1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 1
Tämäasiakirjaonainoastaandokumentointitarkoituksiin.Toimielimeteivätvastaasensisällöstä.
►B ENSIMMÄINENNEUVOSTONDIREKTIVI,
annettu5päivänämaaliskuuta1979,
henkivakuutuksenensivakuutusliikkeenaloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten
jahallinnollistenmääräystenyhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
(EYVL L 63, 13.3.1979, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Toinen neuvoston direktiivi 90/619/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta
1990 L 330 50 29.11.1990
Muutettu:
►A1Kreikanliittymisasiakirja(*) L 291 17 19.11.1979
►A2Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja (*) L 302 23 15.11.1985
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
ENSIMMÄINENNEUVOSTONDIREKTIVI,
annettu5päivänämaaliskuuta1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoitta-
mista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioonEuroopantalousyhteisönperustamissopimuksenja
erityisesti sen49 ja 57 artiklan ,
ottaa huomioonkomissionehdotuksen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, ettähen kivakuutusliikkeenaloittamisenja harjoittamisenhelpottamiseksi on
tärkeää poistaa kansallisten, valvontaa koskevien lainsäädäntöjen välisiä
eroja; tämäntavoitteensaavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiinkaikkien jäsenvaltioiden vakuutuksenottajille ja edunsaajille riittäväturva, henkivakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takuita koskevatsäännökset olisi sovitettava yhteen,
vakuutustenluokittelu onvälttämätön tä erityisesti pakollisentoimiluvan
alaisen toiminnan määräämiseksi,
tiettyjen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten, jotka laissa määritellyn
asemansa perusteella ovat turvaavuutta ja erityisiä taloudellisia takuita
koskevienedellytystenmukaisia, ei tulisi kuulua tämändirektiivin
soveltamisalaan; liioin tiettyjen yhteisöjen, joiden toiminta kattaa vainhyvin rajoitetun lohkon ja on niiden säännöissä rajoitettua, ei tulisikuulua direktiivinsoveltamisalaan ,
jäsenvaltioissa on erilaiset henki- ja vahinkovakuutusliikkeen samanai-
kaista harjoittamista koskevat säännökset ja käytännöt;
vastaperustetuille yrityksille ei enää tulisi myöntää oikeutta harjoittaanäitä kahta liiketoimintaa samanaikaisesti; jäsenvaltioilla tulisi ollaoikeus sallia kumpaakin liiketoimintaa samanaikaisesti harjoittavien, joolemassa olevien yritysten jatkaa toimintaansa edellyttäen, että
kumpaakin liiketoimintaa varten määrätään erillinen johto, jotta sekä
henkivakuutuksen ottajien että vahinkovakuutuksen ottajien edutturvataan ja ettei kumpikaan liiketoiminta vastaa toisen toiminnantaloudellisista vähimmäisvelvoitteista; tällaisenyrityksenaikoessasijoittautua jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä henkivakuutusliikettäsentulisi perustaa tuota tarkoitusta vartentytäryhtiö, jolle voitaisiin
myöntää väliaikaisesti tiettyjä helpotuksia; jäsenvaltioille tulisi antaa
mahdollisuus vaatia niitä alueelleen sijoittautuneita olemassa oleviayrityksiä, jotka samanaikaisesti harjoittavat henkivakuutus- ja vahinko-vakuutusliikettä, lopettamaan tämä käytäntö; sitä paitsi erikoistuneidenyritysten olisi oltava erityisvalvonnan alaisia, jos vahinkovakuutusyritys
kuuluu samaantaloudelliseenryhmäänkuinhen kivakuutusyritys,
henkivakuutusliike on virallisen toimilupamenettelyn ja valvonnan
alaista kaikissa jäsenvaltioissa; tällaisen toimiluvan myöntämisen taiperuuttamisenedellytykset tulisi määritellä; onsäädettävä oikeudestasaattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomioistuimen
käsiteltäväksi,
vakuutustekniseen vastuuvelkaan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu,
voidaan soveltaa samoja säännöksiä kuin vahinkovakuutusliikkeessä,nimittäin siten, että sen on sijaittava siinä maassa, jossa toimintaaharjoitetaan, ja että tuon maan säännöksiä on sovellettava laskentame-1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 2
(1) EYVL N:o C 35, 28.3.1974, s. 9
(2) EYVL N:o C 140, 13.11.1974, s. 44
(3) EYVL N:o C 109, 19.9.1974, s. 1
▼B
netelmiin, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvostuk-
seen; vaikka on toivottavaa, että nämä eri kysymykset voitaisiin sovittaayhteen, se ei ole tärkeää tämän direktiivin tarkoituksen kannalta ja se
voidaan suorittaa myöhemminkin,
onvälttämätön tä, että vakuutussopimuksista aiheutuvanvastuunkatta-
miseen riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukienvakuutusmaksuvastuu, lisäksi vakuutusyrityksillä on liiketoiminnanheilahteluihin varautumiseksi täydentävä rahasto, niin sanottu solvens-
simarginaali, jota edustavat vapaat varat ja valvontaviranomaisen
suostumuksella muut taseenulkopuoliset varallisuuserät; senvarmista-miseksi, että tällaisiintarkoituksiinasetetut vaatimukset määrätäänpuoleettomin arvosteluperustein, jolloin samansuuruiset yritykset asete-taantasavertaiseenkilpailuasemaan , olisi vaadittava, ettäsolvenssimarginaali suhteutetaan kaikkiin yrityksen sitoumuksiin ja
tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan erilaisen toiminnan riskien
laatuun ja suuruuteen; solvenssimarginaalin tulisi vaihdella sen mukaan,liittyvätkö riskit sijoituksiin, kuolemaan vai pelkästään liiketoimintaan;se tulisikinmäärätä
vakuutusmaksuvastuunja yrityksenvastuulleenottamanriskisumman ,
saatujen vakuutusmaksujen tai maksuosuuksien, yksinomaan rahastojen
tai tontiinivarojen mukaan,
on välttämätöntä edellyttää takuurahastoa, jonka määrä ja koostumus
takaavat, että yritykset omistavat riittävästi varoja perustamisajankoh-tana, ja että liiketoiminnan jatkuessa niiden solvenssimarginaali eimissääntapauksessa laske turvaavuudenvähimmäistasonalapuolelle;
koko tämäntakuurahastontai tietynosansiitä onoltava taseessa
esitettyjä varoja; on välttämätöntä säätää toimenpiteistä tapauksissa,joissa yrityksentaloudellin enasema tulee sellaiseksi, että yrityksenonvaikea täyttää vakuutussopimuksista aiheutuvia velvoitteitaan,
ensivakuutusliikkeen harjoittamista yhteisössä koskevia yhdenmukais-
tettuja säännöksiä tulisi periaatteessa soveltaa kaikkiin markkinoilla
toimiviinyrityksiinja sitenmyös sellaistenyritystenasioimistoihinja
sivukonttoreihin, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella; onkuitenkin suotavaa antaa erityissäännökset sellaisten asioimistojen jasivukonttoreiden valvonnasta, ottaen huomioon, että niiden yritystenvarat, joihinn e kuuluvat, ovat yhteisönulkopuolella,
onsuotavaa säätää vastavuoroistensopimustentekemisestä yhdentai
useamman kolmannen maan kanssa tällaisten erityisjärjestelyjen help-ottamiseksi, samalla noudattaen periaatetta, että sellaisten asioimistojenja sivukonttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönyritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäkauden säännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevienpien tenja keskisuurtenyritystenolisi mahdollista mukauttaa
toimintansa niihin vaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot omaksuvat tämändirektiivin mukaisesti, noudattaen kuitenkin, mitä perustamissopi-muksen53 artiklassa määrätään ,
perustamissopimuksen52 artiklaa onollut sellaisen aansovellettava
siirtymäkaudenpäätymisestä alkaen ; siitä lähtienei ole ollut tarvetta
antaa direktiivejä sijoittautumisvapauteen kohdistuvien rajoitusten
poistamiseksi; muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeensijoittautumisvapauden rajoitusten poistamisesta 24 päivänä heinäkuuta1973 annetun neuvoston direktiivin 73/240/ETY(
1) säännökset, jotka
koskevat todistusta hyvästä maineesta ja siitä, ettei henkilö ole ollut
konkurssissa, eivät kuitenkaan tarkasti katsoen ole rajoituksia, ja niitä
edellytetään myös henkivakuutuksessa; nämä olisi siten myös liitettävätähän yhteensovittamisdirektiiviin, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhtenäinen sovelta-
minen ja siten huolehtia tällä alueella läheisestä yhteistyöstä komissionja jäsenvaltioiden kesken,1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 3
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 20
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
YLEISETSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tämä direktiivi koskee niiden yritysten ensivakuutustoiminnan aloitta-
mista ja harjoittamista, jotka ovat sijoittautuneet tai jotka aikovatsijoittautua jäsenvaltioon, harjoittaakseen jäljempänä määriteltyätoimintaa:
1. Seuraavat vakuutusliikkeenlajit, kunn iitä harjoitetaansopimusper-
usteisesti:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti
vakuutuksenvaintietynelin iänsaavuttamisenvaralta, vakuu-tuksenvainkuolemanvaralta, vakuutuksentietynelin iän
saavuttamisentai sitä aikaisemmankuolemanvaralta, hen kiva-
kuutuksen vakuutusmaksujen palautuksineen, vakuutuksenavioliitonvaralta, vakuutuksensyn tymänvaralta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten harjoittama lisävakuutus, eli erityisesti
henkilövahingon, työkyvyttömyys mukaan lukien, varalta otettu
vakuutus, vakuutus tapaturmanaiheuttamankuolemanvaralta ja
vakuutus tapaturmantai sairaudenaiheuttamanin validiteetinvaralta, jos näitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuu-tuksenohella;
d) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava pysyvä
sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa ( ”permanent health
insurance”).
