuuksien sekä massa- ja tilavuusvirtojen mittaamiseen käytettyjen menettelyjen on oltava, mikäli mahdollista, sellaisten standardoitujen menetelmien mukaisia, jotka rajoittavat näytteenotto- ja mittausharhaa ja joiden mittausepävarmuus tunnetaan. CEN-standardeja (Euroopan standardointikomitean standardit) on käytettävä, jos sellaisia on annettu. Jos CEN-standardeja ei ole, sovelletaan soveltuvia ISO-standardeja (Kansainvälisen standardointijärjestön standardeja) tai kansallisia standardeja. Jos soveltuvia standardeja ei ole, toimenpiteet voidaan suorittaa mahdollisuuksien mukaan standardiluonnosten tai toimialan parhaita käytäntöjä koskevien ohjeiden mukaisesti.

Soveltuvia ISO-standardeja ovat muun muassa:

— ISO 12039:2001 Stationary source emissions – Determination of carbon monoxide, carbon dioxide and oxygen – Performance characteristics and calibration of an automated measuring method,

— ISO 10396:2006 Stationary source emission – Sampling for the automated determination of gas concentrations,

— ISO 14164:1999 Stationary source emissions. Determination of the volume flow rate of gas streams in ducts – Automated method;

Mitattujen hiilidioksidipäästöjen biomassaosuus vähennetään laskentamenetelmän mukaisesti ja raportoidaan muistiotietona (katso tämän liitteen 14 jakso).

6.2 MITTAUKSIIN PERUSTUVISSA MENETELMISSÄ SOVELLETTAVAT MÄÄRITTÄMISTASOT

▼M1

Laitoksen toiminnanharjoittajan on käytettävä korkeinta liitteen XII ja XIII mukaista määrittämistasoa kaikkien sellaisten päästölähteiden osalta, jotka on lueteltu kasvihuonekaasupäästöjä koskevassa luvassa ja joiden relevantit kasvihuonekaasujen päästöt määritellään CEMS-menetelmällä.

▼B

Vain jos toimivaltaisen viranomaisen hyväksymällä tavalla voidaan osoittaa, että ylin määrittämistaso ei ole teknisesti toteuttamiskelpoinen tai johtaa kohtuuttomiin kustannuksiin, voidaan kyseisen päästölähteen tarkkailumenetelmiin valita toiseksi ylin määrittämistaso. Näin ollen valittu määrittämistaso vastaa kunkin päästölähteen osalta suurinta mahdollista tarkkuutta, joka on teknisesti saavutettavissa eikä aiheuta kohtuuttomia kustannuksia. Määrittämistasojen valinnalle on saatava toimivaltaisen viranomaisen hyväksyntä, (katso 4 jakson 3 kohta).

▼M1

Raportointikaudella 2008–2012 on käytettävä vähimmäismäärittämistasona hiilidioksidipäästöille liitteessä XII olevaa määrittämistasoa 2 ja typpioksiduulipäästöille liitteessä XIII esitettyjä vähimmäismäärittämistasoja, ellei se ole teknisesti mahdotonta.

▼B

6.3 MUUT MENETTELYT JA VAATIMUKSET

▼M1

a) Näytteenottotaajuus

Tuntikeskiarvot (”valid hour of data”) on laskettava kaikille päästöjen määrittämiselementeille (jos sovellettavissa) liitteen XII–XIII mukaisesti käyttäen kaikkia tietopisteitä, jotka ovat saatavilla kyseisen tunnin osalta. Jos laitteet eivät ole luotettavia tai ne eivät ole käytössä jossain vaiheessa tunnin aikana, lasketaan tuntikeskiarvo suhteessa kyseisen tunnin aikana jäljellä oleviin tietopisteisiin. Jos tuntikeskiarvoa ei voida laskea jonkin päästöjen määritykseen liittyvän elementin osalta ja saatavilla on alle 50 prosenttia tuntia koskevien tietopisteiden enimmäismäärästä, ei kyseistä tuntia voida käyttää. Tilanteissa, joissa ei ole voitu tallentaa luotettavia tuntitietoja, on laskettava korvaavat arvot tämän jakson säännösten mukaisesti.

