1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden kaasujen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi
toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY)
(EYVL L 76, 6.4.1970, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Neuvoston direktiivi 74/290/ETY, annettu 28 päivänä toukokuuta 1974 L 159 61 15.6.1974
►M2 Komission direktiivi 77/102/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1976 L 32 32 3.2.1977
Muutettu:
►A1 Tanskan, Irlannin ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen
kuningaskunnan liittymisasiakirja (*)L 73 14 27.3.1972
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden kaasujen aiheuttaman ilman
pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo, että
asetus Straßenverkehrs-Zulassungs-Ordnungin muuttamisesta annettiin
14 päivänä lokakuuta 1968 ja on julkaistu Saksassa Bundesögesetz-blattin 1 osassa 18 päivänä lokakuuta 1968; tässä asetuksessasäädetään moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden aiheuttaman ilman
pilaantumisen estämiseksi toteutettavista toimenpiteistä; nämä
säännökset tulevat voimaan 1 päivänä lokakuuta 1970,
asetus ”moottoriajoneuvojen bensiinimoottoreista peräisin olevien
pakokaasujen seoksista” on annettu 31 päivänä maaliskuuta 1969 jajulkaistu Ranskassa Journal officielissa 17 päivänä toukokuuta 1969;
tätä asetusta sovelletaan:
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1971 tyyppihyväksyttyihin ajoneu-
voihin, joissa on uudentyyppinen moottori eli sen tyyppinen
moottori, jollaista ei ole ennen asennettu tyyppihyväksyttyynajoneuvoon;
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1972 ensimmäistä kertaa liikkeelle
laskettuihin ajoneuvoihin,
nämä säännökset estävät yhteismarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa;
sen vuoksi on tarpeen, että kaikki jäsenvaltiot antavat samat vaati-mukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta,erityisesti jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppi-hyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6
päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä (
3) tarkoi-
tettua ETY-tyyppihyväksyntämenettelyä voidaan soveltaa kaikkiinajoneuvotyyppeihin,
tätä direktiiviä sovelletaan kuitenkin ennen 6 päivänä helmikuuta 1970
annetulle direktiivin soveltamiselle säädettyä päivää; sen vuoksi tähän
aikaan tässä jälkimmäisessä direktiivissä säädettyjä menettelyitä eivielä sovelleta; on siis säädettävä tilapäismenettelystä sellaisen ilmoi-tuksen muodossa, jolla varmennetaan ajoneuvotyypin testaus ja tämändirektiivin vaatimusten täyttyminen,
sellaisen jäsenvaltion, jota pyydetään antamaan ajoneuvotyypille
kansallinen tyyppihyväksyntä, on pystyttävä tällaisen ilmoituksenperusteella varmistamaan, onko kyseiselle tyypille suoritettu tämändirektiivin mukaiset testit; tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden onilmoitettava muille jäsenvaltioille huomioistaan lähettämällä niille
jäljennös jokaisesta testattua moottoriajoneuvotyyppiä varten laaditusta
ilmoituksesta,
olisi säädettävä teollisuudelle tämän direktiivin muille teknisille vaati-
muksille asetettavaa mukautumisaikaa pidempi ajanjaksokylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten kaasumaisten päästöjen1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 2
(1) EYVL N:o C 160, 18.12.1969, s. 7
(2) EYVL N:o C 48, 16.4.1969, s. 16
(3) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1
▼B
tiheään asutetulla kaupunkialueella tapahtuvaa testausta koskevien
vaatimusten osalta;
on suotavaa käyttää niitä teknisiä vaatimuksia, jotka YK:n Euroopan
talouskomissio on hyväksynyt säännössään N:o 15 (1) (”Ottomoottorilla
varustettujen ajoneuvojen moottoreiden hyväksyntää koskevat yhden-
mukaiset määräykset niiden aiheuttamien kaasumaisten päästöjenosalta”), joka on 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehdyn moottoriajoneu-vojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista jahyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liit-teenä, ja
lisäksi teknisten vaatimusten on oltava nopeasti mukautettavissa
tekniikan kehitykseen; tätä tarkoitusta varten on säädettävä moottoria-
joneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänähelmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädetynmenettelyn soveltamisesta,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä ’ajoneuvolla’ tarkoitetaan kaikkia tieliikenteeseen
tarkoitettuja, ottomoottorilla ja korilla varustettuja tai ilman koriaolevia, vähintään nelipyöräisiä ajoneuvoja, joiden suurin sallittu koko-naispaino on vähintään 400 kg ja suurin rakenteellinen nopeus on50 km/h tai enemmän, lukuun ottamatta maataloustraktoreita ja -koneita sekä moottorityökoneita.