2. Seuraava toiminta, milloin se on sopimusperusteista, jos sen valvonta
kuuluu niille hallintoviranomaisille, jotka ovat vastuussa yksityisva-kuutuksen valvonnasta, ja jos siihen on toimilupa kyseisessä maassa:
a) tontiinit, joilla tarkoitetaan yhdistysten perustamista tavoitteena
kerätä jäseniltä vakuutusmaksuina pääomia ja jakaa myöhemmintäten kertyneet varat eloonjääneille tai vainajan edunsaajille;
b) vakuutusteknisiin laskelmiin perustuvat kertyneen pääoman takai-
sinmaksua tarkoittavat sopimukset, joilla tietyn ajan kestäviä jatietynmääräisiä sitoumuksia otetaan vastuulle sovittua kerta-maksua tai etukäteensovittuja jatkuvia maksuja vastaan ;
c) ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, eli toiminta, joka käsittää
kyseisenyrityksenkohdalla sijoitustenja erityisesti sellaisten
laitostenrahastojenvarojenhoitamisen , jotka suorittavat maksujakuoleman tai eloon jäämisen johdosta tai toiminnan lakkaamisentai supistumisensattuessa;
d) c alakohdassa tarkoitettu toiminta, jos siihen liittyy joko pääoman
säilymisentai vähimmäiskoronmaksamisenvakuutus;
e) ”Code français des assurances” -teoksen IV kirjan 4 osaston 1
luvussa tarkoitettujenvakuutusyhtiöidentoimin ta.
3. Elinikään liittyvä toiminta, josta säädetään tai määrätään sosiaaliva-
kuutuslainsäädännössä, jos vakuutusyritykset harjoittavat tai hoitavatsitä omalla vastuullaanjäsen valtionlakienmukaisesti.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 4
▼B
2 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Tämändirektiivin1 artiklan1 kohdanc alakohdassa säädetyin
poikkeuksin niitä vakuutusluokkia, jotka on mainittu muun ensiva-kuutusliikkeenkuinhen kivakuutusliikkeenaloittamista ja
harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY(
1) liitteessä,
jäljempänä ’ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkova-kuutus)’;
2. Sellaistenhuolto- ja avustuskassojentoimin taa, joidenetuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan, ja joissa jäsentenmaksuosuus onetukäteenvahvistettu kiin teäksi;
3. Muiden yhteisöjen kuin 1 artiklassa mainittujen yritysten toiminta,
jonka tarkoituksena on tarjota etuuksia yritykseen tai yritysryhmään
taikka ammattiintai ammattienryhmäänkuuluville työn tekijöille tai
yksityisyrittäjille kuolemantai eloonjäämisenvaralta taikkatoiminnan lakkaamisen tai supistumisen varalta, riippumatta siitä,kattavatko vakuutusmaksuvastuut aina täysin tästä toiminnastaaiheutuvat sitoumukset;
4. Edellä 1 artiklan3 kohdassa säädetyinpoikkeuksinvakuutusliikettä,
joka onosa lakisääteistä sosiaaliturvaa.
3 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Yhteisöjä, joiden tehtävänä on tarjota etuuksia yksinomaan kuoleman
sattuessa, jos tällaistenetuuksiensumma ei ylitä yksittäisestäkuolemantapauksesta johtuvia hautajaiskuluja tai jos etuudet tarjotaanluontoissuorituksena;
2. Keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jos:
— niiden yhtiö- tai yhdistysjärjestyksessä on määräykset ylimää-
räistenvakuutusmaksujenkeräämisestä taikka etuuksienpienentämisestä tai avun vaatimisesta muilta henkilöiltä, jotkaovat sitoutuneet tarjoamaan sitä, ja
— tämän direktiivin tarkoittamasta toiminnasta saatu vuosittainen
vakuutusmaksutulo ei ole enempää kuin 500000laskentayksikköä
kolmelta perättäiseltä vuodelta. Jos tämä määrä ylittyy kolmenaperättäisenä vuotena, tätä direktiiviä on sovellettava neljännestävuodesta lähtien.
4 artikla
Tämä direktiivi ei koske Saksassa toimivaa ”Versorgungsverband
deutscher Wirtschaftsorganisationen” -nimistä laitosta eikä Luxembur-gissa toimivaa ”Caisse d'épargne de l'État” -nimistä laitosta, ellei niidensääntöjä toiminnan laajuuden osalta muuteta.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” Euroopan laskentayksikköä (ELY), joka on
määritelty Euroopanyhteisöjenyleisestä talousarviosta 21 päivän äjoulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen(
2) 10 artiklassa;
silloin kun tässä direktiivissä viitataan laskentayksikköön, kansalli-seenvaluuttaansovellettavanvaihtoarvononkun kinvuoden31
päivästä joulukuuta oltava senlokakuuta edeltävänkuukauden
viimeisenpäivänarvo, jolta onsaatavissa ELY-vaihtoarvot kaikilleyhteisönvaluutoille;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 5
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(2) EYVL N:o L 356, 31.12.1977, s. 1
▼B
b) ”toisiaanvastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettäviensitou-
mustenkattamista samassa valuutassa ilmaistuintai rahaksimuutettavinvaroin ;
c) ”varojen sijainnilla” sellaisen, joko irtaimen tai kiinteän, omaisuuden
olemassaoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottava
sisältävänvaatimusta, että irtainomaisuus olisi talletettava tai ettäkiinteään omaisuuteen kohdistuisi rajoittavia toimia, kuten kiinni-tystenrekisteröin ti; saamisiinperustuvanomaisuudenonkatsottavaolevan siinä jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksetta-
vaksi;
d) ”riskisummalla” kuolemansattuessa maksettavaa summaa, josta
vähennetään pääriskin vakuutusmaksuvastuuosuus.
II OSASTO
SELLAISIINYRITYKSIINSOVELLETTAVATSÄÄNNÖKSET,JOILLA
ONKOTIPAIKKAYHTEISÖNALUEELLA
A JAKSO
Toiminnanaloittamisenedellytykset
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että tässä direktiivissä tarkoitetun
liiketoiminnan aloittamiseksi niiden alueella tarvitaan virallinen toimi-lupa.
2. Tällaista toimilupaa onhaettava kyseisenjäsen valtiontoimivaltai-
silta viranomaisilta:
a) jokaisen yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa sen valtion alueelle;
b) jokaisen yrityksen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja joka
avaa asioimiston tai sivukonttorin kyseisen jäsenvaltion alueelle;
c) jokaisenyrityksen , joka edellä olevana tai b alakohdanmukaisen
toimiluvan saatuaan laajentaa liiketoimintaansa muihin vakuutus-luokkiinvaltionalueella;
d) jokaisenyrityksen , joka saatuaan7 artiklan1 kohdanmukaisesti
toimiluvan kansallisen alueen johonkin osaan, laajentaa toimintaansa
tällaisenosanulkopuolelle.
3. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että talletteen tekeminen tai vakuuden
asettaminen on toimiluvan saamisen edellytyksenä.
7 artikla
1. Toimiluvanonoltava voimassa koko jäsen valtionalueella, jollei,
sikäli kuinkan salliset lait sensallivat, hakija hae lupaa harjoittaa
liiketoimintaansa vain osassa jäsenvaltion aluetta.
2. Toimilupa on myönnettävä tiettyä vakuutusluokkaa varten.
Luokittelu onliitteessä. Toimiluvanonkatettava koko luokka, jollei
hakija halua kattaa vainosaa luokkaanliittyvistä riskeistä.
Valvontaviranomaiset saavat rajoittaa yhteen luokkaan haetun toimi-
luvan 9 ja 11 artiklassa tarkoitetussa toimintasuunnitelmassa
määriteltyyn toimintaan.
3. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan kahta tai useampaa luokkaa
varten, jos sen kansallisen lainsäädännön mukaan sellaisten luokkien
mukaisen toiminnan samanaikainen harjoittaminen on sallittua.
8 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava sen alueella toiminnan aloittavalta
yritykseltä, jolle haetaantoimilupaa, että se:
a) käyttää jotakinseuraavista toimin tamuodoista:
— Belgian kuningaskunnassa:1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 6
▼B
”société anonyme — naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions — vennootschap bij wijze vangeldschieting op aandelen”, ”association d'assurance mutuelle
— onderlinge verzekeringsmaatschappij”, ”société coopérative —
coöperatieve vennootschap”,
— Tanskan kuningaskunnassa:
”aktieselskaber”, ”gensidige selskaber” ,
— Saksanliittotasavallassa:
”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”,
”Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunter-nehmen”,
— inthe case of the Hellen ic Republic:
”ανώνυµη εταιρία ”,
— Ranskan tasavallassa:
”société anonyme”, ”société à forme mutuelle à cotisations
fixes”, ”société à forme tontiniere” ,
— Irlannin tasavallassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial and
Provident Societies Acts”, ”societes registered under theFriendly Societies Acts” ,
— Italiantasavallassa:
”societa per azioni”, ”società cooperativa”, ”mutua di assicur-
azione” sekä siviililakikirjan1883 artiklassa tarkoitetut
julkisoikeudelliset laitokset,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa:
”société anonyme”, ”société en commandite par actions”,
”association d'assurances mutuelles”, ”société coopérative” ,
— Alankomaiden kuningaskunnassa:
”naamlooze vennootschap”, ”onderlinge waarborg-
maatschappij” ,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial andProvident Societies Acts”, ”societies registered under theFriendly Societies Acts” , vakuutuksenantajat, jotka toimivat
nimellä ”Lloyd's”,
— in the case of the Kingdom of Spain:
”sociedad anónima”, ”sociedad mutua” ,
— inthe case of the Portuguese Republic:
”sociedade anónima” .
