1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä kesäkuuta 1988,
muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen
vapauden tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta
(88/357/ETY)
(EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 90/618/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta 1990 L 330 44 29.11.1990
►M2Neuvoston direktiivi 92/49/ETY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 1992 L 228 1 11.8.1992
►M3Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY, annettu 16
päivänä toukokuuta 2000L 181 65 20.7.2000
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1)ja neuvoston asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).
▼B
TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä kesäkuuta 1988,
muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien,
asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta,säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden
tehokasta käyttämistä, sekä direktiivin 73/239/ETY muuttamisesta
(88/357/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 66 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean (3) lausunnon,
sekä katsoo, että
on välttämätöntä kehittää sisämarkkinoita vakuutusliikkeen alalla ja
tämän tavoitteen saavuttamiseksi on suotavaa, että vakuutusyrityksille,joiden kotipaikka on yhteisössä, tehdään palvelujen tarjoaminen jäsen-valtioissa helpommaksi, jotta vakuutuksenottajien olisi mahdollistakääntyä paitsi omaan maahansa sijoittautuneiden vakuutuksenantajien
puoleen, myös sellaisten vakuutuksenantajien puoleen, joiden koti-
paikka on yhteisössä ja jotka ovat sijoittautuneet muihinjäsenvaltioihin,
perustamissopimuksen mukaan kaikki palvelujen tarjoamisen vapauteen
kohdistuva syrjintä, joka perustuu siihen, ettei yritys ole sijoittautunut
jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, on kielletty siirtymäkauden
päättymisestä lukien; tämä kielto koskee kaikkien yhteisöön sijoittautu-neiden yrityksen tarjoamia palveluja riippumatta siitä, tarjotaankopalveluja yrityksen kotipaikassa, asioimistossa tai sivukonttorissa,
käytännön syistä palvelujen tarjoaminen olisi määriteltävä ottamalla
huomioon sekä vakuutuksenantajan sijoittautumispaikka että riskin
sijaintipaikka; sen vuoksi määritelmä riskin sijaintipaikasta tulisikinottaa käyttöön; lisäksi tulisi erottaa sijoittautumiseen perustuva toimintapalvelujen tarjoamisen vapauteen perustuvasta toiminnasta,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja
harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annettua ensimmäistäneuvoston direktiiviä 73/239/ETY(
4), sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 87/343/ETY(5), jäljempänä ’ensimmäinen
direktiivi’, olisi täydennettävä erityisesti valvontaviranomaisten
käytössä olevien valvontavaltuuksien ja -keinojen selventämiseksi;
tulisi myös antaa erityismääräykset palvelujen tarjoamisen vapauteenperustuvan toiminnan aloittamisesta, harjoittamisesta ja valvonnasta,
vakuutuksenottajille, jotka asemansa, kokonsa tai vakuutettavan riskin
luonteen vuoksi eivät tarvitse erityistä suojelua riskin sijaintivaltiossa,
tulisi sallia täydellinen vapaus hyötyä mahdollisimman laajoista vakuu-
tusmarkkinoista; lisäksi muille vakuutuksenottajille tulee taata riittäväsuoja,1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 2
(1) EYVL N:o C 32, 12.2.1976, s. 2
(2) EYVL N:o C 36, 13.2.1978, s. 14,
EYVL N:o C 167, 27.6.1988 ja 15 päivänä kesäkuuta 1988 tehty päätös.
(3) EYVL N:o C 204, 30.8.1976, s. 13
(4) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(5) EYVL N:o L 185, 4.7.1987, s. 72
▼B
tarve suojella vakuutuksenottajia ja välttää kaikenlaisia kilpailuhäiriöitä
tekee perustelluksi ensimmäisen direktiivin sisältämien toisiaanvastaavia varoja koskevien säännösten lievennysten yhteensovittamisen,
jäsenvaltioissa voimassa olevat vakuutussopimuslakien säännökset
poikkeavat edelleen toisistaan; valinnanvapauden vuoksi sopimukseen
sovellettavaksi laiksi voidaan joissakin tapauksissa hyväksyä erityisolo-
suhteet huomioon ottavien määräysten mukaisesti muunkin kuin riskinsijaintimaan laki,
tämän direktiivin soveltamisalaan tulisi kuulua pakollinen vakuutus,
mikä kuitenkin edellyttäisi sellaisen vakuutuksen kattavan sopimuksenolevan niiden tällaista vakuutusta koskevien erityissäännöstenmukainen, joita vakuuttamisvelvollisuuden määräävä jäsenvaltio edel-lyttää,
ensimmäisen direktiivin säännöksiä vakuutuskannan luovuttamisesta
tulisi lisätä ja täydentää säännöksillä, jotka erityisesti kattavat palve-
lujen tarjoamisen vapauden perusteella tehtyjen vakuutussopimusten
kannanluovutuksen toiselle yritykselle,
erityisesti palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien säännösten piiriin
ei tulisi kuulua tiettyjen riskien, joihin mainittujen säännösten sovelta-minen ei ole tässä vaiheessa asianmukaista jäsenvaltioidenviranomaisten näiden säännösten luonteen ja sosiaalisten vaikutustenperusteella antamien erityismääräysten vuoksi; sen vuoksi näitä poik-keuksia tulisi tarkastella uudelleen tämän direktiivin oltua voimassa
jonkin aikaa,
vakuutuksenottajien suojaamiseksi jäsenvaltioille tulisi yhteensovitta-
misen nykyvaiheessa sallia mahdollisuus rajoittaa palvelujen