2 artikla
Jäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansal-
lista tyyppihyväksyntää moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden kaasujenaiheuttamaan ilman pilaantumiseen liittyvistä syistä:
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1970, jos ajoneuvo on sekä liitteen I,
lukuun ottamatta sen 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohtaa, että liitteiden II, IV,V ja VI vaatimusten mukainen;
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1971, jos ajoneuvo on myös liitteessä I
olevan 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohdan sekä liitteen III vaatimustenmukainen.
Article 2a
No Member State may refuse or prohibit the sale or registration, entry
into service or use of a vehicle on grounds relating to air pollution bygases from positive-ignition engines of motor vehicles if that vehiclesatisfies the requirements set out in Annexes I, II, III, IV, V and VI.
3 artikla
1. Valmistajan tai tämän edustajan tekemästä hakemuksesta jäsen-
valtion toimivaltaisten viranomaisten on täytettävä liitteessä VIIesitetyn ilmoituksen kohdat. Jäljennös tästä ilmoituksesta on lähetettävä
muille jäsenvaltioille ja hakijalle. Muiden jäsenvaltioiden, joita on
pyydetty antamaan samalle ajoneuvotyypille kansallinen tyyppihyväk-syntä, on hyväksyttävä asiakirja todisteena siitä, että vaaditut testit onsuoritettu.
2. Edellä 1 kohdan säännökset kumotaan heti, kun 6 päivänä helmi-
kuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi moottoriajoneuvojen ja niidenperävaunujen tyyppihyväksynnästä tulee voimaan.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 3
(1) ECE (Geneve) asiakirja W/TRANS/WP 29/293/Rev. 1, 11.4.1969▼A1
▼B
▼B
4 artikla
Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sille ilmoitetaan jokaisesta
muutoksesta sellaisessa osassa tai ominaisuudessa, johon viitataan liit-
teessä I olevassa 1.1 kohdassa. Jäsenvaltion toimivaltaistenviranomaisten on päätettävä, onko prototyypille tarpeen suorittaa uusiatestejä ja laatia uusi seloste. Jos tällaisissa testeissä ilmenee, ettei direk-tiivin vaatimuksia noudateta, muutosta ei ösaa hyväksyä.
5 artikla
Tarvittavat muutokset liitteiden I—VII vaatimusten mukauttamiseksi
tekniikan kehitykseen on tehtävä moottoriajoneuvojen ja niidenperävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun
neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen
edellyttämät säännökset 30 päivään kesäkuuta 1970 mennessä ja ilmoi-tettava tästä komissiolle viipymättä.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että niiden antamat tässä direk-
tiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevat keskeiset kansallisetsäännökset toimitetaan kirjallisina komissiolle.
7 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 4
▼B
LIITE I
MÄÄRITELMÄT, TYYPPIHYVÄKSYNTÄHAKEMUKSET JA TESTI-
VAATIMUKSET
1 MÄÄRITELMÄT
1.1 Ajoneuvotyyppi moottorin kaasumaisten epäpuhtauksien
päästörajoitusten osalta
’Ajoneuvotyypillä moottorin kaasumaisten epäpuhtauksien päästön
rajoitusten osalta’ tarkoitetaan ajoneuvoja, jotka eivät eroa olennai-
silta piirteiltään erityisesti seuraavissa kohdin:
1.1.1 Ekvivalentti hitaus määritetään suhteessa vertailupainoon, kuten liit-
teessä III olevassa 4.2 kohdassa vahvistetaan.
1.1.2 Moottorin ominaispiirteet määritetään liitteessä II olevissa 1—6 ja 8
kohdassa.
1.2 Vertailupaino
’Vertailupainolla’ tarkoitetaan ajoneuvon painoa käyttökunnossa
lisättynä yhtäläisellä 120 kg:n painolla. Ajoneuvon paino käyttökun-
nossa on koko sen omapaino kaikki säiliöt täynnä — poikkeuksena
tähän on polttonestesäiliö, jonka on oltava vain puoliksi täynnä —
ja työkalupakkaus sekä vararengas mukana.
1.3 Moottorin kampikammio
’Moottorin kampikammiolla’ tarkoitetaan moottorin sisä- tai ulko-
puolella olevaa tilaa, joka on yhdistetty öljypohjaan sisäisellä tai
ulkoisella putkella, jonka läpi kaasut ja höyryt voivat poistua.
1.4 Kaasumaiset epäpuhtaudet
’Kaasumaisilla epäpuhtauksilla’ tarkoitetaan hiilimonoksidia, hiili-
vetyjä ja typpioksideja, viimeksi tarkoitettu ilmoitetaan
typpidioksidiekvivalenttina (NO2).
1.5 Enimmäispaino
’Enimmäispainolla’ tarkoitetaan teknisesti sallittua enimmäispainoa,
jonka ajoneuvon valmistaja on ilmoittanut (tämä paino voi olla
suurempi kuin sallittu enimmäispaino).
