1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIVI,
annettu 5 päivänä maaliskuuta 1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten
ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
(EYVL L 63, 13.3.1979, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Toinen neuvoston direktiivi 90/619/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta
1990L 330 50 29.11.1990
►M2Neuvoston direktiivi 92/96/ETY, annettu 10 päivänä marraskuuta 1992 L 360 1 9.12.1992
►M3Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/26/EY, annettu 29
päivänä kesäkuuta 1995L 168 7 18.7.1995
►M4Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/12/EY, annettu 5
päivänä maaliskuuta 2002L 77 11 20.3.2002
Muutettu:
►A1Kreikan liittymisasiakirja(*) L 291 17 19.11.1979
►A2Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja (*) L 302 23 15.11.1985
►A3Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirja C241 21 29.8.1994
(mukautettu neuvoston päätöksellä 95/1/EY, Euratom, EHTY) L 1 1 1.1.1995
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1)ja neuvoston asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIVI,
annettu 5 päivänä maaliskuuta 1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoitta-
mista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 49 ja 57 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, ettähenkivakuutusliikkeen aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa kansallisten, valvontaa koskevien lainsäädäntöjen
välisiä eroja; tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jotta samalla varmis-tettaisiin kaikkien jäsenvaltioiden vakuutuksenottajille ja edunsaajilleriittävä turva, henkivakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takuitakoskevat säännökset olisi sovitettava yhteen,
vakuutusten luokittelu on välttämätöntä erityisesti pakollisen toimi-
luvan alaisen toiminnan määräämiseksi,
tiettyjen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten, jotka laissa määritellyn
asemansa perusteella ovat turvaavuutta ja erityisiä taloudellisia takuita
koskevien edellytysten mukaisia, ei tulisi kuulua tämän direktiivin
soveltamisalaan; liioin tiettyjen yhteisöjen, joiden toiminta kattaa vainhyvin rajoitetun lohkon ja on niiden säännöissä rajoitettua, ei tulisikuulua direktiivin soveltamisalaan,
jäsenvaltioissa on erilaiset henki- ja vahinkovakuutusliikkeen samanai-
kaista harjoittamista koskevat säännökset ja käytännöt;
vastaperustetuille yrityksille ei enää tulisi myöntää oikeutta harjoittaanäitä kahta liiketoimintaa samanaikaisesti; jäsenvaltioilla tulisi ollaoikeus sallia kumpaakin liiketoimintaa samanaikaisesti harjoittavien, joolemassa olevien yritysten jatkaa toimintaansa edellyttäen, että
kumpaakin liiketoimintaa varten määrätään erillinen johto, jotta sekä
henkivakuutuksen ottajien että vahinkovakuutuksen ottajien edut turva-taan ja ettei kumpikaan liiketoiminta vastaa toisen toiminnantaloudellisista vähimmäisvelvoitteista; tällaisen yrityksen aikoessasijoittautua jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä henkivakuutusliikettäsen tulisi perustaa tuota tarkoitusta varten tytäryhtiö, jolle voitaisiin
myöntää väliaikaisesti tiettyjä helpotuksia; jäsenvaltioille tulisi antaa
mahdollisuus vaatia niitä alueelleen sijoittautuneita olemassa oleviayrityksiä, jotka samanaikaisesti harjoittavat henkivakuutus- ja vahinko-vakuutusliikettä, lopettamaan tämä käytäntö; sitä paitsi erikoistuneidenyritysten olisi oltava erityisvalvonnan alaisia, jos vahinkovakuutusyritys
kuuluu samaan taloudelliseen ryhmään kuin henkivakuutusyritys,
henkivakuutusliike on virallisen toimilupamenettelyn ja valvonnan
alaista kaikissa jäsenvaltioissa; tällaisen toimiluvan myöntämisen taiperuuttamisen edellytykset tulisi määritellä; on säädettävä oikeudestasaattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomioistuimen
käsiteltäväksi,
vakuutustekniseen vastuuvelkaan, mukaan lukien vakuutusmaksu-
vastuu, voidaan soveltaa samoja säännöksiä kuinvahinkovakuutusliikkeessä, nimittäin siten, että sen on sijaittava siinämaassa, jossa toimintaa harjoitetaan, ja että tuon maan säännöksiä on1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 2
(1) EYVL N:o C 35, 28.3.1974, s. 9
(2) EYVL N:o C 140, 13.11.1974, s. 44
(3) EYVL N:o C 109, 19.9.1974, s. 1
▼B
sovellettava laskentamenetelmiin, sallittujen sijoituskohteiden määritte-
lyyn ja varojen arvostukseen; vaikka on toivottavaa, että nämä erikysymykset voitaisiin sovittaa yhteen, se ei ole tärkeää tämän direk-
tiivin tarkoituksen kannalta ja se voidaan suorittaa myöhemminkin,
on välttämätöntä, että vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun katta-
miseen riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien
vakuutusmaksuvastuu, lisäksi vakuutusyrityksillä on liiketoiminnanheilahteluihin varautumiseksi täydentävä rahasto, niin sanottu solvens-simarginaali, jota edustavat vapaat varat ja valvontaviranomaisensuostumuksella muut taseen ulkopuoliset varallisuuserät; sen varmista-
miseksi, että tällaisiin tarkoituksiin asetetut vaatimukset määrätään
puoleettomin arvosteluperustein, jolloin samansuuruiset yritykset asete-taan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi vaadittava, ettäsolvenssimarginaali suhteutetaan kaikkiin yrityksen sitoumuksiin jatämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan erilaisen toiminnan riskienlaatuun ja suuruuteen; solvenssimarginaalin tulisi vaihdella sen
mukaan, liittyvätköriskit sijoituksiin, kuolemaan vai pelkästään liike-
toimintaan; se tulisikin määrätä
vakuutusmaksuvastuun ja yrityksen vastuulleen ottaman riskisumman,
saatujen vakuutusmaksujen tai maksuosuuksien, yksinomaan rahastojentai tontiinivarojen mukaan,
on välttämätöntä edellyttää takuurahastoa, jonka määrä ja koostumus
takaavat, että yritykset omistavat riittävästi varoja perustamisajankoh-tana, ja että liiketoiminnan jatkuessa niiden solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle;
koko tämän takuurahaston tai tietyn osan siitä on oltava taseessa
esitettyjä varoja; on välttämätöntä säätää toimenpiteistä tapauksissa,joissa yrityksen taloudellinen asema tulee sellaiseksi, että yrityksen onvaikea täyttää vakuutussopimuksista aiheutuvia velvoitteitaan,
ensivakuutusliikkeen harjoittamista yhteisössä koskevia yhdenmukais-
tettuja säännöksiä tulisi periaatteessa soveltaa kaikkiin markkinoillatoimiviin yrityksiin ja siten myös sellaisten yritysten asioimistoihin jasivukonttoreihin, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella; on
kuitenkin suotavaa antaa erityissäännökset sellaisten asioimistojen ja
sivukonttoreiden valvonnasta, ottaen huomioon, että niiden yritystenvarat, joihin ne kuuluvat, ovat yhteisön ulkopuolella,
on suotavaa säätää vastavuoroisten sopimusten tekemisestä yhden tai
useamman kolmannen maan kanssa tällaisten erityisjärjestelyjen helpot-tamiseksi, samalla noudattaen periaatetta, että sellaisten asioimistojenja sivukonttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönyritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäkauden säännöksiä, jotta erityisesti jo
olemassa olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista
mukauttaa toimintansa niihin vaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot omak-
suvat tämän direktiivin mukaisesti, noudattaen kuitenkin, mitäperustamissopimuksen 53 artiklassa määrätään,
perustamissopimuksen 52 artiklaa on ollut sellaisenaan sovellettava
siirtymäkauden päätymisestä alkaen; siitä lähtien ei ole ollut tarvettaantaa direktiivejä sijoittautumisvapauteen kohdistuvien rajoitusten pois-tamiseksi; muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen
sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamisesta 24 päivänä heinäkuuta
1973 annetun neuvoston direktiivin 73/240/ETY(
1) säännökset, jotka
koskevat todistusta hyvästä maineesta ja siitä, ettei henkilöole ollutkonkurssissa, eivät kuitenkaan tarkasti katsoen ole rajoituksia, ja niitäedellytetään myös henkivakuutuksessa; nämä olisi siten myös liitettävätähän yhteensovittamisdirektiiviin, ja1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 3
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 20
▼B
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhtenäinen sovelta-
minen ja siten huolehtia tällä alueella läheisestä yhteistyöstäkomission ja jäsenvaltioiden kesken,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tämä direktiivi koskee niiden yritysten ensivakuutustoiminnan aloitta-
mista ja harjoittamista, jotka ovat sijoittautuneet tai jotka aikovatsijoittautua jäsenvaltioon, harjoittaakseen jäljempänä määriteltyätoimintaa:
1. Seuraavat vakuutusliikkeen lajit, kun niitä harjoitetaan sopimusper-
usteisesti:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuu-
tuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksen
vain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisentai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuu-tusmaksujen palautuksineen, vakuutuksen avioliiton varalta,vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten harjoittama lisävakuutus, eli erityisesti
henkilövahingon, työkyvyttömyys mukaan lukien, varalta otettuvakuutus, vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja
vakuutus tapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetin
varalta, jos näitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuu-tuksen ohella;
d) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava
pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa ( ”permanenthealth insurance”).
2. Seuraava toiminta, milloin se on sopimusperusteista, jos sen
valvonta kuuluu niille hallintoviranomaisille, jotka ovat vastuussayksityisvakuutuksen valvonnasta ►
M2 ◄:
a) tontiinit, joilla tarkoitetaan yhdistysten perustamista tavoitteena
kerätä jäseniltä vakuutusmaksuina pääomia ja jakaa myöhemmintäten kertyneet varat eloonjääneille tai vainajan edunsaajille;
b) vakuutusteknisiin laskelmiin perustuvat kertyneen pääoman takai-
sinmaksua tarkoittavat sopimukset, joilla tietyn ajan kestäviä jatietynmääräisiä sitoumuksia otetaan vastuulle sovittua kerta-maksua tai etukäteen sovittuja jatkuvia maksuja vastaan;
c) ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, eli toiminta, joka käsittää
kyseisen yrityksen kohdalla sijoitusten ja erityisesti sellaisten
laitosten rahastojen varojen hoitamisen, jotka suorittavat maksuja
kuoleman tai eloon jäämisen johdosta tai toiminnan lakkaamisentai supistumisen sattuessa;
d) c alakohdassa tarkoitettu toiminta, jos siihen liittyy joko pääoman
säilymisen tai vähimmäiskoron maksamisen vakuutus;
e) ”Code français des assurances” -teoksen IV kirjan 4 osaston 1
luvussa tarkoitettujen vakuutusyhtiöiden toiminta.
3. Elinikään liittyvä toiminta, josta säädetään tai määrätään sosiaaliva-
kuutuslainsäädännössä, jos vakuutusyritykset harjoittavat tai hoitavatsitä omalla vastuullaan jäsenvaltion lakien mukaisesti.
2 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin poik-
keuksin niitä vakuutusluokkia, jotka on mainittu muunensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 4
▼B
harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY(
1) liitteessä,
jäljempänä ’ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkova-
kuutus)’;
2. Sellaisten huolto- ja avustuskassojen toimintaa, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan, ja joissa jäsentenmaksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
3. Muiden yhteisöjen kuin 1 artiklassa mainittujen yritysten toiminta,
jonka tarkoituksena on tarjota etuuksia yritykseen tai yritysryhmään
taikka ammattiin tai ammattien ryhmään kuuluville työntekijöille tai
yksityisyrittäjille kuoleman tai eloon jäämisen varalta taikkatoiminnan lakkaamisen tai supistumisen varalta, riippumatta siitä,kattavatko vakuutusmaksuvastuut aina täysin tästä toiminnastaaiheutuvat sitoumukset;
4. Edellä 1 artiklan 3 kohdassa säädetyin poikkeuksin vakuutusliikettä,
joka on osa lakisääteistä sosiaaliturvaa.