▼B

b) Puuttuvat tiedot

Jos luotettavia tuntitietoja ei ole voitu saada yhdelle tai useammalle päästöjen laskennassa käytettävälle elementille, koska laite ei ole ollut luotettava (esim. kalibrointivirheen tai häiriön takia) tai se ei ole toiminnassa, toiminnanharjoittajan on määritettävä korvaavat arvot kunkin tuntitiedon osalta, kuten jäljempänä on esitetty.

i) Pitoisuudet

Jos luotettavia tuntitietoja ei voida saada suoraan pitoisuutena mitattavalle tekijälle (esimerkiksi kasvihuonekaasut, O2), lasketaan korvaava arvo C*korvaava kyseisen tunnin osalta seuraavasti:

jossa

on kyseisen tekijän pitoisuuden aritmeettinen keskiarvo,

σ C_ on kyseisen tekijän pitoisuuden keskihajonnan paras arvio.

Aritmeettinen keskiarvo ja keskihajonta lasketaan raportointikauden lopussa kaikista raportointikauden aikana mitatuista päästötiedoista. Jos tätä kautta ei voida käyttää laitoksessa tehtyjen merkittävien teknisten muutosten takia, toimivaltaisen viranomaisen kanssa voidaan sopia, että käytetään edustavaa, mieluiten vuoden mittaista ajanjaksoa.

Aritmeettisen keskiarvon ja keskihajonnan laskelmat on esitettävä todentajalle.

ii) Muut tekijät

Jos luotettavia tuntitietoja ei voida antaa sellaisten tekijöiden osalta, joita ei mitata suoraan pitoisuuksina, on näiden tekijöiden korvaavat arvo laskettava prosessin massatasemallin tai energiatasemenetelmän avulla. Jäljelle jääviä päästöjen laskennassa käytettäviä mitattuja päästöelementtejä on käytettävä tulosten validoinnissa.

Massatase- tai energiatasemalli ja niihin liittyvät oletukset on dokumentoitava selkeästi ja esitettävä todentajalle laskettujen tulosten kanssa.

c) Päästöjen varmennuslaskenta

▼M1

Liitteen XII ja XIII mukaisella mittauksiin perustuvalla menetelmällä suoritettavan päästöjen määrittämisen lisäksi kunkin käsiteltävän kasvihuonekaasun vuosipäästöt on määritettävä myös laskentaan perustuvalla menetelmällä. Tässä käytetään jotakin seuraavista vaihtoehdoista:

▼B

a) päästöjen laskenta, kuten siitä on säädetty toimintoja koskevissa liitteissä. Päästöjen laskennassa voidaan yleensä käyttää alempia määrittämistasoja (esimerkiksi taso 1 vähimmäistasona); tai

b) päästöjen laskenta, vuoden 2006 IPCC-ohjeiden mukaisesti (esimerkiksi määrittämistaso 1 -menetelmät).

Mittauksiin ja laskentaan perustuvilla menetelmillä saadut tulokset saattavat poiketa toisistaan. Toiminnanharjoittajan on verrattava mittausmenetelmällä ja laskentamenetelmällä saatuja tuloksia ja otettava huomioon, että menetelmistä voi aiheutua yleisluontoisia poikkeuksia. Tämä vertailu huomioon ottaen toiminnanharjoittajan on käytettävä laskentamenetelmällä saatuja tuloksia mittausmenetelmällä saatujen tulosten tarkistamiseen.

Toiminnanharjoittajan on määritettävä ja raportoitava vuosittaisessa päästöraportissa päästöjen määrittämiseen ►M3 liitteiden II–XI ja XVI ►M4 –XXIV ◄ ◄ mukaisesti käytetyt toimintotiedot, jos nämä tiedot ovat saatavilla, tai parhaat arviot niistä sekä teholliset lämpöarvot, päästökertoimet, hapettumiskertoimet ja muut tekijät, käyttäen tarvittaessa laboratorioanalyysejä. Tarkkailusuunnitelmassa on vahvistettava käytettävät lähestymistavat sekä tarkistuslaskentaan valittu menetelmä. Tarkkailusuunnitelma on hyväksytettävä toimivaltaisella viranomaisella.