2. TYYPPIHYVÄKSYNTÄHAKEMUS
2.1 Valmistajan tai tämän edustajan on toimitettava seuraavat tiedot:2.1.1 Moottorityypin kuvaus sisältäen kaikki liitteessä II tarkoitetut yksi-
tyiskohdat,
2.1.2 Palotilan ja männän piirustukset sisältäen myös männänrenkaat;
2.1.3 Venttiilin suurin nousu sekä avautumis- ja sulkeutumiskulmat
suhteessa kuolokohtiin.
2.2 Hyväksyttäväksi aiottua ajoneuvotyyppiä vastaava ajoneuvo on
toimitettava 3 kohdassa tarkoitettuja testejä suorittavalle tekniselle
tutkimuslaitokselle.
3. TESTIVAATIMUKSET3.1 Yleistä
Osat, jotka vaikuttavat kaasumaisten epäpuhtauksien päästöön, on
suunniteltava, konstruoitava ja pantava kokoon niin, että ajoneuvo
voi tavallisessa käytössä vastata tämän direktiivin vaatimuksia
huolimatta mahdollisesta ilmenevästä tärinästä.
3.2 Testien kuvaus
3.2.1 Ajoneuvo alistetaan painoluokkansa mukaisesti tyyppi I, II ja III -
testeihin, kuten jäljempänä määritetään:1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 5
▼M2
▼B
▼B
3.2.2.1 Tyyppi I -testi (tarkastaa keskimääräisten kylmäökäynnistyksen
jälkeisten kaasumaisten epäpuhtauksien päästön tiheään asutetulla
kaupunkialueella).
3.2.1.1.1 Tämä testi tehdään kaikille 1 artiklassa tarkoitetuille ajoneuvoille,
joiden enimmäispaino ei ole enemmän kuin 3,5 tonnia.
3.2.1.1.2 Ajoneuvo asetetaan dynamometripenkille, joka on varustettu jarrulla
ja vauhtipyörällä. Testi kestää kokonaisuudessaan 30 min ja käsittää
neljä sykliä, jotka tehdään keskeytyksettä. Jokainen näistä sykleistä
sisältää 15 pienempää sykliä (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus,
hidastus jne.). Testin aikana pakokaasut kerätään yhteen tai useam-
paan pussiin. Kaasut analysoidaan ja niiden pitoisuudet mitataan
käyttöjakson lopuksi.
3.2.1.1.3 Testi tehdään liitteessä III esitetyn menettelyn mukaisesti.
Käytettävät keräys- ja analysointimenetelmät ovat määriteltyjen
mukaiset. Muita menetelmiä voidaan hyväksyä, jos niiden on
havaittu tuottavan yhtäläiset tulokset.
3.2.1.1.4 Noudattaen mitä jäljempänä 3.2.1.1.5 kohdassa vahvistetaan, testi
on suoritettava kolme kertaa. ►M2Vertailupainoluokan ajoneu-
vojen jokaisessa testissä saaman hiilimonoksidin massan,
hiilivetyjen massan ja typpioksidien massan on oltava pienempi
kuin allaolevassa taulukossa esitetyt määrät. ◄
Vertailupaino
VP kgHiilimonoksidin
massa testiä kohden
(g)
L1Hiilivetyjen massa
testiä kohden (g)
L2►M2Typpiok-
sidien massa ilmoi-
tettuna NO2-
ekvivalenttina
(gramömaa testiä
kohden)
L2◄
VP≤750 80 6,8 ►M210◄
750 < VP ≤850 87 7,1 ►M210◄
850 < VP ≤1 020 94 7,4 ►M210◄
1 020 < VP ≤1 250 107 8,0 ►M212◄
1 250 < VP ≤1 470 122 8,6 ►M214◄
1 470 < VP ≤1 700 135 9,2 ►M214,5◄
1 700 < VP ≤1 930 149 9,7 ►M215◄
1 930 < VP ≤2 150 162 10,3 ►M215,5◄
2 150 < VP 176 10,9 ►M216◄
3.2.1.1.4.1 Kuitenkin, 1 päivään lokakuuta 1979 saakka, muiden ajoneuvojen
kuin M1-luokan ajoneuvojen sekä automaattivaihteistolla varustet-
tujen ajoneuvojen osalta, 3.2.1.1.4 kohdan taulukossa annetut rajat
typpioksidipäästöille kerrotaan kertoimella 1,25.
►M23.2.1.1.4.2 ◄Kunkin epäpuhtauden 3.2.1.1.4 kohdassa tarkoitetut,
kyseiselle ajoneuvolle vahvistetut raja-arvot saavat jossakin näistä
kolmesta testistä ylittyä, kuitenkin enintään 10 %, jos kaikkien
kolmen testin tulosten aritmeettinen keskiarvo alittaa raja-arvon.