3 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Yhteisöjä, joiden tehtävänä on tarjota etuuksia yksinomaan
kuoleman sattuessa, jos tällaisten etuuksien summa ei ylitä yksittäi-
sestä kuolemantapauksesta johtuvia hautajaiskuluja tai jos etuudettarjotaan luontoissuorituksena;
2. Keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jos:
— niiden yhtiö- tai yhdistysjärjestyksessä on määräykset ylimää-
räisten vakuutusmaksujen keräämisestä taikka etuuksienpienentämisestä tai avun vaatimisesta muilta henkilöiltä, jotkaovat sitoutuneet tarjoamaan sitä, ja
— tässä direktiivissä tarkoitetusta toiminnasta saatu vuotuinen
vakuutusmaksutulo ei kolmena perättäisenä vuonna ylitä 5:tämiljoonaa euroa. Jos tämä määrä ylittyy kolmena perättäisenävuonna, tätä direktiiviä sovelletaan neljännestä vuodesta alkaen.
Tämän artiklan säännökset eivät kuitenkaan estä keskinäistä vakuu-
tusyritystä hakemasta toimilupaa tai säilyttämästä lupaansa tämän
direktiivin mukaisesti.
4 artikla
Tämä direktiivi ei koske Saksassa toimivaa ”Versorgungsverband
deutscher Wirtschaftsorganisationen” -nimistä laitosta eikä Luxembur-
gissa toimivaa ”Caisse d'épargne de l'État” -nimistä laitosta, ellei
niiden sääntöjä toiminnan laajuuden osalta muuteta.
Tämä direktiivi ei koske eläkevakuutusyritysten eläketoimintaa, josta
on säädetty työntekijäin eläkelaissa (TEL) ja siihen liittyvässä muussaSuomen lainsäädännössä, edellyttäen, että:
a) eläkevakuutusyhtiöt, joilla Suomen lainsäädännön mukaan on jo
oltava erilliset kirjanpito- ja hallintojärjestelmät, perustavat lisäksiliittymispäivästä alkaen oikeudellisesti erilliset yksiköt tämän
toiminnan harjoittamista varten;
b) Suomen viranomaisten on sallittava ketään syrjimättä jäsenval-
tioiden kaikkien kansalaisten ja yhtiöiden harjoittaa Suomenlainsäädännön mukaisesti 1 artiklassa määriteltyä, tähän poikkeuk-seen liittyvää toimintaa joko:
— omistamalla olemassaolevan vakuutusyhtiön tai -ryhmän omista-
jana taikka osallistumallasiihen,1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 5
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3▼M4
▼B
▼A3
▼A3
— perustamalla uusia vakuutusyhtiöitä tai -ryhmiä, mukaan lukien
eläkevakuutusyhtiöt, tai osallistumalla niihin;
c) Suomen viranomaiset toimittavat kolmen kuukauden kuluessa liitty-
mispäivästä komission hyväksyttäväksikertomuksen siitä, mitkätoimenpiteet on toteutettu TEL-toiminnan erottamiseksi Suomenvakuutusyhtiöiden harjoittamasta tavanomaisesta vakuutustoimin-nasta, kolmannen henkivakuutusdirektiivin kaikkien vaatimusten
noudattamiseksi.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” Euroopan laskentayksikköä (ELY), joka on
määritelty Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta 21 päivänäjoulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen(
1) 10 artiklassa;
silloin kun tässä direktiivissä viitataan laskentayksikköön, kansalli-seen valuuttaan sovellettavan vaihtoarvon on kunkin vuoden 31
päivästä joulukuuta oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden
viimeisen päivän arvo, jolta on saatavissa ELY-vaihtoarvot kaikilleyhteisön valuutoille;
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksi
muutettavin varoin;
c) ”varojen sijainnilla” sellaisen, joko irtaimen tai kiinteän, omai-
suuden olemassaoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole
katsottava sisältävän vaatimusta, että irtain omaisuus olisi talletet-
tava tai että kiinteään omaisuuteen kohdistuisi rajoittavia toimia,kuten kiinnitysten rekisteröinti; saamisiin perustuvan omaisuudenon katsottava olevan siinä jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaanvaatia maksettavaksi;
d) ”riskisummalla” kuoleman sattuessa maksettavaa summaa, josta
vähennetään pääriskin vakuutusmaksuvastuuosuus.
II OSASTO
SELLAISIIN YRITYKSIIN SOVELLETTAVAT SÄÄNNÖKSET, JOILLA
ON KOTIPAIKKA YHTEISÖN ALUEELLA
A JAKSO
Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetun toiminnan aloittamiseen on oltava
ennalta myönnetty virallinen toimilupa.
Tällaista toimilupaa on haettava kotijäsenvaltion toimivaltaisilta virano-
maisilta:
a) yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa tämän jäsenvaltion alueelle,
ja
b) yrityksen, joka saatuaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun
toimiluvan laajentaa liiketoimintaansa kokonaiseen vakuutusluok-kaan tai muihin vakuutusluokkiin.
7 artikla
1. Toimilupa on voimassa koko yhteisössä. Sillä sallitaan yrityksen
harjoittaa liiketoimintaa yhteisössä joko sijoittautumisvapauden taipalvelujen tarjoamisen vapauden perusteella.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 6
(1) EYVL N:o L 356, 31.12.1977, s. 1▼B
▼M2
▼M2
2. Toimilupa myönnetään liitteessä määriteltyä vakuutusluokkaa
varten. Se kattaa koko luokan, jollei hakija halua kattaa kuin osankyseiseen luokkaan kuuluvista liitteessä olevassa A kohdassa luetel-
luista riskeistä.
Toimivaltaiset viranomaiset saavat rajoittaa yhtä luokkaa varten haetun
toimiluvan ainoastaan 9 artiklassa tarkoitetussa toimintasuunnitelmassamääriteltyihin liiketoimiin.
Kukin jäsenvaltio saa myöntää useampia luokkia koskevan toimiluvan
sikäli kuin kansallisessa lainsäädännössä sallitaan näiden luokkiensamanaikainen harjoittaminen.
8 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritykset, jotka
hakevat toimilupaa:
a) ovat yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
— Belgian kuningaskunnassa: ”société anonyme/naamloze
vennootschap”, ”société en commandite par actions/commandi-taire vennootschap op aandelen”, ”association d'assurancemutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging”, ”société coopéra-tive/coöperatieve vennootschap”,
— Tanskan kuningaskunnassa: ”aktieselskaber”, ”gensidige sels-
kaber”, ”pensionskasser omfattet af lov omforsikringsvirksomhed (tvaergående pensionskasser)”,
— Saksan liittotasavallassa: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit”, ”ÖffentlichrechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen”,
— Ranskan tasavallassa: ”société anonyme”, ”société d'assurance
mutuelle”, ”institution de prévoyance régie par le code de lasécurité sociale”, ”institution de prévoyance régie par le coderural” ja ”mutuelles régies par le code de la mutualité”,
— Irlannissa: ”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”, ”societies registered under the Industrial
and Provident Societies Acts, societies registered under theFriendly Societies Acts”,
— Italian tasavallassa: ”società per azioni”, ”società cooperativa”,
”mutua di assicurazione”,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa: ”société anonyme”, ”société
en commandite par actions”, ”association d'assurancesmutuelles”, ”société coopérative”,
— Alankomaiden kuningaskunnassa: ”naamloze vennootschap”,
”onderlinge waarborgmaatschappij”,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa: ”incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited”, ”societies regis-tered under the Industrial and Provident Societies Acts”,”societies registrered under the Friendly Societies Acts”, vakuu-tuksenantajat, jotka toimivat nimellä ”Lloyd's”,
— Helleenien tasavallassa: ” ανώνυµη εταιρία ”,
— Espanjan kuningaskunnassa: ”sociedad anónima”, ”sociedad
mutua”, ”sociedad cooperativa”,
— Portugalin tasavallassa: ”sociedade anónima”, ”mútua de
seguros”,
— Itävallan tasavallassa: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit”,
— Suomen tasavallassa: ”keskinäinen vakuutusyhtiö/ömsesidigt
försäkringsbolag”, ”vakuutusosakeyhtiö/försäkringsaktiebolag”,”vakuutusyhdistys/försäkringsförening”, ja
— Ruotsin kuningaskunnassa: ”försäkringsaktiebolag”, ”ömsesidiga
försäkringsbolag”, ”understödsföreningar”.
Vakuutusyritys voi myös olla yhtiömuodoltaan Eurooppayhtiö silloin,
kun sellainen on perustettu.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 7
▼A3
▼M2
▼M2
Lisäksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa perustaa julkisoikeudellisia
yrityksiä, sikäli kuin niiden toimielimien tavoitteena on harjoittaavakuutusliikettä vastaavilla edellytyksillä kuin yksityisoikeudelliset
yritykset
b) rajoittavat välittömästi liiketoimintansa tässä direktiivissä tarkoitet-
tuun vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan
liiketoimintaan lukuun ottamatta muita kaupallisia liiketoimia,
c) esittävät 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman,
d) omistavat 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston,
ja
e) ovat sellaisten henkilöiden tosiasiallisesti johtamia, jotka täyttävät
hyvää mainetta, ammattipätevyyttä tai -kokemusta koskevat edelly-
tykset.
Lisäksi, jos vakuutusyrityksen ja muun luonnollisen henkilön tai
oikeushenkilön välillä vallitsee läheinen sidos, toimivaltaiset virano-maiset voivat myöntää toimiluvan vain, jos nuo sidokset eivät estäniitä hoitamasta tehokkaasti valvontaan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on evättävä toimilupa myös, jos yhteen
tai useampaan yritykseen läheisesti sidoksissa olevaan luonnolliseenhenkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavan kolmannen maan lait,asetukset tai hallinnolliset määräykset taikka niiden täytäntöönpanoonliityvät vaikeudet estävät viranomaisia hoitamasta tehokkaasti valvon-
taan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava vakuutusalan yrityksiä
toimittamaan niille tiedot, jotka ne tarvitsevat valvoakseen, että tässäkohdassa tarkoitettuja edellytyksiä noudatetaan jatkuvasti.
1a. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritysten hallinnol-
linen keskustoimipaikka sijaitsee samassa jäsenvaltiossa kuin niidensääntömääräinen kotipaikka.
2. Yrityksen, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimintansa
muihin vakuutusluokkiin tai laajentaakseen toimiluvan koskemaan
ainoastaan osaa yhteen vakuutusluokkaan sisältyvistä riskeistä, onesitettävä 9 artiklan mukainen toimintasuunnitelma.
Lisäksi sen on esitettävä todisteet siitä, että sillä on 19 artiklassa
säädetty solvenssimarginaali ja 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu
vähimmäistakuurahasto.
3. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa antaa määräyksiä, joissa vaadi-
taan niiden vakuutuskirjaa, maksuperusteita sekä lomakkeita ja muita
painettuja asiakirjoja koskevien yleisten ja erityisten edellytysten,
maksujen ja niiden laskuperusteiden, joita käytetään maksujen javakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi, hyväksymistä ennalta taijärjestelmällistä tiedoksi antamista, joita yritys aikoo käyttää vakuutuk-senottajien kanssa asioidessaan.
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, kotijäsen-
valtio saa ainoastaan vakuutusmatemaattisia periaatteita koskevankansallisen lainsäädännön noudattamisen valvomiseksi vaatia maksujenja vakuutusteknisen vastuuvelan laskemisessa käytettävien teknistenperusteiden antamista ennalta tiedoksi ilman, että tämä on ennakkoedel-
lytys liiketoiminnan harjoittamiselle.
Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita pitämästä edelleen voimassa tai
laatimasta lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joissa edelly-tetään perustamisasiakirjan ja yhtiöjärjestyksen hyväksymistä ja muiden
tavanomaiseen valvontaan kuuluvien tarpeellisten asiakirjojen tiedoksi
antamista.
Komission on annettava neuvostolle kertomus tämän kohdan soveltami-
sesta viimeistään viiden vuoden kuluttua direktiivin(
1) soveltamisesta.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 8
(1) EYVL N:o L 360, 9.12.1992, s. 1.▼M3
▼M2
▼M2
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa säätää, että toimilupaha-
kemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoiden taloudellisettarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetun
toimintasuunnitelman on sisällettävä seuraavat tiedot tai perustelut:
a) niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa,
b) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet,
c) erät, joista koostuu vähimmäistakuurahasto,
d) hallinnon ja myyntiverkon arvioidut perustamiskustannukset ja
niiden kattamiseen tarkoitetut varat,sekä lisäksi kolmelta ensimmäi-seltä tilivuodelta, jona liiketoiminta harjoitetaan:
e) suunnitelma, jossa on yksityiskohtaiset arviot tuloista ja menoista
ensivakuutusliiketoimista ja tulevista jälleenvakuutuksista sekämenevistä jälleenvakuutuksista,
f) maksuvalmiusennuste,
g) arviot vastuusta ja solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista
varoista.
10 artikla
1. Vakuutusyrityksen, joka aikoo perustaa sivukonttorin toisen jäsen-
valtion alueelle, on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille
viranomaisille.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritys, joka aikoo
perustaa sivukonttorin toiseen jäsenvaltioon, esittää seuraavat tiedot
antaessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen:
a) jäsenvaltio, jonka alueelle se aikoo perustaa sivukonttorin,
b) toimintasuunnitelma, jossa esitetään erityisesti, millaista liiketoi-
mintaa aiotaan harjoittaa ja miten sivukonttorin hallinto on
järjestetty,
c) siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee, oleva osoite, josta
voidaan saada asiakirjoja ja johon niitä voidaan lähettää edellyttäen,
että tämä osoite on sama kuin se osoite, johon kaikki valtuutetulleasiamiehelle annettavat tiedot lähetetään, ja
d) sivukonttorin valtuutetun asiamiehen nimi, jolla on oltava riittävä
toimivalta tehdä yritystä koskevia sitoumuksia kolmansien henki-löiden kanssa ja edustaa sitä sen jäsenvaltion viranomaisissa jatuomioistuimissa, jossa sivukonttori sijaitsee. Kun on kyse Lloyd's
-nimisestä vakuutuksenantajien yhteenliittymästä, vakuutussitou-
muksista siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee,mahdollisesti aiheutuvassa oikeusriidassa vakuutettuja ei saakohdella huonommin, kuin jos kanne olisi nostettu tavanomaistayritystä vastaan. Valtuutetulla asiamiehellä on tämän vuoksi oltava
riittävä toimivalta siihen, että häntä vastaan voidaan nostaa kanne
ja että hän voi toimia asianomaisia Lloyd's -nimisen yhteenliittymänvakuutuksenantajia sitovasti.
3. Jollei kotivaltion toimivaltaisilla viranomaisilla ole kyseinen
suunnitelma huomioon ottaen aihetta epäillä hallintorakenteen sopi-
vuutta tai vakuutusyrityksen taloudellista tilaa taikka hallituksenjäsenten, johtajien tai valtuutetun asiamiehen hyvämaineisuutta jaammattipätevyyttä tai -kokemusta, niiden on kolmen kuukaudenkuluessa siitä, kun 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on saatu, välitettävä
kaikki nämä tiedot sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa
sivukonttori sijaitsee, sekä ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on myös todistettava, että
vakuutusyrityksellä on 19 ja 20 artiklan mukaisesti laskettu vähimmäis-
solvenssimarginaali.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kieltäytyessä antamasta
2 kohdassa tarkoitettuja tietoja sen jäsenvaltion toimivaltaisille virano-1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 9
▼M2
maisille, jossa sivukonttori sijaitsee, niiden on esitettävä kyseiselle
yritykselle kieltäytymisensä syyt kolmen kuukauden kuluessa kaikkienkyseisten tietojen vastaanottamisesta. Tämä kieltäytyminen tai vastaa-
matta jättäminen voidaan saattaa kotivaltion tuomioistuimen
käsiteltäväksi.
4. Ennen kuin vakuutusyrityksen sivukonttori aloittaa toimintansa,
sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa sivukonttorisijaitsee, on kahden kuukauden kuluessa siitä, kun 3 kohdassa tarkoi-tetut tiedot on saatu, ilmoitettava tarvittaessa kotijäsenvaltion
toimivaltaiselle viranomaiselle edellytykset, joita yleisen edun vuoksi
on noudatettava harjoitettaessa liiketoimintaa siinä jäsenvaltiossa, jossasivukonttori sijaitsee.
5. Sivukonttori voidaan perustaa ja se voi aloittaa toimintansa, kun
sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa sivukonttorisijaitsee, on saatu ilmoitus tai jos tällaista ilmoitusta ei ole saatu, kun4 kohdassa säädetty määräaika on päättynyt.
6. Edellä olevan 2 kohdan b, c tai d alakohdan mukaisesti annettujen
tietojen muuttuessa vakuutusyrityksen on ilmoitettava tästä muutok-
sesta kotijäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee,toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuukautta ennen muutoksentoteuttamista, jotta kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ja senjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee,voivat täyttää 3 ja 4 kohdan mukaiset tehtävänsä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että epäävä päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Samoin on säädettävä, että myös niissä tapauksissa, joissa toimival-
taiset viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudessakuukaudessa sen vastaanottamisesta, on oikeus saattaa asia tuomiois-tuimen käsiteltäväksi.
13 artikla
1. Yritys ei voi saada samanaikaisesti toimilupaa sekä tämän direk-
tiivin että direktiivin 73/239/ETY mukaisesti, tämän kuitenkaan
rajoittamatta 3 ja 7 kohdan soveltamista.
2. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin määrätä, että:
— yritykset, jotka ovat saaneet toimiluvan tämän direktiivin nojalla
voivat myös saada toimiluvan direktiivin 73/239/ETY 6 artiklanmukaisesti kyseisen direktiivin liitteessä olevissa luokissa 1 ja 2
tarkoitettujen riskien kattamiseen,
— yritykset, jotka ovat saaneet toimiluvan direktiivin 73/239/ETY 6
artiklan mukaisesti, voivat myös saada toimiluvan ainoastaan
tämän saman direktiivin liitteessä olevissa luokissa 1 ja 2 tarkoitet-tujen riskien kattamiseen tämän direktiivin nojalla.
3. Jollei 6 kohdasta muuta johdu, 2 kohdassa tarkoitetut yritykset ja
ne yritykset, jotka tätä direktiiviä tiedoksi annettaessa harjoittavatsamanaikaisesti sekä tässä direktiivissä että direktiivissä 73/239/ETYtarkoitettua liiketoimintaa, voivat jatkaa sitä edelleenkin edellyttäen,
että kumpaakin liiketoimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukai-
sesti.
4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että 2 kohdassa tarkoitettujen yritysten
on noudatettava koko liiketoiminnassaan tilinpäätössääntöjä, jotkakoskevat tämän direktiivin mukaisesti toimiluvan saaneita yrityksiä.Kunnes myöhempi yhteensovittaminen toteutetaan, jäsenvaltiot voivatmyös säätää, että yrityksen purkamista koskevien säännösten osalta 21979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 10
▼B
▼M2
▼M2
kohdassa tarkoitettujen yritysten harjoittamaa, direktiivin 73/239/ETY
liitteessä luokissa 1 ja 2 lueteltuihin riskeihin liittyvää liiketoimintaakoskevat, henkivakuutusliikkeen harjoittamiseen sovellettavat
säännökset.
5. Kun yrityksellä, joka harjoittaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä
tarkoitettua liiketoimintaa, on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisiayhteyksiä tässä direktiivissä tarkoitettua liiketoimintaa harjoittavanyrityksen kanssa, niiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joidenalueella näillä yrityksillä on kotipaikka, on huolehdittava, että kyseisten
yritysten väliset sopimukset tai muut menojen ja tulojen jaotteluun
mahdollisesti vaikuttavat järjestelyt eivät vääristä kyseisten yritystenkirjanpitoa.
6. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että yritykset, joilla on kotipaikka
niiden alueella, lopettavat sen määräämässä ajassa niiden toimintojensamanaikaisen harjoittamisen, joita ne harjoittavat tätä direktiiviä
tiedoksiannettaessa.
7. Tämän artiklan määräyksiä tarkistetaan komission neuvostolle
jättämän kertomuksen perusteella, purkamista koskevien säännöstenmyöhemmän yhteensovittamisen perusteella ja joka tapauksessaviimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999 mennessä.
14 artikla
1. Edellä 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu erillinen johto on järjes-
tettävä siten, että tässä direktiivissä tarkoitettu toiminta pidetäänerillään ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)tarkoitetusta toiminnasta, jotta:
— ei vahingoitettaisi yhtäältä henkivakuutuksenottajien eikä toisaalta
vahinkovakuutuksenottajien etuja ja varsinkin, jotta henkivakuu-tuksen tuotot hyödyttäisivät henkivakuutuksenottajia ikään kuinyritys harjoittaisi vain henkivakuutusliikettä,
— kumpikaan toiminta eli tämän direktiivin mukainen toiminta ja
ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin mukainen toiminta (vahin-kovakuutus) ei vastaisi toisen toiminnan taloudellisista
vähimmäisvelvoitteista, varsinkaan solvenssimarginaalista.
Jos kuitenkin taloudelliset vähimmäisvelvoitteet täyttyvät ensimmäisen
alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyin edellytyksin ja toimival-tainen viranomainen on siitä tietoinen, yritys voi käyttää jompaankumpaan toimintaan niitä taseessa esitettyjä solvenssimarginaalintaseita, jotka ovat vielä käytettävissä.
Valvontaviranomaisten on tarkastamalla kummankin toiminnan tulokset
varmistettava, että tämän kohdan säännöksiä noudatetaan.
2. a) Kirjanpitoa on hoidettava siten, että se osoittaa kummankin
toiminnan, henki- ja vahinkovakuutusliikkeen, tuloksen lähteet.Tämän vuoksi kaikki tuotot (varsinkin vakuutusmaksut, jälleen-vakuuttajien suoritukset ja sijoitustulot) ja kulut (varsinkin
vakuutussuoritukset, vakuutusteknisen vastuuvelan lisäykset,
jälleenvakuutusmaksut, vakuutustoiminnan, liikekulut) onesitettävä erikseen alkuperän mukaan. Kumpaankin toimintaanliittyvien yhteisten erien vienti on suoritettava toimivaltaisenvalvontaviranomaisen hyväksymien jakoperusteiden mukaisesti.
b) Kirjanpidon perusteella on laadittava selvitys, jossa selvästi osoi-
tetaan erät, jotka muodostavat kunkin solvenssimarginaalin tämändirektiivin 18 artiklan ja ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin(vahinkovakuutus) 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
3. Jos jommankumman toiminnan solvenssimarginaali on
riittämätön, valvontaviranomaisten on sovellettava tähän toimintaan
asianomaisessa direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä riippumatta siitä,mikä on toisen toiminnan tulos. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensim-mäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa on säädetään, näihintoimenpiteisiin saattaa sisältyä luvan antaminen siirtoon toimintojenvälillä.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 11
▼B
▼B
B JAKSO
Toiminnan harjoittamisen edellytykset
15 artikla
1. Vakuutusyrityksen talouden valvonta, mukaan lukien sellaisen
liiketoiminnan valvonta, jota yritys harjoittaa joko sivukonttoreidenvälityksellä tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, kuuluu
yksinomaan kotijäsenvaltion toimivaltaan. Jos sitoumusjäsenvaltion
toimivaltaisilla viranomaisilla on perusteet katsoa, että vakuutusyri-tyksen liiketoiminta saattaa vaikuttaa sen vakavaraisuuteen, niiden onilmoitettava asiasta kyseisen yrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisilleviranomaisille. Kotijäsenvaltion viranomaisten on todennettava, noudat-taako yritys tässä direktiivissä määriteltyjä toiminnan vakauden
periaatteita.
