Lisä-aineen tunniste-numero Hyväk-synnän haltijan nimi Lisäaine Koostumus, kemiallinen kaava, kuvaus, analyysimenetelmä Eläinlaji tai -ryhmä Enim-mäisikä Vähimmäis-pitoisuus Enimmäis-pitoisuus Muut määräykset Hyväk-synnän voimassaolo päättyy

Alkuaineen (Fe) pitoisuus mg/kg täysrehua, jonka kosteuspitoisuus on 12 %, tai mg alkuainetta (Fe) päivässä tai viikossa

Luokka: ravitsemukselliset lisäaineet. Funktionaalinen ryhmä: hivenaineyhdisteet

3b101 Rauta(II)karbonaatti (sideriitti) Lisäaineen koostumus Louhitusta malmista peräisin oleva jauhe, sisältää sideriittiä, FeCO3-pitoisuus vähintään 70 % ja kokonaisrautapitoisuus vähintään 39 % Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: FeCO3 CAS-numero: 563-71-3 Analyysimenetelmät (1) Raudan ja karbonaatin tunnistaminen rehun lisäaineesta: — Euroopan farmakopean monografia 2.3.1. Rehun lisäaineen kristallograafinen havainnollistaminen: — Röntgendiffraktio Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit paitsi porsaat, vasikat, enintään 14 päivän ikäiset kananpojat ja enintään 28 päivän ikäiset kalkkunat — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Lemmikki-eläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Rauta(II)karbonaattia saa saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. Lisäaineen ja sitä sisältävien esiseosten merkinnöissä on oltava seuraavat tiedot: ”Rauta(II)karbonaattia ei pitäisi käyttää raudan lähteenä nuorilla eläimillä sen rajallisen biologisen hyötyosuuden vuoksi.” 4. tammikuuta 2028

3b102 — Rauta(III)kloridiheksahydraatti Lisäaineen koostumus Rauta(III)kloridiheksahydraatti, jauheena, rautapitoisuus vähintään 19 % Tehoaineen kuvaus: Kemiallinen kaava: FeCl3 · 6H2O CAS-numero: 10025-77-1 Analyysimenetelmät (1) Raudan ja kloridin tunnistaminen rehun lisäaineesta: — Euroopan farmakopean monografia 2.3.1. Rehun lisäaineen kristallograafinen havainnollistaminen: — Röntgendiffraktio Rauta(III)kloridiheksahydraatin pitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Titraus natriumtiosulfaatilla (Euroopan farmakopean monografia 1515) Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Rauta(III)kloridi-heksahydraattia saa saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun nestemäisenä esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b103 — Rauta(II)sulfaattimonohydraatti Lisäaineen koostumus Rauta(II)sulfaattimonohydraatti, jauheena tai rakeina, rautapitoisuus vähintään 29 % Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: FeSO4 · H2O CAS-numero: 17375-41-6 Analyysimenetelmät (1) Raudan ja sulfaatin tunnistaminen rehun lisäaineesta: — Euroopan farmakopean monografia 2.3.1. Rehun lisäaineen kristallograafinen havainnollistaminen: — Röntgendiffraktio Rauta(II)sulfaattimonohydraatin pitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Titraus ammonium- ja ceriumnitraatilla (Euroopan farmakopean monografia 0083); tai — Titraus kaliumdikromaatilla (EN 889). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Rauta(II)sulfaat-timonohydraattia saa saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b104 — Rauta(II)sulfaattiheptahydraatti Lisäaineen koostumus Rauta(II)sulfaattiheptahydraatti, jauheena, rautapitoisuus vähintään 18 % Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: FeSO4 · 7H2O CAS-numero: 7782-63-0 Analyysimenetelmät (1) Raudan ja sulfaatin tunnistaminen rehun lisäaineesta: — Euroopan farmakopean monografia 2.3.1. Rehun lisäaineen kristallograafinen havainnollistaminen: Röntgendiffraktio Rauta(II)sulfaattiheptahydraatin pitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Titraus ammonium- ja ceriumnitraatilla (Euroopan farmakopean monografia 0083); tai — Titraus kaliumdikromaatilla (EN 889). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Rauta(II)sulfaat-tiheptahydraattia saa saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b105 Rauta(II)fumaraatti Lisäaineen koostumus Rauta(II)fumaraatti, jauheena, rautapitoisuus vähintään 30 % Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: C4H2FeO4 CAS-numero: 141-01-5 Analyysimenetelmät (1) Rauta(II)fumaraatin pitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Titraus ceriumsulfaatilla (Euroopan farmakopean monografia 0902) Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Rauta(II)fumaraattia saa saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia.