Jos määrätyt raja-arvot ylittyvät kummankin epäpuhtauden osalta,
on merkityksetöntä, ylittyvätkö ne samassa testissä vai eri testeissä.
3.2.1.1.5 Edellä 3.2.1.1.4 kohdassa vahvistettujen testien lukumäärää vähen-
netään kummankin 3.2.1.1.4 kohdassa tarkoitetun epäpuhtauden
osalta jäljempänä olevien säännösten mukaisesti siten, että V1on
ensimmäisen testin tulos ja V2toisen testin tulos.
3.2.1.1.5.1 Suoritetaan vain yksi testi, jos ►M2kolmen epäpuhtauden ◄
osalta saadaan tulos V1≤0,70 L.
3.2.1.1.5.2. Suoritetaan vain kaksi testiä, jos ►M2kolmen epäpuhtauden ◄
osalta saadaan tulos V1≤0,85 L, mutta ainakin toisen epäpuh-
tauden osalta tulos V1> 0,70 L. Lisäksi ►M2kolmen
epäpuhtauden ◄osalta tuloksen V2on oltava V1+V2≤1,70 L
jaV2≤L.
3.2.1.2 Tyyppi II -testi (hiilimonoksidin päästötesti joutokäyntinopeudella).
3.2.1.2.1 Tämä testi tehdään kaikille 1 artiklassa tarkoitetuille ajoneuvoille.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 6
▼M1
▼M2
▼M1
▼B
▼B
3.2.1.2.2 Pakokaasupäästöjen tilavuuden mukainen hiilimonoksidipitoisuus
joutokäyntinopeudella ei saa olla enempää kuin 4,5 %.
►M1Tämän vaatimuksen täyttyminen on tarkastettava liitteen IV
eritelmien mukaisesti kaikkien käyttäjälle mahdollisten säätöjen
osalta.◄
3.2.1.2.3 Pitoisuutta on tarkkailtava koko testin ajan liitteen IV menettelyn
mukaisesti.
3.2.1.3 Tyyppi III -testi (kampikammiokaasujen päästön tarkastus).
3.2.1.3.1 Tämä testi tehdään kaikille 1 artiklassa tarkoitetuille ajoneuvoille.
Poikkeuksena ovat ne, joilla on kampikammiopuristuksella varus-
tettu kaksitahtimoottori.
3.2.1.3.2 Kampikammiokaasujen, joita moottori ei kierrätä uudelleen, sisältä-
mien hiilivetyjen massan on oltava vähemmän kuin 0,15 %
moottorin kuluttaman polttoaineen massasta.
3.2.1.3.3 Tämä massa tarkastetaan koko testin ajan liitteessä V esitetyn
menettelyn mukaisesti.
4 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN
4.1 Vertailupainoltaan toisistaan eroavat ajoneuvotyypit
Ainoastaan vertailupainoltaan hyväksytystä ajoneuvotyypistä eroa-
vien ajoneuvotyyppien osalta tyyppihyväksyntää voidaan laajentaa,
jos ajoneuvot täyttävät seuraavat edellytykset:
4.1.1 Vertailupainoa koskevaa tyyppihyväksyntää voidaan laajentaa
ajoneuvotyyppeihin, jotka vaativat hyväksyttyyn tyyppiin nähden
ainoastaan seuraavaksi suuremman tai seuraavaksi pienemmän ekvi-
valenttihitauden.
4.1.2 Jos ajoneuvotyypin, jolle tyyppihyväksynnän laajennusta haetaan,
paino vaatii suuremman ekvivalenttihitauden kuin mitä jo hyväksy-
tyssä ajoneuvotyypissä käytetään, tyyppihyväksyntää laajennetaan.
4.1.3 Jos ajoneuvotyypin, jolle tyyppihyväksynnän laajennusta haetaan,
vertailupaino vaatii pienemmän ekvivalenttihitauden kuin mitä jo
hyväksytyssä ajoneuvotyypissä käytetään, tyyppihyväksyntää laajen-
netaan, jos jo hyväksytystä tyypistä mitatut epäpuhtausmäärät
täyttävät raja-arvot, jotka on määrätty ajoneuvotyypille, jolle hyväk-
synnän laajennusta haetaan.
4.2 Kokonaisvälityssuhteiltaan toisistaan eroavat ajoneuvotyypit
Ajoneuvotyypin tyyppihyväksyntää voidaan seuraavin ehdoin
laajentaa ajoneuvotyyppien osalta, jotka eroavat hyväksytystä
tyypistä ainoastaan kokonaisvälityssuhteiltaan:
4.2.1 Jokaista tyyppi I -testeissä käytettyä välityssuhdetta varten
määritetään yhtälö, E¼V2/C0V1
V1jossa V1on hyväksytyn ajoneuvo-
tyypin ja V2ajoneuvotyypin, jolle haetaan hyväksynnän
laajentamista, moottorin kierrosnopeus 1000 r/min.