2. Talouden valvontaan kuuluu erityisesti vakuutusyrityksen koko
liiketoiminnan vakavaraisuuden, vakuutustekninen vastuuvelka mukaanlukien, laskennalliset varaukset ja sitä kattavien varojen tarkastaminen
kotijäsenvaltiossa annettujen määräysten tai noudatettujen menettelyjen
mukaisesti yhteisön tasolla annettujen säännösten nojalla.
3. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että
jokaisella vakuutusyrityksellä on asianmukainen hallinto- ja kirjanpi-
tojärjestelmä sekä asianmukainen sisäinen tarkastusmenettely.
16 artikla
Jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee, on säädettävä, että kun
toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saanut vakuutusyritys harjoittaa liike-
toimintaansa sivukonttorin välityksellä, kotijäsenvaltion toimivaltaisetviranomaiset voivat ilmoitettuaan siitä ennalta sen jäsenvaltion toimi-valtaisille viranomaisille, jossa sivukonttori sijaitsee, tarkastaa itse taitähän tarkoitukseen valtuuttamiensa henkilöiden välityksellä paikallayrityksen talouden valvonnalle tarpeellisia tietoja. Sen jäsenvaltion
viranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee, voivat osallistua tähän tarkas-
tamiseen.
17 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että jokainen vakuutusyritys
muodostaa koko liiketoimintansa osalta riittävänvakuutusteknisenvastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu.
Tämän vakuutusteknisen vastuuvelan määrä määräytyy seuraavien peri-
aatteiden mukaisesti:
A. i) Henkivakuutuksen vakuutustekninen vastuuvelka lasketaan
riittävän turvaavan prospektiivisen vakuutusmatemaattisenmenetelmän avulla ottaen huomioon kaikki myöhemmät
velvoitteet kussakin voimassa olevassa vakuutussopimuksessa
vahvistettujen ehtojen mukaisesti ja erityisesti:
— kaikki taatut suoritukset, mukaan lukien taatut takaisinos-
toarvot,
— lisäedut, joihin vakuutuksenottajilla on jo oikeus joko
yhdessä tai kukin osaltaan erikseen näiden saavutettujen,ilmoitettujen, ositettujen lisäetujen laadusta huolimatta,
— kaikki vaihtoehdot, joihin vakuutuksenottajalla on oikeus
vakuutussopimuksen ehtojen mukaan,
— yrityksen kulut, mukaan lukien palkkiot;
ottaen huomioon myös myöhemmät vakuutusmaksut,
ii) retrospektiivistä menetelmää voidaan käyttää, jos voidaan
osoittaa, että tämän menetelmän tuloksena saatu vakuutuste-kninen vastuuvelka ei ole pienempi kuin riittävän varovaistaprospektiivistä menetelmää käyttäen saatu määrä, tai jos pros-pektiivistä menetelmää ei voida käyttää kyseiseen sopimuslajiin,1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 12
▼M2
▼M2
iii) varovainen laskentamenetelmä ei tarkoita todennäköisimmiksi
katsottuihin oletuksiin perustuvaa menetelmää, mutta sen onvarattava kohtuullinen marginaali erilaisten tekijöiden epäedul-
listen poikkeamien osalta,
iv) vakuutusteknisen vastuuvelan laskentamenetelmän on oltava
varovainen myös vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavien
varojen arvostamismenetelmän osalta,
v) vakuutustekninen vastuuvelka on laskettava kunkin vakuutusso-
pimuksen osalle erikseen. Kohtuullisten arvioiden tai yleistystenkäyttöon kuitenkin sallittu, kun voidaan olettaa, että ne antavatsuunnilleen saman tuloksen kuin erilliset laskelmat. Erillisenlaskennan periaate ei estä muodostamasta ylimääräistä vastuu-velkaa niiden yleisten riskien osalta, joita ei katsota erillisiksi,
ja
vi) kun vakuutussopimuksen takaisinostoarvo on taattu, tämän sopi-
muksen vakuutusmaksuvastuuosuuden on oltava aina vähintään
yhtä suuri kuin samana ajankohtana taattu takaisinostoarvo.
B. Käytettävä korkokanta on valittava varovasti. Se on vahvistettava
kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamien määräysten
mukaisesti seuraavia periaatteita soveltaen:
a) Kaikkien sopimusten osalta yrityksen kotijäsenvaltion toimival-
taisen viranomaisen on vahvistettava yksi tai useampiaenimmäiskorkoja erityisesti seuraavien sääntöjen mukaisesti:
i) kun sopimuksiin sisältyy korkotakuu, yrityksen kotijäsenval-
tion toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava yksi
enimmäiskorko. Tämä korko voi olla eri korko kuin sopimuk-
sessa merkitty riippuen käytetystä valuutasta edellyttäen, ettäse on enintään 60 prosenttia sen valtion liikkeeseen laske-mien joukkovelkakirjojen korosta, jonka valuutassa sopimuson merkitty. Jos on kyse ecu-määräisestä sopimuksesta tämä
raja vahvistetaan Euroopan yhteisön laitosten liikkeeseen
laskemien ecu-määräisten lainojen mukaisesti.
Jos jäsenvaltio edellisen kohdan toisen virkkeen soveltami-
seksi päättää vahvistaa enimmäiskoron niiden sopimusten
osalta, jotka on merkitty toisen jäsenvaltion valuutassa,tämän on ensin neuvoteltava sen jäsenvaltion toimivaltaisenviranomaisen kanssa, jonka valuutassa sopimus on merkitty,
ii) kun yrityksen varoja ei ole kuitenkaan arvostettu hankintahin-
taansa, jäsenvaltio voi säätää, että voidaan laskea yksi taiuseampi enimmäiskorko ottaen huomioon kyseisenä ajankoh-
tana salkussa olevien asianomaisten varojen tuotto, josta on
vähennetty turvaavuuden edellyttämä marginaali ja, erityisestijatkuvamaksuisten sopimusten osalta, ottaen lisäksi huomioontulevien varojen ennakoitu tuotto. Kotijäsenvaltion toimival-taisen viranomaisen on vahvistettava turvaavuudenedellyttämä vähennys ja tulevien varojen arvioituun tuottoon
sovellettava enimmäiskorko tai sovellettavat enimmäiskorko-
kannat,
b) enimmäiskoron vahvistaminen ei tarkoita, että yrityksen on
käytettävä niin korkeaa korkoa,
c) kotijäsenvaltio voi päättää, ettei a alakohtaa sovelleta seuraaviin
sopimusluokkiin:
— sijoitussidonnaiset sopimukset,
— enintään kahdeksaksi vuodeksi tehdyt kertamaksuiset sopi-
mukset,
— sopimukset, joihin ei liity oikeutta lisäetuihin, ja eläkesopi-
mukset, joilla ei ole takaisinostoarvoa.
Valittaessa turvaavaa korkokantaa ensimmäisen alakohdan
kahdessa viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissavoidaan ottaa huomioon sopimukseen merkitty valuutta jayrityksen hallussa olevat vastaavat varat, sekä kun yrityksenvarat on arvostettu käypään arvoonsa, tulevien varojen arvioitutuotto.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 13
▼M2
Käytetty korko ei saa missään tapauksessa ylittää varojen
tuottoa, joka on laskettu kotijäsenvaltion tilinpäätöstä koskevienmääräysten mukaisesti ja josta on tehty kohtuullinen vähennys,
d) jäsenvaltion on vaadittava, että yritys tekee tilinpäätöksessään
varauksen vakuutuksenottajien osalta tehtyjen korkositoumusten
kattamiseksi, kun yrityksen varojen nykyinen tai arvioitu tuotto
ei riitä kattamaan näitä sitoumuksia, ja
e) edellä a alakohdan soveltamiseksi vahvistetut enimmäiskorot on
ilmoitettava komissiolle ja niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille
viranomaisille, jotka sitä pyytävät.
C. Tilastolliset arviointiperusteet ja kuluja vastaavat perusteet on valit-
tava varovaisesti ottaen huomioon sitoumusjäsenvaltio,
vakuutusmuoto ja ennakoidut hallintokulut ja palkkiot.
D. Niiden vakuutussopimusten osalta, joihin liittyy oikeus lisäetuihin,
voidaan vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmässä jokovälittömästi tai välillisesti ottaa huomioon kaikki myöhempienlisäetujen lajit yhtenäisellä tavalla muiden myöhempää kehitystäkoskevien oletusten ja nykyisten lisäetujen laskentamenetelmänkanssa.
E. Myöhempiä kuluja koskeva vastuu voi olla välillinen, esimerkiksi
siten, että tulevista vakuutusmaksuista vähennetään kuormituso-
suudet. Välillinen tai välitön nimenomainen kokonaisvarautuminen
ei kuitenkaan saa olla kyseisten tulevien kulujen varovaista arviotapienempi.
F. Vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmä ei saa vaihtua
vuosittain menetelmän tai laskentaperusteiden satunnaistenmuutosten vuoksi ja sen on oltava sellainen, että lisäetuja saadaankohtuullisesti kunkin vakuutussopimuksen voimassaolon ajan.
2. Vakuutusyrityksen on pidettävä yleisön saatavilla perusteet ja
menetelmät, joita käytetään vakuutusteknisen vastuuvelan arvioimi-
seksi, mukaan lukien lisäeduista aiheutuva vastuu.
3. Kotijäsenvaltion on vaadittava kultakin vakuutusyritykseltä, että
sen koko vakuutusliikettä koskeva vakuutustekninen vastuuvelka kate-taan toisiaan vastaavilla varoilla direktiivin 92/96/ETY 24 artiklan
mukaisesti. Kun on kyse Euroopan yhteisössä harjoitettavista liiketoi-
mista, näiden varojen on sijaittava yhteisössä. Jäsenvaltiot eivät saavaatia, että vakuutusyritykset sijoittavat varansa tiettyyn jäsenvaltioon.Kotijäsenvaltio voi kuitenkin myöntää lievennyksiä varojen sijaintiakoskeviin sääntöihin.
4. Jos kotijäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan katta-
miseen voidaan käyttää saatavia jälleenvakuutuksenantajilta, sen onvahvistettava sallittu prosenttiosuus. Tässä tapauksessa se ei saamäärätä näiden saatavien sijaintipaikkaa.
18 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta vakuutusyritykseltä, jonka
kotipaikka on sen alueella, käytettävissä oleva solvenssimarginaali,joka on jatkuvasti riittävä tämän koko liiketoiminnan kannalta ja joka
on vähintään tämän direktiivin vaatimusten mukainen.
2. Käytettävissä olevan solvenssimarginaalin muodostavat vakuutu-
syrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevatvastuut sekä aineettomat erät, mukaan lukien seuraavat erät:
a) maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yrityksen osalta
takuupääoma lisättynä osakastileillä, jotka täyttävät kaikki seuraavatvaatimukset:
i) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
näiltä tileiltä voidaan suorittaa maksuja jäsenille ainoastaan, josse ei aiheuta käytettävissä olevan solvenssimarginaalin pienene-mistä alle vaaditun tason, tai, yrityksen tultua puretuksi, joskaikki yrityksen muut velat on maksettu;1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 14
▼M4
▼M4
ii) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
kaikista i alakohdassa mainituista maksuista, jotka suoritetaanmuutoin kuin yksittäisen osakkuuden päättymisen vuoksi, on
ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuukautta
aiemmin ja että nämä voivat tämän määräajan kuluessa kieltäämaksun;
iii) perustamiskirjan ja yhtiöjärjestyksen asiaa koskevia määräyksiä
voidaan muuttaa vasta, kun toimivaltaiset viranomaiset ovat
ilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta, jollei i ja ii alakoh-
dassa esitetyistä vaatimuksista muuta johdu;
b) rahastot ja varaukset (sidotut ja vapaat), jotka eivät vastaa vakuutus-
liikkeestä johtuvia velvoitteita;
c) siirtyvä voitto tai tappio sen jälkeen kun siitä on vähennetty makset-
tavat osingot;
d) taseessa olevat kansallisessa lainsäädännössä voitonjakoa varten
sallitut varaukset, jos niitä voidaan käyttää kattamaan mahdollisiatappioita ja jos niitä ei ole varattu lisäetujen antamiseen vakuutukse-nottajille;
Käytettävissä olevasta solvenssimarginaalista vähennetään vakuutusyri-
tyksen omistuksessa suoraan olevien omien osakkeiden määrä.
