1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 8päivänä marraskuuta 1990,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta
käyttämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta
(90/619/ETY)
(EYVL L 330, 29.11.1990, s. 50)
Muutettu:
virallinen lehti
N:osivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 92/96/ETY, annettu 10 päivänä marraskuuta 1992 L 360 1 9.12.1992
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 2
▼B
TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 8päivänä marraskuuta 1990,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten
ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä,joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta käyt-
tämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta
(90/619/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen ja erityi-
sesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 66 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettäon välttämätöntä kehittää sisämarkkinoita henkivakuutuksen alalla sekä
suoraan hankittavaa henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamistaja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten yhteensovittamisesta 5 päivänä maaliskuuta 1979 annetussaensimmäisessä neuvoston direktiivissä 79/267/ETY (
4), jäljempänä
'ensimmäinen direktiivi', sellaisena kuin se on viimeksi muutettunaEspanjan ja Portugalin liittymisasiakirjalla, tarkoitetun toiminnan alalla;tämän tavoitteen saavuttamiseksi olisi niille vakuutusyrityksille, joidenkotipaikka on yhteisössä, tehtävä helpommaksi palvelujen tarjoaminenjäsenvaltioissa, jotta vakuutuksenottajille annettaisiin mahdollisuusturvautua paitsi omaan jäsenvaltioonsa sijoittautuneisiin vakuutuksenan-tajiin, myös vakuutuksenantajiin, joiden kotipaikka on yhteisössä jajotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin,
perustamissopimuksen mukaan kaikenlainen palvelujen tarjoamisen
vapauteen liittyvä syrjintä, joka perustuu siihen, että yritys ei ole sijoit-tautunut jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, on kielletty siirtymä-kauden päätyttyä; kielto koskee kaikkien yhteisössä toimivien yritystentarjoamia palveluja, riippumatta siitä, onko kyseessä yrityksen koti-paikka, asioimisto tai sivukonttori,
käytännön syistä palvelujen tarjoaminen olisi määriteltävä ottamalla
huomioon sekä vakuutuksenantajan sijoittautumispaikka että paikka,jossa sitoumus tehdään; tämän vuoksi myös sitoumus olisi määriteltävä;lisäksi olisi erotettava toisistaan sijoittautumiseen perustuva toiminta japalvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva toiminta,
olisi täydennettävä ensimmäistä neuvoston direktiiviä erityisesti valvon-
taviranomaisten valvontavaltuuksien ja -keinojen täsmentämiseksi; olisiannettava erityissäännökset, jotka koskevat palvelujen tarjoamisenvapauteen perustuvan toiminnan aloittamista, harjoittamista javalvontaa,
vakuutuksenottajille, jotka eivät tarvitse erityistä suojaa sitoumusval-
tiossa siksi, että he oma-aloitteisesti ryhtyvät sitoumukseen toisessavaltiossa ja siten tulevat tuon toisen valtion oikeusjärjestyksen suojaa-miksi, olisi annettava rajoittamaton vapaus käyttää hyväkseen laajimpiamahdollisia henkivakuutuksen ja ensimmäisessä direktiivissä tarkoitetuntoiminnan markkinoita; muille vakuutuksenottajille olisi annettava riit-tävä suoja,
(1) EYVL N:oC 38, 15.2.1989, s. 7 ja
EYVL N:oC 72, 22.3.1990, s. 5
(2) EYVL N:oC 175, 16.7.1990, s. 107
ja 24.10.1990 tehty päätös
(3) EYVL N:oC 298, 27.11.1989, s. 2
(4) EYVL N:oL 63, 13.3.1979, s. 1
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 3
▼B
joidenkin ryhmäeläkerahastojen hoitamisessa erilaisten järjestelmien
