1994R3298 — FI — 26.09.2000 — 003.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

Muutettu:

▼B

▼M1

KOMISSION ASETUS (EY) N:o 3298/94,

annettu 21 päivänä joulukuuta 1994,

Itävallan kautta kulkeville raskaille tavarankuljetusajoneuvoille vahvistetun kauttakulkuoikeusjärjestelmän (ekopistejärjestelmän) yksityiskohtaisista säännöistä

▼B

EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Norjan, Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjan, ja erityisesti sen 11 artiklan 6 kohdan, sekä mainitun asiakirjan pöytäkirjan N:o 9 liitteen 4, sekä katsoo, että sekä katsoo, että pöytäkirjassa N:o 9 määrätään Itävallan kautta kulkeville raskaille tavarankuljetusajoneuvoille kauttakulkuoikeusjärjestelmään (ekopistejärjestelmään) perustuvasta erityisjärjestelystä; tällä järjestelyllä korvataan liittymisestä alkaen neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 3637/92 ( 1 ) vahvistettu ekopisteiden jakojärjestelmä, komissio antaa yksityiskohtaiset säännöt ekopistejärjestelmään ja ekopisteiden jakoon liittyvien menettelyjen soveltamisesta, pöytäkirjassa N:o 9 olevan 11 artiklan 6 kohdan toisen alakohdan mukaisesti edellä mainituissa yksityiskohtaisissa säännöissä olisi taattava nykyisille jäsenvaltioille, että asetuksen (ETY) N:o 3637/92 sekä 23 päivänä joulukuuta 1992 allekirjoitetun hallinnollisen järjestelyn ( 2 ), jossa vahvistetaan kauttakulkusopimuksessa määrätyn ekopistejärjestelmän voimaantulopäivä ja yksityiskohtaiset soveltamissäännöt, soveltamisesta johtuva tilanne säilyy ennallaan, yhteisen julistuksen N:o 18 mukaisesti komissio vahvistaa ekopistejärjestelmän tiettyjä ratkaisematta jääneitä teknisiä kysymyksiä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, on muutettava pöytäkirjan N:o 9 liitettä 4 Suomessa ja Ruotsissa rekisteröityjen raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen kauttakulkuliikenteen huomioon ottamiseksi; tämä liikenne arvioidaan kussakin maassa vuonna 1991 toteutettujen kauttakulkumatkojen määrän sekä nykyisin sallittavien päästöjen raja-arvon 15,8 g NOx/kWh perusteella, ja tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat pöytäkirjassa N:o 9 olevassa 16 artiklassa perustetun komitean lausunnon mukaiset, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:

I.

Hallinnolliset säännökset

▼M1

1 artikla

1. Raskaan tavarankuljetusajoneuvon kuljettajalla on oltava Itävallan alueella mukanaan valvovien viranomaisten vaatimuksesta esitettäväksi joko:

a) liitteen A mukainen asianmukaisesti täytetty vakiomuotoinen lomake, jäljempänä ”ekokortti”, tai itävaltalainen asiakirja, jossa vahvistetaan kyseisen kuljetuksen osalta suoritetut ekopistemaksut; tai

b) moottoriajoneuvoon asennettu elektroninen laite, joka mahdollistaa automaattisen ekopisteiden veloittamisen, jäljempänä ”ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste”; tai

c) asianmukainen 13 artiklassa määritelty asiakirja, josta käy ilmi, että kyseessä on liitteessä C määritelty ekopistejärjestelmästä vapautettu kuljetus; taikka

d) asianmukainen asiakirja, jolla osoitetaan, että kyseessä ei ole kauttakulkumatka, ja jos ajoneuvoon on asennettu ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste, sen on oltava kytkettynä edellä tarkoitettuun asentoon.

Itävallan toimivaltaisten viranomaisten on annettava ekokortti ekopisteiden ja ekokorttien valmistus- ja jakelukustannusten suuruisen maksun suorittamista vastaan ja asennettava elektronisen tunnisteen lukemiseen tarvittava järjestelmä sopiviin paikkoihin.

▼M2

1 a. Liitteessä C luetelluissa olosuhteissa tai Itävallan alueella voimassa olevilla CEMT-luvilla tehdyt kauttakulkumatkat ovat vapautettuja ekopisteiden järjestelmästä.

