2000R2870 — FI — 04.12.2002 — 001.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

Muutettu:

▼B

KOMISSION ASETUS (EY) N:o 2870/2000,

annettu 19 päivänä joulukuuta 2000,

tislattujen alkoholijuomien analysoinnissa sovellettavista yhteisön vertailumenetelmistä

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon tislattujen alkoholijuomien määritelmää, kuvausta ja esittelyä koskevista yleisistä säännöistä 29 päivänä toukokuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 ( 1 ), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjalla, ja erityisesti sen 4 artiklan 8 kohdan, sekä katsoo seuraavaa: (1) Asetuksen (ETY) N:o 1576/89 4 artiklan 8 kohdassa säädetään tislattujen alkoholijuomien analysoinnissa käytettävien menetelmien määräämisestä. Virallisissa tarkastuksissa ja kiistatapauksissa on käytettävä vertailumenetelmiä, joiden avulla voidaan varmistaa asetuksen (ETY) N:o 1576/89 ja tislattujen alkoholijuomien määritelmää, kuvausta ja esittelyä koskevista yksityiskohtaisista täytäntöönpanosäännöistä 24 päivänä huhtikuuta 1990 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1014/90 ( 2 ), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2140/98 ( 3 ), säännösten noudattaminen. (2) Yhteisön vertailumenetelmiksi olisi mahdollisuuksien mukaan annettava ja kuvattava yleisesti hyväksyttyjä menetelmiä. (3) Tieteen kehityksen ja virallisten laboratorioiden erilaisen teknisen välineistön huomioon ottamiseksi olisi sallittava laboratorion johtajan vastuulla muihin mittausperiaatteisiin kuin tämän asetuksen liitteessä kuvattuihin vertailumenetelmiin perustuvien menetelmien käyttö, jos kyseiset menetelmät tarjoavat riittävät takeet tuloksista ja täyttävät erityisesti elintarvikkeiden tarkastuksessa tarvittavien yhteisön näytteenottomenettelyjen ja analyysimenetelmien käyttöön ottamisesta 20 päivänä joulukuuta 1985 annetussa neuvoston direktiivin 85/591/ETY ( 4 ) liitteessä säädetyt vaatimukset ja jos voidaan osoittaa, että kyseisillä menetelmillä saatujen tulosten tarkkuuden, toistettavuuden ja uusittavuuden vaihteluväli on samanlainen kuin tässä asetuksessa kuvatuilla vertailumenetelmillä saaduilla tuloksilla. Muiden vertailumenetelmien käyttö olisi hyväksyttävä, jos edellä mainittu ehto täyttyy. Kuitenkin on täsmennettävä, että kiistatapauksissa kyseiset muut menetelmät eivät voi korvata vertailumenetelmiä. (4) Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat tislattuja alkoholijuomia käsittelevän täytäntöönpanokomitean lausunnon mukaiset, sekä katsoo seuraavaa: ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:

1 artikla

Tämän asetuksen liitteessä esitetään tislattujen alkoholijuomien analysoinnissa sovellettavat yhteisön vertailumenetelmät, joita on käytettävä

— virallisissa tarkastuksissa, tai

— kiistatapauksissa

asetuksen (ETY) N:o 1576/89 ja asetuksen (ETY) N:o 1014/90 säännösten noudattamisen varmistamiseksi.

2 artikla

Edellä olevan 1 artiklan ensimmäisestä luetelmakohdasta poiketen muita määritysmenetelmiä voidaan käyttää laboratorion johtajan vastuulla, jos näillä menetelmillä saadut tulokset ovat vähintäänkin yhtä tarkkoja ja täsmällisiä (toistettavuus ja uusittavuus) kuin liitteessä mainituilla vertailumenetelmillä saadut tulokset.

3 artikla

Jos tietyn tislatun alkoholijuoman sisältämien aineiden osoittamiseen ja määrittämiseen ei ole säädetty yhteisön vertailumenetelmiä, käytetään:

a) määritysmenetelmiä, jotka on validoitu tunnustettujen kansainvälisten menettelyjen mukaisesti ja jotka täyttävät erityisesti direktiivin 85/591/ETY liitteessä mainitut vaatimukset;

b) Kansainvälisen standardointijärjestön (ISO) suosittamien standardien mukaisia määritysmenetelmiä;

c) Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) yleiskokouksen tunnustamia ja julkaisemia määritysmenetelmiä; tai

d) jos käytettävissä ei ole a, b tai c kohdassa tarkoitettua menetelmää, — kyseisen jäsenvaltion hyväksymää määritysmenetelmää, — tarvittaessa muita asianmukaisia määritysmenetelmiä,

jotka ovat riittävän tarkkoja, toistettavia ja uusittavia.

4 artikla

Tätä asetusta sovellettaessa:

a) ”toistettavuusraja” on arvo, jota pienempi tai yhtä suuri kahden toistettavuusolosuhteissa (sama suorittaja, sama laite, sama laboratorio ja lyhyt aikaväli) saadun tuloksen välisen erotuksen itseisarvo on 95 prosentin todennäköisyydellä {ISO 3534-1};

b) ”uusittavuusraja” on arvo, jota pienempi tai yhtä suuri kahden uusittavuusolosuhteissa (eri suorittaja, eri laite ja eri laboratorio) saadun tuloksen välisen erotuksen itseisarvo on 95 prosentin todennäköisyydellä {ISO 3534-1};

c) ”tarkkuus” on koetuloksen ja hyväksytyn vertailuarvon välinen erotus {ISO 3534-1}.

5 artikla

Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2001.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.

LIITE

ANALYYTTISET VERTAILUMENETELMÄT SEURAAVILLE PARAMETREILLE: I II III III.1 III.2 III.3 IV V VI VII VIII IX

I TISLATTUJEN ALKOHOLIJUOMIEN ALKOHOLIPITOISUUDEN MÄÄRITTÄMINEN TILAVUUSPROSENTTINA

Johdanto

Vertailumenetelmäohje käsittää kaksi lisäystä:

Lisäys I : Tisleen valmistaminen

Lisäys II : Määritys tisleestä

1 Soveltamisala

Menetelmä soveltuu tislattujen alkoholijuomien todellisen alkoholipitoisuuden määrittämiseen tilavuusprosenttina.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696:1987: Analyyttiseen käyttöön tarkoitettu vesi — Laatuvaatimukset ja testausmenetelmät.

3 Termit ja määritelmät

3.1 Vertailulämpötila: Tislattujen alkoholijuomien alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina sekä niiden tiheys ja ominaispaino määritetään 20 °C:n lämpötilassa. Huomautus 1: Termi ”t °C:n lämpötilassa” on varattu kaikille (tiheyden tai tilavuusprosenttina ilmaistun alkoholipitoisuuden) määrityksille, jotka ilmoitetaan muussa kuin vertailulämpötilassa 20 °C.

3.2 Tiheys: Tiheys tarkoittaa tislattujen alkoholijuomien massaa tilavuusyksikköä kohti tyhjiössä 20 °C:n lämpötilassa. Se ilmoitetaan kilogrammoina kuutiometriä kohti, ja sen symboli on ρ20 °C tai ρ20.

3.3 Ominaispaino: Ominaispaino on 20 °C:n lämpötilassa määritetyn tislatun alkoholijuoman tiheyden ja samassa lämpötilassa määritetyn veden tiheyden välinen suhde ilmaistuna desimaalilukuna. Siitä käytetään symbolia d20 °C/20 °C tai d20/20 tai yksinkertaisesti d-kirjainta, ellei väärinkäsityksen mahdollisuutta ilmene. Määritetty ominaisuus on mainittava määritystodistuksessa käyttäen ainoastaan edellä määriteltyjä symboleja. Huomautus 2: Ominaispaino voidaan saada 20 °C:n lämpötilassa määritetystä tiheydestä ρ20 seuraavasti:ρ20 = 998,203 x d20/20 tai d20/20 = ρ20/998,203 jolloin 998,203 on veden tiheys 20 °C:n lämpötilassa.

3.4 Todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina: Tislattujen alkoholijuomien todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina on yhtä kuin etanolin määrä litroina 100 litrassa sellaista vesi-alkoholiseosta, jolla on sama tiheys kuin alkoholilla tai alkoholijuomalla tislauksen jälkeen. Vertailuarvot, joita on käytettävä 20 °C:n lämpötilassa tilavuusprosenttina määritetyn alkoholipitoisuuden ja 20 °C:n lämpötilassa mitatun tiheyden suhteelle erilaisille vesi-alkoholiseoksille, annetaan kansainvälisessä taulukossa, jonka OIML (Organisation internationale de métrologie légale) on vahvistanut suosituksessaan nro 22. Yleinen yhtälö, jolla esitetään suhde tilavuusprosenttina ilmaistun alkoholipitoisuuden ja tiheyden välillä tietyssä lämpötilassa olevalle vesi-alkoholiseokselle, annetaan komission asetuksen (ETY) N:o 2676/90 liitteen sivulla 40 luvussa 3 ”Alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina” (EYVL L 272, 3.10.1990, s. 1) tai kansainvälisen viinijärjestön (OIV) analyysimenetelmiä koskevassa käsikirjassa (1994) sivulla 17. Huomautus 3: Koska liköörien ja kermaliköörien tilavuutta on vaikea määrittää tarkasti, niiden osalta näyte on punnittava ja alkoholipitoisuus on laskettava ensin massaprosenttina. Muuntokaava: jossa ASM = alkoholipitoisuus massaprosenttina, ρ20 (alkoholi) = 789,24 kg/m3.

4 Periaate

Tislauksen jälkeen tisleen alkoholipitoisuus määritetään tilavuusprosenttina pyknometrillä, elektronisella tiheysmittarilla tai hydrostaattiseen vaakaan perustuvalla tiheysmittarilla.

LISÄYS I: TISLEEN VALMISTUS

1 Soveltamisala

Menetelmä soveltuu tisleiden valmistamiseksi tislattujen alkoholijuomien todellisen alkoholipitoisuuden määrittämiseksi tilavuusprosenttina.

2 Periaate

Alkoholijuomat tislataan etanolin ja muiden haihtuvien yhdisteiden erottamiseksi uutoksesta (aineista, jotka eivät tislaudu).

3 Reagenssit ja materiaalit

3.1 Keitinkivet.

3.2 Konsentroitu vaahdonestoemulsio (kermaliköörejä tislattaessa).

4 Laitteet ja välineet

Tavanomaiset laboratoriolaitteet ja erityisesti seuraavat:

4.1 Vesihaude, jonka lämpötila voidaan pitää alueella 10—15 °C. Vesihaude, jonka lämpötila voidaan pitää 20 °C:ssa (± 0,2 °C).

4.2 Mittapulloja, luokka A, 100 ml, jotka on varmennettu tarkkuuteen ± 0,1 %, ja 200 ml, jotka on varmennettu tarkkuuteen 0,15 %.

4.3 Tislauslaite: 4.3.1 Yleiset vaatimukset Tislauslaitteen on täytettävä seuraavat vaatimukset: — liitoksia tulee olla niin vähän kuin on mahdollista tiiviyden varmistamiseksi, — tislauslaitteen tulee sisältää laite, jonka tarkoitus on estää kupliminen (kiehuvan nesteen kulkeutuminen höyryn mukana) ja säätää runsaasti alkoholia sisältävien höyryjen tislautumisnopeutta, — alkoholihöyryt on voitava nesteyttää nopeasti ja täydellisesti, — ensimmäiset tislausfraktiot on otettava talteen veteen. Lämmönlähdettä on käytettävä yhdessä sopivan lämmönhajoittimen kanssa, jotta uutos ei hajoa eikä pala kiinni astiaan. 4.3.2 Esimerkki sopivasta tislauslaitteesta on esitetty kuvassa 1. Laitteessa on seuraavat osat: — standardoidulla lasihioksella varustettu pyörökolvi, jonka tilavuus on 1 litra, — väkevöimiskolonni, jonka korkeus on vähintään 20 cm (esimerkiksi Vigreux-kolonni), — kulmaliitos, joka on varustettu kohtisuoraan asennetulla, noin 10 cm:n pituisella suorareunaisella jäähdyttimellä (West-tyyppinen jäähdytin), — jäähdytyskierukka, jonka pituus on 40 cm, — ulostuloputki, joka ohjaa tisleen pienen määrän vettä sisältävään mittapulloon.

Huomautus:

Edellä kuvatun laitteen on oltava tarkoitettu vähintään 200 ml:n näytteelle. Laitetta voidaan kuitenkin mukauttaa siten, että se soveltuu pienemmälle näyteannokselle, käyttämällä pienempää tislauskolvia edellyttäen, että käytetään roiskeenestokupua tai jotakin muuta laitetta estämään nesteen kulkeutuminen höyryn mukana.

5 Tutkittavan näytteen säilytys

Näytteet varastoidaan huoneenlämpötilassa ennen analyysiä.

6 Suoritus

Alkuhuomautus:

Tislaus voidaan toteuttaa myös käyttämällä IUPAC:n julkaisemaa menetelmää (1968).

6.1 Tislauslaitteen testaaminen Käytettävän laitteen on läpäistävä seuraava koe: Kun laitteella tislataan 200 ml vesi-alkoholiliuosta, jonka konsentraatio on noin 50 tilavuusprosenttia alkoholia, alkoholihäviö saa olla enintään 0,1 tilavuusprosenttia.

6.2 Alle 50 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävät tislatut alkoholijuomat Mittapulloon annostellaan 200 ml alkoholijuomaa. Tämän nesteen lämpötila kirjataan tai nestettä säilytetään vakiolämpötilassa (20 °C). Näyte kaadetaan tislauslaitteen pyörökolviin ja mittapullo huuhdellaan kolme kertaa käyttäen kullakin huuhtelukerralla noin 20 ml tislattua vettä. Kaikki huuhtelunesteet lisätään tislauskolviin. Huomautus: Tämä 60 ml:n laimennus on riittävä alkoholijuomille, jotka sisältävät vähemmän kuin 250 g kuiva-ainetta litraa kohti. Muutoin pyrolyysin estämiseksi huuhteluveden tilavuuden on oltava vähintään 70 ml, jos kuiva-aineen konsentraatio on 300 g/l, 85 ml, jos kuiva-aineen konsentraatio on 400 g/l, ja 100 ml, jos kuiva-aineen konsentraatio on 500 g/l (jotkut hedelmä- tai kermaliköörit). Nämä tilavuudet suhteutetaan näytetilavuuden mukaan. Lisätään joitakin keitinkiviä (3.1) (ja vaahdonestoainetta, jos kyseessä ovat kermaliköörit). Kaadetaan 20 ml tislattua vettä alkuperäiseen 200 ml:n mittapulloon, jota käytetään tisleen talteen ottamiseksi. Tämä pullo on sitten asetettava kylmään vesihauteeseen (4.1) (10—15 °C:n lämpötilaan, jos kyseessä on aniksella maustettu alkoholijuoma). Pullon sisältöä tislataan välttäen nesteen kulkeutumista höyryn mukana ja pohjaan palamista sekä sekoittaen pullon sisältöä säännöllisesti, kunnes tisleen pinta on muutamia millimetrejä mittapullon kalibrointimerkin alapuolella. Kun tämä tisle on jäähdytetty ± 0,5 °C:n päähän nesteen alkuperäisestä lämpötilasta, pullo täytetään merkkiin saakka tislatulla vedellä ja sen sisältöä sekoitetaan perusteellisesti. Tätä tislettä käytetään alkoholipitoisuuden määrittämiseksi tilavuusprosenttina (Lisäys II).