3. Käytettävissä oleva solvenssimarginaali voi muodostua myös
seuraavista eristä:
a) kumulatiivinen etuoikeutettu osakepääoma ja etuoikeusasemaltaan
huonommassa asemassa olevat lainat voivat muodostaa enintään 50prosenttia käytettävissä olevasta solvenssimarginaalista tai vaadi-tusta solvenssimarginaalista, sen mukaan kumpi on alhaisempi;tästä määrästä enintään 25 prosenttia saa olla määräaikaisia etuoi-
keusasemaltaan huonommassa asemassa olevia lainoja tai
määräaikaista kumulatiivista etuoikeutettua osakepääomaa, jos senvaralta, että vakuutusyritys joutuu konkurssiin tai purkautuu, ontehty sitovat sopimukset, joiden perusteella etuoikeusasemaltaanhuonommassa asemassa olevilla lainoilla tai etuoikeutetulla osake-
pääomalla on kaikkien muiden velkojien saatavia huonompi
etuoikeus, eikä niitä makseta takaisin ennen kuin kaikki muutkyseisenä ajankohtana olemassa olevat velat on maksettu.
Etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan lainan on
täytettävä myös seuraavat edellytykset:
i) ainoastaan täysimääräisesti maksetut varat voidaan ottaa
huomioon;
ii) määräaikaisten lainojen alkuperäisen erääntymisajan on oltava
vähintään viisi vuotta. Vakuutusyrityksen on viimeistään vuottaennen erääntymisaikaa esitettävä toimivaltaisten viranomaisten
hyväksyttäväksi suunnitelma siitä, miten käytettävissä oleva
solvenssimarginaali aiotaan pitää vaaditulla tasolla tai saattaasille tasolle erääntymispäivänä, jollei lainan osuutta käytettä-vissä olevasta solvenssimarginaalista vähennetä asteittainvähintään viiden erääntymispäivää edeltävän vuoden kuluessa.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa luvan näiden lainojen
takaisinmaksuun ennakkoon edellyttäen, että liikkeeseen laskevavakuutusyritys pyytää sitä ja ettei käytettävissä oleva solvenssi-marginaali laske vaadittua tasoa alemmaksi;
iii) lainat, joiden erääntymisaikaa ei ole määrätty, on maksettava
takaisin ainoastaan noudattaen viiden vuoden irtisanomisaikaa,
paitsi jos niitä ei enää pidetä käytettävissä olevan solvenssimar-
ginaalin osana tai aikaistettu takaisinmaksu edellyttäätoimivaltaisten viranomaisten ennalta antamaa suostumusta.Jälkimmäisessä tapauksessa vakuutusyrityksen on ilmoitettavaasiasta toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuusi kuukautta
ennen aiottua takaisinmaksupäivää sekä esitettävä käytettävissä
oleva solvenssimarginaali ja vaadittu solvenssimarginaali ennenkyseistä takaisinmaksua ja sen jälkeen. Toimivaltaiset virano-maiset saavat antaa luvan takaisinmaksuun ainoastaan, josvakuutusyrityksen käytettävissä oleva solvenssimarginaali eilaske vaadittua tasoa alemmaksi;1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 15
▼M4
iv) lainasopimus ei saa sisältää määräystä, jonka mukaan velka on
tietyissä muissa olosuhteissa kuin vakuutusyritystä purettaessamaksettava takaisin ennen sovittua erääntymispäivää;
v) lainasopimusta voidaan muuttaa ainoastaan, kun toimivaltaiset
viranomaiset ovat ilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta;
b) arvopaperit, joiden kestoa ei ole määritetty, ja muut rahoitusvälineet,
mukaan lukien muut kuin a alakohdassa mainitut kumulatiiviset
etuoikeutetut osakkeet, voivat yhdessä a alakohdassa mainittujen,etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevien lainojenkanssa muodostaa enintään 50 prosenttia käytettävissä olevastasolvenssimarginaalista tai vaaditusta solvenssimarginaalista, senmukaan kumpi on alhaisempi, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
i) niitä ei voida maksaa takaisin haltijan aloitteesta eikä ilman
toimivaltaisten viranomaisten ennalta antamaa suostumusta;
ii) liikkeeseen laskemista koskevan sopimuksen on annettava
vakuutusyritykselle mahdollisuus lykätä lainan koron maksa-
mista;
iii) lainanantajan saatavilla vakuutusyritykseltä on oltava kaikkia
muita etuoikeudettomien saatavien haltijoita huonompi etuoi-
keus;
iv) arvopapereiden liikkeeseen laskemista koskevissa asiakirjoissa
on määrättävä, että velkaa ja maksamattomia korkoja voidaankäyttää tappioiden kattamiseen siten, että turvataan vakuutusyri-
tyksen liiketoiminnan jatkuminen;
v) ainoastaan täysimääräisesti maksetut määrät voidaan ottaa
huomioon.
4. Jos yritys on tehnyt perustellun hakemuksen kotijäsenvaltion
toimivaltaiselle viranomaiselle ja toimivaltainen viranomainen on suos-tunut siihen, käytettävissä olevan solvenssimarginaalin voivat
muodostaa myös seuraavat erät:
a) 31 päivään joulukuuta 2009 saakka määrä, joka vastaa 50:tä
prosenttia yrityksen tulevista voitoista, kuitenkin enintään 25
prosenttia käytettävissä olevasta solvenssimarginaalista tai vaadi-tusta solvenssimarginaalista, sen mukaan kumpi on alhaisempi.Tulevien voittojen määrä saadaan kertomalla arvioitu vuotuinenvoitto vakuutussopimusten jäljellä olevaa keskimääräistä kauttaedustavalla kertoimella. Käytettävä kerroin voi olla enintään 6.
Arvioitu vuotuinen voitto ei saa ylittää 1 artiklan 1 alakohdassa
luetellusta toiminnasta viiden viimeisen tilikauden aikana saatujenvoittojen aritmeettista keskiarvoa.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä tällaisen määrän sisäl-
lyttämisen käytettävissä olevaan solvenssimarginaaliin ainoastaan,
i) jos toimivaltaisille viranomaisille toimitetaan vakuutusmatemaa-
tikon laatima kertomus, jossa osoitetaan näiden tulevien
voittojen syntymisen todennäköisyys; ja
ii) siltä osin kuin tätä osaa jäljempänä c alakohdassa tarkoitetuista
omaisuuden arvostuseroista muodostuvista tulevista voitoista ei
jo ole otettu huomioon;
b) jos zillmerointia ei suoriteta tai jos zillmerointi on pienempi kuin
vakuutusmaksuihin sisältyvä hankintamenon kuormituslisä, erotuszillmeroimattoman tai osittain zillmeroidun vakuutusmaksuvastuunja sen vakuutusmaksuvastuun välillä, joka on zillmeroitu vakuutus-
maksuun sisältyvää hankintamenojen kuormituslisää vastaavan
prosentin mukaisesti. Tämä määrä ei kuitenkaan saa olla enempääkuin 3,5 prosenttia kaikkien niiden vakuutussopimusten, joissa zill-merointi on mahdollista, vakuutussummien javakuutusmaksuvastuun erotuksesta. Erotuksesta vähennetään akti-voitujen hankintamenojen poistamatta oleva osuus;
c) omaisuuden arvostuserot, jos nämä eivät ole luonteeltaan poikkeuk-
sellisia;
d) puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta, kun
siitä on maksettu 25 prosenttia, kuitenkin enintään 50 prosenttiakäytettävissä olevasta solvenssimarginaalista tai vaaditusta solvens-simarginaalista, sen mukaan kumpi on alhaisempi.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 16
▼M4
5. Muutokset 2, 3 ja 4 kohtaan sellaisen kehityksen huomioon otta-
miseksi, joka oikeuttaa käytettävissä olevaan solvenssimarginaaliinsisältyvien erien tekniseen tarkistukseen, tehdään direktiivin 91/675/
ETY(*) 2 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
19 artikla
1. Jollei 20 artiklasta muuta johdu, vaadittu solvenssimarginaali on
määritettävä harjoitettujen vakuutusluokkien mukaisesti jäljempänä2—7 kohdassa esitetyllä tavalla.
2. Edellä 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen
vakuutusten, lukuun ottamatta sijoitusrahastoihin liittyvää vakuutusta,
sekä 1 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun toiminnan osalta vaaditunsolvenssimarginaalin on oltava samansuuruinen kuin kahden seuraavantuloksen summa:
a) ensimmäinen tulos:
4 prosentin osuus laskennallisesta vakuutusmaksuvastuusta, joka
liittyy menevän jälleenvakuutuksen sisältävään tulevaan jälleenva-kuutukseen ja ensivakuutusliikkeeseen, kerrotaan menevälläjälleenvakuutuksella vähennetyn laskennallisen henkivakuutuksenvakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän ja laskennallisen bruttova-kuutusmaksuvastuun kokonaismäärän suhteella viime tilikautena.
Tämä suhde ei kuitenkaan koskaan saa olla vähemmän kuin 85
prosenttia;
b) toinen tulos:
niiden vakuutusten osalta, joihin liittyvä riskisumma ei ole negatii-
vinen luku, 0,3 prosentin osuus tästä henkivakuutusyrityksenvastuulleen ottamasta riskisummasta kerrotaan yrityksen vastuullaanpitämän, menevällä jälleenvakuutuksella ja edelleenvakuutuksellavähennetyn riskisumman kokonaismäärän sekä menevän jälleenva-
kuutuksen ja edelleenvakuutuksen sisältävän riskisumman
kokonaismäärän suhteella viime tilikautena. Tämä suhde ei koskaansaa olla vähemmän kuin 50 prosenttia.
Enintään kolmen vuoden kuolemanvaravakuutuksessa osuuden on
oltava 0,1 prosenttia. Sellaisessa vakuutuksessa, jonka vakuutusaika
on pidempi kuin kolme vuotta mutta enintään viisi vuotta, osuudenon oltava 0,15 prosenttia.
3. Vaadittu solvenssimarginaali vastaa 1 artiklan 1 alakohdan c
alakohdassa tarkoitetun lisävakuutuksen osalta direktiivin 73/239/ETY
16 a artiklan mukaisesti vakuutusyrityksiltä vaadittua solvenssimargi-
naalia, lukuun ottamatta kyseisen direktiivin 17 artiklan säännöksiä.
4. Edellä 1 artiklan 1 alakohdan d alakohdassa tarkoitetussa
pysyvässä sairausvakuutuksessa, jota ei voida irtisanoa, vaadittusolvenssimarginaali vastaa:
a) 4 prosentin osuutta laskennallisesta vakuutusmaksuvastuusta, joka
on laskettu tämän artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti; sekä
b) vakuutusyrityksiltä direktiivin 73/239/ETY 16 a artiklan mukaisesti
vaadittua solvenssimarginaalia, lukuun ottamatta kyseisen direktiivin
17 artiklan säännöksiä. Mainitun direktiivin 16 a artiklan 6 kohdan b
alakohdassa oleva ehto eliniän pitenemisen varalta muodostettavastavarauksesta voidaan kuitenkin korvata vaatimuksella, jonka mukaantoimintaa on harjoitettava ryhmänä.