4.2.2 Jos kaikkien välityssuhteiden osalta E > 5 %, laajennus annetaan
tarvitsematta toistaa tyyppi I -testejä.
4.2.3 Jos vähintään yhden välityssuhteen osalta E ≤5 % ja kaikkien
välityssuhteiden osalta E ≤10 %, tyyppi I -testit on toistettava,
mutta ne voidaan suorittaa ajoneuvon valmistajan valitsemassa,
tyyppihyväksynnän antamisesta vastaavan viranomaisen hyväk-
symässä laboratoriossa. Hyväksyttyä ajoneuvotyyppiä koskevat
testausselosteet on lähetettävä hyväksytylle laboratoriolle.
4.3 Vertailupainoltaan ja kokonaisvälityssuhteiltaan toisistaan
eroavat ajoneuvotyypit
Ajoneuvotyypille annettua tyyppihyväksyntää voidaan laajentaa
ajoneuvojen osalta, jotka eroavat hyväksytystä ajoneuvotyypistä
ainoastaan vertailupainoiltaan ja kokonaisvälityssuhteiltaan, jos
ajoneuvot täyttävät edellä 4.1 ja 4.2 kohdassa vahvistetut edelly-
tykset.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 7
▼M1
▼M1
4.4 Huomautus:
Kun ajoneuvotyyppi on hyväksytty edellä 4.1—4.3 kohdan ehtojen
mukaisesti, kyseistä tyyppihyväksyntää ei saa laajentaa muihin
ajoneuvotyyppeihin.
5 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
5.1 Pääsääntöisesti tuotannon vaatimustenmukaisuus moottoreiden
kaasumaisten epäpuhtauspäästöjen raja-arvojen osalta on tarkastet-
tava liitteen VII mukaisesti ja tarpeen vaatiessa kaikkien tai
joidenkin 3.2 kohdassa esitettyjen tyyppi I, II ja III -testien perus-
teella.
5.1.1 Ajoneuvon vaatimustenmukaisuus tyyppi I -testissä tarkastetaan
seuraavasti:
5.1.1.1 Sarjatuotannosta otetulle ajoneuvolle suoritetaan 3.2.1.1 kohdan
mukainen testi. Edellä 3.2.1.1.4 kohdassa esitetyt raja-arvot korva-
taan kuitenkin seuraavilla raja-arvoilla:
Vertailupaino
VP kgHiilimonoksidin
massa testiä kohden
(g)
L1Hiilivetyjen massa
testiä kohden (g)
L2►M2Typpiok-
sidien massa ilmoi-
tettuna NO2-
ekvivalentteina
(gramömaa testiä
kohden)
L2◄
VP≤750 96 8,8 ►M212◄
750 < VP ≤850 105 9,3 ►M212◄
850 < VP ≤1 020 112 9,6 ►M212◄
1 020 < VP ≤1 250 129 10,4 ►M214,4◄
1 250 < VP ≤1 470 146 11,1 ►M216,8◄
1 470 < VP ≤1 700 162 11,9 ►M217,4◄
1 700 < VP ≤1 930 178 12,6 ►M218◄
1 930 < VP ≤2 150 195 13,3 ►M218,6◄
2 150 < VP 211 14,1 ►M219,2◄
5.1.1.1.1 Kuitenkin, 1 päivään lokakuuta 1979 saakka, muiden ajoneuvojen
kuin M1-luokan ajoneuvojen sekä automaattivaihteistolla varustet-
tujen ajoneuvojen osalta, 5.1.1.1 kohdan taulukossa annetut rajat
typpioksidipäästöille kerrotaan kertoimella 1,25.
5.1.1.2 Jos valittu ajoneuvo ei täytä 5.1.1.1 kohdan, vatimuksia, mittaukset
voidaan ajoneuvon valmistajan pyynnöstä suorittaa sarjatuotannosta
otetulle ajoneuvoryhmälle, mukaan lukien alun perin testattu
ajoneuvo. Valmistaja määrittää näytteen n koon. Muille kuin alun
perin testatuille ajoneuvoille suoritetaan yksi tyyppi I -testi.
Alun perin testattavan ajoneuvon osalta otetaan huomioon testitulos,
joka on ajoneuvolle suoritetun kolmen tyyppi I -testin tulosten arit-
meettinen keskiarvo. Sen jälkeen määritetään ajoneuvoryhmän
osalta kunkin kaumaisen epäpuhtauden mittauksessa saatujen
tulosten aritmeettinen keskiarvo ja keskihajonta S (1).