Jäsenvaltiot saavat lisäksi tarvittaessa hyväksyä perustettavaksi muun
muotoisia julkisoikeudellisia tai vastaavia yrityksiä, jos näidentarkoituksena on harjoittaa vakuutustoimintaa samoilla ehdoillakuinyksityistenyritysten ;
b) rajoittaa liiketoimintansa tässä direktiivissä tarkoitettuun liiketoimin-
taan tai siitä suoranaisesti johtuvaan toimintaan, harjoittamattamitäänmuuta liiketoimin taa;
c) esittää 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman;
d) omistaa 20 artiklan2 kohdassa säädetynvähimmäistakuurahaston .
2. Yritykseltä, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimin-
taansa muihin luokkiin tai, 6 artiklan 2 kohdan d alakohdassatarkoitetussa tapauksessa, toiseenosaanaluetta, onvaadittava, että seesittää 9 artiklan säännösten mukaisen näitä muita luokkia tai alueenmuuta osaa koskevan toimintasuunnitelman.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 7
▼A1
▼B
▼A2
▼B
▼B
Siltä onlisäksi vaadittava, että se voi osoittaa omistavan sa 19 artiklassa
säädetyn vähimmäissolvenssimarginaalin ja 20 artiklan 1 ja 2 kohdassatarkoitetuntakuurahaston .
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa vaaditaan, että hallituksen jäsenillä jajohtajilla ontarvittava ammatillin enpätevyys tai että perustamiskirjaja yhtiöjärjestys, yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisesti vakuu-
tusmaksujenja 17 artiklassa tarkoitetunvakuutustekn isenvastuuvelan
laskemiseksi tarvittavat perusteet ja muut mahdolliset normaaliinvalvontaan tarvittavat asiakirjat on hyväksytty.
4. Edellä mainittuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemusta käsiteltäessä onotettava huomioonmarkkin oilla
vallitsevat taloudelliset tarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan1 kohdanc alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettuun
toimintasuunnitelmaan tulee sisältyä seuraavat tiedot ja selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä; ne yleiset ja
erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoi-
minnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassa
tarkoitetunvakuutustekn isenvastuuvelanlaskemiseentarvittavat
tiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) vähimmäistakuurahastonmuodostavat erät;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat;ja lisäksi siihen tulee sisältyä
kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen
sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista;
h) arviot vakuutussopimuksista aiheutuvanvastuunja solven ssimargi-
naalin kattamiseen tarkoitetuista varoista.
10 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että yrityksen, jolla on kotipaikka
toisenjäsen valtionalueella ja joka hakee toimilupaa avatakseenasioimiston tai sivukonttorin, tulee:
a) antaa perustamiskirjansa ja yhtiöjärjestyksensä sekä luettelo halli-
tuksensa jäsenistä ja johtajistaan;
b) esittää sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa yrityk-
sellä on kotipaikka, antama todistus, joka osoittaa ne vakuutusluokat,joita yrityksellä onoikeus harjoittaa, ja että se omistaa vähimmäis-takuurahastontai, mikäli tämä onkorkeampi, 19 artiklanmukaisesti
lasketun solvenssimarginaalin vähimmäismäärän; todistuksesta tulee
myös käydä ilmi ne vakuutusluokat, joita yritys sillä hetkelläharjoittaa, sekä 11 artiklan1 kohdane alakohdassa main itut varat;
c) esittää 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma;
d) nimetä pääasiamies, jonka vakituinen asuinpaikka ja asunto on
vastaanottavassa valtiossa, ja jolla on riittävät valtuudet solmiayrityksen puolesta sitovia sopimuksia kolmansien osapuolten kanssasekä edustaa yritystä suhteissa vastaanottavan valtion viranomaisiinja sentuomioistuimissa; jos edustaja onoikeushen kilö, sillä onoltava
kotipaikka vastaanottavassa maassa, ja sen on puolestaan nimettävä
itseään edustamaan henkilö, joka täyttää yllämainitut edellytykset.Jäsenvaltio voi olla hyväksymättä nimettyä edustajaa vain sellaisellamaineeseen tai ammatilliseen pätevyyteen liittyvällä perusteella, jotasovelletaanhallituksenjäsen iinja johtajiinyrityksissä, joilla onkotipaikka kyseisenvaltionalueella.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 8
▼B
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että laajentaakseen asioimistonsa tai
sivukonttorinsa toimintaa joko muihin luokkiin tai jäsenvaltion muihinosiin6 artiklan2 kohdand alakohdassa säädetyssä tapauksessa,
toimiluvan hakijan on toimitettava 11 artiklan mukainen toimintasuun-
nitelma ja täytettävä tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetytedellytykset.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa edellytetään kaikilta vakuutusyrityksiltä, ettäviranomainen hyväksyy yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisestivakuutusmaksujenja 17 artiklassa vakuutustekn isenvastuuvelanlaske-miseksi tarvittavat perusteet ja kaikki muut normaaliin valvontaantarvittavat asiakirjat.
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa edellyttää, että toimilu-
pahakemusta käsiteltäessä onotettava huomioonmarkkin oidentaloudelliset tarpeet.
11 artikla
1. Edellä 10 artiklan1 kohdanc alakohdassa ja 2 kohdassa
tarkoitetun asioimiston tai sivukonttorin toimintasuunnitelmaan tuleesisältyä seuraavat tiedot tai selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä vastaanottavassa
maassa; ne yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet, joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoi-
minnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassatarkoitetunvakuutustekn isenvastuuvelanlaskemiseentarvittavat
tiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) yrityksen 18, 19 ja 20 artiklassa tarkoitetun solvenssimarginaalin ja
takuurahastontila;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskuskustannukset
sekä niiden kattamiseen tarkoitetut varat;Lisäksi niihin tulee sisältyä
kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) asioimiston tai sivukonttorin maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen
sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista.
2. Toimintasuunnitelmaan on liitettävä yrityksen tase ja tuloslas-
kelma kultakinviimeksi päättyn eeltä kolmelta tilikaudelta. Jos yritys eikuitenkaan ole toiminut vielä kolmea tilikautta, sitä on vaadittavaantamaan ne vain päättyneiltä tilikausiltaan.
3. Toimintasuunnitelma sekä niiden viranomaisten huomautukset,
jotka ovat toimivaltaisia myöntämään toimiluvan, on toimitettavaedelleen sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa yritykselläon kotipaikka. Jälkimmäisten viranomaisten on annettava lausuntonsaedellisille kolmenkuukaudenkuluessa asiakirjojenvastaan ottamisesta;
jos lausuntoa ei ole annettu tämän määräajan kuluessa, sitä pidetään
myönteisenä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että epäävä päätös voidaan saattaa
tuomioistuimenkäsiteltäväksi.
Samoinonsäädettävä, että myös n iissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudessa kuukau-dessa senvastaan ottamisesta, onoikeus saattaa asia tuomioistuimenkäsiteltäväksi.
13 artikla
1. Jollei 3 kohdassa toisinsäädetä, mikäänyritys ei saa saman aikai-
sesti harjoittaa jäsenvaltiossa toimintaa, jota tarkoitetaan ensimmäisen1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 9
▼B
yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä ja toimintaa,
jota tarkoitetaantämändirektiivin1 artiklassa.
2. Jos yrityksellä, joka harjoittaa ensimmäisen yhteensovittamisdir-
ektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä tarkoitettua toimintaa, ontaloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä tässä direktiivissätarkoitettua toimintaa harjoittavan yrityksen kanssa, niiden jäsenval-tioiden valvontaviranomaisten, joiden alueella noilla yrityksillä on
kotipaikka, onvarmistettava, että n äidenyritystenväliset sopimukset
tai mitkäänmen ojenja tulojenjaotteluunmahdollisesti vaikuttavatjärjestelyt eivät vääristä kyseistenyritystenkirjan pitoa.
3. Yritykset, jotka tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä harjoittavat
jäsenvaltiossa samanaikaisesti kumpaakin 1 kohdassa tarkoitettua
toimintaa, voivat 6 kohdassa säädetyin poikkeuksin jatkaa tätäedelleenkin, edellyttäen, että kumpaakin toimintaa johdetaan erikseen14 artiklanmukaisesti.
4. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset voivat perustaa asioimistoja
tai sivukonttoreita muihin jäsenvaltioihin vain ensimmäisen yhteenso-
vittamisdirektiivin(vahin kovakuutus) liitteessä lueteltujavakuutusluokkia varten.
5. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset saavat, harjoittaakseentässä
direktiivissä tarkoitettua toimintaa muissa jäsenvaltioissa tytäryhtiöitä
perustamalla, käyttää hyväkseen35 artiklassa main ittuja edellytyksiä jahelpotuksia 10 vuodensiirtymäkaudenajantämändirektiivintiedok-siantopäivästä alkaen, jos niillä ei jo ole asioimistoa tai sivukonttoria,joka harjoittaa näissä jäsenvaltioissa muuta kuin tässä direktiivissätarkoitettua toimintaa.