5. Edellä 1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa tarkoitetuissa
kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevissa sopimuksissa vaadittu
solvenssimarginaali on 4 prosenttia laskennallisesta vakuutusmaksuvas-tuusta, joka on laskettu tämän artiklan 2 kohdan a alakohdanmukaisesti.
6. Tontiineissa, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakoh-
dassa, vaadittu solvenssimarginaali on 1 prosentti yhdistyksen varoista.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 17
(*) EYVL L 374, 31.12.1991, s. 32.
▼M4
7. Sijoitusrahastoihin liittyvissä, 1 artiklan 1 alakohdan a ja b
alakohdassa tarkoitetuissa vakuutuksissa ja 1 artiklan 2 alakohdan c, dja e alakohdassa tarkoitetussa toiminnassa, vaadittu solvenssimarginaali
on yhtä suuri kuin seuraavien erien summa:
a) 4 prosentin osuus tämän artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti
lasketusta vakuutusteknisestä vastuuvelasta, kun vakuutusyritysvastaa sijoitusriskistä;
b) 1 prosentin osuus tämän artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti
lasketusta vakuutusteknisestä vastuuvelasta, kun yritys ei vastaa
sijoitusriskistä, mutta varoja hallintokustannusten kattamiseksi onvarattu enemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi;
c) 25 prosenttia edeltävän tilikauden näistä sopimuksista johtuvista
nettohallintokuluista vastaava määrä, kun yritys ei vastaa sijoitus-
riskistä eikä varoja hallintokustannusten kattamiseksi ole varattu
enemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi;
d) 0,3 prosentin osuus riskisummasta laskettuna tämän artiklan 2
kohdan b alakohdan mukaisesti, kun vakuutusyritys kattaa kuolemanriskin.
20 artikla
1. Yksi kolmasosa 19 artiklassa määritellystä vaaditusta solvenssi-
marginaalista muodostaa takuurahaston. Rahasto on muodostettava 18
artiklan 2 ja 3 kohdassa sekä kotijäsenvaltion toimivaltaisen virano-
maisen suostumuksella 4 kohdan c alakohdassa luetelluista eristä.
2. Takuurahasto ei saa olla alle 3 miljoonaa euroa.Jäsenvaltio saa määrätä takuurahaston vähimmäismäärän alennettavaksi
yhdellä neljäsosalla, jos kyseessä on keskinäinen yhtiötai yhdistystaikka tontiiniyhdistys.
20 a artikla
1. Tämän direktiivin 20 artiklan 2 kohdassa vahvistettu euro-
määräinen määrä tarkistetaan vuosittain, ensimmäisen kerran 20päivänä syyskuuta 2003, jotta voidaan ottaa huomioon muutokset Euro-statin julkaisemassa kaikki jäsenvaltiot kattavassa Euroopankuluttajahintaindeksissä.
Tätä määrää tarkistetaan ilman eri toimenpiteitä siten, että euro-
määräistä perusarvoa korotetaan mainitussa indeksissä tämän
direktiivin voimaantulon ja tarkistuspäivän välisenä aikana tapahtuneenprosentuaalisen muutoksen verran ja arvo pyöristetään ylöspäin täyteen100000 euroon.
Jos prosentuaalinen muutos viimeisimmän tarkistuksen jälkeen on alle
5 prosenttia, tarkistusta ei suoriteta.
2. Komissio ilmoittaa vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvos-
tolle tarkistuksesta ja 1 kohdassa tarkoitetun tarkistetun määrän.
21 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 17 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa
kattavat varat.
2. Ellei 17 artiklan 3 kohdasta, 24 artiklan 1, 2, 3 ja 5 alakohdasta ja
26 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltioteivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden vakuutusyritysten oikeuttavapaasti hallita irtainta ja kiinteää omaisuuttaan.
3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltioilla on
oikeus kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina toteuttaatoimenpiteitä vakuutettujen etujen turvaamiseksi.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 18
▼M2
▼B
22 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia yrityksiä jälleenvakuuttamaan osaa 1
artiklassa tarkoitetusta vakuutusliikkeestään kansallisessalainsäädännössä nimetylle yhteisölle tai nimetyille yhteisöille.
2. Italian tasavallan on toteutettava kaikki toimenpiteet sen varmista-
miseksi, että vaatimus siitä, että sen alueelle sijoittuneet yrityksetjälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään ”Istituto Nazionale diAssicurazioni” -nimisessä laitoksessa, kumotaan viimeistään 20päivänä marraskuuta 1994.
23 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki yritykset, joilla on koti-
paikka sen alueella, laativat sen koko toiminnan, taloudellisen aseman
ja vakavaraisuuden kattavan tilinpäätöksen.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritykset, joiden koti-
paikka on niiden alueella, toimittavat määräajoin asiakirjat, jotka ovattarpeellisia valvontaa varten samoin kuin tilastolliset asiakirjat. Toimi-valtaisten viranomaisten on annettava toisilleen tiedoksi kaikkivalvontaa varten tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
3. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpi-
teet, sen varmistamiseksi, että toimivaltaisilla viranomaisilla on
tarvittava toimivalta ja keinot niiden vakuutusyritysten liiketoiminnanvalvomiseksi, joiden kotipaikka on niiden alueella, mukaan lukientämän alueen ulkopuolella harjoitettava liiketoiminta tätä liiketoimintaakoskevien neuvoston direktiivien mukaisesti ja niiden soveltamiseksi.
Tämän toimivallan ja keinojen on erityisesti annettava toimivaltaisille
viranomaisille mahdollisuus:
a) perehtyä yksityiskohtaisesti yrityksen tilaan ja koko liiketoimintaan,
erityisesti:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevien asia-
kirjojen esittämistä, ja
— suorittamalla tarkastuksia paikalla yrityksen toimitiloissa,
b) toteuttaa yrityksen, sen hallituksen jäsenten tai johtajien tai yrityk-
sessä määräämisvaltaa käyttävien henkilöiden osalta kaikki
asianmukaiset ja tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
yrityksen liiketoiminta on niiden lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten mukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakinjäsenvaltiossa, ja erityisesti toimintasuunnitelman mukaista, jos seon sekä vakuutettujen etuja vaarantavien epäkohtien välttämiseksi
tai poistamiseksi pakollinen, ja
c) turvata näiden toimenpiteiden toteuttaminen, jos tarpeellista pakko-
toimin ja tarvittaessa oikeusteitse.
Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että toimivaltaisilla viranomaisilla on
mahdollisuus saada kaikkia edustajien hallussa olevia sopimuksiakoskevat tiedot.
24 a artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet vaatia taloudellisen aseman
tervehdyttämissuunnitelman laatimista vakuutusyrityksiltä, jos nekatsovat vakuutuksenottajien oikeuksien olevan vaarannettuja. Terveh-dyttämissuunnitelmassa on oltava vähintään seuraavat tiedot taiselvitykset kolmelta seuraavalta tilikaudelta:
a) arviot hallintokustannuksista, erityisesti juoksevista yleiskuluista ja
palkkioista;1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 19
▼M1
▼B
▼M2
▼M4
▼M4
b) suunnitelma, jossa on yksityiskohtaiset arviot tuloista ja menoista
ensivakuutusliiketoimien ja tulevien jälleenvakuutusten ja menevienjälleenvakuutusten osalta;
c) taseen kehittymistä koskeva ennuste;
d) arviot vakuutusliikkeestä johtuvien velvoitteiden ja vaaditun
solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista varoista;
e) yleinen jälleenvakuutuspolitiikka.
2. Jos vakuutuksenottajien oikeudet vaarantuvat yrityksen heiken-
tyneen taloudellisen tilanteen vuoksi, jäsenvaltioiden on varmistettava,että toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet velvoittaa vakuutusyri-
tykset pitämään korkeampaa vaadittua solvenssimarginaalia sen
varmistamiseksi, että vakuutusyritys pystyy täyttämään solvenssivaati-mukset lähitulevaisuudessa. Tämän korkeamman vaaditunsolvenssimarginaalin on perustuttava 1 kohdassa tarkoitettuun taloudel-lisen aseman tervehdyttämissuunnitelmaan.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet alentaa kaikkien käytettävissä olevaansolvenssimarginaaliin hyväksyttävien erien arvoa erityisesti, jos näidenerien markkina-arvossa on tapahtunut merkittäviä muutoksia viimeisen
tilikauden päättymisen jälkeen.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet pienentää 19 artiklan mukaisesti määritettyäjälleenvakuutukseen perustuvaa alennusta solvenssimarginaaliin, jos
a) jälleenvakuutussopimukset tai niiden laatu ovat muuttuneet
merkittävästi viimeksi kuluneesta tilikaudesta;
b) jälleenvakuutussopimuksiin liittyvää riskinsiirtoa ei tapahdu tai se
on vähäistä.
5. Jos toimivaltaiset viranomaiset ovat vaatineet vakuutusyritykseltä
taloudellisen aseman tervehdyttämissuunnitelmaa 1 kohdan mukaisesti,ne eivät saa antaa todistusta tämän direktiivin 10 artiklan 3 kohdantoisen alakohdan, neuvoston direktiivin 90/619/ETY (toinen henkiva-
kuutusdirektiivi)(
1) 14 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja neuvoston
direktiivin 92/96/ETY (kolmas henkivakuutusdirektiivi)(2) 11 artiklan
2 kohdan mukaisesti niin kauan kuin ne katsovat vakuutuksenottajienoikeuksien vaarantuvan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
24 artikla
1. Jos yritys ei noudata 17 artiklan säännöksiä, sen yrityksen kotijä-
senvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltää varojen vapaanhallinnan ilmoitettuaan asiasta niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilleviranomaisille, jossa riskit sijaitsevat.
2. Sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen palauttami-
seen, jonka solvenssimarginaali ei ole 19 artiklassa säädettyjenvähimmäisvaatimusten mukainen, yrityksen kotijäsenvaltion toimival-taisen viranomaisen on vaadittava, että sen hyväksyttäväksi esitetään
tervehdyttämissuunnitelma.
Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että yrityksen taloudellinen
asema heikkenee huomattavasti, se voi poikkeustapauksissa rajoittaa
myös yrityksen varojen vapaata hallintaa tai kieltää sen. Toimivaltaisen
viranomaisen on sen jälkeen ilmoitettava kaikista toteuttamistaantoimenpiteistä niille muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joidenalueella yritys harjoittaa liiketoimintaansa, ja kyseisten viranomaistenon ensiksi mainitun viranomaisen pyynnöstä toteutettava samat toimen-piteet.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 20
(1) EYVL L 330, 29.11.1990, s. 50, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 92/96/ETY (EYVL L 360, 9.12.1992, s. 1).
(2) EYVL L 360, 9.12.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/64/EY
(EYVL L 290, 17.11.2000, s. 27).▼M2
▼M2
3. Jos solvenssimarginaali ei ole 20 artiklassa määritellyn takuura-
haston mukainen, kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen onvaadittava yritystä toimittamaan viranomaisen hyväksyttäväksi lyhyen
aikavälin rahoitussuunnitelma.
Toimivaltainen viranomainen voi myös rajoittaa yrityksen varojen
vapaata hallintaa tai kieltää sen kokonaan. Sen on ilmoitettava toimen-piteestään niiden muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueillayritys harjoittaa liiketoimintaa, ja viimeksi mainittujen viranomaisten
on ensiksi mainitun pyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset viranomaiset voivat toisaalta toteuttaa kaikki
aiheelliset toimenpiteet turvatakseen vakuutettujen edut 1, 2 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Jokaisen jäsenvaltion on annettava kaikki tarpeelliset määräykset
voidakseen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti kieltää alueellaan
sijaitsevien varojen vapaan hallinnan 1, 2 ja 3 kohdassa säädetyissätapauksissa yrityksen kotijäsenvaltion pyynnöstä, jonka on osoitettavane varat, joihin toimenpiteet kohdistetaan.