6.3 Yli 50 tilavuusprosenttia alkoholia sisältävät tislatut alkoholijuomat Annostellaan 100 ml:n mittapulloon 100 ml alkoholijuomaa ja kaadetaan se tislauslaitteen pyörökolviin. Mittapullo huuhdellaan useita kertoja tislatulla vedellä ja huuhtelunesteet lisätään pyörökolviin. Käytetään riittävä määrä vettä siten että kolvin sisällön tilavuudeksi saadaan noin 230 ml. 200 ml:n mittapulloon lisätään 20 ml tislattua vettä, johon tisle otetaan talteen. Mittapullo asetetaan sitten kylmään vesihauteeseen (4.1) (10—15 °C aniksella maustetuille alkoholijuomille). Kolvin sisältöä tislataan sekoittaen silloin tällöin, kunnes tisleen pinta on muutamia millimetrejä 200 ml:n mittapullon kalibrointimerkin alapuolella. Kun tämä tisle on jäähdytetty ± 0,5 °C:n päähän nesteen alkuperäisestä lämpötilasta, pullo täytetään merkkiin saakka tislatulla vedellä ja sen sisältöä sekoitetaan perusteellisesti. Tätä tislettä käytetään alkoholipitoisuuden määrittämiseksi tilavuudesta. (Lisäys II). Huomautus: Alkoholijuoman alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina on kaksi kertaa tisleen alkoholipitoisuus.

LISÄYS II: TISLEEN TIHEYDEN MÄÄRITYS

MENETELMÄ A: TISLATTUJEN ALKOHOLIJUOMIEN TODELLISEN ALKOHOLIPITOISUUDEN MÄÄRITYS TILAVUUSPROSENTTINA — MÄÄRITYS PYKNOMETRILLÄ

A.1 Periaate

Alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina saadaan pyknometrillä määritetystä tisleen tiheydestä.

A.2 Reagenssit ja materiaalit

Ellei toisin mainita, analyysissä käytetään vain hyväksyttyä analyysilaatua olevia reagensseja ja vähintään kolmannen laatuluokan vettä standardin ISO 3696:1987 määritelmän mukaisesti.

A.2.1 Natriumkloridiliuos (2-prosenttinen, paino/tilavuus) Yksi litra natriumkloridiliuosta valmistetaan punnitsemalla 20 g natriumkloridia, joka liuotetaan yhteen litraan vettä.

A.3 Laitteet ja välineet

Tavanomaiset laboratoriolaitteet ja erityisesti seuraavat:

A.3.1 Analyysivaaka, jonka tarkkuus on 0,1 mg.

A.3.2 Hioksellinen lämpömittari, joka on kalibroitu asteen kymmenesosiin välillä 10—30 °C. Tämän lämpömittarin on oltava sertifioitu tai varmennettu sertifioidulla lämpömittarilla.

A.3.3 Pyrex-lasinen, tilavuudeltaan noin 100 ml:n suuruinen pyknometri, joka on varustettu irrallisella hioksellisella lämpömittarilla (A.3.2). Pyknometrissä on sivuputki, jonka pituus on 25 mm ja sisähalkaisija (enintään) 1 mm ja joka päättyy kartiomaiseen lasihiokseen. Mikäli on tarkoituksenmukaista, voidaan käyttää muitakin pyknometrejä, jotka on kuvattu standardissa ISO 3507, esimerkiksi 50 ml:n pyknometriä.

A.3.4 Taarapullo, jonka ulkotilavuus on sama kuin pyknometrin (1 ml:n tarkkuudella) ja jonka massa on sama kuin pyknometrin massa, täytetään nesteellä, jonka ominaispaino on 1,01 (natriumkloridiliuos A.2.1).

A.3.5 Pyknometrin muotoon täydellisesti mukautuva lämpöeristetty suojus.

Huomautus 1:

Menetelmä tislattujen alkoholijuomien tiheyden määrittämiseksi tyhjiössä edellyttää kaksikuppivaa'an, pyknometrin ja ulkoiselta tilavuudeltaan pyknometrin kanssa samansuuruisen taarapullon käyttöä ilman nosteen korjaamiseksi. Tätä yksinkertaista tekniikkaa voidaan soveltaa käyttäen yksikuppivaakaa edellyttäen, että taarapullo punnitaan uudelleen ilman nosteessa tapahtuvien muutosten seuraamiseksi ajan kuluessa.

A.4 Suoritus

Alkuhuomautus:

Seuraavassa menettelyssä kuvataan 100 ml:n pyknometrin käyttämistä alkoholipitoisuuden määrittämisessä; tämä pyknometri on kaikkein tarkin. On kuitenkin mahdollista käyttää pienempää pyknometriä, jonka tilavuus on esimerkiksi 50 ml.

A.4.1 Pyknometrin kalibrointi

Pyknometri kalibroidaan määrittämällä seuraavat parametrit:

— tyhjän pyknometrin taara,

— pyknometrin tilavuus 20 °C:n lämpötilassa,

— vedellä täytetyn pyknometrin massa 20 °C:n lämpötilassa.

A.4.1.1 Kalibrointi käyttäen yksikuppivaakaa: Määritetään seuraavat parametrit: — puhtaan ja kuivan pyknometrin massa (P), — vedellä täytetyn pyknometrin massa t °C:n lämpötilassa (P1), — taarapullon massa (T0). A.4.1.1.1 Punnitaan puhdas ja kuiva pyknometri (P). A.4.1.1.2 Pyknometri täytetään huolellisesti huoneenlämpöisellä tislatulla vedellä ja lämpömittari asetetaan paikalleen. Pyknometri pyyhitään huolellisesti kuivaksi ja asetetaan lämpöeristetyn suojuksen sisälle. Säiliötä sekoitetaan kääntelemällä, kunnes lämpömittarin osoittama lämpötila pysyy muuttumattomana. Pyknometrin nestepinta säädetään samaan tasoon sivuputken yläreunan kanssa. Luetaan lämpötila t °C huolellisesti ja lukema korjataan tarvittaessa lämpöasteikon mahdollisen epätarkkuuden suhteen. Punnitaan vedellä täytetty pyknometri (P1). A.4.1.1.3 Punnitaan taarapullo (T0). A.4.1.1.4 Laskutoimitukset: — Tyhjän pyknometrin taara = P – m — jossa m on ilman massa pyknometrissä — m = 0,0012 × (P1 – P) — 0,0012 on kuivan ilman tiheys 20 °C:n lämpötilassa 760 mmHg:n paineessa. — Pyknometrin tilavuus 20 °C:n lämpötilassa: — — jossa Ft on lämpötilan t °C kerroin, joka on saatu asetuksen (ETY) N:o 2676/90 liitteen luvun 1 ”Tiheys ja ominaispaino” taulukosta I (sivu 10). — V20 °C on tunnettava 0,001 ml:n tarkkuudella. — Veden massa pyknometrissä 20 °C:n lämpötilassa:M20 °C = V20 °C × 0,998203 jossa 0,998203 on veden tiheys 20 °C:n lämpötilassa. — Tarvittaessa voidaan käyttää tiheyden arvoa ilmassa 0,99715 ja alkoholipitoisuus voidaan laskea Yhdistyneen kuningaskunnan tulliviranomaisten käyttämässä ilman tiheyttä koskevassa taulukossa ilmoitetun tiheyden mukaisesti. Tässä tapauksessa pyknometrin syrjäyttämän ilman massan korjausta ei tehdä.

A.4.1.2 Kalibrointimenetelmä käyttäen kaksikuppivaakaa: A.4.1.2.1 Taarapullo asetetaan vasemmanpuoleiseen vaakakuppiin ja puhdas, kuiva pyknometri paisuntasäiliöineen oikeanpuoleiseen vaakakuppiin. Lisätään punnuksia siihen vaakakuppiin, jossa pyknometri on, kunnes tasapaino on saavutettu: p grammaa. A.4.1.2.2 Pyknometri täytetään huolellisesti huoneenlämpöisellä tislatulla vedellä ja lämpömittari asetetaan paikalleen; pyknometri pyyhitään huolellisesti kuivaksi ja asetetaan lämpöeristetyn suojuksen sisälle; sekoitetaan säiliötä kääntelemällä, kunnes lämpömittarin osoittama lämpötila pysyy muuttumattomana. Pyknometrin nestepinta säädetään samaan tasoon sivuputken yläreunan kanssa. Sivuputki puhdistetaan ja paisuntasäiliö asetetaan paikalleen. Luetaan lämpötila t °C huolellisesti ja lukema korjataan tarvittaessa lämpöasteikon mahdollisen epätarkkuuden suhteen. Punnitaan vedellä täytetty pyknometri; p' on paino grammoina, kun tasapaino saavutetaan. A.4.1.2.3 — Tyhjän pyknometrin taara = p + m — jossa m on ilman massa pyknometrissä. — m = 0,0012 × (p – p') — Pyknometrin tilavuus 20 °C:n lämpötilassa: — — jossa Ft on lämpötilan t °C kerroin, joka on saatu asetuksen (ETY) N:o 2676/90 liitteen luvun 1 ”Tiheys ja ominaispaino” taulukosta I (sivu 10). — V20 °C on tunnettava 0,001 ml:n tarkkuudella. — Veden massa pyknometrissä 20 °C:n lämpötilassa: — — jossa 0,998203 on veden tiheys 20 °C:n lämpötilassa.

A.4.2 Tutkittavan näytteen alkoholipitoisuuden määrittäminen

A.4.2.1 Yksikuppivaa'an käyttö A.4.2.1.1 Punnitaan taarapullo, paino T1. A.4.2.1.2 Punnitaan pyknometri valmistetun tisleen kanssa (katso Lisäys I), P2 on sen paino t °C:n lämpötilassa. A.4.2.1.3 — — Tyhjän pyknometrin massa määrityshetkellä — = P – m + dT — Nesteen massa pyknometrissä t °C:n lämpötilassa — = P2 – (P – m + dT) — Tiheys g/ml t °C:n lämpötilassa — — Tiheys t °C:n lämpötilassa ilmoitetaan kilogrammoina kuutiometriä kohti kertomalla (ρt °C luvulla 1 000, näin saatu arvo on ρt-arvo. — ρt-arvo korjataan ρ20-arvoksi käyttäen vesi-alkoholiseosten tiheyksien ρT taulukoita (Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) analyysimenetelmiä koskevan käsikirjan, 1994, liitteen II taulukko II, sivut 17—29). — Taulukon vaakasuoralta riviltä, joka vastaa kokonaislukuna ilmoitettua lämpötilaa T, välittömästi t °C:n alapuolella etsitään pienin mahdollinen ρt-arvon ylittävä tiheys. Tämän tiheyden alapuolella taulukossa annettua erotusta käytetään alkoholijuoman tiheyden ρt laskemiseksi kyseisessä lämpötilassa T, joka on ilmoitettu kokonaislukuna. — Lämpötilarivin avulla lasketaan taulukossa välittömästi tiheyden ρt yläpuolella olevan tiheyden ρ′ ja lasketun tiheyden ρt välinen erotus. Tämä erotus jaetaan tiheyden ρ′ oikealla puolella ilmoitetulla erotuksella. Osamäärästä saadaan alkoholipitoisuuden desimaaliosa ja tämän pitoisuuden kokonaislukuosa annetaan sen sarakkeen yläosassa, jossa tiheys ρ′ on esitetty (Dt, alkoholipitoisuus). Vaihtoehtoisesti pyknometriä pidetään vesihauteessa 20 °C ± 0,2 °C:n lämpötilassa, kun se täytetään merkkiin saakka. A.4.2.1.4 Tiheydestä ρ20 lasketaan todellinen alkoholipitoisuus käyttäen seuraavassa mainittuja alkoholipitoisuustaulukkoja: Alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina 20 °C:n lämpötilassa samassa lämpötilassa määritetyn vesi-alkoholiseoksen tiheyden funktiona saadaan kansainvälisestä taulukosta, jonka OIML on hyväksynyt suosituksessaan nro 22.

A.4.2.2 Kaksikuppivaa'an käyttö A.4.2.2.1 Pyknometri punnitaan valmistetun tisleen kanssa (katso osa I), p″ on massa t °C:n lämpötilassa. A.4.2.2.2 — Nesteen massa pyknometrissä t °C:n lämpötilassa — = p + m – p″ — Tiheys g/ml t °C:n lämpötilassa — — Tiheys t °C:n lämpötilassa ilmoitetaan kilogrammoina kuutiometriä kohti ja lämpötilakorjaus tehdään alkoholipitoisuuden laskemiseksi 20 °C:n lämpötilassa, kuten edellä yksikuppivaa'an käytön yhteydessä on esitetty.

A.5 Menetelmän suoritusarvot (mittaustarkkuus)

A.5.1 Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien [1] [2] mukaisesti.



Laboratorioiden välisen testauksen suoritusvuosi 1 997 Laboratorioiden lukumäärä 20 Näytteiden lukumäärä 6



Näytteet A B C D E F Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 19 20 17 19 19 17 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 1 — 2 1 1 3 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 38 40 34 38 38 34 Keskiarvo ( ×- ) til.-% 23,77 40,04 40,29 39,20 42,24 57,03 26,51 (*) 42,93 (*) 45,73 (*) 63,03 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), til-% 0,106 0,176 0,072 0,103 0,171 0,190 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 0,42 0,44 0,18 0,25 0,39 0,32 Toistettavuusraja (r), til-% 0,30 0,49 0,20 0,29 0,48 0,53 Uusittavuuden keskihajonta (sR), til-% 0,131 0,236 0,154 0,233 0,238 0,322 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 0,52 0,59 0,38 0,57 0,54 0,53 Uusittavuusraja (R), til-% 0,37 0,66 0,43 0,65 0,67 0,90

MENETELMÄ B: TISLATTUJEN ALKOHOLIJUOMIEN TODELLISEN ALKOHOLIPITOISUUDEN MÄÄRITYS TILAVUUSPROSENTTINA — MÄÄRITYS ELEKTRONISELLA TIHEYSMITTARILLA (NÄYTTEEN RESONANSSIVÄRÄHTELYTAAJUUDEN PERUSTEELLA VÄRÄHTELYKENNOSSA)

B.1 Periaate

Nesteen tiheys määritetään mittaamalla värähtelevän U-putken oskillointi elektronisesti. Tämän määrityksen suorittamiseksi näyte lisätään värähtelyjärjestelmään, jonka ominaisvärähtelytaajuutta lisätty massa tällöin muuttaa.