6. a) Jäsenvaltio saa vaatia, että yritykset, joilla on kotipaikka sen
alueella, lopettavat kyseisenjäsen valtionmääräämässä ajassaniiden toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita neharjoittivat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana.
b) Neuvoteltuaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen kanssa,
jossa yrityksellä onkotipaikka, erityisesti määräajasta, jon ka
kuluessa toiminta on lopetettava, jäsenvaltio voi ulottaa tämän
vaatimuksenkoskemaansellaisia alueellaanolevia asioimistoja taisivukonttoreita, jotka harjoittavat siellä kumpaakin toimintaasamanaikaisesti.
c) Edellä 3 kohdassa tarkoitettujenyritystenasioimistot ja sivukon t-
torit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoittavatjäsenvaltion alueella ainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettualiiketoimintaa, voivat jatkaa toimintaansa siellä. Jos yritys haluaa
harjoittaa ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinko-
vakuutus) tarkoitettua liiketoimintaa tuolla alueella, se voiharjoittaa tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa vain tytäryhtiönkautta.
14 artikla
1. Edellä 13 artiklan3 kohdassa tarkoitettu erillin enjohto on
järjestettävä siten, että tässä direktiivissä tarkoitettu toiminta pidetäänerillään ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)tarkoitetusta toiminnasta, jotta:
— ei vahingoitettaisi yhtäältä henkivakuutuksenottajien eikä toisaalta
vahinkovakuutuksenottajien etuja ja varsinkin, jotta henkivakuu-tuksen tuotot hyödyttäisivät henkivakuutuksenottajia ikään kuin
yritys harjoittaisi vainhen kivakuutusliikettä,
— kumpikaan toiminta eli tämän direktiivin mukainen toiminta ja
ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin mukainen toiminta (vahin-kovakuutus) ei vastaisi toisen toiminnan taloudellisistavähimmäisvelvoitteista, varsinkaan solvenssimarginaalista.
Jos kuitenkin taloudelliset vähimmäisvelvoitteet täyttyvät ensimmäisen
alakohdantoisessa luetelmakohdassa säädetyinedellytyksinja toimi-valtainen viranomainen on siitä tietoinen, yritys voi käyttää jompaankumpaan toimintaan niitä taseessa esitettyjä solvenssimarginaalintaseita, jotka ovat vielä käytettävissä.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 10
▼B
Valvontaviranomaisten on tarkastamalla kummankin toiminnan tulokset
varmistettava, että tämän kohdan säännöksiä noudatetaan.
2. a) Kirjanpitoa on hoidettava siten, että se osoittaa kummankin
toiminnan, henki- ja vahinkovakuutusliikkeen, tuloksen lähteet.
Tämän vuoksi kaikki tuotot (varsinkin vakuutusmaksut, jälleen-
vakuuttajiensuoritukset ja sijoitustulot) ja kulut (varsin kinvakuutussuoritukset, vakuutusteknisen vastuuvelan lisäykset,jälleenvakuutusmaksut, vakuutustoiminnan, liikekulut) onesitettävä erikseen alkuperän mukaan. Kumpaankin toimintaanliittyvienyhteistenerienvien ti onsuoritettava toimivaltaisen
valvontaviranomaisen hyväksymien jakoperusteiden mukaisesti.
b) Kirjanpidon perusteella on laadittava selvitys, jossa selvästi
osoitetaan erät, jotka muodostavat kunkin solvenssimarginaalintämän direktiivin 18 artiklan ja ensimmäisen yhteensovittamisdir-ektiivin(vahin kovakuutus) 16 artiklan1 kohdanmukaisesti.
3. Jos jommankumman toiminnan solvenssimarginaali on riittämätön,
valvontaviranomaisten on sovellettava tähän toimintaan asianomaisessa
direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä riippumatta siitä, mikä on toisen
toiminnan tulos. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensimmäisen alakohdantoisessa luetelmakohdassa on säädetään, näihin toimenpiteisiin saattaasisältyä luvan antaminen siirtoon toimintojen välillä.
B JAKSO
Toiminnanharjoittamisenedellytykset
15 artikla
Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä valvottava toimiluvan saaneiden
yritystentaloudellista asemaa.
16 artikla
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on
kotipaikka, on tarkastettava yrityksen koko liiketoiminnan vakavarai-suus. Muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on annettavaedelliselle kaikki todentamista varten tarvittavat tiedot.
17 artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella yritys toimii, on vaadittava yritystä
muodostamaan riittävä vakuutustekninen vastuuvelka, mukaan lukienvakuutusmaksuvastuu.
Vakuutusteknisen vastuuvelan määrä, mukaan lukien vakuutusmaksu-
vastuu, määräytyy tämän jäsenvaltion säännösten mukaisesti, tai, mikälisellaisia säännöksiä ei ole, tässä valtiossa noudatetun käytännönmukaisesti.
2. On vaadittava, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien
vakuutusmaksuvastuu, katteena ovat samanarvoiset ja toisiaan vastaavat
varat siinä valtiossa, jossa toimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltiot voivat
soveltaa lieventävästi säännöksiä, jotka koskevat toisiaan vastaaviavaroja ja niiden sijaintia. Sovellettaessa lieventävästi säännöksiä toisiaanvastaavista varoista on otettava huomioon henkivakuutuksen luonneensisijassa pitkäaikaisena pääomavakuutuksena.
Luxemburg saa, ottaen huomioon sen erityisasema, siihen saakka kunnes
yritysten purkamista koskeva lainsäädäntö on yhteensovitettu, säilyttää
vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu,
koskevantakuujärjestelmän sä, joka sillä ontämändirektiivintiedok-siantopäivänä.
Sen maan säännökset, jossa toimintaa harjoitetaan, määrittelevät
tällaisten varojen laadun ja tarvittaessa sen rajan, mihin saakka niitävoidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuu-tusmaksuvastuu, kattamiseen; niissä säädetään myös tällaisten varojenarvostamisesta.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 11
▼B
Näiden säännösten noudattaminen saadaan varmistaa käyttämällä
yrityksenulkopuolista hen kilöä tai laitosta, joka tarkastaa paikanpäällä, ovatko vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutus-
maksuvastuu, kattavat varat säännösten mukaisia. Tämä on erityisesti
Saksassa ”Treuhänder”- ja Tanskassa ”Tillidsmand”-nimisten tarkasta-jientehtävä.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan
lukienvakuutusmaksuvastuu, kattamiseensaadaankäyttää jälleen va-kuuttajilta olevia saatavia, senonmäärättävä sallittu prosen ttiosuus.Poiketen 2 kohdan säännöksistä se ei voi tällaisessa tapauksessa vaatia,että saatavia vastaavat jälleenvakuuttajien varat sijaitsevat sen alueella.
4. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä
onkotipaikka, ontarkastettava, että yrityksentaseessa, vakuutustekn isen
vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, katteeksi osoitetut
varat vastaavat yrityksentekemistä vakuutussopimuksista aiheutuviavastuita kaikissa niissä maissa, joissa se toimii.
18 artikla
Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta yritykseltä, jonka kotipaikka on sen
alueella, solvenssimarginaalia, joka on riittävä tämän koko liiketoi-
minnan kannalta.
Solvenssimarginaalin muodostavat:
1. Yrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat
velat sekä aineettomat erät; erityisesti on lukuun otettava seuraavaterät:
— maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen
osalta takuupääomanjo maksettu määrä;
— puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta,
kunsiitä onmaksettu 25 prosen ttia;
— sellaiset sidotut ja vapaat rahastot ja varaukset, jotka eivät vastaa
tiettyjä velvoitteita;
— kaikki siirtyvät voittovarat;
2. Taseessa olevat kansallisessa lainsäädännössä sallitut varaukset
voitonjakoa varten, jos niitä voidaan käyttää kattamaan mahdollisia
tappioita ja niitä ei ole varattu lisäetujen antamiseen vakuutukse-nottajille;
3. Mikäli yritys on tehnyt perustellun hakemuksen sen jäsenvaltion
valvontaviranomaiselle, jonka alueella sillä on kotipaikka, javiranomainen on suostunut siihen, seuraavat erät:
a) määrä, joka vastaa 50 prosenttia yrityksen tulevista voitoista;
tulevienvoittojenmäärä saadaankertomalla arvioitu vuotuin en
voitto vakuutussopimustenjäljellä olevaa keskimääräistä kautta
edustavalla kertoimella; käytettävä kerroin voi olla enintään 10;arvioitu vuotuinen voitto on 1 artiklassa luetellussa toiminnassaviiden viimeisen vuoden aikana saatujen voittojen aritmeettinenkeskiarvo.
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on määriteltävä
yhteisellä sopimuksella ja yhteistyössä komissionkan ssa perusteet
arvioidunvuotuisenvoitonkertoimenlaskemiseksi, sekä se, mistäeristä voitot koostuvat. Siihen saakka, kunnes tällaiseen sopimuk-seen on päästy, nämä erät määritellään sen jäsenvaltionlainsäädännön mukaisesti, jonka alueella yritys (päätoimipaikka,asioimisto tai sivukonttori) toimii.