▼M1

2. Ekopisteitä rekisteröiviä elektronisia tunnisteita valmistetaan, ohjelmoidaan ja asennetaan liitteessä F määrättyjen yleisten teknisten määräysten mukaisesti. Jokaisen jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla on lupa hyväksyä, ohjelmoida ja asentaa tunnisteita.

Tunniste on ohjelmoitava niin, että siitä käy ilmi tuotannon vaatimustenmukaisuutta koskevassa asiakirjassa (COP-asiakirja) mainittu rekisteröintimaa ja moottoriajoneuvon Nox-päästöjen määrä 4 kohdan mukaisesti.

3. Tunniste kiinnitetään moottoriajoneuvon tuulilasiin. Se on sijoitettava liitteen G määräysten mukaisesti. Se ei saa olla siirrettävissä.

4. Sellaisten raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen, jotka on rekisteröity 1 päivänä lokakuuta 1990 tai sen jälkeen, kuljettajilla on lisäksi oltava ja heidän on pyynnöstä esitettävä liitteen B mukainen lomake, josta käy ilmi ajoneuvon NOx-päästöjen määrä. Raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen, joiden ensimmäinen rekisteröinti on tapahtunut ennen 1 päivää lokakuuta 1990 tai joista ei esitetä todistusta, COP-arvona pidetään 15,8 g/kWh.

5. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kansalliset viranomaisensa, joilla on lupa antaa 1—4 kohdassa mainittuja asiakirjoja ja ekopisteitä rekisteröiviä elektronisia tunnisteita.

2 artikla

▼M2

1. Jos ajoneuvo ei käytä ekopisteitä rekisteröivää elektronista tunnistetta, vaadittava määrä ekopisteitä on kiinnitettävä ekokorttiin ja mitätöitävä. Ekokortti mitätöidään jollakin seuraavista tavoista:

a) leimaamalla ekokortti ekokorttien leimauskoneella;

b) ottamalla ekokorttiin Itävallan rajaviranomaisten leima Itävaltaan tultaessa;

c) ottamalla ekokorttiin liikenteenharjoittajan kansallisten viranomaisten leima ja päiväysmerkintä ennen Itävallan alueelle saapumista;

d) ottamalla ekokorttiin leima siinä virastossa, jossa ekopisteitä rekisteröivä elektronisia tunnisteita asennetaan.

Liitteessä H luetellaan ne Itävallan raja-asemat, joilla on ekokorttien leimauskone.

Itävallan viranomaiset ottavat täytetyn ekokortin ensimmäisen sivun tai se on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kolmen kuukauden kuluessa matkan päättymisestä tilastoja varten. Komissio tekee näin saatujen tilastotietojen perusteella ehdotukset ekopisteiden varaston jakamisesta.

▼M1

2. Jos ajoneuvoon on asennettu ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste, vähennetään toteutuneen ekopisteitä vaativan kauttakulkumatkan jälkeen ajoneuvossa olevaan tunnisteeseen tallentuneiden NOx-päästöjen tietoja vastaava ekopisteiden määrä sille jäsenvaltiolle myönnettyjen ekopisteiden kokonaismäärästä, jossa ajoneuvo on rekisteröity. Tämä tapahtuu käyttämällä Itävallan viranomaisten järjestämää ja hoitamaa järjestelmää.

Kahdenvälistä kuljetusta suorittavassa ajoneuvossa, jossa on ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste, on tunniste kytkettävä ennen Itävallan alueelle saapumista asentoon, josta käy ilmi, että kyseessä ei ole kauttakulkumatka.

3. Jos käytetään ekokorttia ja vaihdetaan vetoautoa kauttakulkumatkan aikana, on maahan tultaessa annettu maksutosite voimassa ja säilytettävä. Jos uuden vetoauton COP-arvo on suurempi kuin lomakkeessa ilmoitettu arvo, lisäksi tarvittavat, uuteen korttiin kiinnitetyt ekopisteet on mitätöitävä maasta poistuttaessa.

4. Ekopistejärjestelmään kuuluvissa kuljetuksissa korvataan kaikki tähän mennessä käytetyt kuljetustilastojen laatimiseen tarvittavat Itävallan lomakkeet ekokortilla tai ekopisteitä rekisteröivällä elektronisella tunnisteella.

5. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava ekokorteissa käytettyjen pisteiden määrä säännöllisesti komissiolle. Alkuperäiset lomakkeet, joissa on kiinnitettyinä mitätöidyt ekopisteet, tai niiden kopiot on asetettava tavittaessa kansallisten viranomaisten tai komission käyttöön.