B.2 Reagenssit ja materiaalit

Ellei toisin mainita, analyysissä käytetään vain hyväksyttyä analyysilaatua olevia reagensseja ja vähintään kolmannen laatuluokan vettä standardin ISO 3696:1987 määritelmän mukaisesti.

B.2.1 Asetoni (CAS 666-52-4) tai absoluuttinen alkoholi

B.2.2 Kuiva ilma.

B.3 Laitteet ja välineet

Tavanomaiset laboratoriolaitteet ja erityisesti seuraavat:

B.3.1 Tällaisiin määrityksiin tarkoitetun elektronisen tiheysmittarin on ilmoitettava tiheys grammoina millilitraa kohti (g/ml) 5 desimaalia käsittävänä lukuna. Huomautus 1: Tiheysmittari on asetettava täysin vakaalle jalustalle, joka on eristetty kaikkea värinää vastaan.

B.3.2 Tiheysmittarin suoritus voidaan kelpuuttaa vain silloin kun määrityskenno on yhdistetty laitteen sisäiseen lämpötilan säätimeen, joka kykenee pitämään laitteen sisällä vakiolämpötilan vähintään ± 0,02 °C:n tarkkuudella. Huomautus 2: Määrityskennon lämpötilan tarkka asettaminen ja seuranta on tärkeää, sillä 0,1 °C:n virhe voi johtaa suuruusluokaltaan jopa 0,1 kg/m3:n tiheyden vaihteluun.

B.3.3 Näytteen injektioruiskut tai automaattinen näytteensyöttäjä.

B.4 Suoritus

B.4.1 Laite on kalibroitava laitteen valmistajan ohjeiden mukaisesti, kun se otetaan käyttöön ensimmäistä kertaa. Se on kalibroitava uudelleen säännöllisesti ja tarkistettava suhteessa varmennettuun vertailustandardiin tai varmennetun vertailustandardin kanssa kalibroituun laboratorion omaan vertailuliuokseen.

B.4.2 B.4.2.1 Tarvittaessa kenno puhdistetaan ennen määritystä asetonilla tai absoluuttisella alkoholilla ja kuivataan kuivalla ilmalla. Kenno huuhdellaan näyteliuoksella. B.4.2.2 Näyte injektoidaan kennoon (käyttäen ruiskua tai automaattista näytteensyöttäjää) siten, että kenno täyttyy kokonaan. Täytön aikana varmistetaan, että kennoon ei jää ilmakuplia. Näytteen on oltava homogeeninen, eikä se saa sisältää kiinteitä hiukkasia. Liettynyt aine on poistettava suodattamalla ennen analyysiä. B.4.2.3 Kun lukema on vakiintunut, tiheysmittarin näytön ilmoittama tiheys ρ20 tai alkoholipitoisuus kirjataan.

B.4.3 Käytettäessä tiheyttä ρ20 todellinen alkoholipitoisuus lasketaan seuraavassa mainitusta alkoholipitoisuustaulukosta: Alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina 20 °C:n lämpötilassa samassa lämpötilassa määritetyn vesi-alkoholiseoksen tiheyden funktiona saadaan kansainvälisestä taulukosta, jonka OIML on vahvistanut suosituksessaan nro 22.

B.5 Menetelmän suoritusarvot (mittaustarkkuus)

B.5.1 Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien [1] [2] mukaisesti.



Laboratorioiden välisen testauksen suoritusvuosi 1 997 Laboratorioiden lukumäärä 16 Näytteiden lukumäärä 6



Näytteet A B C D E F Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 11 13 15 16 14 13 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 2 3 1 — 1 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 22 26 30 32 28 26 Keskiarvo ( ×- ) til.-% 23,81 40,12 40,35 39,27 42,39 56,99 26,52 (*) 43,10 (*) 45,91 (*) 63,31 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), til-% 0,044 0,046 0,027 0,079 0,172 0,144 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 0,17 0,12 0,07 0,19 0,39 0,24 Toistettavuusraja (r), til-% 0,12 0,13 0,08 0,22 0,48 0,40 Uusittavuuden keskihajonta (sR), til-% 0,054 0,069 0,083 0,141 0,197 0,205 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 0,21 0,17 0,21 0,34 0,45 0,34 Uusittavuusraja (R), til-% 0,15 0,19 0,23 0,40 0,55 0,58

MENETELMÄ C: TISLATTUJEN ALKOHOLIJUOMIEN TODELLISEN ALKOHOLIPITOISUUDEN MÄÄRITYS — MÄÄRITYS HYDROSTAATTISEEN VAAKAAN PERUSTUVALLA TIHEYSMITTARILLA

C.1 Periaate

Tislattujen alkoholijuomien alkoholipitoisuus voidaan määrittää hydrostaattiseen vaakaan perustuvalla tiheysmittarilla. Määritys perustuu Arkhimedeen lakiin, jonka mukaan nesteeseen upotettuun kappaleeseen kohdistuu nesteestä pystysuoraan ylöspäin vaikuttava noste, joka on kappaleen syrjäyttämän nestemäärän painon suuruinen.

C.2 Reagenssit ja materiaalit

Ellei toisin mainita, analyysissä käytetään vain hyväksyttyä analyysilaatua olevia reagensseja ja vähintään kolmannen laatuluokan vettä standardin ISO 3696:1987 määritelmän mukaisesti.

C.2.1 Uppokappaleen puhdistusliuos (natriumhydroksidi, 30-prosenttinen, paino/tilavuus)

Valmistettaessa 100 ml liuosta punnitaan 30 g natriumhydroksidia mittapulloon ja tilavuus täytetään 100 ml:ksi 96-prosenttisella etanolilla.

C.3 Laitteet ja välineet

Tavanomaiset laboratoriolaitteet ja erityisesti seuraavat:

C.3.1 Hydrostaattinen yksikuppivaaka, jonka tarkkuus on 1 mg.

C.3.2 Erityisesti vaa'assa käytettäväksi sopiva uppokappale, jonka tilavuus on vähintään 20 ml ja joka on ripustettu halkaisijaltaan enintään 0,1 mm:n paksuisella langalla.

C.3.3 Mittalasi, jossa on mittaviiva. Uppokappaleen on mahduttava kokonaan mittalasissa olevan merkin alapuolelle; ainoastaan uppokappaleen ripustuslanka saa rikkoa mitattavan nesteen pinnan. Mittalasin sisähalkaisijan on oltava ainakin 6 mm uppokappaleen sisähalkaisijaa suurempi.

C.3.4 Lämpömittari (tai lämpötila-anturi), jonka asteikolle on merkitty asteet ja asteen kymmenesosat välillä 10—40 °C, kalibroituna 0,05 °C:seen.

C.3.5 Tunnustetun sertifiointielimen hyväksymät punnukset.

Huomautus 1:

Kaksikuppivaa'an käyttö on myös mahdollista; periaate on kuvattu asetuksen (ETY) N:o 2676/90 liitteen luvussa 1 ”Tiheys ja ominaispaino” (sivu 7).

C.4 Suoritus

Uppokappale ja mittalasi on puhdistettava aina määritysten välillä tislatulla vedellä, kuivattava pehmeällä laboratoriopaperilla, josta ei irtoa kuituja, ja huuhdeltava liuoksella, jonka tiheys on tarkoitus määrittää. Haihtumalla tapahtuvan alkoholihäviön rajoittamiseksi määritykset on suoritettava heti kun laite on saavuttanut stabiilin tilan.

C.4.1 Vaikka vaa'oilla on yleensä sisäinen kalibrointijärjestelmä, hydrostaattinen vaaka on voitava kalibroida punnuksilla, jotka ovat virallisen sertifiointielimen tarkastamia.

C.4.2 C.4.2.1 Mittalasi täytetään merkkiin asti kahteen kertaan tislatulla vedellä (tai vastaavalla yhtä puhtaalla vedellä, esimerkiksi mikrosuodatetulla vedellä, jonka johtokyky on 18,2 MΩ / cm) 15—25 °C:n lämpötilassa, mieluiten lämpötilassa 20 °C. C.4.2.2 Uppokappale ja lämpömittari upotetaan nesteeseen. Nestettä sekoitetaan, nesteen tiheys luetaan laitteen näytöstä ja saatua tiheyttä korjataan tarvittaessa siten, että tiheys vastaa veden tiheyttä määrityslämpötilassa.

C.4.3 C.4.3.1 Mittalasi täytetään merkkiin asti vesi-alkoholiseoksella, jonka alkoholipitoisuus tunnetaan. Mainitun vesi-alkoholiseoksen lämpötila on 15—25 °C, mieluiten 20 °C. C.4.3.2 Uppokappale ja lämpömittari upotetaan nesteeseen. Nestettä sekoitetaan ja nesteen tiheys (tai alkoholipitoisuus, mikäli mahdollista) luetaan laitteen näytöstä. Näin todetun alkoholipitoisuuden tulee olla sama kuin nesteen aiemmin määritetty alkoholipitoisuus. Huomautus 2: Tätä liuosta, jonka alkoholipitoisuus tunnetaan, voidaan käyttää myös uppokappaleen kalibroimiseksi sen sijaan, että käytettäisiin kahteen kertaan tislattua vettä.

C.4.4 C.4.4.1 Tutkittavaa näytettä kaadetaan mittalasiin asteikon merkkiin asti. C.4.4.2 Uppokappale ja lämpömittari upotetaan nesteeseen. Nestettä sekoitetaan ja nesteen tiheys (tai alkoholipitoisuus, mikäli mahdollista) luetaan laitteen näytöstä. Lämpötila on kirjattava, jos tiheys määritetään lämpötilassa t °C (ρt). C.4.4.3 Korjataan ρt-arvo ρ20-arvoksi käyttäen taulukkoa, josta ilmenevät vesi-alkoholiseosten tiheydet ρT (Kansainvälisen viinijärjestön analyysimenetelmiä koskevan käsikirjan, 1994, liitteen II taulukko II, sivut 17—29).

C.4.5 C.4.5.1 Uppokappale upotetaan sille tarkoitettuun puhdistusliuokseen mittalasissa. C.4.5.2 Uppokappaleen annetaan liota yhden tunnin ajan pyörittäen sitä ajoittain. C.4.5.3 Uppokappale huuhdellaan ensin runsaalla määrällä vesijohtovettä ja sen jälkeen tislatulla vedellä. C.4.5.4 Uppokappale kuivataan pehmeällä laboratoriopaperilla, josta ei irtoa kuituja. Näin on meneteltävä käytettäessä uppokappaletta ensimmäistä kertaa ja sen jälkeen säännöllisesti tarpeen mukaan.

C.4.6 Tiheydestä ρ20 lasketaan todellinen alkoholipitoisuus käyttäen seuraavassa nimettyä alkoholipitoisuustaulukkoa: Alkoholipitoisuus tilavuusprosenttina 20 °C:n lämpötilassa samassa lämpötilassa määritetyn vesi-alkoholiseoksen tiheyden funktiona saadaan kansainvälisestä taulukosta, jonka OIML on hyväksynyt suosituksessaan nro 22.

C.5 Menetelmän suoritusarvot (täsmällisyys)

C.5.1 Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien [1] [2] mukaisesti.



Laboratorioiden välisen testauksen suoritusvuosi 1 997 Laboratorioiden lukumäärä 12 Näytteiden lukumäärä 6



Näytteet A B C D E F Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 12 10 11 12 11 9 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) — 2 1 — 1 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 24 20 22 24 22 18 Keskiarvo ( ×- ) til.-% 23,80 40,09 40,29 39,26 42,38 57,16 26,51 (*) 43,09 (*) 45,89 (*) 63,44 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), til-% 0,048 0,065 0,042 0,099 0,094 0,106 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 0,19 0,16 0,10 0,24 0,21 0,18 Toistettavuusraja (r), til-% 0,13 0,18 0,12 0,28 0,26 0,30 Uusittavuuden keskihajonta (sR), til-% 0,060 0,076 0,073 0,118 0,103 0,125 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 0,24 0,19 0,18 0,29 0,23 0,21 Uusittavuusraja (R), til-% 0,17 0,21 0,20 0,33 0,29 0,35

Kuva 1. Tislauslaite tislattujen alkoholijuomien todellisen alkoholipitoisuuden määrittämiseksi tilavuusprosenttina

1.Vakiopallohioksella varustettu pyörökolvi, jonka tilavuus on 1 litra.

2.20 cm:n Vigreux-väkevöimiskolonni.

3.10 cm:n pituinen suorareunainen West-jäähdytin.

4.40 cm:n jäähdytyskierukka.

II KUIVA-AINEEN KOKONAISMÄÄRÄN GRAVIMETRINEN MÄÄRITYS

1 Soveltamisala

Asetuksessa (ETY) N:o 1576/89 säädetään tämän menetelmän käyttö vain akvaviitille, jonka kuiva-ainepitoisuus on rajoitettu 15 g:aan litraa kohti.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696:1987: Analyyttiseen käyttöön tarkoitettu vesi — Laatuvaatimukset ja testimenetelmät

3 Määritelmä

Kuiva-aineen kokonaismäärään sisältyy kaikki sellainen aine, joka ei haihdu tietyissä fysikaalisissa olosuhteissa.

4 Periaate

Punnitaan jäännös, joka saadaan, kun tislattu alkoholijuoma on haihdutettu kuiviin kiehuvalla vesihauteella ja kuivattu kuivausuunissa.

5 Laitteet ja välineet

5.1 Tasapohjainen lieriömäinen haihdutusmalja, jonka halkaisija on 55 mm

5.2 Kiehuva vesihaude

5.3 25 ml:n pipetti, luokka A

5.4 Kuivausuuni

5.5 Eksikkaattori

5.6 Analyysivaaka, jonka tarkkuus on 0,1 mg.

6 Näytteenotto ja näytteet

Näytteet varastoidaan huoneenlämpötilassa ennen analyysiä.

7 Suoritus

7.1 Pipetoidaan 25 ml tislattua alkoholijuomaa, joka sisältää vähemmän kuin 15 g/l kuiva-ainetta, punnittuun, tasapohjaiseen lieriömäiseen haihdutusmaljaan, jonka sisähalkaisija on 55 mm. Haihduttamisen ensimmäisen tunnin ajan haihdutusmaljaa pidetään kiehuvan vesihauteen kannella siten että neste ei kiehu, koska kiehuminen voisi johtaa häviöihin nesteen roiskumisen seurauksena. Sitten haihdutusmalja jätetään vielä yhden tunnin ajaksi suoraan kosketukseen kiehuvan vesihauteen höyryn kanssa.

7.2 Kuivaaminen suoritetaan loppuun asettamalla haihdutusmalja kuivausuuniin 105 °C ± 3 °C:n lämpötilaan kahden tunnin ajaksi. Sitten haihdutusmaljan annetaan jäähtyä eksikkaattorissa, minkä jälkeen haihdutusmalja ja sen sisältö punnitaan.