Toimivaltaisten viranomaisten määriteltyä toteutuneiden voittojen
käsitteen komission on annettava ehdotuksensa käsitteen yhden-mukaistamiseksi vakuutusyritystentilin päätöstenyhdenmukaistamista koskevalla ja direktiivin 78/660/ETY(
1)1
artiklan2 kohdassa säädetynyhteen sovittamisentoteuttavalladirektiivillä;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 12
(1) EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11
▼B
b) jos zillmerointia ei suoriteta tai jos zillmerointi on pienempi kuin
vakuutusmaksuihin sisältyvä hankintamenon kuormituslisä, erotuszillmeroimattomantai osittainzillmeroidunvakuutusmaksuvas-
tuunja senvakuutusmaksuvastuunvälillä, joka onzillmeroitu
vakuutusmaksuun sisältyvän hankintamenojen kuormituslisällävastaavan prosentin mukaisesti; tämä määrä ei kuitenkaan saaolla enempää kuin 3,5 prosenttia kaikkien niiden vakuutussopi-musten, joissa zillmerointi on mahdollista, vakuutussummien ja
vakuutusmaksuvastuun erotuksesta; erotuksesta vähennetään akti-
voitujen hankintamenojen poistamatta oleva osuus;
c) jos sen jäsenvaltion valvontaviranomaiset, jossa yritys harjoittaa
toimintaansa, ovat sen hyväksyneet, kaikki muut varaukset, jotkaeivät käy ilmi tilinpäätöksestä ja jotka johtuvat omaisuudenaliarvostuksesta ja muidenvelkojenkuinvakuutusmaksuvastuun
yliarvostuksesta, jos nämä varaukset, jotka eivät käy ilmi
tilinpäätöksestä, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
19 artikla
Jollei 20 artiklasta muuta johdu, vähimmäissolvenssimarginaali on
määriteltävä harjoitettujenvakuutusluokkienmukaisesti jäljempän ä
esitetyllä tavalla:
a) Edellä 1 artiklan1 kohdana ja b alakohdassa tarkoitettujen
vakuutusten, lukuun ottamatta sijoitusrahastoihin liittyvää vakuu-
tusta, sekä 1 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun toiminnansolvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava samansuuruinenkuinkahdenseuraavantuloksensumma:
— ensimmäinen tulos:
4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka liittyy menevän
jälleenvakuutuksen sisältävään ensivakuutusliikkeeseen sekätulevaan jälleenvakuutukseen, kerrotaan menevällä jälleenvakuu-tuksella vähennetyn vakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän ja
edellä määritellynbruttovakuutusmaksuvastuunkokon aismäärän
suhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessasaa olla vähemmänkuin85 prosen ttia.
— toinen tulos:
niiden vakuutusten osalta, joihin liittyvä riskisumma ei ole
negatiivinen luku, 0,3 prosentin osuus tästä yrityksen vastuulleen
ottamasta riskisummasta kerrotaanyrityksenvastuullaanpitämän ,
menevällä jälleenvakuutuksella ja edelleenvakuutuksella vähen-netyn riskisumman kokonaismäärän sekä menevänjälleenvakuutuksen ja edelleenvakuutuksen sisältävän riski-summan kokonaismäärän suhteella viime tilikautena; tämäsuhde ei missääntapauksessa saa olla vähemmänkuin50
prosenttia.
Korkeintaan kolmen vuoden kuolemanvaravakuutuksessa edellä
olevanosuudenonoltava 0,1 prosen ttia; sellaisessa vakuutuksessa,
jonka vakuutusaika on pidempi kuin kolme vuotta mutta enintäänviisi vuotta, osuudenonoltava 0,15 prosen ttia.
b) Solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on vastattava seuraavan
laskelmantulosta 1 artiklan1 alakohdanc alakohdassa tarkoitetunlisävakuutuksenkohdalla:
— lasketaan yhteen kaikki viime tilikautena erääntyneet ensivakuu-
tusliikkeenvakuutusmaksut tai osuudet (mukaanlukienvakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvät liitännäismaksut);
— tähänsummaanlisätäänkaikki tulevanjälleen vakuutuksen
vakuutusmaksut viime tilikaudelta;
— tästä summasta vähennetään viime tilikautena erääntyneiden
mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen ja osuuksien koko-
naismäärä sekä ensiksi mainittuun kokonaissummaan sisältyviinvakuutusmaksuihinja osuuksiinliittyvienverojenja maksujensumma.
Näin saatu erotus jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen yli menevän osan;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 13
▼B
näistä osuuksista otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttia
jälkimmäisestä ja lasketaan ne yhteen.
Tulos saadaankertomalla n äinsaatu summa yrityksenvastuulle
jääneiden, jälleen- ja edelleenvakuuttajien osuuksilla vähennettyjenkorvausmenojen määrän ja korvausmenojen bruttomäärän suhteellaviime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa olla
vähemmänkuin50 prosen ttia.
Nimellä ”Lloyd's” tunnetun vakuutuksenantajien yhteenliittymän
osalta solvenssimarginaalin laskemisen on perustuttava nettovakuu-tusmaksuihin, jotka kerrotaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen,
jossa yhtiön kotipaikka on, vuosittain määräämällä kiinteällä
prosenttiluvulla. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettava maksettujapalkkioita koskevienviimeisimpientilastotietojenperusteella. Yksi-tyiskohtaiset tiedot sekä asiaankuuluvat laskelmat on lähetettäväniiden valtioiden valvontaviranomaisille, joiden alueella Lloyd's
harjoittaa liiketoimintaansa.
c) Edellä 1 artiklan1 alakohdand alakohdassa tarkoitetussa pysyvässä
sairausvakuutuksessa, jota ei voida irtisanoa sekä 1 artiklan 2alakohdan b alakohdassa tarkoitetuissa kertyneen pääoman takaisin-
maksua koskevissa sopimuksissa solvenssimarginaalin
vähimmäismääränonoltava 4 prosen ttia vakuutusmaksuvastuusta,joka onlaskettu tämänartiklana alakohdanen simmäisessä tuloksessaesitetynmukaisesti.
d) Tontiineissa, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa,
solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava 1 prosentti yhdis-tyksenvaroista.
e) Sijoitusrahastoihinliittyvissä, 1 artiklan1 alakohdana ja b
alakohdissa tarkoitetuissa vakuutuksissa ja 1 artiklan2 alakohdan
c, d ja e alakohdassa tarkoitetussa toiminnassa, solvenssimarginaalinvähimmäismääränonoltava yhtä suuri kuin :
— 4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka on laskettu
tämänartiklana alakohdanen simmäisessä tuloksessa esitetynmukaisesti, siltä osinkuinyritys vastaa sijoitusriskistä, ja 1prosentin osuus siten lasketusta vakuutusmaksuvastuusta, siltäosinkuinyritys ei vastaa sijoitusriskistä, edellyttäenettäsopimuskausi onpidempi kuinviisi vuotta ja että varoja
sopimuksessa määriteltyjen liikekustannusten kattamiseksi on
varattu enemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi.
sekä
— 0,3 prosentin osuus riskisummasta laskettuna tämän artiklan a
alakohdantoisentuloksenen simmäisenalakohdanmukaisesti,siltä osinkuinyritys kattaa kuolemanriskin .
20 artikla
1. Yksi kolmasosa 19 artiklassa määritellystä vähimmäissolvenssi-
marginaalista muodostaa takuurahaston. Jäljempänä 2 kohdassasäädetyin poikkeuksin vähintään 50 prosenttia tästä rahastosta on
muodostettava 18 artiklan1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
2. a) Takuurahasto ei kuiten kaansaa olla vähemmänkuin800000
laskentayksikköä.
b) Jäsenvaltio saa määrätä takuurahaston vähimmäismäärän alennet-
tavaksi 600 000 laskentayksikköön, jos kyseessä on keskinäinen
yhtiö tai yhdistys taikka tontiiniyhdistys.
c) Edellä 3 artiklan2 kohdantoisenluetelmakohdantoisessa
virkkeessä tarkoitettujenkeskin äistenyhtiöidentai yhdistysten
osalta, heti kun ne kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan,
sekä tontiiniyhdistysten kohdalla jäsenvaltio saa sallia perustetta-vaksi 100000 laskentayksikön suuruisenvähimmäistakuurahaston, jota kartutetaan b alakohdassamäärättyynmääräänsaakka perättäisin100000 lasken tayksikön
erin aina kutakin 500 000 laskentayksikön suuruista maksutulon
lisäystä kohden.
d) a, b ja c alakohdassa tarkoitetunvähimmäistakuurahastonon
koostuttava 18 artiklan1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 14
▼B
3. Keskinäiset yhtiöt tai yhdistykset eivät saa 8 artiklan 2 kohdassa
tai 10 artiklassa tarkoitetulla tavalla laajentaa toimintaansa, elleivät nevälittömästi ole tämänartiklan2 kohdana ja b alakohdanmukaisia.
21 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 17 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaakattavat varat.
2. Ellei 17 artiklan2 kohdasta, 24 artiklan1 ja 3 kohdasta sekä 26
artiklan1 kohdanviimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsen valtioteivät saa rajoittaa toimiluvansaan eidenyritystenoikeutta vapaastivallita irtainta tai kiinteää omaisuuttaan.
3. Tällä artiklalla ei estetä toimenpiteitä, jotka jäsenvaltioilla on
oikeus toteuttaa kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina
ottaen kuitenkin huomioon siinä maassa, jossa toimintaa harjoitetaan,voimassa olevat 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut säännökset ja turvatenvakuutettujenedut.
22 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia yrityksiä jälleenvakuuttamaan osaa 1
artiklassa tarkoitetusta vakuutusliikkeestäänkan sallisessa
lainsäädännössä nimetylle yhteisölle tai nimetyille yhteisöille.
2. Italiantasavallanontoteutettava kaikki toimen piteet senvarmis-
tamiseksi, että vaatimus siitä, että senalueelle sijoittun eet yrityksetjälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään ”Istituto Nazionale diAssicurazioni” -nimisessä laitoksessa, kumotaan viimeistään 20päivänä marraskuuta 1994.