tarjoamisen vapauteen perustuvan toiminnan ja sijoittautumiseen perus-tuvan toiminnan samanaikaista harjoittamista; tällaisia rajoituksia eivoida määrätä, jos vakuutuksenottajat eivät tarvitse tällaista suojelua,
palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämisen aloittaminen ja harjoitta-
minen tulisi olla sellaisesta menettelystä riippuvaista, jolla taataanvakuutusyrityksen noudattavan sekä taloudellisia takuita että vakuutu-sehtoja koskevia säännöksiä; tätä menettelyä voidaan lieventää, jos
palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva toiminta kohdistuu vakuu-
tuksenottajiin, jotka asemansa, kokonsa tai vakuutettavan riskinluonteen vuoksi eivät tarvitse erityistä suojelua riskin sijaintivaltiossa,
on välttämätöntä aloittaa erityinen yhteistyö palvelujen tarjoamisen
vapauden osalta jäsenvaltioiden toimivaltaisten valvontaviranomaistenkesken sekä näiden viranomaisten ja komission välillä; tulisi myössäätää rangaistusjärjestelmästä, jota sovellettaisiin siellä, missä palve-
luja tarjoava yritys ei noudata sen jäsenvaltion säännöksiä, jossa
palveluja tarjotaan,
kunnes yhteensovittamista on myöhemmin jatkettu, vakuutusteknisen
vastuuvelan tulisi kuulua sen jäsenvaltion säännösten ja valvonnan
piiriin, jossa palveluja tarjotaan silloin, kun palvelujen tarjoamiseenliittyy riskejä, joiden suhteen jäsenvaltio, jossa palveluja vastaanote-taan, toivoo voivansa antaa erityissuojelua vakuutuksenottajille; josvakuutuksenottajien suojelemisesta huolehtiminen ei ole perusteltua,
vakuutustekninen vastuuvelka kuuluu edelleen sen jäsenvaltion
säännösten ja valvonnan piiriin, johon vakuutuksenantaja on sijoittau-tunut,
joissakin jäsenvaltioissa vakuutustoimintaan ei kohdistu minkäänlaisia
välillisiä veroja, kun taas enemmistö soveltaa erityisveroja ja muun-laisia pakollisia maksuja mukaan lukien korvaustoimielimillesuoritettavat lisämaksut; näiden verojen ja maksujen rakenne ja tasovaihtelevat huomattavasti niitä soveltavien jäsenvaltioiden välillä; tulisi
välttää tilannetta, jossa erot johtavat vakuutuspalveluja koskeviin
kilpailun vääristymiin jäsenvaltioiden välillä; ennen tulevaa yhteenso-vittamista riskin sijaintivaltion verojärjestelmän ja muidenmaksumuotojen soveltaminen todennäköisesti korjaa tällaisenepäkohdan ja jäsenvaltioiden on kehitettävä menetelmä, jolla varmiste-taan kyseisten verojen ja maksujen kanto,1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 3
▼B
on toivottavaa, että vältetään tämän direktiivin ja yhteisön rinnakkais-
vakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten yhteensovittamisesta 30 päivänä toukokuuta 1978 annetun
neuvoston direktiivin 78/473/ETY(
1) soveltaminen ilman yhteensovitta-
mista, jotta ei jouduttaisi tilanteeseen, jossa jokaisessa jäsenvaltiossa onkolme erilaista järjestelmää; sen vuoksi niiden arviointiperusteiden,joilla tässä direktiivissä määritellään ”suuret riskit”, tulisi määritellämyös ne riskit, jotka todennäköisesti katetaan yhteisön rinnakkaisva-
kuutusjärjestelyin, ja
olisi otettava huomioon perustamissopimuksen 8 c artiklan mukaisesti,
kuinka paljon joidenkin eri kehitystasolla olevien kansantalouksien on
ponnisteltava; sen vuoksi tietyille jäsenvaltioille tulisikin sallia siir-
tymäjärjestelyt tämän palvelujen tarjoamisen vapautta koskevandirektiivin erityissäännösten vaiheittaista soveltamista varten,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
Tämän direktiivin tarkoituksena on:
a) täydentää ensimmäistä direktiiviä 73/239/ETY;
b) säätää yrityksille palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat
erityissäännökset niistä vakuutusluokista, joita mainituissa ensim-
mäisessä direktiivissä tarkoitetaan.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”ensimmäisellä direktiivillä” direktiiviä 73/239/ETY;
b) ”yrityksellä”:
— I ja II osaston säännöksiä sovellettaessa jokaista yritystä, joka on
saanut toimiluvan ensimmäisen direktiivin 6 tai 23 artiklanmukaisesti;
— III ja V osaston säännöksiä sovellettaessa jokaista yritystä, joka
on saanut toimiluvan ensimmäisen direktiivin 6 artiklan mukai-
sesti;
c) ”toimipaikalla” yrityksen kotipaikkaa, asioimistoa tai sivukonttoria,
ottaen huomioon, mitä 3 artiklassa säädetään;
d) ”jäsenvaltiolla, jossa riski sijaitsee”:
— jäsenvaltiota, jossa omaisuus sijaitsee, jos vakuutus koskee joko
rakennuksia tai rakennuksia ja niiden irtaimistoa, sikäli kuinirtaimisto on vakuutettu samalla vakuutuskirjalla,
— rekisteröintijäsenvaltiota, jos vakuutus koskee kaikenlaisia
ajoneuvoja,
— jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottaja otti vakuutuksen, jos on
kyse vakuutuksesta, joka on voimassa enintään neljä kuukauttaja kattaa matka- ja lomariskejä missä tahansa luokassa,
— kaikissa tapauksissa, jotka eivät nimenomaisesti sisälly edellä
oleviin alakohtiin, jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottajalla on
vakinainen asuinpaikka tai, jos vakuutuksenottaja on oikeush-enkilö, sitä jäsenvaltiota, johon vakuutuksenottaja, johonsopimus liittyy, on sijoittautunut;
e) ”sijoittautumisjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa riskin kattanut
toimipaikka sijaitsee;1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 4
(1) EYVL N:o L 151, 7.6.1978, s. 25
▼B
f) ”jäsenvaltiolla, jossa palveluja tarjotaan” jäsenvaltiota, jossa riski
sijaitsee silloin, kun se katetaan toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevastatoimipaikasta.