▼M1

Jos mittauksiin perustuvien tulosten vertailu laskentaan perustuviin tuloksiin osoittaa selkeästi, että mittauksiin perustuvat tulokset eivät ole päteviä, on toiminnanharjoittajan käytettävä korvaavia arvoja, kuten tässä jaksossa kuvattavia arvoja (lukuun ottamatta liitteen XIII mukaisesti suoritettavaa tarkkailua).

▼B

7. EPÄVARMUUDEN ARVIOINTI

7.1 LASKENTA

Tämän jakson säännöksiä sovelletaan sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän liitteen 16 jakson säännösten soveltamista. Toiminnanharjoittajan on ymmärrettävä merkittävimmät epävarmuuslähteet laskiessaan päästöjä.

▼M2

Käytettäessä laskentaperusteista menetelmää 5.2 jakson säännösten mukaisesti toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt määrittämistasojen yhdistelmän laitoksen kunkin lähdevirran osalta kuten myös kaikki muut laitoksen tarkkailumenetelmän yksityiskohdat sellaisina, kuin ne on mainittu laitoksen päästöluvassa, tai ilmailutoimintojen osalta ilma-aluksen käyttäjän tarkkailusuunnitelmassa. Samalla toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt luvan mukaisen tarkkailumenetelmän käyttöön liittyvän epävarmuuden, ja luvan sisältö tai ilmailutoimintojen osalta tarkkailusuunnitelman sisältö, on osoitus tästä hyväksynnästä. Määrittämistasojen yhdistelmän ilmoittaminen päästöraportissa täyttää direktiivissä 2003/87/EY tarkoitetun epävarmuuden raportointivaatimuksen. Näin ollen epävarmuuden raportoinnille ei aseteta muita vaatimuksia sovellettaessa laskentaan perustuvia menetelmiä.

▼B

Mittausjärjestelmälle tietyn määrittämistasojärjestelmän yhteydessä määritetty epävarmuus tarkoittaa käytettyjen mittausvälineiden yksilöityä epävarmuutta, kalibroinnin epävarmuutta ja mahdollisia muita epävarmuusarvoja, jotka liittyvät mittausvälineiden tosiasialliseen käyttöön. Määrittämistasojärjestelmässä mainitut raja-arvot koskevat yhden raportointikauden määritettyyn arvoon liittyvää epävarmuutta.

Kaupallisten polttoaineiden ja materiaalien osalta toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa toiminnanharjoittajalle luvan määrittää vuosittaisen polttoaine-/materiaalivirran ainoastaan laskutetun polttoaineen tai materiaalin perusteella, eikä hänen tarvitse hankkia lisätodisteita yksittäisistä epävarmuusarvoista, edellyttäen, että kansallisella lainsäädännöllä tai asiaankuuluvien kansallisten tai kansainvälisten standardien osoitetulla soveltamisella varmistetaan, että kyseiset toimintotietoihin liittyvät epävarmuusvaatimukset täytetään polttoaineiden ja materiaalien kaupankäynnin osalta.

►M2 Kaikissa muissa tapauksissa toiminnanharjoittajan on annettava kirjalliset todisteet kunkin lähdevirran toimintotietoihin liittyvästä epävarmuustasosta näiden ohjeiden ►M3 liitteissä II–XI ja liitteissä XIV– ►M4 XXIV ◄ ◄ määriteltyjen epävarmuuskynnysten noudattamisen osoittamiseksi. ◄ Toiminnanharjoittajan on perustettava laskentansa mittausvälineiden toimittajan antamiin eritelmiin. Jos eritelmiä ei ole saatavilla, toiminnanharjoittajan on toimitettava mittausvälineitä koskeva epävarmuusarviointi. Molemmissa tapauksissa toiminnanharjoittajan on otettava huomioon eritelmiin tehtävät korjaukset, jotka aiheutuvat todellisista käyttöolosuhteista, kuten vanhenemisesta, fyysisen ympäristön olosuhteista, kalibroinnista ja ylläpidosta. Näihin korjauksiin voidaan käyttää konservatiivisia asiantuntija-arvioita.