3b106 — Aminohappojen rauta(II)kelaattihydraatti Lisäaineen koostumus Rauta(II)-aminohappo -kompleksi, jossa rauta ja soijaproteiinista peräisin oleva aminohappo on kelatoitu koordinoiduin kovalenttisidoksin, jauheena, rautapitoisuus vähintään 9 % Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: Fe(x)1–3 · nH2O, x= soijaproteiinihydrolysaatista peräisin olevan minkä tahansa aminohapon anioni Enintään 10 % molekyyleistä suurempia kuin 1 500 Da. Analyysimenetelmät (1) Aminohappopitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Ionivaihtokromatografia yhdistettynä kolonnin jälkeiseen ninhydriiniderivointiin ja fotometrillä määritykseen (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite III, F osa). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Aminohappojen rauta(II)kelaattia voidaan saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b107 — Proteiinihydrolysaattien rauta(II)kelaatti Lisäaineen koostumus Proteiinihydrolysaattien rauta(II)kelaatti, jauheena, rautapitoisuus vähintään 10 % Vähintään 50 % kelatoitunutta rautaa. Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: Fe(x)1–3 · nH2O, x= soijaproteiinihydrolysaatista peräisin olevan minkä tahansa aminohapon anioni Analyysimenetelmät (1) Proteiinihydrolysaattien pitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Ionivaihtokromatografia yhdistettynä kolonnin jälkeiseen ninhydriiniderivointiin ja fotometrillä määritykseen (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite III, F osa). Raudan kelatoitumisen määrittäminen rehun lisäaineesta: — Fourier-muunnosinfrapunaspektroskopia (FTIR-spektroskopia), jonka jälkeen käytetään usean muuttujan regressiomenetelmiä (EURL päivittää) (3). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Proteiinihydro-lysaattien rauta(II)kelaattia voidaan saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b108 — Glysiinin rauta(II)kelaattihydraatti Lisäaineen koostumus Glysiinin rauta(II)kelaattihydraatti, jauheena, rautapitoisuus vähintään 15 % Kosteus: enintään 10 %. Tehoaineen kuvaus Kemiallinen kaava: Fe(x)1-3 · nH2O, x=glysiinin anioni. Analyysimenetelmät (1) Glysiinipitoisuuden määrittäminen rehun lisäaineesta: — Ionivaihtokromatografia yhdistettynä kolonnin jälkeiseen ninhydriiniderivointiin ja fotometrillä määritykseen (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite III, F osa). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Kaikki eläinlajit — — Lampaat: 500 (yhteensä (2)) Nautaeläimet ja siipikarja: 450 (yhteensä (2)) Porsaat vieroittamista edeltävään viikkoon saakka: 250 mg/päivä (yhteensä (2)) Lemmikkieläimet: 600 (yhteensä (2)) Muut lajit: 750 (yhteensä (2)) 1. Glysiinin rauta(II)kelaattihydraattia voidaan saattaa markkinoille ja käyttää valmisteesta koostuvana lisäaineena. 2. Lisäaine on sekoitettava rehuun esiseoksena. 3. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen ja esiseosten käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta ja esiseoksia käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 4. tammikuuta 2028

3b110 Rautadekstraani 10 % Lisäaineen koostumus Rautadekstraanin kolloidinen vesiliuos, jossa on 25 % rautadekstraania (raudan kokonaispitoisuus 10 %, dekstraani 15 %), 1,5 % natriumkloridia, 0,4 % fenolia ja 73,1 % vettä Tehoaineen kuvaus Rautadekstraani Kemiallinen kaava: (C6H10O5)n · [Fe(OH)3]m IUPAC-nimi: Ferrihydroksididekstraani (α1,3-α1,6-glukaani)-kompleksi CAS-numero: 9004-66-4 Analyysimenetelmät (1) Rehun lisäaineen kuvaus: — Ison-Britannian ja Yhdysvaltain farmakopean monografia ”dekstraani”. Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen lisäaineesta ja esiseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Raudan kokonaispitoisuuden määrittäminen rehuaineista ja rehuseoksista: — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (komission asetus (EY) N:o 152/2009, liite IV, C osa); tai — Atomiabsorptiospektrometria, AAS (EN ISO 6869); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria, ICP-AES (EN 15510); tai — Induktiivisesti kytkettyyn plasmaan perustuva atomiemissiospektrometria painehajotuksen jälkeen, ICP-AES (CEN/TS 15621). Imevät porsaat — — 200 mg/päivä yhdesti ensimmäisen elinviikon aikana ja 300 mg/päivä yhdesti toisen elinviikon aikana 1. Rehualan toimijoiden on vahvistettava lisäaineen käyttäjiä varten turvalliset työtavat ja asianmukaiset järjestelyt hengitysteitse tai iho- ja silmäkosketuksesta aiheutuvasta altistuksesta johtuvien mahdollisten riskien varalta. Jos riskejä ei voida näiden järjestelyjen ja toimenpiteiden avulla vähentää hyväksyttävälle tasolle, lisäainetta käytettäessä on käytettävä asianmukaisia henkilönsuojaimia. 2. Käyttöohjeessa on oltava seuraava merkintä: — ”Lisäainetta annetaan vain yksilöllisesti suoraan täydennysrehussa.” — ”Lisäainetta ei saa antaa porsaille, joilla esiintyy E-vitamiinin ja/tai seleenin puutosta.” — ”Muiden rautayhdisteiden yhtäaikaista käyttöä rautadekstraani 10 %:n annostelun aikana (ensimmäiset kaksi elinviikkoa) on vältettävä.” 4. tammikuuta 2028