3 artikla
Ensimmäistä direktiiviä ja tätä direktiiviä sovellettaessa yrityksen
pysyvä läsnäolo jäsenvaltion alueella rinnastetaan asioimistoon tai sivu-konttoriin, vaikka mainittu läsnäolo ei käsitä sivukonttoria tai
asioimistoa, vaan ainoastaan toimiston, jota hoitaa yrityksen oma
henkilökunta tai itsenäisesti toimiva henkilö, jolla on pysyvä valtuutustoimia yrityksen puolesta asioimiston tapaan.
4 artikla
Tätä direktiiviä ja ensimmäistä direktiiviä sovellettaessa yleiset ja
erityiset vakuutusehdot eivät saa sisältää sellaisia erityisehtoja, joidentarkoituksena on yksittäistapauksessa ottaa huomioon katettavan riskinerityisolosuhteet.
II OSASTO
Ensimmäistä direktiiviä täydentävät säännökset
5 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 5 artiklaan seuraavaa:
”d) ’suurilla riskeillä’:
i) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin
4, 5, 6, 7, 11 ja 12;
ii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin
14 ja 15, kun vakuutuksenottaja on ammattimaisestimukana teollisessa tai kaupallisessa toiminnassa taijossakin vapaassa ammatissa, ja riskit liittyvät tällaiseentoimintaan;
iii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A luokkiin 8, 9,13
ja 16, sikäli kuin vakuutuksenottaja ylittää ainakin kaksi
seuraavien kolmen arviointiperusteen rajoista:
ensimmäinen vaihe: 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä:
— taseen loppusumma: 12,4 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 24 miljoonaa ECUa;— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 500.toinen vaihe: 1 päivästä tammikuuta 1993 lukien:
— taseen loppusumma: 6,2 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 12,8 miljoonaa ECUa;— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 250.Jos vakuutuksenottaja kuuluu yritysryhmään, joka direk-
tiivin 83/349/ETY(
1) mukaisesti laatii konsolidoidun
tilinpäätöksen, edellä mainittuja arviointiperusteita sovelle-taan konsolidoidun tilinpäätökseen pohjalta.
Jokainen jäsenvaltio voi lisätä iii alakohdassa mainittuun
luokkaan riskejä, joita ammatilliset yhdistykset, yhteisyri-tykset tai tilapäiset yhteenliittymät vakuuttavat.”
6 artikla
Sovellettaessa ensimmäisen direktiivin 15 artiklan 2 kohdan ensim-
mäistä alakohtaa ja 24 artiklaa jäsenvaltioiden on noudatettava tämändirektiivin liitteessä 1 olevia vastaavuussääntöjä.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 5
(1) EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 1
▼B
7 artikla
1. Laki, jota sovelletaan tässä direktiivissä tarkoitettuihin jäsenval-
tiossa sijaitsevia riskejä kattaviin vakuutussopimuksiin, määräytyy
seuraavasti:
a) Kun vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka tai hallinnollinen
päätoimipaikka on sen jäsenvaltion alueella, jossa riski sijaitsee,vakuutussopimukseen sovelletaan tämän jäsenvaltion lakia. Jostämän jäsenvaltion laki sallii, osapuolet voivat kuitenkin valitajonkin toisen maan lain.
b) Jos vakuutuksenottajan vakinainen asuinpaikka tai keskushallinto ei
ole jäsenvaltiossa, jossa riski sijaitsee, vakuutussopimuksenosapuolet voivat valita sovellettavaksi joko sen jäsenvaltion lain,jossa riski sijaitsee, tai sen maan lain, jossa vakuutuksenottajalla on
vakinainen asuinpaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka.
c) Jos vakuutuksenottaja harjoittaa kaupallista tai teollista toimintaa tai
vapaata ammattia ja jos sopimus kattaa kahta tai useampaa näitätoimintoja koskevaa eri jäsenvaltioissa sijaitsevaa riskiä, vapaus
valita sopimukseen sovellettava laki koskee näiden jäsenvaltioiden
sekä sen maan lakia, jossa vakuutuksenottajalla on vakinainenasuinpaikka tai hallinnollinen päätoimipaikka.
d) Sen estämättä, mitä b ja c alakohdassa säädetään, osapuolet saavat
käyttää hyväkseen laajempaa vapautta sopimukseen sovellettavan
lain valinnassa, jos se mainituissa alakohdissa tarkoitetuissa jäsen-valtioissa on sallittua.
e) Kun sopimus kattaa vain sellaisiin tapahtumiin liittyviä riskejä, jotka
sattuvat muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa riski 2 artiklan d
alakohdan mukaisesti sijaitsee, sopimuspuolet voivat sen estämättä,mitä a, b ja c alakohdassa säädetään, aina valita ensiksi mainitunvaltion lain.
f) Osapuolet voivat vapaasti valita direktiivin 73/239/ETY 5 artiklan d
alakohdassa tarkoitettuihin riskeihin sovellettavan lain.
g) Se, että a tai f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sopimuspuolet
ovat valinneet tietyn lain, ei estä, jos kaikki muut tilanteeseenvalinnan ajankohtana vaikuttavat tekijät liittyvät vain yhteen jäsen-valtioon, soveltamasta tämän jäsenvaltion pakottavia
oikeussääntöjä, joista ei saa tämän jäsenvaltion lainsäädännön
mukaan sopimuksella poiketa.