Vaihtoehtoisesti, jos ajoneuvoon on asennettu tunniste, Itävallan viranomaisten on toimitettava tarvittavat tiedot kauttakulkumatkan suorittamisesta ajoneuvon rekisteröintimaan nimetyille viranomaisille 48 tunnissa. Kyseisten tietojen on myös oltava komission käytettävissä.

6. Sovelletaan 1—5 kohdan määräyksiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 14 a artiklan määräysten soveltamista.

▼B

3 artikla

1. Itävaltalainen maksutosite, josta käyvät ilmi Italian ja Saksan erityisekopisteiden suoritus, hyväksytään 31 päivään joulukuuta 1996 saakka Itävallan, Saksan ja Italian alueille määrättyjen lupien asemasta. Italiassa edellä mainitulla tositteella korvataan kahdenvälinen puolikortti yhdensuuntaisella matkalla; Saksassa sillä korvataan kahdenvälinen lupa meno-paluumatkalla.

Itävallassa rekisteröidyille raskaille tavarankuljetusajoneuvoille 1 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetulla asianmukaisesti täytetyllä ja Italiaa varten vaadituilla erityisekopisteillä varustetulla lomakkeella korvataan myös mainittu lupa Italiasta poistuttaessa.

2. Jatkuvia kuljetuksia, jotka edellyttävät Itävallan rajan ylittämistä junalla, joko perinteisellä rautatiekuljetuksella tai yhdistetyllä kuljetuksella ja rajan ylittämistä maanteitse ennen rautatiekuljetusta tai sen jälkeen, ei pidetä kauttakulkuliikenteenä pöytäkirjassa N:o 9 olevan 1 artiklan e alakohdan mukaisesti vaan kahdenvälisinä kuljetuksina edellä mainitun pöytäkirjan 1 artiklan g alakohdan mukaisesti.

3. ►M1 Rajoittamatta 2 kohdan säännösten soveltamista Itävallan kautta suoritettavia jatkuvia kuljetuksia, joissa käytetään seuraavia rautateiden pääteasemia, pidetään kahdenvälisinä kuljetuksina: ◄

Fürnitz/Villach Süd, Sillian, Innsbruck/Hall, Brennersee, Graz.

▼M1

4 artikla

Ekopisteet ovat voimassa sen vuoden 1 päivästä tammikuuta, joksi ne on myönnetty, seuraavan vuoden 31 päivään tammikuuta.

▼B

5 artikla

1. Raskaan tavarankuljetusajoneuvon kuljettajan tai yrityksen suorittamista pöytäkirjan N:o 9 määräysten tai tämän asetuksen säännösten rikkomuksista on voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaiset seuraamukset. ►M1 Tämän asetuksen toistuvissa rikkomuksissa sovelletaan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 881/92 8 artiklan 3 kohtaa ja 11 artiklaa ( 3 ). ◄

▼M1

2. Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset antavat toisilleen lainkäyttövaltansa rajoissa hallinnollista apua pöytäkirjan N:o 9 määräyksiin tai tämän asetuksen säännöksiin kohdistuvien rikkomusten tutkimisessa ja seuraamusten määrittämisessä varmistamalla erityisesti, että ekokortteja ja ekopisteitä rekisteröiviä elektronisia tunnisteita käytetään ja käsitellään asianmukaisesti.

3. Tarkastuksia voidaan suorittaa muuallakin kuin rajoilla jäsenvaltion harkinnan mukaan ja tasapuolisuutta asianmukaisesti noudattaen.

▼M1

4. Itävallan valvontaviranomaiset voivat toteuttaa tarpeellisia toimenpiteitä noudattaen kuitenkin asianmukaisesti suhteellisuuden periaatetta, jos ajoneuvoon on asennettu ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste ja kyseessä on vähintään yksi seuraavista tilanteista:

a) ajoneuvo tai sen kuljettaja on syyllistynyt toistuviin rikkomuksiin;

b) maalla, jossa ajoneuvo on rekisteröity, ei ole riittävästi ekopisteitä jäljellä;

c) muu kuin 1 artiklan 2 kohdassa valtuutettu osapuoli on omavaltaisesti käsitellyt tai muuttanut tunnistetta;

d) jäsenvaltio ei ole myöntänyt riittävästi ekopisteitä ajoneuvolle kauttakulkumatkaa varten;

e) ajoneuvolla ei ole asianmukaista 1 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdan mukaista asiakirjaa, joka oikeuttaa tunnisteen kytkemisen asentoon, joka osoittaa, että on kyse muusta kuin kauttakulkumatkasta Itävallan alueella;

f) liitteessä F määriteltyä tunnistetta ei ole varustettu riittävällä määrällä ekopisteitä kauttakulkumatkaa varten.