Tuotannon katsotaan olevan vaatimustenmukainen, jos seuraava
edellytys täyttyy:
x/C0þk/C1S/C20L
jossa
L = edellä 5.1.1.1 kohdassa kullekin kaasumaiselle epäpuhtaudelle
vahvistettu raja-arvo,
k = n:stä riippuva seuraavan taulukon mukainen tilastokerroin:
n 234567
k 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,3421970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 8
(1)S2¼Xx/C0x/C0ðÞ2
n/C01;jossa x on jokin yksittäinen n-näytteelle tehdyssä testissä saatu
tulos▼M2
▼M1
▼M1
n8 9 1 0 1 1 1 2 1 3
k 0,317 0,296 0,279 0,265 0,253 0,242
n 1 41 51 61 71 81 9
k 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198
jos n≥20, k ¼0;860ﬃﬃﬃnp
5.1.2 Tuotantosarjasta otetun ajoneuvon tyyppi II tai III -testin on
täytettävä 3.2.1.2.2 ja 3.2.1.3.2 kohdassa vahvistetut edellytykset.
5.1.3 Poiketen liitteessä III olevan 2.1.1 kohdan vaatimuksista, tuotannon
vaatimustenmukaisuuden tarkastuksesta vastaava tekninen tutkimus-
laitos voi ajoneuvon valmistajan suostumuksella suorittaa tyyppi I,
II ja III -testejä ajoneuvoille, joiden ajokilometrimäärä on
vähemmän kuin 3 000 km.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 9
▼B
LIITE II
►(1)M11970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 10
▼B
►(1)M11970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 11
▼B
1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 12
▼B
LIITE III
TYYPPI I -TESTI
(Tarkastetaan keskimääräiset kylmäkäynnistyksen jälkeiset epäpuhtauspäästöt
tiheään asutetulla kaupunkialueella)
Tyyppi I -testin menettely määritetään liitteessä I olevassa 3.2.1.1 kohdassa
1. TOIMINTOSYKLI DYNAMOMETRIPENKILLÄ1.1 Syklin kuvaus
Toimintosykli dynamometripenkillä esitetään seuraavassa taulukossa ja
kuvataan lisäyksessä 1. Toimintojen analyysit annetaan lisäyksessä 2.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 13
Toimintosykli dynamometripenkissä
Toiminnan
numeroToiminta VaiheKiihdytys
m/s2Nopeus
km/hKestoKumulatii-
vinen aika
(s)Käytetty vaihe, jos
kyseessä on manuaa-
livaihteistotoiminta
(s)vaiheaika
(s)
1 Joutokäynti 1 11 11 11 6 s PM + 5 s K1(1)
2 Kiihdytys 2 1,04 0—15 4 4 15 13 Vakionopeus 3 15 8 8 23 1
4 Hidastus9
=
; 4−0,69 15—10 29
=
; 525 1
5 Hidastus, kytkin vapaana −0,92 10—0 3 28 K
1
6 Joutokäynti 5 21 21 49 16 s PM + 5 s K1
7 Kiihdytys9
>>>=
>>>;60,83 0—15 59
>>>=
>>>;1254 1
8 Vaihteen vaihto 2 56
9 Kiihdytys 0,94 15—32 5 61 2
10 Vakionopeus 7 32 24 24 85 2
11 Hidastus9
=
; 8—0,75 32—10 89
=
; 1193 2
12 Hidastus, kytkin vapaana −0,92 10—0 3 96 K
2
13 Joutokäynti 9 21 21 117 16 s PM + 5 s K1
14 Kiihdytys9
>>>>>>>>>=
>>>>>>>>>;100,83 0—15 59
>>>>>>>>>=
>>>>>>>>>;26122 1
15 Vaihteen vaihto 2 124
16 Kiihdytys 0,62 15—35 9 133 2
17 Vaihteen vaihto 2 135
18 Kiihdytys 0,52 35—50 8 143 3
19 Vakionopeus 11 50 12 12 155 3
20 Hidastus 12 −0,52 50—35 8 8 163 321 Vakionopeus 13 35 13 13 176 3
22 Vaihteen vaihto 2 178
23 Hidastus9
>>>>=
>>>>;14−0,86 132—10 79
>>>>=
>>>>;12185 2
24 Hidastus, kytkin vapaana −0,92 10—0 3 188 K
2▼B1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 14
Toiminnan
numeroToiminta VaiheKiihdytys
m/s2Nopeus
km/hKestoKumulatii-
vinen aika
(s)Käytetty vaihe, jos
kyseessä on manuaa-
livaihteistotoiminta
(s)vaiheaika
(s)
25 Joutokäynti 15 7 7 195 7 s PM
(1) PM = vaihde vapaalla, kytkin kytkettynä
K1,K2= 1. tai 2. vaihde päällä, kytkin vapaana▼B1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 15
▼B
1.2 Yleiset vaatimukset syklin suorittamiseksi
Alustavat testaussyklit on suoritettava, jos on tarpeen saada selville,
miten parhaiten voitaisiin käyttää jarrupoljinta ja muita jarrujen
käyttölaitteita, jotta sallituissa rajoissa saataisiin aikaan teoreettista
sykliä vastaava sykli.