23 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki yritykset, joilla on
kotipaikka sen alueella, laativat sen koko toiminnan, taloudellisenaseman ja vakavaraisuuden kattavan tilinpäätöksen.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueella toimivat yritykset
antavat määräajoin tiedot ja tilastolliset selvitykset, jotka ovat tarpeenvalvontaa varten. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten on toimitettavatoisilleen valvonnassa tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
3. Jokaisen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että vakuutusyrityksiä valvovilla viranomaisilla ontarvittavat valtuudet ja keinot niiden vakuutusyritysten toiminnan
valvomiseksi, jotka ovat sijoittautuneet sen alueelle, mukaan lukien
yritysten tuon alueen ulkopuolella tapahtuva toiminta, tätä toimintaakoskevien neuvoston direktiivien mukaisesti ja niiden täytäntöönpanonvarmistamiseksi.
Noiden valtuuksien ja keinojen on ennen kaikkea annettava valvonta-
viranomaisille mahdollisuus:
— tutkia yksityiskohtaisesti yrityksentilaa ja koko liiketoimin taa muun
muassa:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevia
asiakirjoja tarkastettavakseen,
— suorittamalla tarkastuksia paikanpäällä yrityksentoimitiloissa;
— toteuttaa yritystä koskevat toimenpiteet, jotka ovat tarkoituksenmu-
kaisia ja tarpeellisia senvarmistamiseksi, että yrityksentoimin ta on
niiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaista, joitayrityksen on noudatettava kussakin jäsenvaltiossa, ja etenkintoimintasuunnitelman mukaista, sikäli kun se edelleen velvoittaayritystä, sekä vakuutettujen etuja vaarantavan säännösten vastaisenmenettelyn estämiseksi ja poistamiseksi;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 15
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
— varmistaa, että valvontaviranomaisten vaatimat toimenpiteet toteu-
tetaan tarvittaessa pakkokeinoin, ja jos se on tarkoituksenmukaista,oikeusteitse.
Jäsenvaltiot voivat myös antaa valvontaviranomaisille oikeuden saada
käyttöönsä kaikki välittäjien hallussa olevat tiedot sopimuksista.
24 artikla
1. Jollei yritys noudata 17 artiklan säännöksiä, sen jäsenvaltion
valvontaviranomainen, jonka alueella yritys toimii, voi kieltää tuossa
jäsenvaltiossa sijaitsevien varojen vapaan vallinnan tiedotettuaan asiastasen jäsenvaltion valvontaviranomaisille, jonka alueella yrityksellä onkotipaikka.
2. Palauttaakseen sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen,
jonka solvenssimarginaali ei vastaa 19 artiklan vähimmäisvaatimuksia,sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä onkotipaikka, onvaadittava, että sille toimitetaanhyväksyttäväksi
suunnitelma yrityksen taloudellisen aseman tervehdyttämiseksi.
3. Jos solvenssimarginaali ei vastaa 20 artiklassa määriteltyä
takuurahastoa, tai jos takuurahastonkoostumus ei en ää ole tuossa
artiklassa säädetyn mukainen, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen,
jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että yritys antaasen hyväksyttäväksi lyhyen aikavälin rahoitussuunnitelmansa.
Valvontaviranomainen saa myös kieltää yrityksen varojen vapaan
vallinnan tai rajoittaa sitä. Sen on ilmoitettava toimenpiteistään niidenjäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueella yrityksellä on toimilupa javiimeksi mainittujen viranomaisten on ensiksi mainitun pyynnöstätoteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset valvontaviranomaiset saavat lisäksi toteuttaa kaikki
tarpeelliset toimenpiteet vakuutettujen etujen turvaamiseksi 1 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden
alueella kyseisellä yrityksellä onmyös toimilupa, ontoimittava
yhteistyössä 1 — 4 kohdassa tarkoitettujen säännösten ja määräysten
täytäntöönpanemiseksi.
C JAKSO
Toimiluvanperuuttaminen
26 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella
yrityksellä on kotipaikka, saa peruttaa myöntämänsä toimiluvan, josyritys:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) ei ole kyennyt asetetussa määräajassa suorittamaan 24 artiklassa
tarkoitetussa tervehdyttämissuunnitelmassa tai rahoitussuunnitel-massa edellytettyjä toimenpiteitä;
c) laiminlyö vakavasti kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia velvoit-
teitaan.
Kun toimilupa peruutetaan, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen,
jon ka alueella yrityksellä onkotipaikka, onilmoitettava peruuttamisesta
muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, jotka ovat
myöntäneet yritykselle toimiluvan; niiden on tällöin myös peruutettavamyöntämänsä toimilupa. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonkaalueella yrityksellä on kotipaikka, on näiden muiden viranomaistenkanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet vakuutettujen etujenturvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksenvarojenvapaata1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 16
▼B
▼M1
▼B
▼B
vallintaa, jollei tällaista rajoitusta ole jo määrätty 24 artiklan 1 kohdan ja
3 kohdan toisen alakohdan säännösten mukaisesti.
2. Sellaisen yrityksen asioimistolle tai sivukonttorille myönnetty
toimilupa, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, saadaanperuuttaa, jos asioimisto tai sivukonttori:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) vakavasti laiminlyö noudattaa sen jäsenvaltion, jossa yritys toimii,
säännöksiin perustuvia, erityisesti 17 artiklassa tarkoitetun vastuu-velanmuodostamista koskevia velvoitteitaan .
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisten, jossa toimintaa harjoitetaan, on
ennen toimiluvan peruuttamista neuvoteltava sen jäsenvaltion valvonta-viranomaisen kanssa, jossa kotipaikka sijaitsee. Jos ne katsovatvälttämättömäksi keskeyttää asioimiston tai sivukonttorin liiketoiminnanennen neuvottelun päättymistä, niiden on ilmoitettava siitä heti senjäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa kotipaikka sijaitsee.
3. Toimiluvan peruuttamista tai liiketoiminnan keskeyttämistä
koskeva päätös onperusteltava yksityiskohtaisesti ja päätös onan n ettavatiedoksi asianomaiselle yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tällainen päätös voidaan saattaa
tuomioistuimenkäsiteltäväksi.
III A OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN ASIOIMISTOIHIN TAI SIVU-
KONTTOREIHIN, JOTKA OVAT SIJOITTAUTUNEET YHTEISÖN
ALUEELLE JA JOTKA KUULUVAT YRITYKSILLE, JOIDEN KOTI-
PAIKKAONYHTEISÖNULKOPUOLELLA
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että yrityksillä, joiden kotipaikka
onyhteisönulkopuolella, onvirallin entoimilupa 1 artiklassa tarkoitetun
toiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuravat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan oikeus harjoittaa 1
artiklassa tarkoitettua vakuutustoimintaa;
b) se perustaa asioimistontai sivukon ttorinjäsen valtionalueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimiston tai sivukonttorin sijaintipaikkaan
siellä harjoittamaansa toimintaa koskevan kirjanpidon sekäsäilyttämäänsiellä kaikki liiketoimin taanliittyvät asiakirjat;
d) se nimeää pääasiamiehen, jonka toimivaltainen viranomainen
hyväksyy;
e) yrityksen siinä jäsenvaltiossa, jossa se toimii, omistamien varojen
määrä onvähin täänpuolet 20 artiklan2 kohdana alakohdassasäädetystä takuurahastonvähimmäismäärästä, min kä lisäksi setallettaa vakuudeksi vähintään yhden neljäsosan vähimmäismäärästä;
f) se sitoutuu ylläpitämään 29 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
28 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat 17 artiklassa
tarkoitetun riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näidenjäsenvaltioiden alueilla tehdyistä vakuutussopimuksista aiheutuvan
vastuun. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukont-
tori kattaa tämän vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen jäsenvaltionsäätämäänmääräänsaakka toisiaanvastaavinvaroin .
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuuvelan
laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
arvostukseensekä tarvittaessa senvahvistamiseen , mihinmäärään
saakka näitä varoja voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelankattamiseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa kattavat varat sijaitsevat senalueella. Tällöinonkuiten kinsovellettava, mitä 17 artiklan3 kohdassa säädetään .
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustettujen
asioimistojen tai sivukonttoreiden solvenssimarginaalit muodostuvat 18
artiklassa luetelluista eristä. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärä
lasketaan19 artiklanmukaisesti. Tämänmargin aalinlaskemisessaotetaankuiten kinhuomioonvainkyseisenasioimistontai sivukon ttorinharjoittama toiminta.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalin vähimmäismäärästä
muodostaa takuurahaston.
Tämän rahaston määrä ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin puolet 20
artiklan2 kohdana alakohdanmukaisesta vähimmäismäärästä. Edellä27 artiklan2 kohdane alakohdanmukain enalkutallete luetaantähänrahastoon.
Takuurahasto ja senvähimmäismäärä muodostetaan20 artiklan
mukaisesti.
3. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärää vastaavat varat on
pidettävä siinä jäsenvaltiossa, jossa toimintaa harjoitetaan, takuura-hastonmääräänsaakka ja senyli men evä osa yhteisönalueella.