h) Edellisissä alakohdissa tarkoitettu valinta on ilmaistava nimenomai-
sesti tai sen tulee käydä ilmi riittävän täsmällisesti sopimusehdoista
tai asiaan liittyvistä seikoista. Jollei näin ole tai jollei valintaa ole
tehty, sopimukseen sovelletaan edellä tarkoitetuista kysymykseentulevissa alakohdissa mainituista maista sen maan lakia, johonsopimus läheisimmin liittyy. Jos kuitenkin sellainen sopimuksenosa, joka voidaan erottaa siitä, läheisemmin liittyy johonkin toiseen
edellä kyseisissä alakohdissa tarkoitetuista maista, voidaan poik-
keuksellisesti soveltaa tuon toisen maan lakia. Olettamus on, ettäsopimus liittyy läheisimmin siihen jäsenvaltioon, jossa riskisijaitsee.
i) Jos valtioon kuuluu useita erillisiä alueita, joista jokaisessa on omat
sopimusvelvoitteita koskevat oikeussäännöksensä, jokaista aluettapidetään erillisenä maana määriteltäessä lakia, jota tämän direktiivinmukaan sovelletaan.
Jäsenvaltio, jonka erillisillä alueilla on omat sopimusvelvoitteita
koskevat oikeussäädöksensä, ei ole velvollinen soveltamaan tämändirektiivin säännöksiä kysymyksiin, jotka koskevat lainvalintaaalueellisten lainsäädäntöjen välillä.
2. Tällä artiklalla ei rajoiteta tuomioistuinmaan oikeussäännön
soveltamista tilanteesssa, jossa ne ovat pakottavia sopimukseen muutensovellettavasta laista riippumatta.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 6
▼M2
▼B
▼B
Sen jäsenvaltion pakottavia oikeussääntöjä, jossa riski sijaitsee tai joka
velvoittaa ottamaan vakuutuksen, voidaan, jos jäsenvaltion laissa niinsäädetään, soveltaa siinä laajuudessa, kuin noiden jäsenvaltioiden
lakien mukaan säännöksiä sovelletaan sopimukseen muuten sovelletta-
vasta laista riippumatta.
Jos sopimus kattaa useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevia
riskejä, sopimuksen katsotaan tätä kohtaa sovellettaessa muodostuvan
useista sopimuksista, joista jokainen liittyy vain yhteen jäsenvaltioon.
3. Jollei edellisistä kohdista muuta johdu, jäsenvaltioiden on sovel-
lettava tässä direktiivissä tarkoitettuihin vakuutussopimuksiin
kansainvälisen yksityisoikeutensa yleisiä säännöksiä, jotka koskevat
sopimusvelvoitteita.
8 artikla
1. Tässä artiklassa olevin edellytyksin vakuutusyritykset voivattarjota ja tehdä pakollista vakuutusta koskevia vakuutussopimuksiatämän ja ensimmäisen direktiivin säännösten mukaisesti.
2. Kun jäsenvaltio määrää vakuutuksen ottamisen pakolliseksi,
sopimus ei täytä tuota velvoitetta, ellei se ole tuohon vakuutukseen liit-tyvien mainitun jäsenvaltion antamien erityissäännösten mukainen.
3. Jos pakollisen vakuutuksen ollessa kyseessä sen jäsenvaltion laki,
jossa riski sijaitsee, ja sen jäsenvaltion laki, joka asettaa velvoitteenvakuutuksen ottamiseen, ovat ristiriidassa keskenään, on sovellettavajälkimmäistä lakia.
4.
a)Jolleitämänkohdancalakohdastamuutajohdu,7artiklan2
kohdankolmattaalakohtaaonsovellettavasilloin,kunvakuutus-
sopimuskattaariskejäuseissajäsenvaltioissa,joistaainakinyksi
määräävakuutuksenottamisenpakolliseksi.
c) Jäsenvaltio voi 7 artiklasta poiketen säätää, että pakollista vakuu-
tusta koskevaan vakuutussopimukseen sovelletaan sen valtion
lakia, joka säätää vakuutuksen ottamisen pakolliseksi.
d) Jos jäsenvaltio säätää vakuutuksen pakolliseksi ja vakuutuksenan-
tajan täytyy ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille vakuutuksenlakkaamisesta, tällainen lakkaaminen voi olla voimassa vahingon
kärsineeseen kolmanteen osapuoleen nähden vain tämän valtion
lainsäädännössä säädetyissä oloissa.
5. a) Jäsenvaltioiden on annettava tieto komissiolle niistä riskeistä,
jotka on katettava pakollisella vakuutuksella tämän jäsenvaltionlainsäädännön mukaan, jolloin ilmoitetaan:
— tähän vakuutukseen liittyvät lain erityissäännökset;
— tiedot, joiden on sisällyttävä vakuutuksenantajan vakuutetulle
henkilölle antamaan todistukseen, mikäli tämä valtio vaatii
todisteen vakuutusvelvollisuuden noudattamisesta. Jäsenvaltiovoi vaatia, että nuo tiedot sisältävät vakuutuksenantajan
samansisältöisen selvityksen siitä, että sopimus noudattaa
tuohon vakuutukseen liittyviä erityissäännöksiä.
b) Komissio julkaisee a alakohdassa tarkoitetut tiedot Euroopan
yhteisöjen virallisessa lehdessä .
c) Jäsenvaltion on hyväksyttävä osoituksena vakuuttamisvelvolli-
suuden täyttämisestä todistus, jonka sisältö vastaa a alakohdantoisen luetelmakohdan säännöstä.
9artikla
1. Ensimmäisen direktiivin 9 artiklan viimeinen alakohta ja 11artiklan 1 kohdan viimeinen alakohta muutetaan seuraavasti:1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 7
▼M2
▼B►
◄M2
▼B
”edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja, jotka koskevat
yleisiä tai erityisiä vakuutusehtoja sekä vakuutusmaksujen perus-teita, ei kuitenkaan vaadita 5 artiklan d alakohdassa tarkoitetuista
riskeistä.”