moninaisuus ja monimutkaisuus ja niiden läheinen yhteys sosiaaliturva-järjestelmiin vaativat huolellista tutkimista; tämän vuoksi tämän direk-tiivin soveltamisalaan kuuluvien palvelujen tarjoamisen vapautta koske-vien erityissäännösten ei tulisi koskea niitä; ryhmäeläkerahastoista anne-taan eri direktiivi,
jäsenvaltiossa voimassa olevat sopimusoikeudelliset säännökset, joita
sovelletaan ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettuun toimintaan, poik-keavat edelleen toisistaan; vapaus valita jokin muu kuin sitoumusvaltionsopimusoikeus voidaan joissakin tapauksissa sallia erityisolosuhteethuomioon ottavien säännösten mukaisesti,
vakuutuskannan luovuttamista koskevia ensimmäisen direktiivin sään-
nöksiä olisi tehostettava ja täydennettävä säännöksin, jotka erityisestikoskisivat palvelujen vapaan tarjoamisen perusteella muodostuneenvakuutuskannan luovuttamista toiselle yritykselle,
vakuutuksenottajien suojaamiseksi jäsenvaltioille olisi annettava yhteen-
sovittamisen nykyvaiheessa mahdollisuus rajoittaa palvelujen vapaaseentarjoamiseen ja sijoittautumiseen perustuvan toiminnan samanaikaistaharjoittamista; rajoituksia ei kuitenkaan saa säätää elleivät vakuutukse-nottajat tarvitse tällaista suojaa,
palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva liiketoiminnan aloittaminen
ja harjoittaminen edellyttää menettelyä, jolla varmistetaan, että vakuu-tusyritys noudattaa taloudellisia takuita, vakuutusehtoja ja maksuperus-teita koskevia säännöksiä; tätä menettelyä voidaan lieventää jos palve-lujen tarjoamisen vapaus liittyy vakuutuksenottajiin, jotka eivät tarvitseerityissuojaa sitoumusvaltiossa sen sitoumuksen erityispiirteiden vuoksi,jonka he aikovat tehdä,
palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella tehdyn henkivakuutussopi-
muksen vakuutuksenottajalle olisi annettava mahdollisuus peruuttaasopimuksensa määräajassa, joka on 14—30 päivän pituinen,
ensimmäisen direktiivin mukaan on direktiivin 73/239/ETY (
1), jäljem-
pänä 'ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkovakuutus)',sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 88/357/ETY (
2),
ja ensimmäisessä direktiivissä tarkoitetun toiminnan samanaikainenharjoittaminen periaatteessa kielletty; siinä sallittiin olemassa olevien,kumpaakin toimintaa samanaikaisesti harjoittavien yritysten toiminnanjatkuminen ja säädettiin, etteivät ne saa perustaa asioimistoja tai sivu-konttoreita henkivakuutusta varten; vakuutuspalvelujen tarjoamisenvapauden perusteella tehtyjen sopimusten erityisluonne antaa kuitenkinjäsenvaltiolle oikeuden, ainakin tämän direktiivin tiedoksi antamisestaalkavan siirtymäkauden ajan, noudattaa tiettyä joustavuutta edellämainitun periaatteen soveltamisessa,
mikään tässä direktiivissä ei estäisi kumpaakin toimintaa samanaikai-
sesti harjoittavaa yritystä jakamasta toimintaansa kahdeksi yritykseksi,joista toinen toimisi henkivakuutuksen alalla ja toinen vahinkovakuu-tuksen alalla; jotta sellainen jakaminen tapahtuisi parhaissa mahdolli-sissa oloissa on toivottavaa sallia jäsenvaltioiden toteuttaa yhteisönkilpailuoikeutta koskevien sääntöjen mukaisesti asianmukaiset verojär-jestelyt erityisesti niiden pääomavoittojen osalta, jotka aiheutuisivatsellaisesta jaosta,
palvelujen tarjoamisen vapauden alueella on välttämätöntä säätää
erityisen yhteistyön järjestämisestä jäsenvaltioiden toimivaltaistenvalvontaviranomaisten sekä näiden viranomaisten ja komission kesken;olisi myös säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovellettaisiin, jospalveluja tarjoava yritys ei noudata sen jäsenvaltion säännöksiä, jossapalveluja tarjotaan,
vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, on
kuuluttava sen jäsenvaltion määräysten ja valvonnan piiriin, jossa palve-luja tarjotaan, jos palvelujen tarjoaminen koskee sitoumuksia, joiden