5. Itävallan valvontaviranomaiset voivat ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin noudattaen kuitenkin asianmukaisesti suhteellisuuden periaatetta, jos ajoneuvoon ei ole asennettu ekopisteitä rekisteröivää elektronista tunnistetta ja jos on kyseessä vähintään yksi seuraavista tilanteista:

a) ekokorttia ei esitetä valvontaviranomaisille tämän asetuksen säännösten mukaisesti;

b) esitetään epätäydellinen tai virheellinen ekokortti tai sellainen ekokortti, johon ekopisteet eivät ole asianmukaisesti kiinnitettyinä;

c) ajoneuvossa ei ole asianmukaista asiakirjaa, joka osoittaa, ettei se tarvitse ekopisteitä;

▼M2

d) tai ekokorttia ei ole mitätöity 2 artiklan 1 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.

▼B

II.

Ekopisteiden jako

6 artikla

1. Käytettävissä olevista ekopisteistä 96,66 prosenttia vastaava määrä ekopisteitä jaetaan jäsenvaltioiden kesken liitteessä D olevan jakomenettelyn mukaisesti.

▼M1

2. Ekokortteja varten painetut ekopisteet myönnetään jäsenvaltioille vuosittain kahtena eränä, joista ensimmäinen erä myönnetään ennen 1 päivää lokakuuta ekopisteiden voimassaolovuotta edeltävänä vuonna ja toinen erä ennen 1 päivää maaliskuuta voimassaolovuonna.

▼M3

Pöytäkirjassa N:o 9 olevan 11 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa ekopisteiden määrää vähennetään. Vähennys lasketaan pöytäkirjan liitteessä 5 olevasssa 3 kohdassa esitetyn menettelyn mukaisesti. Näin laskettu ekopisteiden vähennys toteutetaan useamman vuoden aikana.

▼M2

3. Elektroniset ekopisteet myönnetään jäsenvaltioille vuosittain kolmessa yhtä suuressa erässä: ensimmäinen erä ennen edellisen vuoden 1 päivää marraskuuta, toinen erä ennen 1 päivää maaliskuuta ja kolmas erä ennen 1 päivää heinäkuuta.

▼M1

7 artikla

1. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on jaettava käytettävissä olevat ekopisteensä alueelleen sijoittautuneille asianomaisille liikennöitsijöille.

2. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava ja palautettava komissiolle vuosittain viimeistään 15 päivänä lokakuuta ekopisteet, jotka käytettävissä olevien tietojen ja vuoden viimeisiä kuukausia koskevien liikennearvioiden perusteella jäävät todennäköisesti käyttämättä ennen vuoden loppua.

▼M3

3. Komisio kirjaa vuosittain niiden kullekin jäsenvaltiolle jaettujen ekopisteiden lukumäärän, jotka oli tarkoitettu käytettäväksi edellisenä vuonna, mutta jotka 1. helmikuuta olivat edelleen käyttämättä, eikä niitä ollut palautettu komissiolle 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Jos käyttämättä on enemmän kuin 2 prosenttia jäsenvaltioille jaetuista ekopisteistä, komissio vähentää vastaavan määrän pisteitä jäsenvaltion sen vuoden osuudesta. Nämä ekopisteet lisätään yhteisöllä kyseistä vuotta varten olevaan varastoon.

▼B

8 artikla

1. Ekopisteet, joita ei jaeta jäsenvaltioiden kesken 6 artiklan mukaisesti ja ne, jotka on palautettu komissiolle 7 artiklan mukaisesti, muodostavat yhteisön varaston.

▼M1

2. Komissio jakaa yhteisön varalla olevat ekopisteet jäsenvaltioille pöytäkirjassa N:o 9 olevassa 16 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen viimeistään kuukautta ennen vuoden loppua.

Uudelleen jakamisessa painotus tapahtuu liitteessä E esitettyjen seuraavien yksityiskohtaisten perusteiden mukaisesti:

— Kreikan ja Italian erityisasema,

— Saksan yhdistymisen vaikutus,

— Itävallan kautta kulkevien vaihtoehtoisten kuljetusmuotojen, erityisesti ”Rollende Landstraßen”, edistäminen,

— jäsenvaltion tosiasiallisesti käyttämien ekopisteiden määrä sille jaetuista ekopisteistä,

— jäsenvaltioiden kauttakulkuliikennettä harjoittavien ajoneuvojen keskimääräiset NOx-päästöt,

— odottamattomat tapahtumat.