C JAKSO
Toimiluvan peruuttaminen
26 artikla
1. Kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa
vakuutusyritykselle antamansa toimiluvan, jos yritys:
a) ei käytä toimilupaa 12 kuukauden kuluessa, luopuu siitä nimenomai-
sesti tai lopettaa liiketoimintansa yli kuudeksi kuukaudeksi, jolleikyseinen jäsenvaltio ole säätänyt, että toimilupa raukeaa näissätapauksissa,
b) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä,
c) ei ole voinut määräajassa toteuttaa 24 artiklassa tarkoitetussa terveh-
dyttämis- tai rahoitussuunnitelmassa vahvistettuja toimenpiteitä, ja
d) laiminlyö törkeästi siihen sovellettavan lainsäädännön perusteella
sille kuuluvia velvoitteita.
Jos toimilupa peruutetaan tai raukeaa, kotijäsenvaltion toimivaltaisen
viranomaisen on ilmoitettava asiasta muiden jäsenvaltioiden toimival-
taisille viranomaisille, joiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteetestääkseen sen, että kyseinen yritys aloittaa uuden liiketoiminnanniiden alueella joko sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisenvapauden perusteella. Yrityksen on toisaalta toteutettava näiden virano-maisten kanssa kaikki aiheelliset toimenpiteet vakuutettujen etujen
turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen varojen vapaata
hallintaa 24 artiklan 1 ja 2 kohdan toisen alakohdan tai 3 kohdan toisenalakohdan soveltamiseksi.
2. Toimiluvan peruuttamispäätös on perusteltava yksityiskohtaisesti
ja annettava tiedoksi kyseiselle yritykselle.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 21
▼M1
▼B
▼M2
▼M1
III A OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN ASIOIMISTOIHIN TAI SIVU-
KONTTOREIHIN, JOTKA OVAT SIJOITTAUTUNEET YHTEISÖN
ALUEELLE JA JOTKA KUULUVAT YRITYKSILLE, JOIDEN KOTI-
PAIKKA ON YHTEISÖN ULKOPUOLELLA
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että yrityksillä, joiden kotipaikka
on yhteisön ulkopuolella, on virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoi-tetun toiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuravat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan oikeus harjoittaa 1
artiklassa tarkoitettua vakuutustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimiston tai sivukonttorin sijaintipaik-
kaan siellä harjoittamaansa toimintaa koskevan kirjanpidon sekäsäilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää pääasiamiehen, jonka toimivaltainen viranomainen
hyväksyy;
e) yrityksen siinä jäsenvaltiossa, jossa se toimii, omistamien varojen
määrä on vähintään puolet 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassasäädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, minkä lisäksi se
tallettaa vakuudeksi vähintään yhden neljäsosan vähim-
mäismäärästä;
f) se sitoutuu ylläpitämään 29 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
28 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat 17 artiklassa
tarkoitetun riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näiden
jäsenvaltioiden alueilla tehdyistä vakuutussopimuksista aiheutuvan
vastuun. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukont-tori kattaa tämän vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen jäsenvaltionsäätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuu-
velan laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojenarvostukseen sekä tarvittaessa sen vahvistamiseen, mihin määrään
saakka näitä varoja voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan
kattamiseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa kattavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkinsovellettava, mitä 17 artiklan 3 kohdassa säädetään.
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustettujen
asioimistojen tai sivukonttoreiden solvenssimarginaalit muodostuvat 18artiklassa luetelluista eristä. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärälasketaan 19 artiklan mukaisesti. Tämän marginaalin laskemisessaotetaan kuitenkin huomioon vain kyseisen asioimiston tai sivukonttorin
harjoittama toiminta.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalin vähimmäismäärästä
muodostaa takuurahaston.
Tämän rahaston määrä ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin puolet 20
artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vähimmäismäärästä. Edellä27 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukainen alkutallete luetaan tähänrahastoon.
Takuurahasto ja sen vähimmäismäärä muodostetaan 20 artiklan mukai-
sesti.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 22
▼B
▼B
3. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärää vastaavat varat on
pidettävä siinä jäsenvaltiossa, jossa toimintaa harjoitetaan, takuura-haston määrään saakka ja sen yli menevä osa yhteisön alueella.
30 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen useam-
malta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vain yhdessä
myönnettäviä etuja:
a) edellä 29 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnanmukaan; tätä laskelmaa varten otetaan ainoastaan huomioon kaik-
kien niiden asioimistojen tai sivukonttoreiden toiminta, jotka on
perustettu yhteisön alueelle;
b) edellä 27 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettu tallete tehdään
vain yhteen näistä jäsenvaltioista;
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä jäsen-
valtioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa
on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessavalvoo yhteisöön perustettujen asioimistojen tai sivukonttoreiden kokoliiketoiminnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava viranomaisenvalinta. Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos toimi-
valtaiset viranomaiset kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa hakemus ontehty, suostuvat tähän. Edut tulevat voimaan heti, kun valittu valvonta-viranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille valvovansayhteisössä sijaitsevien asioimistojen ja sivukonttoreiden koko liiketoi-
minnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvaka-varaisuuden valvontaan tarvittavat tiedot.
4. Yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä, joita asia koskee,
kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruutettavatämän artiklan nojalla myönnetyt edut.
31 artikla
1. a) Tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit eivät saa, b
alakohdassa säädetyin poikkeuksin, jäsenvaltiossa samanaikaisestiharjoittaa toimintaa, jota tarkoitetaan yhtäältä ensimmäisen
yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä, ja
toisaalta tässä direktiivissä.
b) Jäljempänä c alakohdassa säädetyin poikkeuksin jäsenvaltiot
voivat määrätä, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivu-konttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtanaharjoittavat jossakin jäsenvaltiossa kumpaakin toimintaa samanai-kaisesti, voivat jatkaa niitä siellä edellyttäen, että kumpaakin
toimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
c) Jäsenvaltion, joka 13 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdan mukai-
sesti vaatii alueelleen perustettuja yrityksiä lopettamaan sellaisten
toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita ne harjoit-tavat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana, on myösasetettava tämä vaatimus alueelleen perustetuille ja siellä sama-naikaisesti molempia toimintoja harjoittaville tässä osastossatarkoitetuille asioimistoille ja sivukonttoreille.
d) Jäsenvaltiot voivat säätää, että tässä osastossa tarkoitetut asioi-
mistot ja sivukonttorit, jotka harjoittavat kotipaikassaan
samanaikaisesti kumpaakin toimintaa ja jotka tämän direktiivintiedoksiantoajankohtana harjoittavat jonkin jäsenvaltion alueellaainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, voivat jatkaasiellä toimintaansa. Jos yritys aikoo harjoittaa tuolla alueellaensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 23
▼B
tarkoitettua toimintaa, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoi-
tettua toimintaa vain tytäryhtiönsä kautta.
2. Tässä osastossa tarkoitettuihin asioimistoihin ja sivukonttoreihin
sovelletaan 23 ja 24 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
Sovellettaessa 24 artiklaa rinnastetaan asioimistojen ja sivukonttoreiden
kokonaisvakavaraisuutta valvova viranomainen sen jäsenvaltionvalvontaviranomaiseen, jossa yrityksellä on kotipaikka.
3. Jos 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa
toimiluvan, tämän viranomaisen on ilmoitettava siitä niiden toisten
jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, joissa yritys toimii, ja viimeksi
mainittujen viranomaisten on toteutettava aiheelliset toimenpiteet. Jossyynä toimiluvan peruuttamiseen on 30 artiklan 1 kohdan a alakohdanmukaisesti lasketun solvenssimarginaalin riittämättömyys, muidenkinkyseisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on peruutettava anta-mansa toimiluvat.
31a artikla
1. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että niiden alueelle perustetut ja tässä osastossatarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittainsopimuksia koskevan vakuutuskantansa samaan jäsenvaltioon sijoittau-
tuneelle vastaanottavalle yritykselle, jos tämän jäsenvaltion tai
tarvittaessa 30 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion toimivaltaiset virano-maiset todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutushuomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaali.
2. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että sen alueella perustetut ja tässä osastossa
tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittain
vakuutuskantansa vakuutusyritykselle, jonka kotipaikka on toisessajäsenvaltiossa, jos tämän jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset todis-tavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutus huomioonottaen riittävä solvenssimarginaali.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että sen alueelle perustetut ja tässä osastossa
tarkoitetut asioimistot tai sivukonttorit kansallisen lainsäädännön
mukaisin edellytyksin siirtävät kokonaan tai osittain vakuutuskantansatässä osastossa tarkoitetuille ja toisen jäsenvaltion alueelle perustetulleasioimistolle tai sivukonttorille, sen on huolehdittava, että vastaanot-tavan yrityksen tai tarvittaessa 30 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä
on kannanluovutus huomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaalija että vastaanottavan yrityksen jäsenvaltion laki sallii tällaisen luovu-tuksen ja että tämä valtio hyväksyy luovutuksen.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen jäsenval-
tion, jossa luovuttava asioimisto tai sivukonttori sijaitsee, on sallittava
luovutus saatuaan siihen sitoumusjäsenvaltion toimivaltaisten virano-
maisten suostumuksen, jollei tämä ole sama jäsenvaltio, jossaluovuttava asioimisto tai sivukonttori sijaitsee.
5. Niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, joita on
asiassa kuultu, on annettava tiedoksi lausuntonsa tai suostumuksensaluovuttavan vakuutusyrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisille virano-
maisille kolmen kuukauden kuluessa pyynnöstä; jos ne viranomaiset,
joita on asiassa kuultu, eivät ole antaneet vastausta määräajassa,vastauksen puuttumista pidetään myönteistä lausuntoa tai hiljaista suos-tumusta vastaavana.
6. Tämän artiklan mukaisesti hyväksytty luovutus julkistetaan
kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen edellytysten mukaisesti sitou-
musjäsenvaltiossa. Tämä luovutus on välittömästi voimassa
vakuutuksenottajiin, vakuutettuihin ja kaikkiin muihin henkilöihinnähden, joilla on luovutetuista sopimuksista johtuvia oikeuksia taivelvoitteita.
Tämä säännös ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta antaa vakuutuksenotta-
jille mahdollisuus irtisanoa sopimus tietyssä määräajassa luovutuksesta.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 24
▼M2
▼B
32 artikla
Yhteisövoi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantämän osaston säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaakseen
vastavuoroisuuteen perustuvalla tavalla riittävän turvan jäsenvaltioiden
vakuutetuille.
III B OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN KOLMANNEN MAAN
LAINSÄÄDÄNNÖN ALAISTEN EMOYRITYSTEN TYTÄRYRITYKSIIN
JA SELLAISTEN EMOYRITYSTEN SUORITTAMIIN OSUUKSIEN
HANKINTOIHIN
32 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) yhden tai useamman sellaisen emoyrityksen suoraan tai välillisesti
omistamalle tytäryritykselle annetusta toimiluvasta, johon sovelle-taan kolmannen maan lainsäädäntöä. Komissio ilmoittaa asiasta 32b artiklan 6 kohdassa tarkoitetulle komitealle;
b) jos tällainen emoyritys hankkii yhteisön vakuutusyrityksestä
osuuden, joka muuttaisi viimeksi mainitun sen tytäryritykseksi.Komissio ilmoitta asiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetullekomitealle.
Kun toimilupa myönnetään yhden tai useamman emoyrityksen, johon
sovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä suoraan tai välillisesti omis-tamalle tytäryritykselle, yritysryhmän rakenne on määritettäväilmoituksessa, jonka toimivaltainen viranomainen tekee komissiolle.