8 Laskutoimitus

Jäännöksen massa kerrottuna luvulla 40 vastaa tislatun alkoholijuoman sisältämää kuiva-aineen määrää. Tämä arvo on ilmoitettava grammoina litraa kohti (g/l) yhden desimaalin tarkkuudella.

9 Menetelmän suoritusarvot (mittaustarkkuus)

9.1 Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien [1] [2] mukaisesti.







Laboratorioiden välisen testauksen suoritusvuosi 1 997 Laboratorioiden lukumäärä 10 Näytteiden lukumäärä 4



Näytteet A B C D Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 9 9 8 9 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 1 1 2 — Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 18 18 16 18 Keskiarvo ( ×- ) g/l 9,0 9,1 10,0 11,8 7,8 9,4 11,1 Toistettavuuden keskihajonta (sr) g/l 0,075 0,441 0,028 0,123 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 0,8 5,2 0,3 1,1 Toistettavuusraja (r) g/l 0,2 1,2 0,1 0,3 Uusittavuuden keskihajonta (sR) g/l 0,148 0,451 0,058 0,210 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 1,6 5,3 0,6 1,8 Uusittavuusraja (R) g/l 0,4 1,3 0,2 0,6

III HAIHTUVIEN AINEIDEN JA METANOLIN MÄÄRITYS

III.1 YLEISET HUOMAUTUKSET

1 Määritelmät

Direktiivissä (ETY) N:o 1576/89 asetetaan etanolia ja metanolia lukuun ottamatta haihtuvien yhdisteiden vähimmäispitoisuudet tietylle tislattujen alkoholijuomien ryhmälle (rommi, viinirypäleistä peräisin olevat tislatut alkoholijuomat, tislatut hedelmäalkoholit ja niin edelleen). Tässä juomaryhmässä näiden pitoisuuksien on katsottu olevan perinteisesti seuraavassa lueteltujen aineiden konsentraatioiden summa:

1. haihtuvat hapot, jotka on ilmoitettu etikkahappona;

2. aldehydit, jotka on ilmoitettu etanaalina, johon sisältyy etanaali (asetaldehydi) ja 1,1-dietoksietaaniin (asetaaliin) sisältyvä etanaalifraktio;

3. seuraavat korkeammat alkoholit: 1-propanoli, 1-butanoli, 2-butanoli, 2-metyyli-1-propanoli, jotka on määritetty yksittäisinä alkoholeina, ja 2-metyyli-1-butanoli ja 3-metyyli-1-butanoli, jotka on määritetty yksittäisinä alkoholeina tai näiden kahden alkoholin summana;

4. etyyliasetaatti.

Seuraavat menetelmät ovat haihtuvien yhdisteiden määrittämiseen tarkoitettuja perinteisiä menetelmiä:

— haihtuvien happojen määrittäminen,

— aldehydien (etanaalin ja asetaalin), etyyliasetaatin ja alkoholien määrittäminen kaasukromatografialla.

2 Haihtuvien yhdisteiden kaasukromatografinen analyysi

Muiden kuin edellä mainittujen haihtuvien yhdisteiden kaasukromatografiset analyysit saattavat osoittautua erityisen kiinnostaviksi sekä tislauksessa käytetyn raaka-aineen alkuperän että tislauksen todellisten olosuhteiden määrittämiseksi.

Jotkut tislatut alkoholijuomat sisältävät muita haihtuvia aineosia, kuten aromaattisia yhdisteitä, jotka ovat tunnusomaisia alkoholin valmistuksessa käytetyille raaka-aineille, tislatun alkoholijuoman aromiaineille ja tislatun alkoholijuoman valmistukseen liittyville erityispiirteille. Nämä yhdisteet ovat tärkeitä asetuksessa (ETY) N:o 1576/89 säädettyjen vaatimusten arvioimiseksi.

III.2 TISLATUISSA ALKOHOLIJUOMISSA ESIINTYVIEN HAIHTUVIEN AROMIYHDISTEIDEN KAASUKROMATOGRAFINEN MÄÄRITTÄMINEN

1 Soveltamisala

Tämä menetelmä soveltuu käytettäväksi tislatuissa alkoholijuomissa esiintyvien 1,1-dietoksietaanin (asetaalin), 2-metyyli-1-butanolin (amyylialkoholin), 3-metyyli-1-butanolin (isoamyylialkoholin), metanolin (metyylialkoholin), etyylietanoaatin (etyyliasetaatin), 1-butanolin (n-butanolin), 2-butanolin (sek-butanolin), 2-metyyli-1-propanolin (isobutyylialkoholin), 1-propanolin (n-propanolin) ja etanaalin (asetaldehydin) kaasukromatografiseen määrittämiseen. Menetelmässä käytetään sisäistä standardia, esimerkiksi 3-pentanolia. Analyyttien konsentraatiot ilmoitetaan grammoina 100 litraa kohti absoluuttista alkoholia; tuotteen alkoholipitoisuus on määritettävä ennen analyysiä. Tislattuja alkoholijuomia, jotka voidaan analysoida tällä menetelmällä, ovat viski, brandy, rommi, viinistä tislattu alkoholi, hedelmistä tislattu alkoholi ja rypäleiden puristusjätteestä tislattu alkoholi.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696:1987: Analyyttiseen käyttöön tarkoitettu vesi — Laatuvaatimukset ja testimenetelmät.

3 Määritelmä

Haihtuvat aromiyhdisteet ovat haihtuvia yhdisteitä, joita muodostuu etanolin ohella tislattujen alkoholijuomien käymisen, tislauksen ja kypsyttämisen aikana.

4 Periaate

Tislattujen alkoholijuomien haihtuvat aromiyhdisteet määritetään injektoimalla alkoholijuomaa tai sopivasti laimennettua alkoholijuomaa suoraan kaasukromatografiajärjestelmään. Alkoholijuomaan lisätään sopiva sisäinen standardi ennen ruiskuttamista. Yhdisteet erotetaan lämpötilaohjelmoinnin avulla sopivassa kolonnissa ja ne havaitaan liekki-ionisaatiodetektorilla (FID). Kunkin yhdisteen konsentraatio määritetään suhteessa sisäiseen standardiin niiden vastetekijöiden avulla, jotka on saatu kalibroinnissa ennalta määrätyissä kromatografisissa olosuhteissa, joiden on oltava samanlaiset kuin kyseisen alkoholijuoman kromatografiaolosuhteet.

5 Reagenssit ja materiaalit

Ellei toisin mainita, käytetään vain ISO-akkreditoidulta tavarantoimittajalta hankittuja reagensseja, joilla on puhtaustodistus, joiden puhtaus on yli 97 prosenttia ja jotka eivät sisällä muita haihtuvia aromiyhdisteitä, kun niitä käytetään kokeen vaatimassa laimennuksessa (tämä voidaan varmistaa injisoimalla yksittäiset aromiyhdisteiden standardit kokeessa käytettävinä laimennuksina kohdassa 6.4 esitetyissä kaasukromatografiaolosuhteissa), ja vain vähintään kolmannen laatuluokan vettä standardin ISO 3696 määritelmän mukaisesti. Asetaali ja asetaldehydi on säilytettävä pimeässä < 5 °C:n lämpötilassa. Kaikkia muita reagensseja voidaan säilyttää huoneenlämpötilassa.

5.1 Absoluuttinen etanoli (CAS 64-17-5)

5.2 Metanoli (CAS 67-56-1)

5.3 1-propanoli (CAS 71-23-8)

5.4 2-metyyli-1-propanoli (CAS 78-33-1)

5.5 Sopivia sisäisiä standardeja, joita voidaan käyttää, ovat 3-pentanoli (CAS 584-02-1), 1-pentanoli (CAS 71-41-0), 4-metyyli-1-pentanoli (CAS 626-89-1) tai metyylinonanoaatti (CAS 1731-84-6).

5.6 2-metyyli-1-butanoli (CAS 137-32-6)

5.7 3-metyyli-1-butanoli (CAS 123-51-3)

5.8 Etyyliasetaatti (CAS 141-78-6)

5.9 1-butanoli (CAS 71-36-3)

5.10 2-butanoli (CAS 78-92-2)

5.11 Asetaldehydi (CAS 75-07-0)

5.12 Asetaali (CAS 105-57-7)

5.13 40-prosenttinen (tilavuus/tilavuus) etanoliliuos Kun valmistetaan liuos, jonka etanolikonsentraatio on 400 ml/l, kaadetaan 400 ml etanolia (5.1) 1 litran mittapulloon, tilavuus saatetaan 1 litraan tislatulla vedellä ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti.

5.14 Standardiliuosten valmistus ja säilytys (validoidussa menetelmässä käytetty menettely) Standardiliuoksia on säilytettävä < 5 °C:n lämpötilassa ja ne on valmistettava uudelleen kuukausittain. Yhdisteiden ja liuosten massat on kirjattava 0,1 mg:n tarkkuudella. 5.14.1 Standardiliuos — A Pipetoidaan jäljempänä luetellut reagenssit 100 ml:n mittapulloon, joka sisältää noin 60 ml etanoliliuosta (5.13) yhdisteiden haihtumisen välttämiseksi. Tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, kunkin lisätyn aineen paino ja sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan.



Yhdiste Tilavuus (ml) Metanoli (5.2) 3,0 1-propanoli (5.3) 3,0 2-metyyli-1-propanoli (5.4) 3,0 2-metyyli-1-butanoli (5.6) 3,0 3-metyyli-1-butanoli (5.7) 3,0 Etyyliasetaati (5.8) 3,0 1-butanoli (5.9) 3,0 2-butanoli (5.10) 3,0 Asetaldehydi (5.11) 3,0 Asetaali (5.12) 3,0 Huomautus 1 Asetaali ja asetaldehydi kannattaa lisätä viimeiseksi haihtumisesta aiheutuvien häviöiden pienentämiseksi. 5.14.2 Standardiliuos — B Pipetoidaan 3 ml 3-pentanolia tai muuta sopivaa sisäistä standardia (5.5) 100 ml:n mittapulloon, joka sisältää noin 80 ml etanoliliuosta (5.13), tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, 3-pentanolin tai muun lisätyn sisäisen standardin paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan. 5.14.3 Standardiliuos — C Pipetoidaan 1 ml liuosta A (5.14.1) ja 1 ml liuosta B (5.14.2) 100 ml:n mittapulloon, joka sisältää noin 80 ml etanoliliuosta (5.13), tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, jokaisen lisätyn aineosan paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan. 5.14.4 Standardiliuos — D Valmistetaan laadunvalvontastandardi käyttäen aikaisemmin valmistettua standardia A (5.14.1). Pipetoidaan 1 ml liuosta A (5.14.1) 100 ml:n mittapulloon, joka sisältää noin 80 ml etanoliliuosta (5.13). Tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, jokaisen lisätyn aineosan paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan. 5.14.5 Standardiliuos — E Pipetoidaan 10 ml liuosta B (5.14.2) 100 ml:n mittapulloon, joka sisältää noin 80 ml etanoliliuosta (5.13). Tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, jokaisen lisätyn aineosan paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan. 5.14.6 Liekki-ionisaatiodetektorin (FID) vasteen lineaarisuuden tarkistamiseksi käytetyt standardiliuokset Pipetoidaan erillisiin 100 ml:n mittapulloihin, jotka sisältävät noin 80 ml etanolia (5.13), 0, 0,1, 0,5, 1,0, 2,0 ml liuosta A (5.14.1) ja 1 ml liuosta B (5.14.2). Tilavuus saatetaan etanoliliuoksella (5.13) 100 ml:aan ja pullojen sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, jokaisen lisätyn aineosan paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan. 5.14.7 Laadunvalvontastandardi Pipetoidaan 9 ml standardiliuosta D (5.14.4) ja 1 ml standardiliuosta E (5.14.5) punnituspulloon ja sekoitetaan perusteellisesti. Pullon paino, jokaisen lisätyn aineosan paino ja pullon sisällön lopullinen kokonaispaino kirjataan.

6 Laitteet ja välineet

6.1 Laite, jolla voidaan määrittää tiheys ja alkoholipitoisuus.

6.2 Analyysivaaka, jonka tarkkuus on neljä desimaalia.

6.3 Lämpötilaohjelmoitu kaasukromatografi, joka on varustettu liekki-ionisaatiodetektorilla ja integraattorilla tai muulla tietojenkäsittelyjärjestelmällä, jolla voidaan määrittää piikin ala tai piikin korkeus.

6.4 Kaasukromatografiakolonni (-kolonnit), joka erottaa analyytit siten että yksittäisten yhdisteiden (muiden kuin 2-metyyli-1-butanolin ja 3-metyyli-1-butanolin) välinen minimiresoluutio on vähintään 1,3. Huomautus 2: Seuraavat kolonnit ja kaasukromatografiset olosuhteet ovat esimerkkejä, jotka sopivat tähän määritykseen: 1. Stationäärifaasiton esikolonni, pituus 1 m ja sisähalkaisija 0,32 mm, kytkettynä CP-WAX 57 CB -kolonniin, pituus 50 m ja sisähalkaisija 0,32 mm, faasin paksuus 0,2 μm (stabiloitu polyeteeniglykoli), sen jälkeen Carbowax 400 -kolonni, pituus 50 m ja sisähalkaisija 0,32 mm, faasin paksuus 0,2 μm. (Kolonnit on liitetty press fit -liittimillä).



Kantajakaasu ja paine: Helium (135 kPa) Kolonnin lämpötilaohjelmointi: 17 minuuttia 35 °C, 12 °C/minuutti, kunnes saavutetaan 70 °C, 25 minuuttia 70 °C. Injektorin lämpötila: 150 °C Detektorin lämpötila: 250 °C Injektiotilavuus: 1 μl, split-suhde 20 – 100:1 2. Stationäärifaasiton esikolonni, pituus 1 m ja sisähalkaisija 0,32 mm, kytkettynä CP-WAX 57 CB -kolonniin, pituus 50 m ja sisähalkaisija 0,32 mm, faasin paksuus 0,2 μm (stabiloitu polyeteeniglykoli). (Stationäärifaasiton esikolonni on liitetty press fit -liittimillä).



Kantajakaasu ja paine: Helium (65 kPa) Kolonnin lämpötilaohjelmointi: 10 minuuttia 35 °C, 5 °C/minuutti, kunnes saavutetaan 110 °C, 30 °C/minuutti, kunnes saavutetaan 190 °C, 2 minuuttia 190 °C. Injektorin lämpötila: 260 °C Detektorin lämpötila: 300 °C Injektiotilavuus: 1 μl, split-suhde 55:1 3. Pakattu kolonni (5 % CW 20M, Carbopak B), pituus 2 m ja sisähalkaisija 2 mm.