2. Muutetaan ensimmäisen direktiivin 8 artiklan 3 kohta ja 10
artiklan 3 kohta seuraavasti:
”3. Tämä yhteensovittaminen ei estä jäsenvaltioita ylläpitämästä ja
ottamasta käyttöön lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, jotka
koskevat erityisesti hallituksen jäsenille ja johtajille asetettavia vaati-muksia ammatillisesta pätevyydestä sekä yhtiöjärjestyksen, yleisten jaerityisten vakuutusehtojen, vakuutusmaksujen perusteiden ja muidensellaisten asiakirjojen hyväksymistä, jotka ovat välttämättömiänormaalia valvontaa varten.
Edellä 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen riskien osalta jäsenvaltiot
eivät kuitenkaan saa antaa säännöksiä, joissa vaaditaan yleisten jaerityisten vakuutusehtojen, vakuutusmaksujen perusteiden tai niidenlomakkeiden ja muiden painettujen asiakirjojen hyväksymistä tai järjes-telmällistä ilmoittamista, joita yritys aikoo käyttää vakuutuksenottajienkanssa asioidessaan. Jäsenvaltiot saavat vaatia vain näiden ehtojen ja
muiden asiakirjojen ilmoittamista satunnaisesti sen toteamiseksi, että
ne noudattavat kyseisiä riskejä koskevia lakeja, asetuksia ja hallinnol-lisia määräyksiä, joskaan tämä vaatimus ei saa olla ennakkoehtonasille, että yritys voi harjoittaa toimintaansa.
Edellä 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettujen riskien osalta jäsenvaltiot
eivät saa ylläpitää tai ottaa käyttöön ehdotettujen vakuutusmaksukoro-
tusten ennakkoilmoitusta tai hyväksymistä muutoin kuin osana yleistä
hinnanvalvontajärjestelmää.
Tämä yhteensovittaminen ei liioin estä jäsenvaltioita tarkastamasta liit-
teessä olevan A kohdan 18 luokkaa varten toimilupaa hakevien tai sensaaneiden yritysten sellaisia suoria tai epäsuoria henkilöstö- ja kalusto-
voimavaroja, yritysten käytössä olevan lääketieteellisen henkilökunnan
pätevyys ja kaluston laatu mukaan lukien, jotka yrityksillä onkäytössään tästä vakuutusluokasta johtuvien sitoumusten täyttämi-seksi.”
10 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 19 artiklaan kohta seuraavasti:
”3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että vakuutusyritysten valvonnasta vastaavilla virano-maisilla on tarvittavat valtuudet ja keinot niiden alueelle
sijoittautunieden vakuutusyritysten toiminnan valvontaa varten, mukaan
lukien tämän alueen ulkopuolella tapahtuva toiminta, toimintaa koske-vien neuvoston direktiivien mukaisesti ja silmällä pitäen niidentäytäntöönpanoa.
Valtuuksien ja keinojen on erityisesti annettava valvontaviranomaisille
mahdollisuus:
— suorittaa yksityiskohtaisia tutkimuksia yrityksen tilasta ja koko
liiketoiminnasta, muun muassa:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevia
asiakirjoja,
— suorittamalla paikan päällä tapahtuvia tutkimuksia yrityksen
toimitiloissa;
— toteuttaa kaikki yritystä koskevat toimenpiteet, jotka ovat
tarkoituksenmukaisia ja tarpeellisia sen varmistamiseksi, että
yrityksen toiminta on lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten mukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakinjäsenvaltiossa, ja erityisesti toimintasuunnitelman yritystä edel-leen velvoittavien kohtien mukaista, sekä vakuutuksenottajienetuja vaarantavan säännösten vastaisen menettelyn estämiseksi
tai poistamiseksi;
— varmistaa, että valvontaviranomaisten vaatimat toimenpiteet
toteutetaan tarvittaessa pakkokeinoin ja, jos se on tarkoituksen-mukaista, oikeusteitse.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 8
▼B
Jäsenvaltiot voivat myös antaa valvontaviranomaisille oikeuden saada
käyttöönsä kaikki tiedot välittäjien hallussa olevista sopimuksista.”
11 artikla
1. Poistetaan ensimmäisen direktiivin 21 artikla.
III OSASTO
Palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat erityissäännökset
12 artikla
1. Tämän osaston säännöksiä sovelletaan, kun yritys yhdessä jäsen-
valtiossa olevasta toimipaikasta kattaa, 2 artiklan d kohdassa
tarkoitetulla tavalla, toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan riskin; jälkim-mäisestä jäsenvaltiosta käytetään tässä osastossa nimitystä”jäsenvaltio, jossa palveluja tarjotaan”.
2. Tämän osaston säännöksiä ei sovelleta liiketoimiin, yrityksiin tai
laitoksiin, joita ensimmäinen direktiivi ei koske, eikä riskeihin, joita
mainitun direktiivin 4 artiklassa mainittujen julkisoikeudellistenlaitosten on tarkoitus kattaa.
12 a artikla
1. Tätä artiklaa sovelletaan, kun jokin yritys jäsenvaltiossa sijaitse-
vasta toimipaikasta vakuuttaa muun kuin rahdinottajan vastuuseenliittyvän toiseen jäsenvaltioon sijoittuvan riskin, joka kuuluu direktiivin73/239/ETY liitteessä olevan A kohdan 10 luokkaan.
2. Sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava, että
yritys liittyy kansallisen toimistonsa ja kansallisen takuurahastonsajäseneksi sekä osallistuu niiden rahoitukseen.