Mittausjärjestelmiä sovellettaessa toiminnanharjoittajan on otettava huomioon kaikkien mittausjärjestelmän osien kumulatiiviset vaikutukset vuosittaisten toimintotietojen epävarmuuteen käyttämällä virheen etenemislakia ( 10 ). Siitä saadaan kaksi käytännöllistä sääntöä, joilla yhdistetään korreloimattomat epävarmuudet lisäämällä ja kertomalla niitä vastaavat konservatiiviset approksimaatiot, jos kyseessä ovat toisiinsa liittyvät epävarmuudet:

a) Summan epävarmuus (esimerkiksi erilliset vaikutukset vuotuiseen arvoon):

Korreloimattomien epävarmuuksien osalta:

Toisiinsa liittyvien epävarmuuksien osalta:

Tällöin

Uyhteensä (kaavassa Utotal) on summan prosentuaalinen epävarmuus;

xi ovat epätarkkoja suureita ja Ui niihin liittyviä epävarmuuden prosentuaalisia osuuksia.

b) Tulon epävarmuus (on esimerkiksi käytetty eri tekijöitä muuttamaan mittarilukema massavirtaa koskevaksi tiedoksi) osalta:

Korreloimattomat epävarmuudet:

Toisiinsa liittyvät epävarmuudet:

Tällöin

Uyhteensä (kaavakuvassa Utotal) on tulon prosentuaalinen epävarmuus;

Ui tarkoittaa kuhunkin määrään liittyvien epävarmuuksien prosentuaalista osuutta.

Toiminnanharjoittajan on hallittava laadunvarmistus- ja ohjausjärjestelmänsä avulla päästöraporttinsa päästötietoihin vielä sisältyviä epävarmuuksia ja vähennettävä niitä. Todentamisprosessin aikana todentaja tarkistaa, että hyväksyttyjä tarkkailumenetelmiä sovelletaan oikein ja arvioi, miten toiminnanharjoittaja hallitsee ja vähentää jäljellä olevia epävarmuuksia laadunvarmistus- ja ohjausjärjestelmiensä avulla.

7.2 MITTAUS

▼M1

Kuten 4 jakson 2 kohdassa vahvistetaan, toiminnanharjoittaja voi perustella mittaukseen perustuvaa menetelmän käyttöä, jos se antaa luotettavasti tulokseksi alemman epävarmuustason kuin laskentaan perustuva menetelmä (vertaa 4 jakson 2 kohta), tai toiminnanharjoittajan on käytettävä liitteen XIII mukaista mittaukseen perustuvaa menetelmää. Toimivaltaiselle viranomaiselle antamissaan perusteluissa toiminnanharjoittajan on raportoitava kokonaisvaltaisen epävarmuusanalyysin määrälliset tulokset ottaen huomioon jäljempänä luetellut epävarmuuslähteet sekä standardi EN 14181.

▼B

— jatkuvatoimisessa päästömittauksessa käytettävien laitteiden yksilöity epävarmuus,

— kalibrointiin liittyvät epävarmuudet,

— muu epävarmuus, joka liittyy tarkkailulaitteiden tosiasialliseen käyttöön.

Toiminnanharjoittajan perustelujen perusteella toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä toiminnanharjoittajan käytettäväksi jatkuvatoimisen päästömittausjärjestelmän laitoksen tiettyjä tai kaikkia päästölähteitä varten ja hyväksyä kaikki muut kyseisiä päästölähteitä koskevien tarkkailumenetelmien yksityiskohdat, jotka on mainittava laitoksen päästöluvassa. Samalla toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt luvanmukaisen tarkkailumenetelmän käyttöön liittyvän epävarmuuden. Tämä hyväksyntä käy ilmi luvasta.

Toiminnanharjoittaja ilmoittaa asiaan kuuluvien lähteiden osalta toimivaltaiselle viranomaiselle antamassaan vuotuisessa päästöraportissa epävarmuusarvon, joka perustuu ensimmäiseen kattavaan epävarmuusanalyysiin, kunnes toimivaltainen viranomainen tarkastelee uudelleen valintaa käyttää mittausmenetelmää laskentamenetelmän sijaan, ja pyytää laskemaan epävarmuuden uudelleen. Epävarmuusarvon ilmoittaminen päästöraportissa täyttää direktiivissä 2003/87/EY tarkoitetun epävarmuuksien raportointivaatimuksen.