Kolonnin lämpötilaohjelmointi: 4 minuuttia 65 °C, 10 °C/minuutti, kunnes saavutetaan 140 °C, 5 minuuttia 140 °C, 5 °C/minuutti, kunnes saavutetaan 150 °C, 3 minuuttia 150 °C. Injektorin lämpötila: 65 °C Detektorin lämpötila: 200 °C Injektiotilavuus: 1 μl

7 Näytteenotto ja näytteet

7.1 Laboratorionäyte Näytteistä määritetään alkoholipitoisuus (6.1).

8 Suoritus (validoidussa menetelmässä käytetty menettely)

8.1 Tutkittava näyte 8.1.1 Punnitaan sopiva tiivis punnituspullo ja punnitustulos kirjataan. 8.1.2 Pipetoidaan 9 ml laboratorionäytettä pulloon ja punnitustulos kirjataan (MNÄYTE). 8.1.3 Lisätään 1 ml standardiliuosta E (5.14.5) ja punnitustulos kirjataan (MIS). 8.1.4 Näytettä ravistellaan voimakkaasti (näytettä käännellään ylösalaisin ainakin 20 kertaa). Ennen analyysiä näytteitä on säilytettävä alle 5 °C:n lämpötilassa haihtuvien aineiden hävikin välttämiseksi.

8.2 Nollakoe 8.2.1 Punnitaan sopiva tiivis punnituspullo käyttämällä vaakaa, jonka tarkkuus on neljä desimaalia (6.2), ja punnitustulos kirjataan. 8.2.2 Pulloon pipetoidaan 9 ml etanoliliuosta, jonka konsentraatio on 400 ml/l (5.13), ja punnitustulos kirjataan. 8.2.3 Lisätään 1 ml standardiliuosta E (5.14.5) ja punnitustulos kirjataan. 8.2.4 Tutkittavaa ainetta ravistellaan voimakkaasti (näytettä käännellään ylösalaisin vähintään 20 kertaa). Ennen analyysiä näytteitä on säilytettävä alle 5 °C:n lämpötilassa haihtuvien aineiden hävikin välttämiseksi.

8.3 Alustava koe Kromatografiin injektoidaan standardiliuosta C (5.14.3), jonka avulla varmistetaan, että kromatografi erottaa analyytit vähintään erotuskyvyllä 1,3 (lukuun ottamatta 2-metyyli-1-butanolia ja 3-metyyli-1-butanolia).

8.4 Kalibrointi Kalibrointi on tarkistettava seuraavasti. Varmistetaan, että vaste on lineaarinen, analysoimalla kolmesti peräkkäin sisäistä standardia (IS) sisältävät lineaarisuusstandardiliuokset (5.14.6). Jokaisen injektion osalta lasketaan integraattorin piikin aloista tai piikin korkeuksista kunkin yhdisteen R-suhde ja laaditaan graafinen esitys, joka esittää R:ää yhdisteen ja sisäisen standardin (IS) konsentraatioiden suhteen C funktiona. Tällöin tuloksena pitäisi olla suora, jonka korrelaatiokerroin on vähintään 0,99.

8.5 Määritys Kromatografiin injektoidaan standardiliuosta C (5.14.3) ja kaksi kertaa laadunvalvontastandardia (5.14.7). Sen jälkeen injektoidaan analysoitavat näytteet (jotka on valmistettu kohtien 8.1 ja 8.2 mukaisesti) sisällyttäen yhden laadunvalvontastandardin joka 10. näytteen jälkeen määrityksen stabiilisuuden varmistamiseksi. Standardiliuosta C (5.14.3) injektoidaan joka 5. näytteen jälkeen.

9 Laskutoimitus

Automaattista tietojenkäsittelyjärjestelmää voidaan käyttää edellyttäen, että tiedot voidaan tarkistaa seuraavassa menetelmässä kuvattujen periaatteiden mukaisesti.

Mitataan yhdisteen ja sisäisen standardin piikin ala tai korkeus

9.1 Vastetekijän laskeminen. Standardiliuoksen C (5.14.3) kromatogrammista lasketaan yhdisteiden vastetekijät käyttäen yhtälöä (1). jossa: Yhdisteen konsentraatio = Yhdisteen konsentraatio liuoksessa C (5.14.3) Sisäisen standardin konsentraatio = sisäisen standardin konsentraatio liuoksessa C (5.14.3). 9.1.2 Lasketaan yhdisteiden konsentraatiot näytteissä seuraavan yhtälön (2) avulla. jossa: MNÄYTE = näytteen paino (8.1.2); MIS = sisäisen standardin (IS) paino (8.1.3); IS:n konsentraatio = sisäisen standardin konsentraatio liuoksessa E (5.14.5); VT = vastetekijä, joka on laskettu yhtälön 1 mukaisesti. 9.1.3 Lasketaan seuraavan yhtälön (3) mukaisesti laadunvalvontastandardin (5.14.7) sisältämien yhdisteiden saantoprosentit: Analyytin konsentraatio laadunvalvontastandardissa lasketaan edellä esitettyjen yhtälöiden (1) ja (2) mukaisesti.

9.2 Tulosten esittäminen Konsentraatio, joka on ilmoitettu mikrogrammoina grammaa kohti (μg/g), muutetaan grammoiksi 100 litraa absoluuttista alkoholia kohti yhtälön (4) mukaisesti: missä ρ = tiheys, kg/m3 Tulokset esitetään kolmen merkitsevän numeron tarkkuudella käyttäen enintään yhtä desimaalia, esimerkiksi 11,4 grammaa alkoholia 100 litraa absoluuttista alkoholia kohti.

10 Laadunvarmistus ja valvonta (käytetty validoidussa menetelmässä)

Lasketaan edellä esitetyn yhtälön (2) mukaisesti yhdisteiden konsentraatio laadunvalvontastandardeissa, jotka on valmistettu noudattaen kohdissa 8.1.1—8.1.4 esitettyä menettelyä. Lasketaan yhtälön (3) mukaisesti saanto prosentteina. Jos yhdisteiden analyysitulokset poikkeavat enintään ± 10 prosenttia teoreettisista arvoista, määrityksiä voidaan jatkaa. Ellei näin ole, epätarkkuuteen johtaneet syyt tulee selvittää ja asiaankuuluvat parannukset tulee tehdä.

11 Menetelmän suoritusarvot (mittaustarkkuus)

Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset: Seuraavissa taulukoissa esitetään seuraavia yhdisteitä koskevat tulokset: etanoli, etyyliasetaatti, asetaali, etanolin kokonaismäärä, metanoli, 2-butanoli, 1-propanoli, 1-butanoli, 2-metyyli-1-propanoli, 2-metyyli-1-butanoli, 3-metyyli-1-butanoli.

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti.









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 28 26 27 27 28 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 2 4 3 3 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 56 52 54 54 56 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 63,4 71,67 130,4 38,4 28,6 13,8 (*) 52,2 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 3,3 1,9 6,8 4,1 3,6 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 5,2 2,6 5,2 15,8 8,9 Toistettavuusraja (r), μg/g 9,3 5,3 19,1 11,6 10,1 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 12 14 22 6,8 8,9 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 18,9 19,4 17,1 26,2 22,2 Uusittavuusraja (R), μg/g 33,5 38,9 62,4 19,1 25,1









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 24 24 25 24 24 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 2 2 1 2 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 48 48 50 48 48 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 96,8 1 046 120,3 112,5 99,1 91,8 (*) 117,0 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 2,2 15 2,6 2,1 2,6 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 2,3 1,4 2,1 2,0 2,4 Toistettavuusraja (r), μg/g 6,2 40,7 7,2 5,8 7,3 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 6,4 79 8,2 6,2 7,1 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 6,6 7,6 6,8 6,2 6,6 Uusittavuusraja (R), μg/g 17,9 221,9 22,9 17,5 20,0









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 20 21 22 17 21 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 4 3 2 4 3 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 40 42 44 34 42 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 35,04 36,46 68,5 20,36 15,1 6,60 (*) 28,3 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 0,58 0,84 1,6 0,82 1,9 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 1,7 2,3 2,3 6,1 8,7 Toistettavuusraja (r), μg/g 1,6 2,4 4,4 2,3 5,3 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 4,2 4,4 8,9 1,4 3,1 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 12,1 12,0 13,0 10,7 14,2 Uusittavuusraja (R), μg/g 11,8 12,2 25,0 4,0 8,7









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 23 19 22 21 22 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 1 5 2 3 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 46 38 44 42 44 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 76,5 85,3 156,5 45,4 32,7 15,8 (*) 61,8 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 3,5 1,3 6,5 4,4 3,6 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 4,6 1,5 4,2 14,2 7,6 Toistettavuusraja (r), μg/g 9,8 3,5 18,3 12,2 10,0 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 13 15 24,1 7,3 9,0 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 16,4 17,5 15,4 23,7 19,1 Uusittavuusraja (R), μg/g 35,2 41,8 67,4 20,3 25,2









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 26 27 27 28 25 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 4 3 3 1 4 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 52 54 54 56 50 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 319,8 2 245 1 326 83,0 18,6 61,5 (*) 28,9 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 4,4 27 22 1,5 1,3 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 1,4 1,2 1,7 2,1 5,6 Toistettavuusraja (r), μg/g 12,3 74,4 62,5 4,3 3,8 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 13 99 60 4,5 2,8 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 3,9 4,4 4,6 6,2 11,8 Uusittavuusraja (R), μg/g 35,2 278,3 169,1 12,5 7,9









Näytteet A B C E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 21 27 29 22 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 4 3 1 3 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 42 54 58 44 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 5,88 250,2 27,57 5,83 14,12 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 0,40 2,2 0,87 0,64 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 6,8 0,9 3,2 6,4 Toistettavuusraja (r), μg/g 1,1 6,1 2,5 1,8 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 0,89 13 3,2 0,87 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 15,2 5,1 11,5 8,7 Uusittavuusraja (R), μg/g 2,5 35,5 8,9 2,4









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 29 27 27 29 29 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 2 4 3 2 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 58 54 54 58 58 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 86,4 3 541 159,1 272,1 177,1 229,3 (*) 222,1 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 3,0 24 3,6 2,3 3,3 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 3,4 0,7 2,3 0,9 1,6 Toistettavuusraja (r), μg/g 8,3 68,5 10,0 6,4 9,1 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 5,3 150 6,5 9,0 8,1 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 6,1 4,1 4,1 3,6 4,1 Uusittavuusraja (R), μg/g 14,8 407,2 18,2 25,2 22,7









Näytteet A B C Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 20 22 22 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 4 4 6 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 40 44 44 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 3,79 5,57 7,54 Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 0,43 0,20 0,43 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 11,2 3,6 5,6 Toistettavuusraja (r), μg/g 1,1 0,6 1,2 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 0,59 0,55 0,82 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 15,7 9,8 10,8 Uusittavuusraja (R), μg/g 1,7 1,5 2,3









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 28 31 30 26 25 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 3 0 1 5 6 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 56 62 60 52 50 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 174,2 111,7 185,0 291,0 115,99 246,8 (*) 133,87 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 2,3 1,6 2,5 1,8 0,74 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 1,3 1,4 1,3 0,7 0,6 Toistettavuusraja (r), μg/g 6,4 4,5 6,9 5,0 2,1 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 8,9 8,9 9,7 6,0 6,2 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 5,1 8,0 5,2 2,2 5,0 Uusittavuusraja (R), μg/g 24,9 24,9 27,2 16,9 17,4









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 25 26 25 27 25 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 3 2 3 1 2 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 50 52 50 54 50 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 113,0 48,3 91,6 72,1 39,5 45,2 (*) 61,5 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 2,1 1,5 1,7 2,3 2,3 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 1,9 3,1 1,8 3,9 4,5 Toistettavuusraja (r), μg/g 6,0 4,2 4,7 6,4 6,3 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 7,4 3,8 6,6 4,7 4,5 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 6,6 7,9 7,2 8,1 8,8 Uusittavuusraja (R), μg/g 20,8 10,7 18,4 13,3 12,5









Näytteet A B C D E Laboratorioiden lukumäärä, kun suuresti poikkeavia tuloksia saaneet laboratoriot on poistettu 23 23 24 27 21 Suuresti poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 5 5 4 1 6 Hyväksyttyjen tulosten lukumäärä 46 46 48 54 42 Keskiarvo ( ×- ) μg/g 459,4 242,7 288,4 142,2 212,3 120,4 (*) 245,6 (*) Toistettavuuden keskihajonta (sr), μg/g 5,0 2,4 3,4 2,4 3,2 Toistettavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDr), (%) 1,1 1,0 1,2 1,8 1,4 Toistettavuusraja (r), μg/g 13,9 6,6 9,6 6,6 9,1 Uusittavuuden keskihajonta (sR), μg/g 29,8 13 21 8,5 6,7 Uusittavuuden suhteellinen keskihajonta (RSDR), (%) 6,5 5,2 7,3 6,5 2,9 Uusittavuusraja (R), μg/g 83,4 35,4 58,8 23,8 18,7

▼M1

V ANETOLI. TISLATTUJEN ALKOHOLIJUOMIEN TRANS-ANETOLIN KAASUKROMATOGRAFINEN MÄÄRITYS

1 Soveltamisala

Tämä menetelmä soveltuu trans-anetolin määrittämiseen aniksella maustetuista tislatuista alkoholijuomista kapillaarikaasukromatografian avulla.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696: 1987 Analyyttiseen laboratoriokäyttöön tarkoitettu vesi — Määritelmä ja testimenetelmät

3 Periaate

Tislatun alkoholijuoman trans-anetolikonsentraatio määritetään kaasukromatografisesti. Testattavaan näytteeseen ja konsentraatioltaan tunnettuun vertailuliuokseen lisätään sama määrä sisäistä standardia, esimerkiksi 4-allyylianisolia (estragolia), kun näytteessä ei ole luonnostaan estragolia. Molemmat liuokset laimennetaan 45 % vol etanoliliuoksella ja injektoidaan suoraan kaasukromatografiin. Runsaasti sokereita sisältävät liköörit on uutettava ennen näytteenvalmistusta ja analyysia.

4 Reagenssit ja materiaalit

Analyysissä käytettyjen reagenssien puhtausasteen on oltava vähintään 98 %. Analyysissä käytetään vain standardin ISO 3696 mukaista vähintään kolmannen laatuluokan vettä.

Vertailukemikaalit on säilytettävä kylmässä (noin 4 oC), pimeässä, alumiinisäiliöissä tai tummissa lasisissa reagenssipulloissa. Tulpissa käytetään mielellään alumiinitiivistettä. Trans-anetoli täytyy ”sulattaa” kiteisestä muodostaan ennen käyttöä, mutta tällöin sen lämpötila ei saa missään vaiheessa ylittää 35 oC:ta.

4.1 96 % vol etanoli (CAS 64-17-5)

4.2 1-metoksi-4-(1-propenyyli)bentseeni; (trans-anetoli) (CAS 4180-23-8)

4.3 4-allyylianisoli, (estragoli) (CAS 140-67-0), ehdotetaan käytettäväksi sisäisenä standardina

4.4 45 % vol etanoli Lisätään 560 g tislattua vettä 378 g:aan 96 % vol etanolia.