▼B

III.

Ekopisteiden määrän muutos

9 artikla

Muutetaan ►M1 ————— ◄ pöytäkirjan N:o 9 liite 4 seuraavasti:



Vuoasi Ekopisteiden prosenttiosuudet 15 jäsenvaltiolle myönnetyt ekopisteet 1991 (vertailuvuosi) 100 % 23 556 220 1995 71,7 % 16 889 810 1996 65,0 % 15 311 543 1997 59,1 % 13 921 726 1998 54,8 % 12 908 809 1999 51,9 % 12 225 678 2000 49,8 % 11 730 998 2001 48,5 % 11 424 767 2002 44,8 % 10 533 187 2003 40,0 % 9 422 488

IV.

Ekopistejärjestelmään liittyviä teknisiä kysymyksiä

10 artikla

Pöytäkirjassa N:o 9 olevan 11 artiklan 2 kohdan b alakohdan ja liitteessä 5 olevan 1 kohdan ►M1 täytäntöön panemiseksi ◄ , uuden moottorin COP-arvoa sovelletaan ennen 1 päivää lokakuuta 1990 rekisteröityihin ajoneuvoihin, joiden moottori on vaihdettu tämän päivämäärän jälkeen. Toimivaltaisen viranomaisen antamassa todistuksessa on esitettävä tässä tapauksessa moottorin vaihto ja NOx-päästöjen uutta COP-arvoa koskevat tiedot.

11 artikla

Jos kauttakulkumatkalla Itävallasta Italiaan jossain muussa jäsenvaltiossa kuin Itävallassa rekisteröity vetoauto vaihdetaan Itävallassa rekisteröityyn vetoautoon, on vaadittava Itävallan ja Italian välistä kahdenvälistä matkaa koskeva lupa 31 päivään joulukuuta 1996 saakka ensimmäisen vetoauton matkaa koskevan maksutositteen lisäksi.

12 artikla

Kauttakulkumatka ei edellytä ekopisteiden suoritusta, jos seuraavat kolme edellytystä täytetään:

i) matkan yksinomainen tarkoitus on luovuttaa valmistajan maasta tuleva uusi ajoneuvo tai ajoneuvoyhdistelmä toiseen valtioon;

ii) matkan aikana ei kuljeteta lainkaan tavaroita;

iii) ajoneuvo tai ajoneuvoyhdistelmä on varustettu kansainvälisillä rekisteröintiasiakirjoilla sekä asianmukaisilla vientikilvillä.

13 artikla

Kauttakulkumatka ei edellytä ekopisteiden suoritusta, jos kyseessä on ekopisteistä vapautettu liitteessä C tarkoitettu kuljetus ja jos ajoneuvo on varustettu tämän osoittavilla asiakirjoilla. Nämä asiakirjat ovat joko:

— rahtikirja, — tai

— täytetty ekopistekortti, johon ei ole liimattu ekopisteitä, — tai

— maksettu ekopistekortti, missä tapauksessa ekopisteet korvataan myöhemmin.

▼M2

14 artikla

Jos ajoneuvo joko vie Itävaltaan täyden kuorman tai hakee sieltä täyden kuorman ja ajoneuvossa on asianmukaiset asiakirjat tämän osoittamiseksi, matkasta ei tarvitse suorittaa ekopistemaksuja riippumatta siitä, mitä reittiä ajoneuvo on tullut Itävaltaan ja poistunut Itävallasta.

▼M1

14a artikla

Siirtymäkauden aikana, joka päättyy 31 päivänä joulukuuta 1997, joko ekokorttien tai ekopisteitä rekisteröivien elektronisten tunnisteiden käyttö sallitaan kauttakulkuliikenteen hallinnon järjestämiseksi.

Komissio sallii, että 1 päivästä tammikuuta 1998 jokainen jäsenvaltio voi käyttää ekokortteja vuosittain korkeintaan 0,6 prosenttia ekopisteiden kokonaismäärästä 9 artiklan mukaisesti. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään kunkin vuoden 1 päivänä elokuuta, kuinka paljon ekopisteitä ne haluavat käytettäväksi ekokorteissa seuraavana vuonna. Komissio myöntää kyseiset ekopisteet yhtenä eränä ennen 1 päivää joulukuuta. Ekokortit myönnetään 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.