(1) EYVL N:oL 228, 16.8.1973, s. 3
(2) EYVL N:oL 172, 4.7.1988, s. 1
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 4
▼B
suhteen valtio, jossa palvelu otetaan vastaan, haluaa tarjota erityissuojaavakuutuksenottajille; jos perusteita vakuutuksenottajien erityissuojalle eikuitenkaan ole, vakuutustekninen vastuuvelka, mukaan lukien vakuutus-maksuvastuu, jää sen jäsenvaltion sääntelyn ja valvonnan alaisuuteen,johon yritys on sijoittautunut,
jotkut jäsenvaltiot eivät kohdista henkivakuutussopimuksiin eikä
muuhun ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettuun toimintaan lainkaanvälillisiä veroja, kun taas toiset soveltavat niihin erityisveroja; näidenverojen rakenne ja verokanta vaihtelevat huomattavasti niitä soveltavieneri jäsenvaltioiden kesken; olisi pyrittävä välttämään tilanteita, joissanuo eroavuudet johtavat kilpailun vääristymiseen eri jäsenvaltioidenyritysten välillä; ennen välillisen verotuksen yhdenmukaistamista tämäepäkohta voidaan korjata soveltamalla sen jäsenvaltion verojärjestelmää,jossa sitoumus on tehty; jäsenvaltioiden on laadittava menetelmät senvarmistamiseksi, että nämä verot kannetaan,
ensimmäisessä direktiivissä on erityissäännöksiä, jotka koskevat
sellaisten yritysten asioimistoille ja sivukonttoreille myönnettäviä toimi-lupia, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella,
olisi säädettävä joustavasta menettelystä, jolla voidaan arvioida yhteisön
laajuisesti vastavuoroisuutta suhteissa kolmansiin maihin; tällä menette-lyllä ei pyritä sulkemaan yhteisön rahoitusmarkkinoita, vaan pikem-minkin, koska yhteisön tarkoituksena on pitää rahoitusmarkkinansaavoimina muulle maailmalle, tehostaa yleisten rahoitusmarkkinoidenvapautumista muissa kolmansissa maissa; tässä direktiivissä säädetäänmenettelytavoista kolmansien maiden kanssa käytäviä neuvottelujavarten sekä viimeisenä keinona mahdollisuudesta ryhtyä toimenpiteisiin,joilla uusien toimilupahakemusten käsittelyä lykätään tai uusien toimilu-pien myöntämistä rajoitetaan,
perustamissopimuksen 8 c artiklan mukaisesti olisi kiinnitettävä
huomiota siihen, kuinka paljon eri kehitystasoilla olevien kansantalouk-sien täytyy ponnistella; tämän vuoksi on joillekin jäsenvaltioille annet-tava siirtymäjärjestelyin oikeus ryhtyä vaiheittain soveltamaan palve-lujen tarjoamisen vapautta koskevia tämän direktiivin erityissäännöksiä,
ottaen huomioon kansallisten lainsäädäntöjen väliset eroavuudet on
myös tarkoituksenmukaista myöntää sitä haluaville jäsenvaltioilleoikeus siirtymäjärjestelyihin, jotka työsopimukseen liittyvissä ryhmäva-kuutussopimuksissa tai tapauksissa, joissa vakuutuksenvälittäjä onmukana, antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden mukauttaa lainsäädän-tönsä ennen kuin ne ryhtyvät kokonaisuudessaan soveltamaan tämändirektiivin säännöksiä, jotka koskevat vakuutuksenottajan aloitteestatehtyä palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuvaa sopimusta, ja
on erityisen tärkeää sallia sitä haluaville jäsenvaltioille tarpeeksi pitkä
aika asianmukaisten säännösten antamiseen vakuutuksenvälittäjänammatillisen pätevyyden ja itsenäisyyden varrnistamiseksi; kun otetaanhuomioon vakuutuksenvälittäjien kasvava merkitys heidän neuvoessaanvakuutusten ostajia, joilla on valittavanaan kasvava määrä tuotteitapalvelujen tarjoamisen vapaudesta johtuen, vakuutuksenvälittäjänammatillinen pätevyys ja itsenäisyys ovat kuluttajan oikeuksien turvaa-misen kannalta olennaisia,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
Tämän direktiivin tarkoituksena on:
a) täydentää direktiiviä 79/267/ETY;
b) säätää erityissäännökset vapaudesta tarjota kyseisessä direktiivissä
tarkoitettuun toimintaan liittyviä palveluja; nämä säännökset ovattämän direktiivin III osastossa.