30 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen
useammalta kuinyhdeltä jäsen valtiolta, voivat hakea seuraavia vain
yhdessä myönnettäviä etuja:
a) edellä 29 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnanmukaan; tätä laskelmaa varten otetaan ainoastaan huomioon kaikkienniiden asioimistojen tai sivukonttoreiden toiminta, jotka on perustettu
yhteisönalueelle;
b) edellä 27 artiklan2 kohdane alakohdassa tarkoitettu tallete tehdään
vain yhteen näistä jäsenvaltioista;
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä
jäsenvaltioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujenetujensaamiseksi ontehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa
on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessa valvooyhteisöönperustettujenasioimistojentai sivukon ttoreidenkoko liiketoi-minnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava viranomaisen valinta.Tallete ontehtävä tässä jäsen valtiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos
toimivaltaiset viranomaiset kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa
hakemus ontehty, suostuvat tähän . Edut tulevat voimaanheti, kunvalittu valvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisillevalvovansa yhteisössä sijaitsevien asioimistojen ja sivukonttoreidenkoko liiketoiminnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvaka-varaisuudenvalvon taantarvittavat tiedot.
4. Yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä, joita asia koskee,
kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruutettavatämän artiklan nojalla myönnetyt edut.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 18
▼B
31 artikla
1. a) Tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit eivät saa, b
alakohdassa säädetyin poikkeuksin, jäsenvaltiossa samanaikaisesti
harjoittaa toimintaa, jota tarkoitetaan yhtäältä ensimmäisen
yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä, jatoisaalta tässä direktiivissä.
b) Jäljempänä c alakohdassa säädetyin poikkeuksin jäsenvaltiot
voivat määrätä, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot jasivukonttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtanaharjoittavat jossakin jäsenvaltiossa kumpaakin toimintaa samanai-kaisesti, voivat jatkaa niitä siellä edellyttäen, että kumpaakintoimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
c) Jäsenvaltion, joka 13 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdan
mukaisesti vaatii alueelleenperustettuja yrityksiä lopettamaansellaisten toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita neharjoittavat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana, on myös
asetettava tämä vaatimus alueelleenperustetuille ja siellä
samanaikaisesti molempia toimintoja harjoittaville tässä osastossatarkoitetuille asioimistoille ja sivukonttoreille.
d) Jäsenvaltiot voivat säätää, että tässä osastossa tarkoitetut asioi-
mistot ja sivukonttorit, jotka harjoittavat kotipaikassaansamanaikaisesti kumpaakin toimintaa ja jotka tämän direktiivintiedoksiantoajankohtana harjoittavat jonkin jäsenvaltion alueellaainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, voivat jatkaasiellä toimintaansa. Jos yritys aikoo harjoittaa tuolla alueella
ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)
tarkoitettua toimintaa, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoi-tettua toimintaa vain tytäryhtiönsä kautta.
2. Tässä osastossa tarkoitettuihinasioimistoihinja sivukon ttoreihin
sovelletaan 23 ja 24 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
Sovellettaessa 24 artiklaa rinnastetaan asioimistojen ja sivukonttoreiden
kokonaisvakavaraisuutta valvova viranomainen sen jäsenvaltion valvon-
taviranomaiseen, jossa yrityksellä on kotipaikka.
3. Jos 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa
toimiluvan, tämän viranomaisen on ilmoitettava siitä niiden toistenjäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, joissa yritys toimii, ja viimeksimainittujen viranomaisten on toteutettava aiheelliset toimenpiteet. Jos
syynä toimiluvan peruuttamiseen on 30 artiklan 1 kohdan a alakohdan
mukaisesti lasketun solvenssimarginaalin riittämättömyys, muidenkinkyseisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on peruutettava anta-mansa toimiluvat.
32 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksenmukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaan
tämän osaston säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaakseen
vastavuoroisuuteenperustuvalla tavalla riittävänturvanjäsen valtioidenvakuutetuille.
III B OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN KOLMANNEN MAAN
LAINSÄÄDÄNNÖN ALAISTEN EMOYRITYSTEN TYTÄRYRITYKSIIN
JA SELLAISTEN EMOYRITYSTEN SUORITTAMIIN OSUUKSIEN
HANKINTOIHIN
32 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) yhdentai useammansellaisenemoyrityksensuoraantai välillisesti
omistamalle tytäryritykselle annetusta toimiluvasta, johon sovelle-taan kolmannen maan lainsäädäntöä. Komissio ilmoittaa asiasta 32 bartiklan6 kohdassa tarkoitetulle komitealle;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 19
▼M1
▼M1
b) jos tällainen emoyritys hankkii yhteisön vakuutusyrityksestä
osuuden, joka muuttaisi viimeksi mainitun sen tytäryritykseksi.Komissio ilmoitta asiasta 32 b artiklan6 kohdassa tarkoitetulle
komitealle.
Kun toimilupa myönnetään yhden tai useamman emoyrityksen, johon
sovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä suoraan tai välillisesti
omistamalle tytäryritykselle, yritysryhmän rakenne on määritettäväilmoituksessa, jonka toimivaltainen viranomainen tekee komissiolle.
32 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä
vaikeuksista, joita niiden vakuutusyrityksille koituu niiden sijoittau-
tuessa kolmanteen valtioon tai harjoittaessaan siellä toimintaansa.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta
ennen direktiivin 90/619/ETY(
1) 30 artiklan2 kohdassa tarkoitettua
päivämäärää ja senjälkeenmääräajoinkertomuksen , jossa 3 ja 4 kohdanmukaisesti tarkastellaanyhteisönvakuutusyritystenkolman sissavaltioissa saamaa kohtelua sijoittautumisessa ja vakuutusliikkeenharjoittamisessa sekä osuuksien hankkimisessa kolmansien maiden
vakuutusyrityksistä. Komissio antaa nuo selvitykset sekä tarvittavat
ehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujenkertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa ei myönnäyhteisönvakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkin oillepääsyä, kuinyhteisö myöntää tuon kolmannen maan vakuutusyrityksille, komissiovoi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvotellakseen yhtäläisten
kilpailuedellytystensaamisesta yhteisönvakuutusyrityksille. Neuvosto
päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujenkertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa maassa
toimivat yhteisönvakuutusyritykset eivät saa osakseensellaistakansallista kohtelua, joka antaisi niille samat kilpailuedellytykset kuinkotimaisille vakuutusyrityksille, ja että tehokkaanmarkkin oillepääsynedellytykset eivät täyty, komissio voi aloittaa neuvottelut tilanteen
korjaamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan 32 b
artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisten neuvottelujen
aloittamisen lisäksi päättää milloin tahansa myös, että jäsenvaltioidentoimivaltaisten viranomaisten on rajoitettava tai lykättävä päätöksiään,jotka koskevat:
— vireillä olevia ja tulevia toimilupahakemuksia, ja
— suorien tai välillisten osuuksien hankintoja, joita kyseisen kolmannen
maan lainsäädännön alaiset emoyritykset suorittavat.
Nämä toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.Neuvosto voi komission ehdotuksesta päättää määräenemmistöllä ennen
tuonkolmenkuukaudenmääräajanpäättymistä n euvottelujentulostenperusteella toimenpiteiden jatkamisesta.
Tällaista päätöstenrajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa
tapauksiin, joissa yhteisössä toimiluvan saaneet vakuutusyritykset tainiiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa sellaiset yrityksettai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyrityksistä.
5. Kun komissio havaitsee, että jokin 3 tai 4 kohdassa kuvattu tilanne
on syntynyt, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisentytäryrityksentoimilupahakemuksesta, jon ka yksi
tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alainenemoyritys suoraantai välillisesti omistaa;1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 20
(1) EYVL N:o L 330, 29.11.1991, s. 50
▼M1
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia sellainen osuus
yhteisönvakuutusyrityksestä, että jälkimmäisestä tulisi edellisentytäryritys.
Tämä tietojenantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa on päästy sopimukseen tai kun 4 kohdan 2 ja 3alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen päättyy.
6. Komissiota avustaa komitea, jossa onjäsen valtioidenedustajat ja
puheenjohtajana komission edustaja.
Komissionedustaja tekee komitealle ehdotuksentarvittavista toimen pi-
teistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonkapuheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto
annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden
päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekeekomissionehdotuksesta. Komiteaankuuluvienjäsen valtioidenedusta-jien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla.Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean
lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai
lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolleehdotuksentarvittavista toimen piteistä. Neuvosto ratkaisee asian
määräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää erikseen
kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä ja joka eimissääntapauksessa saa olla pidempi kuinkolme kuukautta siitä, kun
asia ontullut vireille n euvostossa, komissio tekee päätöksenehdotetuista
toimenpiteistä, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllähylännyt mainittuja toimenpiteitä.
7. Tämän artiklan mukaisten toimenpiteiden on oltava niiden
velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritysten toiminnan
aloittamista ja harjoittamista koskevien kahden- ja monenvälisten
kansainvälisten sopimusten nojalla.
IV OSASTO
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSETJAMUUTSÄÄNNÖKSET
33 artikla
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä II osastossa tarkoitetuille yrityk-
sille, jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujentoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat näiden alueilla yhtä taiuseampaa liitteessä mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden
määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa
mukauttamiseksi 18, 19 ja 20 artiklan säännöksiin.