1.3 Vaihdelaatikon käyttö
1.3.1 Jos suurin sallittu nopeus, joka voidaan saavuttaa 1. vaihteella, on alle
15 km/h, käytetään 2., 3. ja 4. vaihdetta.
1.3.2 Pouliautomaattivaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan käyttämällä
välityksiä kuten tavallisessa ajossa ja vaihdetankoa käytetään valmis-
tajan ohjeiden mukaisesti.
1.3.3 Täysautomaattivaihdelaatikolla varustetut ajoneuvot testataan suur-
imman vaihteen (”ajaa”) ollessa päällä. Kaasupoljinta on käytettävä
niin, että saavutetaan mahdollisimman tasainen kiihtyvyys kytkemällä
vaihteet normaalijärjestyksessä. Lisäksi lisäyksessä 1 esitettyjä vaih-
teenvaihtopisteitä ei sovelleta; kiihdytys jatkuu jakson läpi
suoraviivaisesti yhdistäen jokaisen jakson lopun joutokäynnin seur-
aavan jakson vakionopeuteen. Jäljempänä 1.4 kohdassa annettuja
mittapoikkeamia on noudatettava.
1.3.4 Sellaisella ylivaihteella varustetut ajoneuvot, joita kuljettajat pystyvät
käyttämään, testataan ilman, että se on päällä.
1.4 Mittapoikkeamat
1.4.1 Teoreettiseen nopeuteen sallitaan ± 1 km/h mittapoikkeama kiihdy-
tyksen ja vakionopeuden aikana sekä hidastuksen aikana, kun
ajoneuvon jarruja käytetään. Jos ajoneuvo hidastaa nopeuttaan
nopeammin ilman jarrujen käyttöä, sovelletaan vain 5.6.3 kohdan
vaatimuksia. Edellä kuvattuja suuremmat nopeusmittapoikkeamat salli-
taan eri vaiheitten vaihtokohdissa, jos arvot eivät ole enemmän kuin
mittapoikkeamat kauemmin kuin 0,5 s.
1.4.2 Aikamittapoikkeamat ± 0,5 s. Nämä mittapoikkeamat sallitaan
jokaisen vaihteenvaihtojakson alussa ja lopussa. (1)
1.4.3 Nopeus- ja aikamittapoikkeamat yhdistetään siten kuin lisäyksessä 1
todetaan.
2. AJONEUVO JA POLTTOAINE2.1 Testiajoneuvo
2.1.1 Ajoneuvon on oltava mekaanisesti hyvässä kunnossa. Sen on oltava
sisäänajettu, ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km ennen testiä.
2.1.2 Pakojärjestelmä ei saa vuotaa, mikä vähentäisi kerättyjen kaasujen
määrää. Kerätyn kaasumäärän on oltava moottorin synnyttämien
kaasujen määrä.
2.1.3 Imujärjestelmän tiiviys on tarkastettava, jotta varmistutaan siitä, ettei
tahaton ilömanotto vaikuta kaasutukseen.
2.1.4 Moottorin asetusarvojen ja ajoneuvon hallintalaitteiden on oltava
valmistajan määräämät.
2.1.5 Alipainetulkki asennetaan imupiiriin kuristimen yli lähelle kaasuttajaa.2.1.6 Laboratoriossa voidaan tarkastaa, että ajoneuvon teho vastaa valmis-
tajan ilmoitusta, että sitä voidaan käyttää normaaliajoon ja ennen
kaikkea että se voidaan ökylmä- ja kuumakäynnistää.
2.2 Polttoaine
2.2.1 Polttoaineena käytetään vertailupolttoainetta, jonka tarkka koostumus
määritetään liitteessä VI. Jos moottoria voidellaan seoksella, vertailu-
polttoaineeseen lisätyn öljyn on laadultaan ja määrältään noudatettava
valmistajan ohjeita.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 16
(1) On huomattava, että sallittu kahden sekunnin aika sisältää ajan vaihteenvaihtoon ja, jos
tarpeellista, määrätyn määrän liikkumisvapautta syklin saamiseksi kiinni.
▼B
3. TESTILAITTEET
3.1 Jarrudynamometri
Erityistä mallia ei ole määritetty, mutta kuitenkaan jarrudynamometrin
säädöt eivät saa muuttua ajan kuluessa. Se ei saa aiheuttaa ajoneuvossa
havaittavaa värähtelyä, joka todennäköisesti heikentää normaalitoi-
mintoa. Jarrudynamometri on varustettava inertialiittiöllä, joka
mahdollistaa ajoneuvon maantieajon simuloinnin (yhtä suuret inertiat).