Toiminnanharjoittajan on hallittava laadunvarmennus- ja kontrollointijärjestelmänsä avulla päästöraporttinsa päästötietoihin vielä sisältyvät epävarmuudet ja vähennettävä niitä. Todentamisprosessin aikana todentaja tarkistaa, että hyväksyttyjä tarkkailumenetelmiä sovelletaan oikein ja arvioi, miten toiminnanharjoittaja hallitsee ja vähentää jäljellä olevia epävarmuuksia laadunvarmennus- ja kontrollointijärjestelmiensä avulla.

8. RAPORTOINTI

▼M2

Direktiivin 2003/87/EY liitteessä IV vahvistetaan laitosten ja ilma-alusten käyttäjien raportointivaatimukset. Tämän liitteen 14 jaksossa vahvistettua raportointilomaketta ja siinä edellytettäviä tietoja on käytettävä määrällisten tietojen raportoinnin pohjana, ellei Euroopan komissio ole julkaissut vastaavaa sähköistä vuosiraportin mallia. Jos raportointimuoto on eritelty toimintokohtaisessa liitteessä, on raportoinnissa käytettävä tätä raportointimuotoa ja siinä edellytettyjä tietoja.

▼B

Päästöraportti kattaa raportointikauteen kuuluvan kalenterivuoden päästöt.

Raportti on todennettava jäsenvaltion direktiivin 2003/87/EY liitteen V nojalla vahvistamien yksityiskohtaisten vaatimusten mukaisesti. Toiminnanharjoittajan on annettava toimivaltaiselle viranomaiselle vuosittain 31 päivään maaliskuuta mennessä edellisen vuoden päästöjä koskeva todennettu raportti.

Toimivaltaisen viranomaisen on toimitettava hallussaan olevat päästöraportit yleisön saataville ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta 28 päivänä tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY ( 11 ) mukaisesti. Direktiivin 4 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamiseksi toiminnanharjoittajat voivat ilmoittaa raportissaan, mitä tietoja ne pitävät kaupallisista syistä luottamuksellisina.

Toiminnanharjoittajan on sisällytettävä laitosta koskevaan raporttiin seuraavat tiedot:

1) laitosta koskevat direktiivin 2003/87/EY liitteen IV mukaiset tunnistetiedot ja laitoksen yksilöllinen lupanumero;

2) kaikkien päästölähteiden ja/tai lähdevirtojen osalta kokonaispäästöt, valittu menetelmä (mittaus tai laskenta), valitut määrittämistasot ja menettelyt (mikäli asianmukaista), toimintotiedot ( 12 ), päästökertoimet ( 13 ) ja hapettumis-/muuntokertoimet ( 14 ). Seuraavat tiedot, joita ei ilmoiteta päästöinä, on raportoitava muistiokohtina: prosessissa poltetun [TJ] tai käytetyn [t tai Nm3] biomassan määrät; hiilidioksidipäästöt [t CO2] biomassasta, kun päästöt määritetään mittaamalla; laitoksesta siirretty CO2 [t CO2]; polttoaineeseen sisältyvä hiilidioksidi, joka poistuu laitoksesta polttoaineen osana;

3) jos polttoaineiden päästökertoimet ja toimintotiedot liittyvät massaan eivätkä energiaan, on toiminnanharjoittajan raportoiva kunkin polttoaineen vuotuisen keskimääräisen tehollisen lämpöarvon ja päästökertoimen tiedot. Näillä tiedoilla tarkoitetaan vuosiarvoja, jotka on todistettu oikeiksi empiirisesti tai hyväksyttyjen lähteiden käytöllä. Ne korvaavat muuttujia (esimerkiksi polttoaine/materiaalivirtaa, tehollista lämpöarvoa tai päästö-, hapettumis- tai muuntokertoimia) koskevia tietoja, joita tarvitaan liitteissä I–XI tarkoitetuissa oletuslaskelmissa, kun varmistetaan raportin kattavuus tapauksissa, joissa tarkkailumenetelmällä ei saada selville kaikkia tarvittavia muuttujia;

4) jos sovelletaan massatasetta, toiminnanharjoittajan on ilmoitettava massan virtaus ja hiili- ja energiasisältö jokaisen laitokseen ja sen varastoihin tulevan ja sieltä poistuvan polttoaine- ja materiaalivirran osalta;