4.5 Standardiliuosten valmistaminen Standardiliuoksia säilytetään huoneenlämpötilassa (15–35 oC) pimeässä, alumiinisäiliöissä tai tummissa lasisissa reagenssipulloissa. Tulpassa on oltava mielellään alumiinitiiviste. Trans-anetoli ja 4-allyylianisoli ovat käytännössä veteen liukenemattomia, ja sen vuoksi trans-anetoli ja 4-allyylianisoli täytyy liuottaa pieneen määrään 96 % vol etanolia (4.1) ennen 45 % vol etanolin (4.4) lisäämistä. Varastoliuokset tulee valmistaa uudelleen aina viikon välein. 4.5.1 Standardiliuos A Trans-anetolin varastoliuos (konsentraatio: 2 g/l) Punnitaan 40 mg trans-anetolia (4.2) 20 ml:n mittapulloon (tai 400 mg 200 ml:n pulloon ja niin edelleen). Lisätään hieman 96 % vol etanolia (4.1) ja täytetään tilavuuteen 45 % vol etanolilla (4.4). Sekoitetaan perusteellisesti. 4.5.2 Sisäinen standardi, liuos B Sisäisen standardin, esimerkiksi estragolin varastoliuos (konsentraatio: 2 g/l). Punnitaan 40 mg estragolia (4.3) 20 ml:n mittapulloon (400 mg 200 ml:n pulloon ja niin edelleen). Lisätään hieman 96 % vol etanolia (4.1) ja täytetään tilavuuteen 45 % vol etanolilla (4.4). Sekoitetaan perusteellisesti. 4.5.3 Liekki-ionisaatiodetektorin (FID) vasteen lineaarisuuden tarkistamiseksi käytettävät liuokset Liekki-ionisaatiodetektorin vasteen lineaarisuus on tarkistettava konsentraatioalueella, joka vastaa tislattujen juomien anetolipitoisuutta 0 grammasta litrassa 2,5 grammaan litrassa. Analyysiä tehtäessä analysoitavien tislattujen alkoholijuomien näytteet laimennetaan kymmenkertaisesti (8.3). Menetelmässä kuvattuun analyysiin tarvittavat lineaarisuusstandardiliuokset, jotka vastaavat analysoitavan näytteen trans-anetolikonsentraatioita 0, 0,05, 0,1, 0,15, 0,2 ja 0,25 g/l, valmistetaan seuraavasti: otetaan 0,5, 1, 1,5, 2 ja 2,5 ml varastoliuosta A (4.5.1) ja pipetoidaan ne erillisiin 20 ml:n mittapulloihin. Pipetoidaan kuhunkin pulloon 2 ml sisäistä standardiliuosta B (4.5.2). Täytetään merkkiviivaan 45 % vol etanolilla (4.4) ja pullojen sisältö sekoitetaan perusteellisesti. Nollaliuosta (8.4) käytetään 0 g/l -liuoksena. 4.5.4 Standardilious C Pipetoidaan 2 ml standardiliuosta A (4.5.1) 20 ml:n mittapulloon. Lisätään 2 ml sisäistä standardia, liuosta B (4.5.2) ja täytetään merkkiin 45 % vol etanolilla (4.4). Sekoitetaan perusteellisesti.

5 Laitteet ja välineet

5.1 Kapillaarikaasukromatografi, jossa on liekki-ionisaatiodetektori (FID) ja integraattori tai muu tietojenkäsittelyjärjestelmä, jolla voidaan mitata piikkien korkeuksia tai pinta-aloja, sekä automaattinen näytteensyöttäjä tai näytteen manuaaliseen injektointiin tarvittavat laitteet.

5.2 Split/splitless-injektori

5.3 Kapillaarikolonni, joka voi olla esimerkiksi seuraavanlainen: Pituus: 50 m, Sisähalkaisija: 0,32 mm, Faasin paksuus: 0,2 μm, Stationäärifaasi: FFAP — silloitettu, huokoinen modifioitu TPA-polyetyleeniglykolipolymeeri.

5.4 Normaalit laboratoriolaitteet: A-luokan lasisia mittavälineitä, analyysivaaka (tarkkuus: ± 0,1 mg).

6 Kromatografian ajo-olosuhteet

Kolonnin tyypin ja dimensioiden sekä kaasukromatografin ajo-olosuhteiden tulee olla sellaiset, että anetoli ja sisäinen standardi erottuvat toisistaan ja mahdollisista mittausta häiritsevistä yhdisteistä. Esimerkissä 5.3 esitetyn kolonnin tyypilliset olosuhteet ovat seuraavat:

6.1 Kantajakaasu: helium, analyyttinen laatu

6.2 Virtausnopeus: 2 ml/min

6.3 Injektorin lämpötila: 250 °C

6.4 Detektorin lämpötila: 250 °C

6.5 Uunin lämpötilaolosuhteet: isoterminen, 180 °C, ajoaika 10 minuuttia

6.6 Injektoitava määrä: 1μl, split 1:40.

7 Näytteet

Näytteet on säilytettävä huoneenlämpötilassa suojassa valolta ja kylmältä.

8 Mittauksen suoritus

8.1 Estragolin tutkiminen näytteestä

Jotta voidaan varmistua siitä, ettei näytteessä ole luonnostaan estragolia, näyte analysoidaan sisäistä standardia lisäämättä. Jos näytteessä on luonnostaan estragolia, täytyy valita jokin toinen sisäinen standardi (esimerkiksi mentoli).

Pipetoidaan 2 ml näytettä 20 ml:n mittapulloon ja tilavuus täytetään merkkiin 45 % vol etanolilla (4.4). Sekoitetaan perusteellisesti.

8.2 Tutkittavien näytteiden valmistaminen

Pipetoidaan 2 ml näytettä 20 ml:n mittapulloon ja lisätään 2 ml sisäistä standardia, liuosta B (4.5.2). Täytetään merkkiin 45 % vol etanolilla (4.4) ja pullon sisältö sekoitetaan perusteellisesti.

8.3 Nollanäyte

Pipetoidaan 2 ml sisäistä standardia, liuosta B (4.5.2) 20 ml:n mittapulloon ja täytetään merkkiin 45 % vol etanolilla (4.4). Sekoitetaan perusteellisesti.

8.4 Lineaarisuuden testaus

Ennen analyysin aloittamista tulee varmistaa liekki-ionisaatiodetektorin (FID) vasteen lineaarisuus analysoimalla peräkkäin kolme rinnakkaisnäytettä kustakin lineaarisuusstandardiliuoksesta (4.5.3).

Integraattorin piikkien pinta-alojen tai piikkien korkeuksien perusteella piirretään kuvaaja, jonka akseleina on standardin emoliuoksen konsentraatio (g/l) ja suhdeluku R.

R = trans-anetolipiikin korkeus tai pinta-ala jaettuna estragolipiikin korkeudella tai pinta-alalla.

Kuvaajan pitäisi olla lineaarinen.

8.5 Määrittäminen

Injektoidaan nollanäyte (8.3), sen jälkeen standardiliuos C (4.5.4), sen jälkeen yksi lineaarisuusstandardi (4.5.3), joka toimii laadunvalvontanäytteenä (se voidaan valita tutkittavan näytteen todennäköisen trans-anetolipitoisuuden mukaan), sitten viisi tutkittavaa näytettä (8.2). Jokaisen viiden tutkittavan näytteen jälkeen injektoidaan lineaarisuusnäyte (laadunvalvontanäyte) analyysin stabiiliuden varmistamiseksi.

9 Vastekertoimen laskeminen

Mitataan joko piikkien pinta-alat (integraattorin tai tietojenkäsittelyjärjestelmän avulla) tai piikkien korkeudet (manuaalinen määritys) trans-anetolin ja sisäisen standardin piikeille.

9.1 Vastekertoimen (RFi) laskeminen

Vastekerroin lasketaan seuraavasti:

missä:

Ci on trans-anetolin konsentraatio standardiliuos A:ssa (4.5.1)

Cis on sisäisen standardin konsentraatio standardiliuos B:ssä (4.5.2)

pinta-ala i on trans-anetolin piikin pinta-ala (tai korkeus)

pinta-ala is on sisäisen standardin piikin pinta-ala (tai korkeus)

RFi lasketaan standardiliuoksen C (4.5.4) viidestä rinnakkaismäärityksestä.

9.2 Vasteen lineaarisuuden tutkimiseen käytettävien lineaarisuusstandardien analysointi

Injektoidaan lineaarisuusstandardiliuokset (4.5.3).

9.3 Näytteen analysointi

Injektoidaan tutkittava näyteliuos (8.2).

10 Tulosten laskeminen

Trans-anetolin konsentraatio lasketaan seuraavasta kaavasta:

missä:

ci on tutkittavan näytteen trans-anetolikonsentraatio

Cis on sisäisen standardin konsentraatio standardiliuos B:ssä (4.5.2)

Pinta-ala tai korkeusi on trans-anetolin piikin pinta-ala tai korkeus

Pinta-ala tai korkeusis on sisäisen standardin piikin pinta-ala tai korkeus

RFi on vastekerroin (laskettu kohdan 9.1 mukaisesti)

Trans-anetolikonsentraatio ilmoitetaan grammoina litrassa yhden desimaalin tarkkuudella.

11 Laadunvarmistus ja laadunvalvonta

Kromatogrammien tulee olla sellaiset, että anetoli ja sisäinen standardi erottuvat toisistaan ja mahdollisista mittausta häiritsevistä yhdisteistä. RFi-arvo lasketaan standardiliuoksen C (4.5.4) viidestä rinnakkaismäärityksestä. Jos variaatiokerroin (CV % = (keskihajonta/keskiarvo)*100)) on välillä ± 1 %, RFi:n keskiarvo hyväksytään.

Edellä olevaa laskutoimitusta on käytettävä laadunvalvontanäytteen trans-anetolin konsentraation laskemiseen.

Jos laadunvalvontanäytteen tuloksista laskettu keskiarvo poikkeaa vähemmän kuin ± 2,5 % sen teoreettisesta arvosta, tutkittavien näytteiden tulokset voidaan hyväksyä.

12 Runsaasti sokeria sisältävän alkoholinäytteen ja liköörinäytteen käsittely ennen kaasukromatografianalyysiä

Alkoholi on uutettava runsaasti sokeria sisältävästä alkoholipitoisesta juomasta, jotta trans-anetolikonsentraatio voidaan analysoida kapillaarikaasukromatografisesti.

12.1 Periaate

Otetaan liköörinäytteestä määräosuus ja lisätään siihen sisäinen standardi, jonka pitoisuus on samaa suuruusluokkaa kuin trans-anetolin pitoisuus liköörissä. Näytteeseen lisätään natriumfosfaatin dodekahydraattia ja vedetöntä ammoniumsulfaattia. Saatu seos ravistetaan hyvin ja jäähdytetään, jolloin syntyy kaksi kerrosta. Näistä ylempi, alkoholikerros, otetaan talteen. Tästä alkoholikerroksesta otetaan määräosuus, joka laimennetaan 45 % vol etanolilla (4.4) (huomautus: tässä vaiheessa ei lisätä sisäistä standardia, koska se on jo lisätty). Saatu liuos analysoidaan kaasukromatografisesti.

12.2 Reagenssit ja materiaalit

Uutossa käytetään vain reagensseja, joiden puhtaus on vähintään 99 %.

12.2.1 Ammoniumsulfaatti, vedetön (CAS 7783-20-2)

12.2.2 Natriumfosfaatti, kaksiemäksinen, dodekahydraatti (CAS 10039-32-4)

12.3 Laitteet ja välineet

Erlenmeyerkolveja, jääkaappi.

12.4 Suoritus

12.4.1 Estragolin tutkiminen näytteestä

Jotta voidaan varmistua siitä, ettei näytteessä ole luonnostaan estragolia, tehdään nollauutto (12.4.2), jossa näyte analysoidaan ilman sisäistä standardia. Jos näytteessä on luonnostaan estragolia, täytyy valita jokin toinen sisäinen standardi.

12.4.2 Uutto

Pipetoidaan 5 ml 96 % vol etanolia (4.1) erlenmeyerkolviin, punnitaan samaan kolviin 50 mg sisäistä standardia (4.3) ja lisätään 50 ml näytettä. Lisätään 12 g vedetöntä ammoniumsulfaattia (12.2.1) ja 8,6 g kaksiemäksistä natriumfosfaatin dodekahydraattia (12.2.2). Suljetaan erlenmeyerkolvi tulpalla.

Ravistetaan kolvia vähintään 30 minuutin ajan. Mekaanista ravistuslaitetta voidaan käyttää, ei kuitenkaan teflonpinnoitettua magneettisauvaa, koska osa trans-anetolista imeytyy tefloniin. Huomaa, että liuokseen lisätyt suolat eivät liukene täysin.

Suljettu kolvi pannaan jääkaappiin (T < 5 oC) vähintään kahden tunnin ajaksi.

Tämän jälkeen pullossa pitää olla kaksi selvästi erillistä kerrosta ja kiinteä jäännös. Alkoholikerroksen tulee olla kirkas. Jos se ei ole kirkas, pullo pannaan takaisin jääkaappiin, kunnes kerrokset ovat erottuneet selvästi.

Kun alkoholikerros on kirkas, otetaan siitä varovasti määräosuus (esimerkiksi 10 ml) ja varotaan koskemasta vesikerrokseen. Määräosuus pannaan tummaan pulloon, joka suljetaan huolella.

12.4.3 Analysoitavan uuttonäytteen valmistaminen

Uutteen (12.4.2) annetaan lämmetä huoneenlämpötilaan.

Otetaan 2 ml huoneenlämpötilaan temperoitua uutetta ja pipetoidaan se 20 ml:n mittapulloon. Täytetään merkkiin 45 % vol etanolilla (4.4) ja sekoitetaan huolellisesti.

12.5 Määrittäminen

Noudatetaan kohdassa 8.5 esitettyä menettelyä.

12.6 Tulosten laskeminen

Tulokset lasketaan seuraavan kaavan avulla:

missä:

mis on kohdassa (12.4.2) punnitun sisäisen standardin (4.3) määrä (mg)

V on tutkittavan näytteen tilavuus (50 ml)

RFi on vastekerroin (9.1)

pinta-alai on trans-anetolin piikin pinta-ala

pinta-alais on sisäisen standardin piikin pinta-ala

Tulokset ilmoitetaan grammoina litrassa yhden desimaalin tarkkuudella.

12.7 Laadunvarmistus ja laadunvalvonta

Noudatetaan kohdassa 11 esitettyä menettelyä.

13 Menetelmän suorituskykyä kuvaavat ominaisuudet (tarkkuus)

Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset:

Seuraavissa taulukoissa on esitetty anetolia koskevat arvot.

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti.