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 5
▼B
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”ensimmäisellä direktiivillä” direktiiviä 79/267/ETY;
b) ”yrityksellä”:
— I ja II osastossa jokaista yritystä, joka on saanut ensimmäisen
direktiivin 6 tai 27 artiklan mukaisen virallisen toimiluvan,
— III ja IV osastossa jokaista yritystä, joka on saanut ensimmäisen
direktiivin 6 artiklan mukaisen virallisen toimiluvan;
c) ”toimipaikalla” yrityksen kotipaikkaa, asioimistoa tai sivukonttoria
ottaen huomioon, mitä 3 artiklassa säädetään;
d) ”sitoumuksella” sitoumusta, joka käsittää jonkin ensimmäisen direk-
tiivin 1 artiklassa tarkoitetun vakuutuslajin tai toiminnan;
e) ”sitoumusjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottajalla on
vakinainen asuinpaikka tai, jos vakuutuksenottaja on oikeushenkilö,jossa tällä on toimipaikka, johon sopimus liittyy;
f) ”sijoittautumisjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa sitoumuksen tehnyt
toimipaikka on;
g) ”jäsenvaltiolla, jossa palveluja tarjotaan” sitoumusjäsenvaltiota, kun
sitoumuksen on solminut toisessa jäsenvaltiossa oleva toimipaikka;
h) ”emoyrityksellä” direktiivin 83/349/ETY (
1) 1 ja 2 artiklan mukaista
yrityksen emoyhtiötä;
i) ”tytäryrityksellä” direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan mukaista
yrityksen tytäryritystä; myös jokaista tytäryrityksen tytäryritystä onpidettävä noiden yritysten johdossa olevan emoyrityksen tytäryrityk-senä.
3 artikla
Ensimmäisessä direktiivissä ja tässä direktiivissä yrityksen kaikenlainen
pysyvä läsnäolo jäsenvaltion alueella rinnastetaan asioimistoon tai sivu-konttoriin, vaikka tuo läsnäolo ei käsitä asioimistoa tai sivukonttoriavaan ainoastaan toimiston, jota hoitaa yrityksen oma henkilökunta taiitsenäisesti toimiva henkilö, jolla on jatkuva valtuus toimia yrityksenlukuun asioimiston tapaan.
II OSASTO
Ensimmäistä direktiiviä täydentävät säännökset
4 artikla
1. Ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettua toimintaa koskeviin sopi-
muksiin sovelletaan sitoumusjäsenvaltion lakia. Mikäli tuossa laissa niinsallitaan sopimuspuolet voivat kuitenkin valita toisen valtion lain.
2. Jos vakuutuksenottaja on luonnollinen henkilö ja hänellä on vaki-
nainen asuinpaikka muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainenhän on, sopimuspuolet voivat valita jälkimmäisen jäsenvaltion lain.