2. Lisäksi jäsenvaltiot saavat:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viiden
vuodenmääräajanpäättyessä eivät vielä ole täysinmuodostan eet
solvenssimarginaalia, enintään kahden vuoden lisäajan, edellyttäen,että yritykset ovat 24 artiklan mukaisesti esittäneet valvontavirano-maisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, jotka ne sitä varten aikovattoteuttaa;
b) lukuunottamatta 3 artiklan2 alakohdantoisenluetelmakohdan
toisessa virkkeessä tarkoitettuja keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä,vapauttaa tämänartiklan1 kohdassa tarkoitetut yritykset, joiden19
artiklanmukaisesti muodostettava jälleen vakuutuksella
vähentämätön solvenssimarginaali ei viisivuotiskauden päättyessävastaa 20 artiklan2 kohdana ja b alakohdassa tarkoitettuatakuurahastonvähimmäismäärää, vaatimuksesta muodostaa tämärahasto ennen sen tilikauden loppua, jona solvenssimargiaalisaavuttaa vähimmäismäärän.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 21
▼B
▼B
Näille yrityksille takuurahastonvähimmäismääränmuodostamiseksi
täten myönnettävä enimmäisaika ei missään tapauksessa saa ollapidempi kuin 10 vuotta tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne välittömästi noudata tämän direktiivinmääräyksiä.
4. Yritykset, joiden rakenne poikkeaa 8 artiklassa lueteltujen
yritysten rakenteesta, voivat jatkaa tämän direktiivin tiedoksiannostalukien kolmen vuoden ajan nykyistä toimintaansa siinä oikeudellisessamuodossa, jossa ne toimivat tiedoksiannon tapahtuessa. Yritykset, jotkaon perustettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella
erityissäädöksellä ( ”by Royal Charter”), erityisellä asiakirjalla ( ”by
private Act”) tai erityisellä viranomaisen päätöksellä ( ”by special PublicAct”) voivat jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamat-tomanajan .
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava näistä yrityksistä luettelo ja
toimitettava se toisille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoittavat henkiva-
kuutustoimintaa ja ottavat vastaan talletuksia, saavat jatkaa näidentoimintojen harjoittamista, lukuun ottamatta talletusten vastaanottamista,
jonka on lakattava kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedok-
siannosta lukien. Poikkeuksina ”Caisse générale d'épargne et de retraite(CGER)/Algemene Spooren Lifrentekas (ASLK)” Belgiassa, ”societiesregistered under the Friendly Societies Acts” -tyyppiset laitoksetYhdistyneessä kuningaskunnassa sekä ”Banca nazionale delle commu-
nicazioni” -niminen laitos Italiassa voivat jatkaa sitä toimintaa, jota ne
harjoittivat, kun tämä direktiivi annettiin tiedoksi.
6. Yrityksille, jotka 13 artiklassa säädetyinedellytyksinharjoittavat
samanaikaisesti molempia toimintoja, on myönnettävä viiden vuoden
määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa
mukauttamiseksi 14 artiklan säännöksiin.
7. Edellä 17 — 20 artiklanvaatimukset täyttävienyritysten
pyynnöstä jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta niiden nykyisiinsäännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,
talletteista tai vakuuksista.
34 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimistoille
tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin vaatimien täytäntöönpano-
toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat yhtä tai useampaa liitteessä
I tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka eivät laajenna toimintaansa 10artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, enintään viiden vuodenmääräaika tämändirektiivintiedoksian topäivästä lukien29 artiklassasäädettyjenedellytystentäyttämiseksi.
35 artikla
Perustettaessa 13 artiklan5 kohdanmukaista tytäryhtiötä puolet
takuurahastonvähimmäismäärästä voi olla emoyhtiöltä saadunperuut-tamattomantakuunmuodossa seuraavinedellytyksin :
a) vähintään 95 prosenttia tytäryhtiön osakepääomasta on oltava
emoyhtiönomistuksessa;
b) maksamatonta osakepääomaa ei saa käyttää muodostamaan sitä
puolikasta vähimmäistakuurahastosta, jota ei kateta peruuttamatto-malla takuulla; ja
c) emoyhtiöntaloudellisenasemanontäytettävä sekä en simmäisen
yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) että tämän direktiivinvaatimukset, jollointakuunmäärää vastaavia varoja ei katsota osaksisenvapaita varoja.
Tytäryhtiö voi hyötyä tästä järjestelystä seitsemänvuodenajansen
myöntämispäivästä lukien. Tänä aikana ja viimeistään kolmannestavuodesta lukientytäryhtiönonvähitellenkorvattava emoyhtiöntakuuvapailla varoilla; tytäryhtiön on toimitettava tätä tarkoittava suunnitelma1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 22
▼B
hyväksyttäväksi toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle toimilupahake-
muksensa yhteydessä.
36 artikla
Sen määräajan kuluessa, joka päättyy 32 artiklan mukaisesti kolmannen
maan kanssa tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään neljän
vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta, jokainen
jäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon valtion yrityksiin edelleensoveltaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleita säännöksiä, jotkakoskevat vakuutusmaksuvastuunsisältävänvakuutustekn isenvastuu-velan vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että muille jäsenvaltioille jakomissiolle on siitä ilmoitettu ja että näille yrityksille ei anneta
laajempia helpotuksia kuinmitä senalueelle perustetuille jäsen val-
tioiden yrityksille annetaan 17 artiklan 2 kohdan mukaan.
37 artikla
1. Jos jäsenvaltio vaatii omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä
maineesta sekä todisteen siitä, ettei henkilö ole ollut konkurssissa, taitodisteenjommastakummasta n äistä seikoista, tuonvaltiononhyväk-syttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi todisteeksiesitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden edellytysten
täyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka toimivaltainen oikeus- tai
hallintoviranomainen on antanut siinä jäsenvaltiossa, josta henkilö onperäisintai josta häntulee.
2. Jos jäsenvaltiossa, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee, ei
anneta 1 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, sen sijasta voidaan antaavalaehtoinen ilmoitus — tai jollei valtiossa käytetä valaa, valan sijastavoidaan antaa juhlallinen vakuutus — jonka kyseinen henkilö antaa
toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai tarvittaessa sen
jäsenvaltion notaarille, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee;toimivaltaisen viranomaisen tai notaarin on todistettava valaehtoinen taijuhlallisen vakuutuksen muodossa annettu ilmoitus oikeaksi. Vakuutussiitä, ettei henkilöä ole asetettu konkurssiin, voidaan myös antaa
toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisöntoimielimelle.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat eivät saa niitä
esitettäessä olla kolmea kuukautta vanhempia.
4. Jäsenvaltioiden on nimettävä 18 kuukauden kuluessa tämän
direktiivin tiedoksiantopäivästä ne viranomaiset ja yhteisöt, jotka ovattoimivaltaisia antamaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, sekäilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
Samanmääräajankuluessa jokaisenjäsen valtiononmyös ilmoitettava
muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne viranomaiset tai yhteisöt, joille
tässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat onesitettävä haettaessa lupaa 1
artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen tämän jäsenvaltionalueella.
V OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
38 artikla
Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat tiiviissä
yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa yhteisössä ja
selvittääkseentämändirektiivinsoveltamisessa mahdollisesti ilmen evätvaikeudet.
39 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa siitä kun tämä
direktiivi annetaan tiedoksi kertomuksen tässä direktiivissä asetettujentaloudellistenvaatimustenvaikutuksista jäsen valtioidenvakuutusmark-kinoihin. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen33 artiklan1 kohdassa säädetynsiirtymäkaudenloppua.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 23
▼B
2. Komissio antaa 10 vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi
antamisesta neuvostolle kertomuksen tässä direktiivissä tarkoitettujenkahdenlaisten yritysten toiminnasta: niiden yritysten, jotka harjoittavat
samanaikaisesti sekä ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä
(vahinkovakuutus) että tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, janiiden yritysten, jotka harjoittavat vain tässä direktiivissä tarkoitettuatoimintaa.
3. Komission ehdotuksesta neuvosto joka toinen vuosi tarkastelee ja
tarvittaessa muuttaa tässä direktiivissä laskentayksikköinä ilmoitetut
määrät ottaenhuomioonyhteisöntalouskehityksenja rahaolojen
kehityksen. Komissio antaa ensimmäisen ehdotuksensa neuvostollesamaanaikaankuindirektiivin76/580/ETY(
1) 3 artiklassa tarkoitetun
vahinkovakuutusta koskevan ehdotuksen, ja viimeistään neljän vuodenkuluttua tämändirektiivintiedoksian topäivästä.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivinmukaisiksi 18 kuukaudenkuluessa sentiedoksi an tamisesta ja
ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Näin muutettuja säännöksiä
ryhdytäänsoveltamaan , jollei 33 — 36 artiklasta muuta johdu, 30kuukaudenkuluessa tiedoksian topäivästä.
41 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on toimitettava
tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset lait,asetukset ja hallinnolliset määräykset kirjallisina komissiolle.
42 artikla
Tämä direktiivi onosoitettu kaikille jäsen valtioille.1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 24
(1) EYVL N:o L 189, 13.7.1976, s. 13
▼B
LIITE
Vakuutusluokat
I Vakuutukset, joita tarkoitetaan1 artiklan1 alakohdana, b ja c alakohdassa,
lukuunottamatta II ja III luokassa tarkoitettuja vakuutuksia
II Vakuutus avioliitonvaralta, vakuutus syn tymänvaralta
III Vakuutukset, joita tarkoitetaan1 artiklan1 alakohdana ja b alakohdassa ja
jotka liittyvät sijoitusrahastoihin
IV Pysyvä sairausvakuutus (’permanent health insurance’), jota tarkoitetaan 1
artiklan1 alakohdand alakohdassa
V Tontiinit, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa
VI Kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevat sopimukset, joita tarkoitetaan
1 artiklan2 alakohdanb alakohdassa
VII Ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan
c ja d alakohdassa
VIII Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan e alakohdassa
IX Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 3 alakohdassa1979L0267 — FI — 20.11.1990 — 003.001 — 25