▼M3

14b artikla

Komissio luo järjestelmän, jonka avulla seurataan toimia, joita Itävalta ja muut jäsenvaltiot toteuttavat parantaakseen palvelutasoa Alppien kautta kulkevissa yhdistetyissä kuljetuksissa. Komissio antaa ensimmäisen raportin vuonna 2001.

▼B

V.

Loppusäännökset

15 artikla

Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1995 edellyttäen, että Norjan, Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirja tulee voimaan.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.

ANEXO ABILAG AANHANG AΠΑΡΑΡΤΗΜΑ ΑANNEX AANNEXE AALLEGATO ABIJLAGE AANEXO A

ANEXO BBILAG BANHANG BΠΑΡΑΡΤΗΜΑ ΒANNEX BANNEXE BALLEGATO BBIJLAGE BANEXO B

LIITE C

EKOPISTEJÄRJESTELMÄSTÄ VAPAUTETTU KULJETUS

1. Satunnainen tavarankuljetus lentokentiltä tai lentokentille, lentoliikenteen reittimuutosten yhteydessä.

2. Matkatavaroiden kuljetus matkustajaliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen perävaunuissa sekä matkatavaroiden kuljetus kaikenlaisissa ajoneuvoissa lentokentille tai lentokentiltä.

3. Postilähetysten kuljetus.

4. Vahingoittuneiden tai korjattavien ajoneuvojen kuljetus.

5. Jätteiden kuljetus.

6. Eläinruhojen kuljetus niiden hävittämiseksi.

7. Mehiläisten ja kalanpoikasten kuljetus.

8. Ruumiiden kuljetus.

9. Taide-esineiden kuljetus näyttelyjä varten ja ammatilliseen tarkoitukseen.

10. Satunnainen tavarankuljetus ainoastaan mainontaa tai opetuskäyttöä varten.

11. Sellaisen kuljetusliikkeen suorittamat muutot, jolla on ammattitaitoinen henkilökunta ja asiaankuuluvat varusteet.

12. Teatteri-, musiikki-, elokuva- tai urheilutapahtumiin, sirkuksiin, näyttelyihin tai messuihin sekä radio-, televisio- tai elokuvatallennuksiin tarkoitettujen tai kuuluvien laitteiden, tarvikkeiden ja eläinten kuljetus.

13. Lentokoneitten ja valtamerialusten varaosien kuljetus.

14. Sellaisen tavarankuljetusajoneuvon matka tyhjänä, jonka tarkoituksena on kauttakulkumatkan aikana vaurioituneen ajoneuvon korvaaminen sekä kuljetuksen jatkaminen korvaavalla ajoneuvolla toisen ajoneuvon saamalla luvalla.

15. Lääkkeiden kuljetus avunantoa varten hätätapauksissa (erityisesti luonnonkatastrofeissa).

16. Arvokkaiden tavaroiden kuljetus (kuten jalometallit) erityisajoneuvoissa poliisi- tai muiden turvallisuusvoimien saattamina.

▼M3

LIITE D



EKOPISTEIDEN JAKO VUOSINA 2000—2003 Maa 2000 2001 2002 2003 I 3 789 047 3 688 365 3 401 686 3 076 080 D 3 548 525 3 453 294 3 182 073 2 898 150 A 1 519 487 1 476 911 1 355 433 1 274 152 NL 934 373 909 981 840 560 750 500 GR 455 749 443 800 409 792 366 994 DK 306 414 298 415 275 649 246 115 B 240 765 234 349 216 080 195 793 UK 64 309 62 630 57 852 51 654 S 57 042 55 553 51 315 45 817 F 37 829 36 841 34 031 30 385 LUX 37 829 36 841 34 031 30 385 SF 34 986 34 072 31 473 28 101 E 9 079 8 842 8 167 7 292 IRL 7 566 7 368 6 806 6 077 P 3 026 2 947 2 722 2 431 EU:n VARASTO 382 105 371 688 342 547 311 605 YHTEENSÄ 11 428 150 11 121 897 10 250 317 9 321 531

▼M2

LIITE E

EKOPISTEIDEN UUDELLEENJAKAMISTA KOSKEVAT PERUSTEET

Kreikan ja Italian erityisasema

Yhteisön varastosta, joka on 3,34 prosenttia ekopisteiden kokonaismäärästä, myönnetään ensisijaisesti liitteessä D määrätyn 4 874 yksikön suuruinen ekopisteiden määrä Italialle ja liitteessä D määrätyn 576 yksikön suuruinen ekopisteiden määrä Kreikalle.