Yritystä ei kuitenkaan saa vaatia suorittamaan sen jäsenvaltion toimis-
tolle tai rahastolle, jossa palveluja tarjotaan, mitään muuta palvelujen
tarjoamisen perusteella vakuutettuihin riskeihin liittyvää maksua tai
suoritusta kuin sellaista, joka on laskettu yrityksen kyseisessä valtiossa10 luokasta saaman vakuutusmaksutulon tai sen tässä valtiossa vakuut-tamien 10 luokan riskien lukumäärän mukaan samoilla perusteilla kuinsellaisten yritysten osalta, jotka vakuuttavat muita kuin rahdinottajanvastuuseen liittyviä 10 luokkaan kuuluvia riskejä kyseisessä valtiossa
sijaitsevan toimipaikan kautta.
3. Tämän direktiivin estämättä palveluja tarjoavalta vakuutusyrityk-
seltä voidaan vaatia, että se noudattaa sen jäsenvaltion, jossa palvelujatarjotaan, antamia suurentuneen riskin vakuuttamista koskevia
määräyksiä jos niitä sovelletaan jäsenvaltioon sijoittautuneisiin yrityk-
siin.
4. Sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava, että
yritys huolehtii siitä, että sen alueella tapahtuneisiin liikennevahin-koihin perustuvia korvausvaatimuksia esittävät henkilöt eivät joudu
epäedullisempaan asemaan sen vuoksi, että yritys vakuuttaa muun
kuin rahdinottajan vastuuseen liittyvän 10 luokkaan kuuluvan riskinpalvelujen tarjoamisen perusteella eikä jäsenvaltiossa sijaitsevan toimi-paikan kautta.
Tämän vuoksi sen jäsenvaltion, jossa palveluja tarjotaan, on vaadittava,
että yritys nimeää edustajan, jolla on valtion alueella pysyvä kotipaikka
tai joka on sijoittautunut sinne ja jonka tehtävänä on hankkia kaikkitarvittavat korvausvaatimuksiin liittyvät tiedot ja jolla on oltavariittävät valtuudet edustaa yritystä sen suhteissa vahinkoa kärsineisiinhenkilöihin, jotka voivat esittää korvausvaatimuksia, korvausten maksa-minen mukaan lukien, ja edustaa yritystä tai tarvittaessa huolehtii sen1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 9
▼M2
▼B
▼M2
▼M1
▼M1
edustamisesta jäsenvaltion tuomioistuimissa ja viranomaisissa näitä
korvausvaatimuksia käsiteltäessä.
Edustaja voidaan myös kutsua edustamaan yritystä sen jäsenvaltion
toimivaltaisissa viranomaisissa, jossa palveluja tarjotaan, liikenneva-kuutusten olemassa- ja voimassaoloa tarkastettaessa.
Se jäsenvaltio, jossa palveluja tarjotaan, ei saa vaatia edustajaa
ryhtymään tämän nimittäneen yrityksen puolesta muihin kuin toisessa
ja kolmannessa alakohdassa määrättyihin toimiin. Edustaja ei saa
ryhtyä harjoittamaan ensivakuutusliikettä kyseisen yrityksen puolesta.
Edustajan nimeäminen ei sinänsä merkitse sivukonttorin tai asioimiston
avaamista direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassatarkoitetulla tavalla, eikä edustaja ole tämän direktiivin 2 artiklan c
alakohdassa tarkoitettu toimipaikka.
Jos vakuutusyritys on laiminlyönyt edustajan nimeämisen, jäsenvaltiot
voivat päättää, että direktiivin 2000/26/EY(
1) 4 artiklan mukaisesti
nimetyn korvausedustajan on hoidettava tämän kohdan mukaisesti
nimetyn edustajan tehtävät.
14 artikla
Yrityksen, joka aikoo ensimmäisen kerran harjoittaa liiketoimiaan
yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisen vapaudenperusteella, on ilmoitettava asiasta ennalta kotijäsenvaltion toimivaltai-
sille viranomaisille ja esitettävä niiden sitoumusten laatu, joita se aikoo
kattaa.
16 artikla
1. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on kuukauden
kuluessa 14 artiklassa säädetystä ilmoituksesta annettava tiedoksi jäsen-valtiolle tai jäsenvaltioille, jonka tai joiden alueella yritys aikoo
harjoittaa liiketoimia palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella:
a) todistus siitä, että yrityksellä on direktiivin 73/239/ETY 16 ja 17
artiklan mukaisesti laskettu vähimmäissolvenssimarginaali;
b) vakuutusluokat, joiden mukaista liiketoiminta yrityksellä on toimi-
valta harjoittaa;
c) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo kattaa siinä jäsenval-
tiossa, jossa palveluja tarjotaan.
Samalla niiden on ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.Kukin jäsenvaltio, jonka alueella yritys aikoo palvelujen tarjoamisen
vapauden perusteella kattaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevassa
A kohdassa luokkaan 10 sisältyviä muita riskejä kuin rahdinottajan
vastuuta koskevia riskejä, voi vaatia, että yritys:
— ilmoittaa tämän direktiivin 12 a artiklan 4 kohdassa tarkoitetun
edustajan nimen ja osoitteen, ja
— antaa ilmoituksen siitä, että yrityksestä on tullut sen jäsenvaltion
kansallisen toimiston ja kansallisen takuurahaston jäsen, jossapalveluja tarjotaan.
2. Jos kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät määräajassa
toimita 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja, niiden on samassa määräajassa1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 10
(1) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY, annettu 16.
toukokuuta 2000, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta
otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämi-
sestä ja neuvoston direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta
(EYVL L 181, 20.7.2000, s. 65).▼M3
▼M2
▼M2
ilmoitettava kyseiselle yritykselle kieltäytymisensä syyt. Kieltäyty-
minen voidaan saattaa kotijäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi.
3. Yritys voi aloittaa liiketoimintansa sinä päivänä, jona se on todis-
tettavasti saanut tiedon 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetystäilmoituksesta.