5) jos käytetään jatkuvatoimista päästömittausjärjestelmää (liite XII), toiminnanharjoittajan on raportoitava sekä fossiilisista polttoaineista että biomassan käytöstä aiheutuvat hiilidioksidipäästöt. Lisäksi toiminnanharjoittajan on raportoitava muut tiedot, jotka liittyvät kunkin polttoaineen vuotuiseen keskimääräiseen teholliseen lämpöarvoon ja päästökertoimeen tai muihin asiaankuuluviin materiaaleihin ja tuotteisiin liittyviin varmennuslaskennan avulla saatuihin tekijöihin;

6) jos sovelletaan 5 jakson 3 kohdassa tarkoitettua omaa tarkkailumenetelmää, toiminnanharjoittajan on raportoitava täydentäviä tietoja jokaisesta tekijästä, joista omalla tarkkailumenetelmällä ei saada ►M3 liitteissä I–XI ja XVI ►M4 –XXIV ◄ ◄ vaadittuja tietoja;

7) jos käytetään polttoainetta, mutta päästöt lasketaan prosessipäästöinä, on toiminnanharjoittajan raportoitava täydentäviä tietoja niiden muuttujien osalta, joita käytettiin poltosta aiheutuvien päästöjen oletuslaskelmissa näiden polttoaineiden osalta;

8) väliaikaiset tai pysyvät määrittämistason muutokset, muutosten syyt, niiden alkamispäivät ja väliaikaisten muutosten alkamis- ja päättymispäivät;

9) kaikki muut laitoksessa raportointikauden aikana tehdyt muutokset, jotka voivat vaikuttaa päästöraporttiin;

▼M3

10) tarvittaessa muista laitoksista siirretyn tai vastaanotetun hiilidioksidin määrät; on mainittava myös kyseessä olevan laitoksen koodi sellaisena kuin se on määritettynä asetuksessa direktiivin 2003/87/EY 19 artiklan mukaisesti;

▼M4

11) tarvittaessa primaarialumiinin tuotantotaso, anodiefektien tiheys ja keskimääräinen kesto raportointikaudella tai anodiefektien ylijännitetiedot raportointikauden aikana sekä tulokset tuoreimmasta liitteen XXIV mukaisesta laitoskohtaisten CF4- ja C2F6-päästökerrointen määrittämisestä sekä tuoreimmasta hormien talteenottotehokkuuden määrittämisestä.

▼M3

Toimivaltainen viranomainen voi sallia sen, että hiilidioksidin varastointipaikkojen toiminnanharjoittajat toimittavat niiden sulkemisen jälkeen yksinkertaistetut päästöraportit, jotka sisältävät vähintään 1 ja 9 alakohdissa mainitut tiedot, jos kasvihuonekaasujen päästöluvassa ei luetella päästölähteitä.

▼B

Edellä olevan 8 ja 9 alakohdan perusteella toimitettavat tiedot ►M4 sekä 2 ja 11 alakohdan ◄ mukaisesti toimitettava lisätiedot eivät sovellu ilmoitettavaksi raporttia varten laaditussa taulukkomuodossa, joten ne on sisällytettävä vuotuiseen päästöraporttiin vapaamuotoisena tekstinä.

Polttoaineet ja niistä peräisin olevat päästöt on raportoitava IPCC:n laatiman polttoaineiden standardiluokituksen mukaisesti (ks. tämän liitteen 11 jakso). Kyseinen luokitus perustuu kansainvälisen energiajärjestön (International Energy Agency) määritelmiin. Jos toiminnanharjoittajan kotijäsenvaltio on julkaissut polttoaineluokkien luettelon, joka sisältää YK:n ilmastonmuutosta koskevan puitesopimuksen sihteeristölle toimitettua uusinta kansallista inventaariota vastaavat määritelmät ja päästökertoimet, kyseisiä luokkia ja niihin liittyviä päästökertoimia on käytettävä, mikäli ne on hyväksytty osaksi asianmukaisia tarkkailumenetelmiä.

Lisäksi on raportoitava jätetyypit ja päästöt, jotka johtuvat niiden käytöstä polttoaineena tai syöttömateriaalina. Jätetyypit on raportoitava käyttäen ”Euroopan jäteluettelon” luokitusta (jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan mukaisen jäteluettelon