Lisäksi toteutetaan kaikki tarvittavat toimet sen varmistamiseksi, että Kreikalle myönnetyssä ekopisteosuudessa otetaan riittävästi huomioon tämän maan tarpeet.

Saksan yhdistymisen vaikutus

Lisäksi yhteisön varastosta myönnetään Saksalle liitteessä D määrätyn 6 444 yksikön suuruinen ekopisteiden määrä.

Itävallan palauttamien ekopisteiden uudelleenjako

Kaikki komissiolle jaettavaksi palautetut Itävallan ekopisteet jaetaan lisää ekopisteitä pyytäville jäsenvaltioille suhteessa siihen, miten paljon jäsenvaltioihin rekisteröidyt raskaat tavarankuljetusajoneuvot käyttävät Rollende Lanstraßea Itävallassa.

Kun Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton välinen sopimus rautateiden ja maanteiden tavara- ja henkilöliikenteestä tulee voimaan, Itävallan palauttamat ekopisteet jaetaan kolmannen alakohdan mukaisesti.

Komissiolle uudelleen jaettavaksi palautetuista Itävallan ekopisteistä myönnetään ensisijaisesti 30 prosenttia Kreikalle ja 30 prosenttia Italialle. Loput Itävallan palauttamista ekopisteistä jaetaan lisää ekopisteitä pyytäville jäsenvaltioille suhteessa siihen, miten paljon jäsenvaltioihin rekisteröidyt raskaat tavarankuljetusajoneuvot käyttävät Rollende Landstraßea Itävallassa.

Jäsenvaltion tosiasiallisesti käyttämien ekopisteiden määrä sille jaetuista ekopisteistä ja jäsenvaltioiden kauttakulkuliikennettä harjoittavien ajoneuvojen keskimääräiset NOx-päästöt

Jäljelle jäävät ekopisteet jaetaan lisää ekopisteitä pyytäville jäsenvaltioille suhteessa jokaiselle jäsenvaltiolle määrättyihin kertoimiin seuraavasti:

— tarvittavana pidettyjen ekopisteiden määrä, joka perustuu Itävallan uusimpien tilastojen ekstrapolointiin,

— kerrottuna jäsenvaltioiden edellisenä vuonna tosiasiallisesti käyttämien ekopisteiden määrällä sillä jaetuista ekopisteistä,

— kerrottuna jäsenvaltion kauttakulkuajoneuvojen uusimmilla keskimääräisillä NOx-luvuilla, jotka on esitetty prosenttimääränä kyseisen vuoden tavoitteena olevasta luvusta.

▼M1

LIITE F

EKOPISTEITÄ REKISTERÖIVÄÄ ELEKTRONISTA TUNNISTETTA KOSKEVAT YLEISET TEKNISET MÄÄRÄYKSET

Lyhyen matkan viestintä majakan ja ajoneuvon välillä

DSRC:hen liittyvät (esi)standardit ja tekniset raportit

Seuraavat CEN/TC 278:n julkaisemat vaatimukset on täytettävä, kun on kyse lyhyen matkan viestinnästä ajoneuvojen ja tienvarsijärjestelmien välillä:

a) prENV278/9/62 ”DSRC Physical Layer using Microwave at 5.8 GHz”

b) prENV278/9/64 ”DSRC Data Link Layer”

c) prENV278/9/65 ”DSRC Application Layer”.

Tyyppitesti

Ekopisteitä rekisteröivän elektronisen tunnisteen valmistajan on huolehdittava, että tyyppitestin suorittamisesta vastaava, I-ETS 300674:ssä määriteltyjä raja-arvoja noudattava ja hyväksytty tarkastuslaitos antaa todistuksen tyyppitestistä.

Toimintaolosuhteet

Automaattista ekopistejärjestelmää varten kehitetyn ekopisteitä rekisteröivän elektronisen tunnisteen on pystyttävä toimimaan seuraavissa toimintaolosuhteissa:

— Ympäristö: ympäristön lämpötila —25 °C—+70 °C

— Sää: kaikenlainen sää

— Liikenne: useita kaistoja, pysähtymätön liikenne

— Nopeusalue: Pysähdyksistä 120 kilometriin tunnissa.