17 artikla
Kaikkiin muutoksiin, jotka yritys aikoo tehdä 14 artiklassa tarkoitet-
tuihin tietoihin, on sovellettava 14 ja 16 artiklassa säädettyämenettelyä.
26 artikla
1. Ne riskit, jotka voidaan kattaa yhteisön rinnakkaisvakuutuksella
direktiivin 78/473/ETY mukaan, ovat ensimmäisen direktiivin 5
artiklan d alakohdassa määriteltyjä riskejä.
2. Tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat ensimmäisen direk-
tiivin 5 artiklan d alakohdassa määriteltyjä riskejä, sovelletaan
johtavaan vakuutuksenantajaan.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset
27 artikla
1. Kreikka, Irlanti, Espanja ja Portugali voivat soveltaa siirtymä-
kauden aikana seuraavia säännöksiä:
i) 31 päivään joulukuuta 1992 asti nämä valtiot voivat soveltaa kaik-
kiin riskeihin muuta menettelyä kuin sitä, jota sovelletaanensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihinriskeihin.
ii) 1 päivästä tammikuuta 1993 31 päivään joulukuuta 1994 suuria
riskejä koskevaa menettelyä sovelletaan ensimmäisen direktiivin 5artiklan d alakohdan i ja ii alakohdassa tarkoitettuihin riskeihin;sanotun 5 artiklan d kohdan iii alakohdassa tarkoitettujen riskienosalta näiden jäsenvaltioiden tulee päättää niihin sovellettavista
rajoituksista.
iii) Espanja:
— 1 päivästä tammikuuta 1995 31 päivään joulukuuta 1996 sovel-
letaan ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iii
alakohdassa määriteltyjä ensimmäisen vaiheen rajoituksia,
— 1 päivästä tammikuuta 1997 alkaen sovelletaan toisen vaiheen
rajoituksia.
Portugali, Irlanti ja Kreikka:
— 1 päivästä tammikuuta 1995 31 päivään joulukuuta 1998 sovel-
letaan ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iiialakohdassa määriteltyjä ensimmäisen vaiheen rajoituksia,
— tammikuun 1 päivästä 1999 alkaen sovelletaan toisen vaiheen
rajoituksia.
Poikkeus, joka on sallittu 1 päivästä tammikuuta 1995 lukien, koskee
ainoastaan sopimuksia, joilla katetaan sellaisia 3, 8, 9, 10, 13 ja 16luokkaan kuuluvia riskejä, jotka sijaitsevat yksinomaan yhdessä näistäneljästä siirtymäkauden järjestelyjä hyödyntävästä jäsenvaltiosta.
2. Tämän direktiivin 26 artiklan 1 kohtaa ei 31 päivään joulukuuta
asti sovelleta riskeihin, jotka sijaitsevat tässä artiklassa mainituissaneljässä jäsenvaltiossa. Siirtymäkauden aikana, joka alkaa 1 päivänätammikuuta 1995, ensimmäisen direktiivin 5 artiklan d alakohdan iiialakohdassa määritellyt, näissä jäsenvaltioissa sijaitsevat riskit, jotkavoidaan kattaa yhteisön rinnakkaisvakuutuksella direktiivin 78/473/1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 11
▼B
▼M1
▼B
▼B
ETY mukaisesti, ovat sellaisia, jotka ylittävät tämän artiklan 1 kohdan
iii alakohdassa mainitut rajoitukset.
V OSASTO
Loppusäännökset
28 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa
yhteisön alueella.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista olennaisista
vaikeuksista, jotka liittyvät tämän direktiivin soveltamiseen, muunmuassa jos jäsenvaltio havaitsee, että vakuutustoimintaa siirtyy epäta-
vallisen paljon sen alueelle sijoittautuneiden yritysten vahingoksi ja
välittömästi sen rajojen ulkopuolelle perustettujen asioimistojen ja sivu-konttoreiden eduksi.
Komission ja kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten
on tutkittava nämä vaikeudet mahdollisimman nopeasti sopivan
ratkaisun löytämiseksi.
Tarvittaessa komissio tekee neuvostolle aiheelliset ehdotukset.
29artikla
Komissio antaa neuvostolle säännöllisesti, ensimmäisen kerran 1
päivänä heinäkuuta 1993, kertomuksen palvelujen tarjoamisen vapau-
teen perustuvien vakuutusmarkkinoiden kehityksestä.
30 artikla
Kun tässä direktiivissä viitataan ECUun, on se vaihtoarvo kansallisissa
valuutoissa, jota käytetään kunkin vuoden joulukuun 31 päivästälukien, se edellisen lokakuun viimeisen päivän vaihtoarvo, jolla ECU
oli vaihdettavissa yhteisön eri valuuttoihin.
Direktiivin 76/580/ETY(
1) 2 artiklaa sovelletaan ainoastaan ensim-
mäisen direktiivin 3, 16 ja 17 artiklaan.
31 artikla
Joka viides vuosi neuvosto komission ehdotuksesta arvioi ja tarvittaessa
muuttaa tässä direktiivissä ECUina ilmaistut rahamäärät yhteisön
talouskehityksen ja rahaolojen kehityksen perusteella.
32 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaiseksi 18 kuukauden kuluessa direktiivin tiedoksi
antamisesta(2) ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Tämän artiklan mukaisesti muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä sovel-
tamaan 24 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
33 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamat
keskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-sina komissiolle.
34 artikla
Liitteet ovat erottamaton osa tätä direktiiviä.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 12
(1) EYVL N:o L 189, 13.9.1976, s. 13
(2) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 30 päivänä kesäkuuta
1988.
▼B
35 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 13
▼B
LIITE 1
Vastaavuussäännöt
Valuutta, jossa vakuutuksenantajan sitoumukset on maksettava, määritellään
seuraavien määräysten mukaisesti:
1. Jos sopimuksen antama turva ilmoitetaan jossakin tietyssä valuutassa, vakuu-
tuksenantajan sitoumukset on maksettava tuossa valuutassa.