Laboratorioiden välinen testaus tehty vuonna 1998 Laboratorioiden määrä 16 Näytteiden määrä 10 Analyytti anetoli



Näytteet A B C D E F Laboratorioiden määrä, kun poikkeavan tuloksen saaneet laboratoriot on poistettu 15 15 15 13 16 16 Poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 1 1 1 3 — — Hyväksyttyjen tulosten määrä 30 30 30 26 16 16 Keskiarvo g/l 1,477 1,955 1,940 1,833 1,741 1,754 Toistettavuuden standardipoikkeama (Sr) g/l 0,022 0,033 0,034 0,017 — — Toistettavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDr) (%) 1,5 1,7 1,8 0,9 — — Toistettavuusraja (r) g/l 0,062 0,093 0,096 0,047 — — Uusittavuuden standardipoikkeama (SR) g/l 0,034 0,045 0,063 0,037 0,058 0,042 Uusittavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDR) (%) 2,3 2,3 3,2 2,0 3,3 2,4 Uusittavuusraja (R) g/l 0,094 0,125 0,176 0,103 0,163 0,119 Näytetyypit: A pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet B pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet C pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet D pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet E pastis, yksittäinen näyte F pastis, yksittäinen näyte



Näytteet G H I J Laboratorioiden määrä, kun poikkeavan tuloksen saaneet laboratoriot on poistettu 16 14 14 14 Poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) — 2 1 1 Hyväksyttyjen tulosten määrä 32 28 28 28 Keskiarvo g/l 0,778 0,530 (*) 1,742 0,351 0,599 Toistettavuuden standardipoikkeama (Sr) g/l 0,020 0,012 0,013 0,014 Toistettavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDr) (%) 3,1 0,7 3,8 2,3 Toistettavuusraja (r) g/l 0,056 0,033 0,038 0,038 Uusittavuuden standardipoikkeama (SR) g/l 0,031 0,029 0,021 0,030 Uusittavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDR) (%) 4,8 1,6 5,9 5,0 Uusittavuusraja (R) g/l 0,088 0,080 0,058 0,084 Näytetyypit: G ouzo, rinnakkaisnäytteet, joista toiseen on lisätty analyyttiä (*) H anis, rinnakkaiset sokkonäytteet I aniksella maustettu likööri, rinnakkaisnäytteet J aniksella maustettu likööri, rinnakkaisnäytteet

VI GLYSYRRITSIINIHAPPO. GLYSYRRITSIINIHAPON MÄÄRITTÄMINEN NESTEKROMATOGRAFISESTI

1 Soveltamisala

Tämä menetelmä soveltuu glysyrritsiinihapon määrittämiseen aniksella maustetuista tislatuista alkoholijuomista korkean suorituskyvyn nestekromatografian (HPLC) avulla. Neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 1576/89 täsmennetään, että aniksella maustetun tislatun alkoholijuoman tulee sisältää glysyrritsiinihappoa vähintään 0,05 ja enintään 0,5 grammaa litrassa, jotta siitä voidaan käyttää nimitystä ”pastis”.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696: 1987 Analyyttiseen laboratoriokäyttöön tarkoitettu vesi — Määritelmä ja testimenetelmät

3 Periaate

Glysyrritsiinihapon konsentraatio määritetään nestekromatografisesti (HPLC) UV-detektion avulla. Standardiliuos ja testattava näyte suodatetaan ja ne injektoidaan suoraan nestekromatografiin.

4 Reagenssit ja materiaalit

Analyysissä käytetään vain HPLC-laadun reagensseja, absoluuttista etanolia ja standardin ISO 3696 mukaista vähintään kolmannen laatuluokan vettä.

4.1 96 % vol etanoli (CAS 64-17-5)

4.2 Ammoniumglysyrritsinaatti, C42H62O16.NH3 (glysyrritsiinihapon ammoniumsuola) (Molekyylipaino 839.98) (CAS 53956-04-0): puhtaus vähintään 90 %. (glysyrritsiinihapon molekyylipaino 822,94)

4.3 Jääetikka, CH3COOH, (CAS 64-19-7)

4.4 Metanoli, CH3OH (CAS 67-56-1)

4.5 50 % vol etanoli 1 000 ml:aa varten (20 °C): — 96 % vol etanolia (4.1): 521 ml — vettä (2.0): 511 ml.

4.6 HPLC-eluenttien valmistus. 4.6.1 Eluentti A (esimerkki) 80 tilavuusosaa vettä (2.0) 20 tilavuusosaa jääetikkaa (4.3). Poistetaan kaasut eluentista viiden minuutin ajan. Huomaa: Jos käytettävää vettä ei ole mikrosuodatettu, on suositeltavaa suodattaa valmistettu eluentti orgaanisten liuottimien suodattimella, jonka huokoskoko on 0,45 μm tai pienempi. 4.6.2 Eluentti B Metanoli (4.4)

4.7 Standardiliuosten valmistaminen Kaikki standardiliuokset täytyy uusia kahden kuukauden välein. 4.7.1 Vertailuliuos C Punnitaan 0,1 mg:n tarkkuudella 25 mg ammoniumglysyrritsinaattia (4.2) 100 ml:n mittapulloon. Lisätään hieman 50 % vol etanolia (4.5) ja liuotetaan ammoniumglysyrritsinaatti. Kun se on liuennut, täytetään pullo merkkiin asti 50 % vol etanolilla (4.5). Suodatetaan orgaanisille liuottimille tarkoitetulla suodattimella. 4.7.2 Laitteiston vasteen lineaarisuuden tarkistamiseen käytettävät standardiliuokset 1,0 g/l varastoliuos valmistetaan punnitsemalla 0,1 mg:n tarkkuudella 100 g ammoniumglysyrritsinaattia 100 ml:n mittapulloon. Lisätään hieman 50 % vol etanolia (4.5) ja liuotetaan ammoniumglysyrritsinaatti. Kun se on liuennut, täytetään pullo merkkiin asti 50 % vol etanolilla (4.5). Valmistetaan vähintään neljä muuta liuosta, jotka vastaavat 0,05, 0,1, 0,25 ja 0,5 g/l ammoniumglysyrritsinaattia, pipetoimalla 5 ml, 10 ml, 25 ml ja 50 ml 1,0 g/l:n varastoliuosta erillisiin 100 ml:n mittapulloihin. Täytetään pullo merkkiin asti 50 % vol etanolilla (4.5) ja sekoitetaan perusteellisesti. Suodatetaan orgaanisille liuottimille tarkoitetulla suodattimella.

5 Laitteet ja välineet

5.1 Analyysilaitteisto

5.1.1 Nestekromatografi (HPLC)

5.1.2 Pumppujärjestelmä, jolla voidaan saavuttaa ja ylläpitää vakiomääräinen tai ohjelmoitu virtausnopeus erittäin tarkasti.

5.1.3 UV-detektori: asetetaan arvoon 254 nm.

5.1.4 Eluenttien kaasunpoistojärjestelmä:

5.2 Integraattori tai piirturi, jonka suorituskyky vastaa laitteiston muita osia.

5.3 Kolonni (esimerkki): Materiaali: ruostumaton teräs tai lasi Sisähalkaisija: 4—5 mm Pituus: 100—250 mm Stationäärifaasi: silloitettu silika (mieluiten pallomainen), jossa on funktionaalinen oktadekyyliryhmä (C18), maksimi hiukkaskoko: 5 μm.

5.4 Laboratoriolaitteet 5.4.1 Analyysivaaka, jonka tarkkuus on 0,1 mg 5.4.2 A-laadun lasisia mittavälineitä 5.4.3 Pienille tilavuuksille sopiva mikromembraanisuodatuslaitteisto

6 Kromatografian ajo-olosuhteet

6.1 Eluointiolosuhteet (esimerkki): — Virtausnopeus: 1 ml/min — Eluentti A = 30 % — Eluentti B = 70 %

6.2 Detektio: — UV = 254 nm

7 Suoritus

7.1 Alkoholijuomanäytteen valmistus.

Suodatetaan tarvittaessa orgaanisille liuottimille tarkoitetulla suodattimella (huokoskoko: 0,45 μm).

7.2 Määrittäminen

Kun kromatografin olosuhteet ovat stabiloituneet:

— injektoidaan 20 μl vertailuliuosta C (4.7.1),

— injektoidaan 20 μl näyteliuosta,

— verrataan kromatogrammeja keskenään. Tunnistetaan glysyrritsiinihapon piikit niiden retentioaikojen perusteella. Mitataan piikkien pinta-alat (tai korkeudet) ja lasketaan konsentraatio g/l kahden desimaalin tarkkuudella seuraavasta kaavasta: — — missä: — c on glysyrritsiinihapon konsentraatio tutkittavassa alkoholijuomassa (g/l) C on ammoniumglysyrritsinaatin konsentraatio vertailuliuoksessa h on glysyrritsiinihappopiikin pinta-ala (tai korkeus) tutkittavassa alkoholijuomassa H on glysyrritsiinihappopiikin pinta-ala (tai korkeus) vertailuliuoksessa P on vertailuaineena käytettävän ammoniumglysyrritsinaatin puhtausaste (%) 823 on glysyrritsiinihapon moolimassa 840 on ammoniumglysyrritsinaatin moolimassa.

8 Menetelmän suorituskykyä kuvaavat ominaisuudet (tarkkuus)

Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset:

seuraavassa taulukossa on esitetty glysyrritsiinihappoa koskevat arvot.

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti.





Laboratorioiden välinen testaus tehty vuonna 1998 Laboratorioiden määrä 16 Näytteiden määrä 5 Analyytti glysyrritsiinihappo



Näytteet A B C D F Laboratorioiden määrä, kun poikkeavan tuloksen saaneet laboratoriot on poistettu 13 14 15 16 16 Poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 3 2 1 — — Hyväksyttyjen tulosten määrä 26 28 30 32 32 Keskiarvo g/l 0,046 0,092 (*) 0,099 0,089 0,249 0,493 Toistettavuuden standardipoikkeama (Sr) g/l 0,001 0,001 0,001 0,002 0,003 Toistettavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDr) (%) 1,5 1,3 0,7 1,0 0,6 Toistetettavuusraja (r) g/l 0,002 0,004 0,002 0,007 0,009 Uusittavuuden standardipoikkeama (SR) g/l 0,004 0,007 0,004 0,006 0,013 Uusittavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDR) (%) 8,6 7,2 4,0 2,5 2,7 Uusittavuusraja (R) g/l 0,011 0,019 0,010 0,018 0,037 Näytetyypit: A pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet B pastis, rinnakkaisnäytteet, joista toiseen on lisätty analyyttiä (*) C pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet D pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet E pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet

VII KALKONIT. PASTIKSEN KALKONIEN NESTEKROMATOGRAFINEN MÄÄRITYS

1 Soveltamisala

Tämän menetelmän avulla voidaan määrittää, onko aniksella maustetussa juomassa kalkoneita vai ei. Kalkonit ovat lakritsijuuressa (Glycyrrhiza glabra) luontaisesti esiintyviä, flavonoideihin kuuluvia väriaineita.

Jotta aniksella maustetusta tislatusta alkoholijuomasta voidaan käyttää nimitystä ”pastis”, sen tulee sisältää kalkoneita (asetus (ETY) N:o 1576/89).

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696: 1987 Analyyttiseen laboratoriokäyttöön tarkoitettu vesi — Määritelmä ja testimenetelmät

3 Periaate

Valmistetaan vertailuaineena käytettävä lakritsiuuteliuos. Kalkonien esiintyminen tai niiden puuttuminen määritetään nestekromatografisesti (HPLC) UV-detektion avulla.

4 Reagenssit ja materiaalit

Analyysissä on käytettävä vain HPLC-laadun reagensseja. Etanolin pitoisuuden tulee olla 96 % vol. Analyysissä käytetään vain standardin ISO 3696 mukaista vähintään kolmannen laatuluokan vettä.

4.1 96 % vol etanoli (CAS 64-17-5)

4.2 Asetonitriili, CH3CN (CAS 75-05-8)

4.3 Vertailuaine: Glycyrrhiza glabra (lakritsijuuri) Jauhetaan lakritsijuuri (Glycyrrhiza glabra) karkeaksi. Sauvamaisten partikkelien keskimääräiset dimensiot: pituus 10—15 mm, paksuus 1—3 mm.

4.4 Natriumasetaatti, CH3COONa (CAS 127-09-3)

4.5 Jääetikka, CH3COOH, (CAS 64-19-7)

4.6 Liuosten valmistaminen 4.6.1 50 % vol etanoli 1 000 ml:aa varten (20 °C): — 96 % vol etanolia (4.1): 521 ml — vettä (2.0): 511 ml. 4.6.2 Eluentti A: asetonitriili Asetonitriili (4.2), HPLC-laatu. 4.6.3. Eluentti B: 0,1 M natriumasetaattipuskuriliuos, pH 4,66 Punnitaan 8,203 g natriumasetaattia (4.4), lisätään 6,005 g jääetikkaa (4.5) ja täytetään tilavuus 1 000 ml:ksi vedellä (2) mittapullossa.

5 Referenssiuutteen valmistaminen glycyrrhiza glabrasta (4.3)

5.1 Punnitaan 10 g jauhettua lakritsijuurta (Glycyrrhiza glabra) (4.3) ja pannaan jauhe pyöreäpohjaiseen tislauskolviin. — Lisätään 100 ml 50 % vol etanolia (4.6.1). — Keitetään tunnin ajan palautusjäähdyttimen kanssa. — Suodatetaan. — Otetaan suodos talteen myöhempää käyttöä varten.

5.2 Otetaan lakritsiuute suodattimesta. — Pannaan uute pyöreäpohjaiseen tislauskolviin. — Lisätään 100 ml 50 % vol etanolia (4.6.1). — Keitetään tunnin ajan palautusjäähdyttimen kanssa. — Suodatetaan. Otetaan suodos talteen myöhempää käyttöä varten.

5.3 Lakritsijuuren uuttaminen täytyy tehdä kolme kertaa peräkkäin.

5.4 Yhdistetään saadut kolme suodosta.

5.5 Haihduta yhdistettyjen suodosten (5.4) liuotinfaasi pyöröhaihduttimessa.

5.6 Liuota uutejäämä (5.5) 100 ml:aan 50 % vol etanolia (4.6.1).

6 Laitteet ja välineet

6.1 Analyysilaitteisto

6.1.1 Nestekromatografi (HPLC)

6.1.2 Pumppujärjestelmä, jolla voidaan saavuttaa ja ylläpitää vakiomääräinen tai ohjelmoitu virtausnopeus korkeassa paineessa

6.1.3 UV / näkyvän valon detektori, joka voidaan asettaa arvoille 254 ja 370 nm

6.1.4 Eluentin kaasunpoistojärjestelmä

6.1.5 Kolonniuuni, jonka lämpötilaksi voidaan asettaa 40 ± 0,1 °C

6.2 Integraattori tai piirturi, jonka suorituskyky vastaa analyysilaitteiston muita osia

6.3 Kolonni Materiaali: ruostumaton teräs tai lasi Sisähalkaisija: 4—5 mm Stationäärifaasi: silloitettu silika, jossa on funktionaalinen oktadekyyliryhmä (C18), hiukkaskoko: enintään 5 μm.