3. Jos valtioon kuuluu useita erillisiä alueita, joista jokaisessa on
voimassa oma sopimusoikeutensa, jokaista tällaista aluetta pidetäänvaltiona määriteltäessä lakia, jota tämän direktiivin mukaan sovelletaan.
Jäsenvaltio, jonka eri alueilla on oma sopimusoikeutensa, ei ole velvol-
linen soveltamaan tämän direktiivin säännöksiä kysymyksiin, jotkakoskevat lainvalintaa näiden alueellisten lainsäädäntöjen välillä.
4. Tällä artiklalla ei rajoiteta tuomioistuinmaan oikeussääntöjen
soveltamista tilanteessa, jossa ne ovat pakottavia sopimukseen muutensovellettavasta laista riippumatta.
(1) EYVL N:oL 193, 18.7.1983, s. 1
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 6
▼B
Jos jäsenvaltion laissa niin säädetään, sitoumusjäsenvaltion lain pakot-tavia säännöksiä voidaan soveltaa siinä laajuudessa kuin tuon jäsenval-tion lain mukaan niitä on sovellettava riippumatta siitä, mitä lakiasovelletaan sopimukseen.
5. Jollei edellisistä kohdista muuta johdu, jäsenvaltioiden on sovellet-
tava tässä direktiivissä tarkoitettuihin vakuutussopimuksiin kansainvä-lisen yksityisoikeutensa yleisiä sopimusvelvoitteita koskevia säännöksiä.
5 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 23 artiklaan kohta seuraavasti:
”3. Jokaisen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet
sen varmistamiseksi, että vakuutusyrityksiä valvovilla viranomaisillaon tarvittavat valtuudet ja keinot niiden vakuutusyritysten toiminnanvalvomiseksi, jotka ovat sijoittautuneet sen alueelle, mukaan lukienyritysten tuon alueen ulkopuolella tapahtuva toiminta, tätä toimintaakoskevien neuvoston direktiivien mukaisesti ja niiden täytäntöön-panon varmistamiseksi.
Noiden valtuuksien ja keinojen on ennen kaikkea annettava valvon-
taviranomaisille mahdollisuus:
— tutkia yksityiskohtaisesti yrityksen tilaa ja koko liiketoimintaa
muun muassa:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevia
asiakirjoja tarkastettavakseen,
— suorittamalla tarkastuksia paikan päällä yrityksen toimiti-
loissa;
— toteuttaa yritystä koskevat toimenpiteet, jotka ovat tarkoituksen-
mukaisia ja tarpeellisia sen varmistamiseksi, että yrityksentoiminta on niiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräystenmukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakin jäsenval-tiossa, ja etenkin toimintasuunnitelman mukaista, sikäli kun seedelleen velvoittaa yritystä, sekä vakuutettujen etuja vaarantavansäännösten vastaisen menettelyn estämiseksi ja poistamiseksi;
— varmistaa, että valvontaviranomaisten vaatimat toimenpiteet
toteutetaan tarvittaessa pakkokeinoin, ja jos se on tarkoituksen-mukaista, oikeusteitse.
Jäsenvaltiot voivat myös antaa valvontaviranomaisille oikeuden
saada käyttöönsä kaikki välittäjien hallussa olevat tiedot sopimuk-sista.”
6 artikla
1. Poistetaan ensimmäisen direktiivin 25 artikla.
▼
M1
▼B
7 artikla
Korvataan ensimmäisen direktiivin 22 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Italian tasavallan on toteutettava kaikki toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että vaatimus siitä, että sen alueelle sijoittuneetyritykset jälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään 'IstitutoNazionale di Assicurazioni' -nimisessä laitoksessa, kumotaan
viimeistään 20 päivänä marraskuuta 1994.”