Edellä mainitut toimintaolosuhteet ovat vähimmäisvaatimuksia siihen saakka, kun DSRC:hen liittyvät (esi)standardit vahvistetaan.

Ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste saa reagoida ainoastaan omaa sovellutustaan koskeviin mikroaaltosignaaleihin.

Ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste

Tunnistus

Jokaisessa ekopisteitä rekisteröivässä elektronisessa tunnisteessa on oltava yksilöllinen tunnistenumero. Tunnistenumerossa on oltava riittävästi numeroita sen erottamiseksi muista, ja siinä on oltava myös tarkistusnumero sen kokonaisuuden varmistamiseksi.

Asennus

Ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste olisi rakennettava niin, että se voidaan asentaa kuorma-auton tai vetoajoneuvon tuulilasin sisäpuolelle. Tunniste on asennettava täysin kiinteästi ajoneuvoon.

Kauttakulkuilmoitus

Ekopisteitä rekisteröivällä elektronisella tunnisteella on voitava tarvittaessa myös ilmaista, että on kyse ekopisteistä vapautetusta kuljetuksesta.

Kuljetuksen laatua koskeva muoto on oltava selvästi näkyvissä ekopisteitä rekisteröivässä elektronisessa tunnisteessa tarkastuksia varten, tai on voitava asettaa tunniste ennalta määriteltyyn alkuasentoon. Joka tapauksessa on varmistettava, että järjestelmässä otetaan arviointa varten huomioon ainoastaan sen kuljetuksen laatua koskeva ilmoitus, joka tunnisteessa oli maahan tultaessa.

Ulkoiset merkinnät

Kaikkien ekopisteitä rekisteröivien elektronisten tunnisteiden on oltava selvästi tunnistettavissa ulkoista tarkastusta suoritettaessa. Tämän vuoksi edellä mainitun yksilöllisen tunnistenumeron on oltava lähtemättömästi merkittynä laitteen pintaan.

Ekopisteitä rekisteröivään elektroniseen tunnisteeseen on kiinnitettävä pysyvä tarra, jota ei voi siirtää. Tässä merkinnässä on ilmoitettava yksittäisen ajoneuvon ekopisteiden määrä (”5”, ”6”, ... ”16”).

Tällaiset erityistarrat on suojattava väärentämiseltä; tarrojen on oltava lujia ja kestettävä valoa ja lämpöä. Niissä on myös oltava erittäin voimakas liimapinta, niin että ne repeytyvät, jos niitä yrittää irrottaa tunnisteesta.

Koskemattomuus

Laitteen suojuksen on oltava niin rakennettu, että sen sisällä olevia osia ei voida käsitellä ja että mahdollinen käsittely voidaan havaita myöhemmin.

Muisti

Ekopisteitä rekisteröivässä elektronisessa tunnisteessa on oltava riittävän suuri muisti seuraavien tietojen varastoimiseen:

— Tunnistenumero

— Ajoneuvoa koskevat tiedot — — COP-arvo

— Liiketoimia koskevat tiedot — — tunnistus rajalla — päivämäärä ja kellonaika — kuljetuksen laatua koskeva ilmoitus — estämistä koskevat tiedot

— Laitteen tilaa koskevat tiedot — — käsittely — paristojen tila — edellisessä viestissä ollut ilmoitus.

Lisäksi laitteessa on oltava vähintään 30 prosentin varamuistitila.

LIITE G

EKOPISTEITÄ REKISTERÖIVÄN ELEKTRONISEN TUNNISTEEN SIJOITTAMINEN

Ekopisteitä rekisteröivä elektroninen tunniste on sijoitettava tuulilasin sisäpuolelle yllä kuvassa merkitylle alueelle, jonka mitat ovat seuraavat:

x = 100 cm

y = 80 cm.

▼M2

LIITE H

Itävallan raja-asemat, joilla on ekokorttien leimauskone

Achenkirch

Arnoldstein

Braunau

Brennerpaß

Ehrwald

Hangendenstein

Hörbranz

Kiefersfelden

Musau

Nauders

Neuhaus

Pinswang

Reit im Winkel

Saalbrücke

Scharnitz

Schleching

Sillian

Springen

Suben

Steinpaß

Walserberg

Wegscheid

( 1 ) EYVL N:o L 373, 21.12.1992, s. 1

( 2 ) EYVL N:o L 373, 21.12.1992, s. 1

( 3 ) EYVL N:o L 95, 9.4.1992, s. 1