32 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä
vaikeuksista, joita niiden vakuutusyrityksille koituu niiden sijoittau-tuessa kolmanteen valtioon tai harjoittaessaan siellä toimintaansa.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta
ennen direktiivin 90/619/ETY(
1) 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
päivämäärää ja sen jälkeen määräajoin kertomuksen, jossa 3 ja 4
kohdan mukaisesti tarkastellaan yhteisön vakuutusyritysten kolmansissavaltioissa saamaa kohtelua sijoittautumisessa ja vakuutusliikkeenharjoittamisessa sekä osuuksien hankkimisessa kolmansien maidenvakuutusyrityksistä. Komissio antaa nuo selvitykset sekä tarvittavatehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa ei myönnä
yhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoillepääsyä, kuin
yhteisömyö ntää tuon kolmannen maan vakuutusyrityksille, komissiovoi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvotellakseenyhtäläisten kilpailuedellytysten saamisesta yhteisön vakuutusyrityksille.Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa maassa
toimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa osakseen sellaista kansal-
lista kohtelua, joka antaisi niille samat kilpailuedellytykset kuinkotimaisille vakuutusyrityksille, ja että tehokkaan markkinoillepääsynedellytykset eivät täyty, komissio voi aloittaa neuvottelut tilanteenkorjaamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan 32 b
artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisten neuvottelujen aloit-tamisen lisäksi päättää milloin tahansa myös, että jäsenvaltioiden1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 25
(1) EYVL N:o L 330, 29.11.1991, s. 50▼M1
▼M1
toimivaltaisten viranomaisten on rajoitettava tai lykättävä päätöksiään,
jotka koskevat:
— vireillä olevia ja tulevia toimilupahakemuksia, ja
— suorien tai välillisten osuuksien hankintoja, joita kyseisen
kolmannen maan lainsäädännön alaiset emoyritykset suorittavat.
Nämä toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.
Neuvosto voi komission ehdotuksesta päättää määräenemmistöllä
ennen tuon kolmen kuukauden määräajan päättymistä neuvottelujentulosten perusteella toimenpiteiden jatkamisesta.
Tällaista päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa tapauk-
siin, joissa yhteisössä toimiluvan saaneet vakuutusyritykset tai niiden
tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa sellaiset yritykset tai
tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyrityksistä.
5. Kun komissio havaitsee, että jokin 3 tai 4 kohdassa kuvattu
tilanne on syntynyt, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka
yksi tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alainen
emoyritys suoraan tai välillisesti omistaa;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia sellainen osuus
yhteisön vakuutusyrityksestä, että jälkimmäisestä tulisi edellisen
tytäryritys.
Tämä tietojenantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa on päästy sopimukseen tai kun 4 kohdan 2 ja3 alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen päättyy.
6. Komissiota avustaa komitea, jossa on jäsenvaltioiden edustajat ja
puheenjohtajana komission edustaja.
Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpi-
teistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonkapuheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausunto anne-
taan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niiden päätösten
edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekee komissionehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edustajien äänetpainotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla. Puheenjohtaja eiosallistu äänestykseen.
Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean
lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai
lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdo-tuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asianmääräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää erik-
seen kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä ja jokaei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolme kuukautta siitä,kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdo-tetuista toimenpiteistä, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllä
hylännyt mainittuja toimenpiteitä.
7. Tämän artiklan mukaisten toimenpiteiden on oltava niiden
velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritysten toiminnanaloittamista ja harjoittamista koskevien kahden- ja monenvälistenkansainvälisten sopimusten nojalla.
IV OSASTO
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET JA MUUT SÄÄNNÖKSET
33 artikla
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä II osastossa tarkoitetuille yrityk-
sille, jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujentoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat näiden alueilla yhtä tai1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 26
▼B
▼B
useampaa liitteessä mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden
määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansamukauttamiseksi 18, 19 ja 20 artiklan säännöksiin.
2. Lisäksi jäsenvaltiot saavat:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viiden
vuoden määräajan päättyessä eivät vielä ole täysin muodostaneetsolvenssimarginaalia, enintään kahden vuoden lisäajan, edellyttäen,että yritykset ovat 24 artiklan mukaisesti esittäneet valvontavirano-maisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, jotka ne sitä varten aikovattoteuttaa;
b) lukuun ottamatta 3 artiklan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan
toisessa virkkeessä tarkoitettuja keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä,
vapauttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut yritykset, joiden 19
artiklan mukaisesti muodostettava jälleenvakuutuksellavähentämätön solvenssimarginaali ei viisivuotiskauden päättyessävastaa 20 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua takuura-haston vähimmäismäärää, vaatimuksesta muodostaa tämä rahasto
ennen sen tilikauden loppua, jona solvenssimargiaali saavuttaa
vähimmäismäärän.
Näille yrityksille takuurahaston vähimmäismäärän muodostamiseksi
täten myönnettävä enimmäisaika ei missään tapauksessa saa ollapidempi kuin 10 vuotta tämän direktiivin tiedoksiantopäivästälukien.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne välittömästi noudata tämän direk-tiivin määräyksiä.
4. Yritykset, joiden rakenne poikkeaa 8 artiklassa lueteltujen
yritysten rakenteesta, voivat jatkaa tämän direktiivin tiedoksiannostalukien kolmen vuoden ajan nykyistä toimintaansa siinä oikeudellisessamuodossa, jossa ne toimivat tiedoksiannon tapahtuessa. Yritykset, jotkaon perustettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuninkaallisellaerityissäädöksellä ( ”by Royal Charter”), erityisellä asiakirjalla ( ”by
private Act”) tai erityisellä viranomaisen päätöksellä ( ”by special
Public Act”) voivat jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan rajoit-tamattoman ajan.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava näistä yrityksistä luettelo ja
toimitettava se toisille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoittavat henkiva-
kuutustoimintaa ja ottavat vastaan talletuksia, saavat jatkaa näiden
toimintojen harjoittamista, lukuun ottamatta talletusten vastaanotta-
mista, jonka on lakattava kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivintiedoksiannosta lukien. Poikkeuksina ”Caisse générale d'épargne et deretraite (CGER)/Algemene Spooren Lifrentekas (ASLK)” Belgiassa,”societies registered under the Friendly Societies Acts” -tyyppisetlaitokset Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä ”Banca nazionale delle
communicazioni” -niminen laitos Italiassa voivat jatkaa sitä toimintaa,
jota ne harjoittivat, kun tämä direktiivi annettiin tiedoksi.
6. Yrityksille, jotka 13 artiklassa säädetyin edellytyksin harjoittavat
samanaikaisesti molempia toimintoja, on myönnettävä viiden vuoden
määräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa
mukauttamiseksi 14 artiklan säännöksiin.
7. Edellä 17 — 20 artiklan vaatimukset täyttävien yritysten
pyynnöstä jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta niiden nykyisiin
säännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,talletteista tai vakuuksista.
34 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimis-
toille tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin vaatimientäytäntöönpanotoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat yhtä taiuseampaa liitteessä I tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka eivätlaajenna toimintaansa 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla,1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 27
▼B
enintään viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksianto-
päivästä lukien 29 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttämiseksi.
36 artikla
Sen määräajan kuluessa, joka päättyy 32 artiklan mukaisesti kolmannen
maan kanssa tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään neljänvuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta, jokainenjäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon valtion yrityksiin edelleensoveltaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleita säännöksiä, jotkakoskevat vakuutusmaksuvastuun sisältävän vakuutusteknisen vastuu-
velan vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että muille jäsenvaltioille ja
komissiolle on siitä ilmoitettu ja että näille yrityksille ei annetalaajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsenval-tioiden yrityksille annetaan 17 artiklan 2 kohdan mukaan.
37 artikla
1. Jos jäsenvaltio vaatii omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä
maineesta sekä todisteen siitä, ettei henkilöole ollut konkurssissa, taitodisteen jommastakummasta näistä seikoista, tuon valtion on hyväk-
syttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi todisteeksi
esitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden edellytystentäyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka toimivaltainen oikeus- taihallintoviranomainen on antanut siinä jäsenvaltiossa, josta henkilöonperäisin tai josta hän tulee.
2. Jos jäsenvaltiossa, josta henkilöon peräisin tai josta hän tulee, ei
anneta 1 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, sen sijasta voidaan antaa
valaehtoinen ilmoitus — tai jollei valtiossa käytetä valaa, valan sijasta
voidaan antaa juhlallinen vakuutus — jonka kyseinen henkilöantaatoimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai tarvittaessa senjäsenvaltion notaarille, josta henkilöon peräisin tai josta hän tulee;toimivaltaisen viranomaisen tai notaarin on todistettava valaehtoinen
tai juhlallisen vakuutuksen muodossa annettu ilmoitus oikeaksi.
Vakuutus siitä, ettei henkilöä ole asetettu konkurssiin, voidaan myösantaa toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat eivät saa niitä esitet-
täessä olla kolmea kuukautta vanhempia.
4. Jäsenvaltioiden on nimettävä 18 kuukauden kuluessa tämän direk-
tiivin tiedoksiantopäivästä ne viranomaiset ja yhteisöt, jotka ovattoimivaltaisia antamaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, sekä
ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
Saman määräajan kuluessa jokaisen jäsenvaltion on myös ilmoitettava
muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne viranomaiset tai yhteisöt, joilletässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on esitettävä haettaessa lupaa 1artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen tämän jäsenvaltionalueella.
V OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
38 artikla
Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat
tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaayhteisössä ja selvittääkseen tämän direktiivin soveltamisessa mahdolli-sesti ilmenevät vaikeudet.
39 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa siitä kun
tämä direktiivi annetaan tiedoksi kertomuksen tässä direktiivissä asetet-tujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioidenvakuutusmarkkinoihin. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 28
▼M2
▼B
▼B
neuvostolle ennen 33 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden
loppua.
2. Komissio antaa 10 vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi
antamisesta neuvostolle kertomuksen tässä direktiivissä tarkoitettujen
kahdenlaisten yritysten toiminnasta: niiden yritysten, jotka harjoittavatsamanaikaisesti sekä ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä(vahinkovakuutus) että tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, janiiden yritysten, jotka harjoittavat vain tässä direktiivissä tarkoitettuatoimintaa.
3. Komission ehdotuksesta neuvosto joka toinen vuosi tarkastelee ja
tarvittaessa muuttaa tässä direktiivissä laskentayksikköinä ilmoitetut
määrät ottaen huomioon yhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehi-tyksen. Komissio antaa ensimmäisen ehdotuksensa neuvostolle samaanaikaan kuin direktiivin 76/580/ETY(
1) 3 artiklassa tarkoitetun vahinko-
vakuutusta koskevan ehdotuksen, ja viimeistään neljän vuoden kuluttua
tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta ja
ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Näin muutettuja säännöksiäryhdytään soveltamaan, jollei 33 — 36 artiklasta muuta johdu, 30kuukauden kuluessa tiedoksiantopäivästä.
41 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on toimitettava
tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset lait,asetukset ja hallinnolliset määräykset kirjallisina komissiolle.
42 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 29
(1) EYVL N:o L 189, 13.7.1976, s. 13
▼B
LIITE
Vakuutusluokat
I Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a, b ja c alakoh-
dassa, lukuun ottamatta II ja III luokassa tarkoitettuja vakuutuksia
II Vakuutus avioliiton varalta, vakuutus syntymän varalta
III Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakohdassa ja
jotka liittyvät sijoitusrahastoihin
IV Pysyvä sairausvakuutus (’permanent health insurance’), jota tarkoitetaan 1
artiklan 1 alakohdan d alakohdassa
V Tontiinit, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa
VI Kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevat sopimukset, joita tarkoitetaan
1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa
VII Ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan
c ja d alakohdassa
VIII Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan e alakohdassa
IX Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 3 alakohdassa1979L0267 — FI — 20.03.2002 — 007.001 — 30