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 7
▼B
8 artikla
1. Korvataan ensimmäisen direktiivin III osaston otsikko seuraavasti:
”III A OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan asioimistoihin tai sivukonttoreihin,
jotka ovat sijoittautuneet yhteisön alueelle ja jotka kuuluvatyrityksille, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella. ”
2. Lisätään ensimmäisen direktiivin 32 artiklan jälkeen otsikko
seuraavasti:
”
III B OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan kolmannen maan lainsäädännön
alaisten emoyritysten tytäryrityksiin ja sellaisten emoyritystensuorittamiin osuuksien hankintoihin. ”
9 artikla
Lisätään ensimmäiseen direktiivin III B osastoon artiklat seuraavasti:
”32 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) yhden tai useamman sellaisen emoyrityksen suoraan tai välilli-
sesti omistamalle tytäryritykselle annetusta toimiluvasta, johonsovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä. Komissio ilmoittaaasiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetulle komitealle;
b) jos tällainen emoyritys hankkii yhteisön vakuutusyrityksestä
osuuden, joka muuttaisi viimeksi mainitun sen tytäryritykseksi.Komissio ilmoitta asiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetullekomitealle.
Kun toimilupa myönnetään yhden tai useamman emoyrityksen,
johon sovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä suoraan tai välilli-sesti omistamalle tytäryritykselle, yritysryhmän rakenne on määritet-tävä ilmoituksessa, jonka toimivaltainen viranomainen tekee komis-siolle.
32 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä
vaikeuksista, joita niiden vakuutusyrityksille koituu niiden sijoittau-tuessa kolmanteen valtioon tai harjoittaessaan siellä toimintaansa.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi
kuukautta ennen direktiivin 90/619/ETY (
1) 30 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettua päivämäärää ja sen jälkeen määräajoin kertomuksen,jossa 3 ja 4 kohdan mukaisesti tarkastellaan yhteisön vakuutusyri-tysten kolmansissa valtioissa saamaa kohtelua sijoittautumisessa javakuutusliikkeen harjoittamisessa sekä osuuksien hankkimisessakolmansien maiden vakuutusyrityksistä. Komissio antaa nuo selvi-tykset sekä tarvittavat ehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kerto-
musten tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa eimyönnä yhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoille-pääsyä, kuin yhteisö myöntää tuon kolmannen maan vakuutusyrityk-sille, komissio voi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvo-tellakseen yhtäläisten kilpailuedellytysten saamisesta yhteisönvakuutusyrityksille. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kerto-
musten tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessamaassa toimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa osakseensellaista kansallista kohtelua, joka antaisi niille samat kilpailuedelly-tykset kuin kotimaisille vakuutusyrityksille, ja että tehokkaan mark-kinoillepääsyn edellytykset eivät täyty, komissio voi aloittaa neuvot-telut tilanteen korjaamiseksi.
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 8
▼B
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan 32 b
artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisten neuvottelujenaloittamisen lisäksi päättää milloin tahansa myös, että jäsenval-tioiden toimivaltaisten viranomaisten on rajoitettava tai lykättäväpäätöksiään, jotka koskevat:
— vireillä olevia ja tulevia toimilupahakemuksia, ja
— suorien tai välillisten osuuksien hankintoja, joita kyseisen
kolmannen maan lainsäädännön alaiset emoyritykset suorittavat.
Nämä toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.Neuvosto voi komission ehdotuksesta päättää määräenemmistöllä
ennen tuon kolmen kuukauden määräajan päättymistä neuvottelujentulosten perusteella toimenpiteiden jatkamisesta.
Tällaista päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa
tapauksiin, joissa yhteisössä toimiluvan saaneet vakuutusyrityksettai niiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa sellaisetyritykset tai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyri-tyksistä.
5. Kun komissio havaitsee, että jokin 3 tai 4 kohdassa kuvattu
tilanne on syntynyt, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyyn-nöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka
yksi tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännönalainen emoyritys suoraan tai välillisesti omistaa;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia sellainen
osuus yhteisön vakuutusyrityksestä, että jälkimmäisestä tulisiedellisen tytäryritys.