2. Jollei sopimuksen antama turvaa ole määritelty missään tietyssä valuutassa,
vakuutuksenantajan sitoumukset on maksettava sen maan valuutassa, jossa
riski sijaitsee. Vakuutuksenantaja voi kuitenkin valita valuutan, jonka
määräisenä vakuutusmaksu ilmoitetaan, jos sellaiseen valintaan on oikeutet-
tuja perusteita.
Näin voi olla, jos sopimuksen tullessa voimaan, näyttää todennäköiseltä, että
korvaus maksetaan vakuutusmaksun valuutassa eikä sen maan valuutassa,
jossa riski sijaitsee.
3. Jäsenvaltiot voivat oikeuttaa vakuutuksenantajan päättämään, onko valuutta,
jossa korvaus maksetaan, joko se valuutta, jota vakuutuksenantaja käyttää
kokemustiedon perusteella tai, sellaisen tiedon puuttuessa, sen maan valuutta,
johon vakuutuksenantaja on sijoittunut:
— niiden sopimusten osalta, jotka kattavat riskejä luokissa 4, 5, 6, 7, 11, 12
ja 13 (ainoastaan valmistajan vastuu),
— niiden sopimusten osalta, jotka kattavat muihin luokkiin kuuluvia riskejä,
joissa riskien laadun mukaan korvaus maksetaan muussa valuutassa kuin
siinä, joka seuraisi yllä mainittujen menettelytapojen soveltamisesta.
4. Jos vahingosta on ilmoitettu vakuutuksenantajalle ja korvaus on maksettava
tietyssä muussa valuutassa kuin siinä, joka seuraa edellä mainittujen
määräysten soveltamisesta, vakuutuksenantajan on täytettävä sitoumuksensa
tässä valuutassa erityisesti silloin, kun kysymys on valuutasta, jossa vakuu-
tuksenantajan on tuomion tai vakuutuksenantajan ja vakuutetun sopimuksen
perusteella maksettava korvaus.
5. Kun korvaus on arvioitu valuutassa, jonka vakuutuksenantaja tietää etukä-
teen, mutta joka ei ole se valuutta, joka seuraa edellä mainittujen
määräysten soveltamisesta, vakuutuksenantaja voi täyttää sitoumuksensa
tässä valuutassa.
6. Jäsenvaltiot voivat antaa yrityksille luvan olla kattamatta vakuutustekniset
vastuuvelkansa toisiaan vastaavilla varoilla, jos edellä mainittujen määräysten
soveltaminen johtaisi siihen, että yritys — kotipaikan toimipaikka tai sivu-
konttori — olisi velvollinen, noudattaakseen vastaavuusperiaatetta, pitämään
varoja yhdessä valuutassa määrän, joka olisi enintään 7 prosenttia muissa
valuutoissa olevista varoista.
Kuitenkin:
a) kun vakuutusteknistä vastuuvelkaa vastaavat varat vastaavat toisiaan
Kreikan drakmoissa, Irlannin punnissa ja Portugalin escudoissa, tämä
määrä ei saa ylittää:
— yhtä miljoonaa ECUa siirtymäkautena, joka päättyy 31 päivänä joulu-
kuuta 1992;
— kahta miljoonaa ECUa 1 päivästä tammikuuta 1993 alkaen 31 päivään
joulukuuta 1998;
b) kun vakuutusteknistä vastuuvelkaa vastaavat varat vastaavat toisiaan
Belgian frangeissa, Luxemburgin frangeissa ja Espanjan pesetoissa, tämä
määrä ei saa ylittää 2 miljoonaa ECUa siirtymäkauden kuluessa, joka
päättyy 31 päivänä joulukuuta 1996.
Jollei neuvosto toisin päätä, a ja b kohdassa määriteltyjen siirtymäkausien
päätyttyä näihin valuuttoihin noudatetaan yleisiä määräyksiä.
7. Jäsenvaltiot voivat olla vaatimatta yrityksiä — kotipaikan toimipaikkoja tai
sivukonttoreita — soveltamaan vastaavuusperiaatetta silloin, kun sitoumukset
on täytettävä jossakin muussa valuutassa kuin yhteisön jonkin jäsenvaltion
valuutassa, jos tämän valuutan määräiset sijoitukset ovat säänneltyjä, siirtor-
ajoitusten alaisia tai vastaavasta syystä eivät ole sopivia vakuutusteknisen
vastuuvelan kattamiseen.
8. Vakuutusyritykset voivat pitää hallussaan toisiaan vastaamattomia varoja sen
määrän katteena, joka on enintään 20 prosenttia niiden sitoumuksista tietyssä
valuutassa.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 14
▼M2
▼M2
9. Kukin jäsenvaltio voi määrätä, että kun sitoumukset on edellä olevien yksi-
tyiskohtaisten määräysten mukaan täytettävä jäsenvaltion valuutassa
ilmaistuilla varoilla, tämä vaatimus katsotaan myös täytetyksi, kun nämä
varat on ilmaistu ecuina.1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 15
▼B
LIITE 2 A
Vakuutusliikkeen tilinpito
1. Bruttovakuutusmaksutuotot
2. Korvauskulut yhteensä3. Palkkiot
4. Tekninen tulos1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 16
▼B
LIITE 2 B
Vakuutusliikkeen tilinpito
1. Bruttovakuutusmaksutulo edelliseltä tilikaudelta
2. Bruttokorvausmeno edelliseltä tilikaudelta (mukaan lukien korvausvastuun
muutos tilikauden päättyessä)
3. Palkkiot
4. Tekninen tulos1988L0357 — FI — 20.07.2000 — 003.001 — 17