6.4 Normaalit laboratoriolaitteet, muun muassa seuraavat: 6.4.1 Analyysivaaka. (tarkkuus ± 0,1 mg) 6.4.2 Palautusjäähdyttimellä varustettu tislauslaitteisto, esimerkiksi: — 250 ml:n pyörökolvi, jossa on lasihiosliitäntä, — 30 cm pitkä palautusjäähdytin, — lämmönlähde (sopivan järjestelyn avulla on vältettävä uutettavan aineen hajoaminen tai kiinnipalaminen). 6.4.3 Pyöröhaihdutin 6.4.4 Suodatuslaitteisto (esimerkiksi Büchner-suppilo)

6.5 Kromatografian ajo-olosuhteet (esimerkki) 6.5.1 Eluenttien A (4.6.2) ja B (4.6.3) gradienttiohjelma — Ajetaan gradientti 20/80 (v/v):sta 50/50 (v/v):een 15 minuutin aikana. — Ajetaan gradientti 50/50 (v/v):sta 75/25 (v/v):een 5 minuutin aikana. — Ajetaan isograattisesti 75/25 (v/v) 5 minuutin ajan. — Kolonnin annetaan stabiloitua injektointien välillä. — Ajetaan isograattisesti 20/80 (v/v) 5 minuutin ajan. 6.5.2 Virtausnopeus: 1 ml/min 6.5.3 UV-detektorin asetukset: Detektori tulee asettaa aallonpituudelle 370 nm, jotta voidaan havaita kalkonit, ja sen jälkeen aallonpituudelle 254 nm glysyrritsiinihapon havaitsemiseksi. Huomaa: Aallonpituus tulee muuttaa (370 nm:sta 254 nm:iin) 30 s ennen kuin glysyrritsiinihapon piikki alkaa eluoitua.

7 Mittauksen suoritus

7.1 Alkoholijuomanäytteen valmistus

Suodatetaan orgaanisille liuottimille tarkoitetulla suodattimella (huokoskoko: 0,45 μm).

7.2. Lakritsin jäännösuutteen (5.6) laimentaminen

Laimennetaan ennen analyysiä yhteen kymmenesosaan 50 % vol alkoholilla (4.6.1).

7.3 Määrittäminen

7.3.1 Injektoidaan 20 μl laimennettua lakritsiuutetta (7.2). Suoritetaan analyysi edellä kuvattuja kromatografiaolosuhteita käyttäen (6.5).

7.3.2 Injektoidaan 20 μl suodatettua näytettä (7.1) (aniksella maustetun alkoholin näyte). Suoritetaan analyysi edellä kuvattuja kromatografiaolosuhteita käyttäen (6.5).

7.3.3 Verrataan kromatogrammeja keskenään. Kromatogrammien on oltava hyvin samanlaisia sillä alueella, jolla kalkonit eluoituvat (se kromatogrammin alue, joka on ajettu 370 nm:n aallonpituudella edellä kuvatuissa analyysiolosuhteissa) (katso kuva 1).

8 Tyypillinen pastiksen kromatogrammi

Kuva 1

Edellä kuvatulla menetelmällä saatu kromatogrammi, josta näkyy kalkonien esiintyminen pastiksessa. Piikit 1—8 ovat kalkonien piikkejä ja piikki 9 on glysyrritsiinihappo.

9 Menetelmän suorituskykyä kuvaavat ominaisuudet (tarkkuus)

Laboratorioiden välisen testauksen tulokset:

Seuraavassa taulukossa esitetään menetelmän suorituskyky kalkonien esiintymisen tai puuttumisen osoittamiseksi pastiksessa ja aniksella maustetuissa alkoholijuomissa.

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti.





Laboratorioiden välinen testaus tehty vuonna 1998 Laboratorioiden määrä 14 Näytteiden määrä 11 Analyytit kalkonit



Näytetyypit: A pastis, rinnakkaiset sokkonäytteet B pastis, yksittäinen näyte C pastis, yksittäinen näyte D ”pastis” (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet E ”pastis” (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet F aniksella maustettu likööri (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet G aniksella maustettu likööri (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet H ouzo (ei sisällä kalkoneita), yksittäinen näyte I ouzo (ei sisällä kalkoneita), yksittäinen näyte J anis (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet K ”pastis” (ei sisällä kalkoneita), rinnakkaiset sokkonäytteet

IX MUNANKELTUAINEN. MUNANKELTUAISPITOISUUDEN FOTOMETRINEN MÄÄRITTÄMINEN TISLATUISTA ALKOHOLIJUOMISTA

1 Soveltamisala

Menetelmä soveltuu munankeltuaispitoisuuden määrittämiseen munalikööristä ja munaa sisältävästä likööristä, kun pitoisuus on välillä 40—250 g/l.

2 Viittaukset säännöksiin ja määräyksiin

ISO 3696: 1897 Analyyttiseen laboratoriokäyttöön tarkoitettu vesi — Määritelmä ja testimenetelmät

3 Periaate

Munankeltuaisen etanoliin liukenevat fosforiyhdisteet uutetaan ja ne määritetään fotometrisesti fosforimolybdaattikompleksina.

4 Reagenssit ja materiaalit

4.1 Kahteen kertaan tislattu vesi

4.2 Piimaa

4.3 96 % vol etanoli (CAS 64-17-5)

4.4 15 % magnesiumasetaattiliuos (CAS 16674-78-5)

4.5 10 % rikkihappo (CAS 7664-93-9)

4.6 1 N rikkihappo

4.7 0,16 g/l kaliumdivetyfosfaattiliuos (CAS 778-77-0), KH2PO4

4.8 Reagenssi fosfaatin määrittämiseksi: Liuotetaan 20 g ammoniummolybdaattia (CAS 12054-85-2), (NH4)6Mo7O24.4H2O 400 ml:aan vettä, jonka lämpötila on 50 °C. Liuotetaan toisessa astiassa 1 g ammoniumvanadaattia (CAS 7803-55-6), NH4VO3 300 ml:aan kuumaa vettä, annetaan liuoksen jäähtyä ja lisätään sitten 140 ml väkevää typpihappoa (CAS 7697-37-2). Jäähtyneet liuokset kaadetaan 1 000 ml:n mittapulloon ja täytetään merkkiin.

5 Laitteet ja välineet

5.1 100 ml:n erlenmeyerkolvi

5.2 Ultraäänihaude (tai magneettisekoitin)

5.3 100 ml:n mittapullo

5.4 20 °C :n vesihaude

5.5 Suodatin (Whatman No. 4 tai vastaava)

5.6 Posliiniupokas (tai platinaupokas)

5.7 Kiehuva vesihaude

5.8 Keittolevy

5.9 Muhveliuuni

5.10 50 ml:n mittapullo

5.11 20 ml:n mittapullo

5.12 Spektrofotometri, jolla voidaan mitata aallonpituudella 420 nm

5.13 1 cm:n kyvetti.

6 Näytteet

Näytteet varastoidaan huoneenlämpötilassa ennen analyysiä.

7 Mittauksen suoritus

7.1 Näytteenvalmistus

7.1.1 Punnitaan 10 g näytettä 100 ml:n erlenmeyerkolviin (5.1).

7.1.2 Lisätään vaiheittain 70 ml etanolia (4.3) pieninä määrinä ja sekoitetaan näytettä aina lisäyksen jälkeen. Kolvi laitetaan ultraäänihauteeseen (5.2) 15 minuutin ajaksi (tai sekoitetaan magneettisekoittimella (5.2) 10 minuutin ajan huoneenlämpötilassa).

7.1.3 Siirretään kolvin sisältö 100 ml:n mittapulloon (5.3) ja huuhdotaan erlenmeyerkolvi etanolilla (4.3). Täytetään merkkiin etanolilla (4.3) ja laitetaan pullo 20 °C:n vesihauteeseen (5.4). Täytetään merkkiin 20 °C:n lämpötilassa.

7.1.4 Lisätään hieman piimaata (4.2) ja suodatetaan (5.5), heitetään pois suodoksen ensimmäiset 20 ml.

7.1.5 Siirretään 25 ml suodoksesta posliiniupokkaaseen (tai platinaupokkaaseen) (5.6). Tämän jälkeen suodos väkevöidään kiehuvalla vesihauteella (5.7) varovasti haihduttaen ja siihen lisätään 5 ml 15 % magnesiumasetaattiliuosta (4.4).

7.1.6 Upokas asetetaan keittolevylle (5.8) ja kuumennetaan kuivaksi.

7.1.7 Jäämä tuhkataan kuumentamalla valkohehkuiseksi 600 °C lämpötilassa muhveliuunissa (5.9), kunnes tuhka on valkoista — vähintään 1,5 tunnin ajan, mutta voidaan jättää uuniin yön ajaksi.

7.1.8 Huuhdotaan tuhka 10 ml:lla 10 % rikkihappoa (4.5) ja siirretään tislatulla vedellä (4.1) huuhtoen 50 ml:n mittapulloon (5.10). Täytetään merkkiin tislatulla vedellä (4.1) huoneenlämpötilassa. Tästä tuhkaliuoksesta otetaan 5 ml fosfaatin fotometriseen määritykseen käytettävän näyteliuoksen valmistamiseen.

7.2 Fosfaatin fotometrinen määritys

7.2.1 Vertailuliuos

7.2.1.1 Mitataan 10 ml 10 % rikkihappoa (4.5) 50 ml:n mittapulloon (5.10) ja täytetään merkkiin tislatulla vedellä (4.1).

7.2.1.2 5 ml:aan tätä liuosta (7.2.1.1), joka on 20 ml:n mittapullossa (5.11), lisätään 1 ml 1 N rikkihappoa (4.6) ja 2 ml fosfaattireagenssia (4.8). Täytetään merkkiin tislatulla vedellä (4.1).

7.2.1.3 Suljetaan löysästi tulpalla, ravistetaan ja kuumennetaan kiehuvassa vesihauteessa (5.7) 10 minuutin ajan. Jäähdytetään 20 °C:n vesihauteessa (5.4) 20 minuuttia.

7.2.1.4 Täytetään 1 cm:n kyvetti (5.13) tällä vertailuliuoksella.

7.2.2 Näyteliuos

7.2.2.1 5 ml:aan tuhkaliuosta (7.1.8), joka on 20 ml:n mittapullossa (5.11), lisätään 1 ml 1 N rikkihappoa (4.6) ja 2 ml fosfaattireagenssia (4.8). Täytetään merkkiin tislatulla vedellä (4.1).

7.2.2.2 Suljetaan löysästi tulpalla, ravistetaan ja kuumennetaan kiehuvassa vesihauteessa (5.7) 10 minuutin ajan. Jäähdytetään 20 °C:n vesihauteessa (5.4) 20 minuuttia.

7.2.2.3 Saatu keltainen liuos mitataan välittömästi spektrofotometrillä (5.12) 1 cm:n kyvetissä (5.13) 420 nm:n aallonpituudella vertailuliuosta (7.2.1.4) vastaan.

7.2.3 Kalibrointikäyrä

7.2.3.1 Kalibrointikäyrän määrittämiseksi lisätään 20 ml:n mittapulloihin (5.11), joissa on 1 ml 1 N rikkihappoa (4.6) ja 0, 2, 4, 6, 8 ja 10 ml kaliumdivetyfosfaattiliuosta (4.7), 2 ml fosfaattireagenssia (4.8). Täytetään merkkiin tislatulla vedellä (4.1).

7.2.3.2 Suljetaan löysästi tulpalla, ravistetaan ja kuumennetaan kiehuvassa vesihauteessa (5.7) 10 minuutin ajan. Jäähdytetään 20 °C:n vesihauteessa (5.4) 20 minuuttia. Liuos mitataan välittömästi spektrofotometrillä (5.12) 1 cm:n kyvetissä (5.13) 420 nm:n aallonpituudella vertailuliuosta (7.2.1.4) vastaan.

7.2.3.3 Kalibrointikäyrän määrittäminen:



divelyfosfaattiliuos (ml) 0 2 4 6 8 10 P2O5 (mg) 0 0,167 0,334 0,501 0,668 0,835

8 Tulosten laskeminen

Munankeltuaispitoisuus (g/l) lasketaan seuraavasta kaavasta:

missä:

110 muuntokerroin 100 g:ssa munankeltuaista olevan P2O5:n kokonaismäärän (g) laskemiseksi,

mg P2O5 kalibrointikäyrästä saatu arvo,

tiheys munapohjaisen liköörin massa tilavuusyksikköä kohti (g/ml) 20 °C:n lämpötilassa,

E punnittu munapohjaisen liköörin määrä (g),

40 tuhkaliuoksen 5 ml:n osuudesta tuleva laimennuskerroin.

9 Menetelmän suorituskykyä kuvaavat ominaisuudet (tarkkuus)

Laboratorioiden välisen testauksen tilastolliset tulokset:

Seuraavassa taulukossa on esitetty munankeltuaista koskevat arvot.

Seuraavat tulokset saatiin kansainvälisestä menetelmän suorituskykyä arvioivasta tutkimuksesta, joka toteutettiin kansainvälisesti hyväksyttyjen menetelmien mukaisesti.





Laboratorioiden välisen testauksen vuosi: 1998 Laboratorioiden määrä: 24 Näytteiden määrä: 5 Analyytti: munankeltuainen



Näytteet A B C D E Laboratorioiden määrä poikkeavien tulosten eliminoinnin jälkeen 19 20 22 20 22 Poikkeavien tulosten määrä (laboratoriot) 3 4 2 4 2 Hyväksyttyjen tulosten määrä 38 40 44 40 44 Keskiarvo 147,3 241,1 227,4 51,9 (*) 72,8 (*) 191,1 Toistettavuuden standardipoikkeama (Sr) g/l 2,44 4,24 3,93 1,83 3,25 Toistettavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDr) (%) 1,7 1,8 1,8 2,9 1,7 Toistettavuusraja (r) g/l 6,8 11,9 11,0 5,1 9,1 Uusittavuuden standardipoikkeama (SR) g/l 5,01 6,06 6,66 3,42 6,87 Uusittavuuden suhteellinen standardipoikkeama (RSDR) (%) 3,4 2,5 2,9 5,5 3,6 Uusittavuusraja (R) g/l 14,0 17,0 18,7 9,6 19,2 Näytetyypit: A munalikööri, rinnakkaiset sokkonäytteet B munalikööri, rinnakkaiset sokkonäytteet C munalikööri, rinnakkaiset sokkonäytteet D munalikööri, rinnakkaisnäytteet, joista toiseen on lisätty analyyttiä (*) E munalikööri, rinnakkaiset sokkonäytteet

( 1 ) EYVL L 160, 12.6.1989, s. 1.

( 2 ) EYVL L 105, 25.4.1990, s. 9.

( 3 ) EYVL L 270, 7.10.1998, s. 9.

( 4 ) EYVL L 372, 31.12.1985, s. 50.