Tämä tietojenantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoi-
tetun kolmannen maan kanssa on päästy sopimukseen tai kun 4kohdan 2 ja 3 alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden sovelta-minen päättyy.
6. Komissiota avustaa komitea, jossa on jäsenvaltioiden edustajat
ja puheenjohtajana komission edustaja.
Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista
toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määrä-ajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyydenmukaan. Lausuntoannetaan perustamisso pimuksen 148 artiklan 2kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä,jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvienjäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassamäärätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komi-
tean lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia
tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolleehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asianmääräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää
erikseen kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä jajoka ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolme kuukauttasiitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekeepäätöksen ehdotetuista toimenpiteistä, jollei neuvosto ole yksinker-taisella enemmistöllä hylännyt mainittuja toimenpiteitä.
7. Tämän artiklan mukaisten toimenpiteiden on oltava niiden
velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritystentoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevien kahden- jamonenvälisten kansainvälisten sopimusten nojalla.
(1) EYVL N:oL 330, 29.11.1991, s. 50”
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 9
▼B
III OSASTO
Palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat erityiset säännökset
▼M1
11 artikla
Yrityksen, joka aikoo ensimmäisen kerran harjoittaa liiketoimiaan
yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisenvapauden perusteella, on ilmoitettava asiasta ennalta kot ĳäsenvaltion
toimivaltaisille viranomaisille ja esitettävä niiden sitoumusten laatu,joita se aikoo kattaa.
14 artikla
1. Kot ĳäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on kuukauden
kuluessa 11 artiklassa säädetystä ilmoituksesta annettava tiedoksijäsenvaltiolle tai jäsenvaltioille, jonka tai joiden alueella yritys aikooharjoittaa liiketoimia palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella:
a) todistus siitä, että yrityksellä on direktiivin 79/267/ETY 19 ja 20
artiklan mukaisesti laskettu vähimmäissolvenssimarginaali;
b) vakuutusluokat, joiden mukaista liiketoimintaa yrityksellä on
toimivalta harjoittaa;
c) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo kattaa siinä jäsenval-
tiossa, jossa palveluja tarjotaan.
Samalla niiden on ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.2. Jos kot ĳäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät määräajassa
toimita 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja, niiden on samassa määrä-ajassa ilmoitettava kyseiselle yritykselle kieltäytymisensä syyt. Kiel-täytyminen voidaan saattaa kot ĳäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltä-
väksi.
3. Yritys voi aloittaa liiketoimintansa sinä päivänä, jona se on
todistettavasti saanut tiedon 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassasäädetystä ilmoituksesta.
▼
B
15 artikla
1. Jäsenvaltioiden on määrättävä, että vakuutuksenottajalla, joka
tekee yksilöllisen henkivakuutussopimuksen ►M1 ◄on
oikeus peruuttaa sopimus määräajassa, joka on 14—30 päivää siitä,kun hän sai tiedon sopimuksen tekemisestä.
Vakuutuksenottajan tekemä peruutusilmoitus vapauttaa hänet kaikista
vastaisista sopimusvelvoitteista.
Peruutuksen muut oikeusvaikutukset ja sen edellytykset määräytyvät
sopimukseen 4 artiklan mukaan sovellettavan lain perusteella; tämäkoskee erityisesti menettelytapoja, joita käyttäen vakuutuksenottajalleilmoitetaan sopimuksen tekemisestä.
▼
M1
2. Jäsenvaltiot eivät voi soveltaa 1 kohtaa sopimuksiin, jotka ontehty enintään kuudeksi kuukaudeksi, eikä silloin, kun vakuutuksenot-taja ei asemansa tai niiden olosuhteiden vuoksi, joissa sopimus ontehty, tarvitse tätä erityistä suojaa. Jäsenvaltioiden on lainsäädännös-sään ilmoitettava tapaukset, joissa 1 kohtaa ei sovelleta.
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 10
▼M1
17 artikla
Kaikkiin muutoksiin, jotka yritys aikoo tehdä 11 artiklassa tarkoitet-
tuihin tietoihin, on sovellettava 11 ja 14 artiklassa säädettyä menet-telyä.
▼B
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset
▼M1
▼B
27 artikla
1. Sellaisten ryhmävakuutussopimusten osalta, jotka on tehty
vakuutetun henkilön työsopimuksen tai ammatilliseen toimintaan liit-tyen, jokainen jäsenvaltio voi 31 päivään joulukuuta 1994 saakkarajata sitoumukset, joihin nähden ne ovat jäsenvaltioita, joissa palve-luja tarjotaan, 12 artiklan mukaisesti tehtyihin sitoumuksiin.
2. Jäsenvaltiot saavat enintään kolmen vuoden ajan 30 artiklan 2
kohdassa säädetystä soveltamisajankohdasta määrätä, että vakuutukse-nottajan katsotaan toimineen oma-aloitteisesti vain 13 artiklan 1kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetyssä tapauksessa.
V OSASTO
Loppusäännökset
28 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensimmäisessä direktiivissätarkoitettujen vakuutuslajien ja siinä tarkoitetun toiminnan valvontaayhteisössä.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista olennaisista
vaikeuksista, jotka liittyvät tämän direktiivin soveltamiseen, muunmuassa jos jäsenvaltio havaitsee, että ensimmäisessä direktiivissätarkoitettua liiketoimintaa siirtyy epätavallisessa määrin sen alueellesijoittautuneiden yritysten vahingoksi ja välittömästi sen rajojen ulko-puolelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden eduksi.
Komission ja kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten
on tutkittava nämä vaikeudet mahdollisimman nopeasti sopivanratkaisun löytämiseksi.
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 11
▼B
Tarvittaessa komissio tekee neuvostolle aiheelliset ehdotukset.
29 artikla
Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle säännöllisesti,
ensimmäisen kerran 20 päivänä marraskuuta 1995, kertomuksenpalvelujen tarjoamisen vapauteen perustuvien vakuutusmarkkinoidenkehityksestä.
30 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 24 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta(
1)
ja ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Edellä 1 kohdan mukaisesti muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä
soveltamaan 30 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi anta-misesta.
31 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamatkeskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjal-lisina komissiolle.
32 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
(1) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 20 päivänä marraskuuta
1990.
1990L0619 — FI — 21.11.1992 — 001.001 — 12
▼B
LIITE
A.Vakuutuksenottajan 13 artiklan 1 kohdan 2 luetelmakohdan mukaisesti
allekirjoitettava ilmoitus
Ilmoitan toivovani, että (välittäjän nimi) antaa minulle tietoja sellaisten
yritysten tarjoamista vakuutussopimuksista, jotka ovat sijoittautuneetmuuhun jäsenvaltioon kuin (vakuutuksenottajan vakinaiseen asuinpaikanjäsenvaltio). Olen tietoinen siitä, että tällainen yrityksen valvonta on järjes-tetty sijoittautumisvaltiossa, eikä (vakuutuksenottajan vakinaisen asuin-paikan jäsenvaltio).
B.Vakuutuksenottajan 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti allekirjoitettava
ilmoitus
Olen tietoinen siitä, että (vakuutuksenantajan nimi) on sijoittautunut
(vakuutuksenantajan sijoittautumisjäsenvaltio) ja ymmärrän, että tämänvakuutuksenantajan valvonnasta ovat vastuussa (vakuutuksenantajan sijoit-tautumisjäsenvaltio) valvontaviranomaiset eivätkä (vakuutuksenottajan vaki-naisen asuinpaikan jäsenvaltio) viranomaiset.