3.2 Kaasunkeräyslaite
3.2.1 ►M2Liitosputket valmistetaan ruostumattomasta teräksestä ja varus-
tetaan mahdollisuuksien mukaan jäykillä liitoksilla. ◄Kuitenkin
täysin kaasunpitävää joustavaa rengaselementtiä käytetään eristämään
järjestelmä ajoneuvon värähtelystä. Muita materiaaleja voidaan
käyttää, jos ne eivät vaikuta kaasujen koostumukseen.
3.2.2 Jos testattu ajoneuvo on varustettu useampihaaraisella pakoputkella,
haarat on liitettävä yhteen niin lähellä ajoneuvoa kuin mahdollista.
3.2.3 Kaasujen lämpötilan keräysjärjestelmässä on oltava sopusoinnussa
moottorin oikean toiminnan, näytepussien hyvissä olosuhteissa
säilyttämisen, hiilivetyjen 4.5.1 kohdassa esitetyn absorptioasteen
►M2 ◄.
3.2.4 Jäähdytin sijoitetaan moottorin pakojärjestelmän ja pussin (pussien)
sisäänmenon väliin siten, että kaasun lämpötila tGjäähdyttimen ulos-
menoaukossa pysyy seuraavien rajojen välissä:
5º≤tG≤17 ºC
Jäähdytysjärjestelmä on suunniteltava siten, että kaasujen virratessa
sen läpi kaikki tiivistyneen veden sisäänpääsy vältetään. Tämä
mahdollistaa näytepussin kaasujen kosteuden pysyttelemisen alle 83 %
20 ºC lämpötilassa.
3.2.5 Keräyslaitteiston kokonaistilavuus, pussia lukuun ottamatta, ei saa
ylittää 0,08 m3. Pussin levitysputken tilavuuden on oltava alle 0,03 m3.
►M23.2.6◄Erilaisten venttiilien, joita käytetään ohjaamaan pakokaasuja
joko ilmaan tai keräysjärjestelmään, on oltava nopeasti säädettäviä ja
nopeatoimisia.
►M23.2.7◄Keräysjärjestelmän on sisällettävä yksi tai useampi riittävätila-
vuuksinen pussi. Pussit on tehtävä sellaisesta materiaalista, joka ei
vaikuta mittauksien tarkkuuteen eikä kaasujen sisältöön.
3.3 Analysointilaite
3.3.1 Keräysputki voi koostua keräysletkusta, joka johtaa keräyslaitteeseen,
tai pussien tyhjennysletkusta. Se voi olla itsenäinen, mutta missään
tapauksessa sen aukko ei saa olla pussin pohjalla.
3.3.2 ►M2Hiilimonoksidi ja hiilivetyanalysaattorit ovat hajaantumatonta
tyyppiä infrapuna absorptiolla varustettuna. ◄Hiilivetyanalysaattorin
on oltava valoherkkä n-heksaanille.
3.3.3 Typpioksidit analysoidaan seuraavasti:
3.3.3.1 Pussissa olevat kaasut johdetaan konvertterin läpi, joka pelkistää
typpidioksidin (NO2) typpioksidiksi (NO).
3.3.3.2 Konvertteristä ilmaantuvien kaasujen typpioksidin (NO) määrä
määritellään kemilumenenssianalysaattorilla.
3.3.3.3 Kaasun kuivatuslaitetta (jääloukku) ei saa käyttää analysaattorin vasta-
virran suuntaan.
3.4 Tilavuuden mittauslaite
3.4.1 On käytettävä tilavuustulkkia.3.4.2 Paine- ja lämpötilamittaukset, jotka mahdollistavat tilaövuuden vertaa-
misen tavanomaisiin olosuhteisiin, toteutetaan kohdissa, jotka on
valittu ottaen huomioon käytetyn tulkin tyyppi. Laboratorio määrit-
telee sijainnit.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 17
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼B
3.4.3 Kaasunpoistojärjestelmä koostuu pumpusta tai mistä tahansa muusta
järjestelmästä, joka pitää mitatun paineen tulkkivakiossa.
3.5 Mittauslaitteiden tarkkuus
3.5.1 Kun jarrut on kalibroitu erityistestissä, ei dynamometrin tarkkuutta
osoiteta. Pyörivien massojen, jotka sisältävät myös rullien ja jarrun
pyörivien osien massat (ks. 4.2 kohta), kokonaisinertia on annettava
± 20 kg:n tarkkuudella.
3.5.2 Ajoneuvon nopeus määritetään mittaamalla jarrun vauhtipyöriin yhdis-
tettyjen rullien pyörimisnopeutta. Sen on oltava mitattavissa ± 2 km/
h:n tarkkuudella nopeusalueella 0—10 km/h ja ± 1 km/h:n tarkkuu-
della nopeuden ylittäessä 10 km/h.
3.5.3 Jäljempänä 5.1.1 ja 6.3.3 kohdassa huomioon otettavien lämpötilojen
on oltava mitattavissa ± 2 ºC:n tarkkuudella.
3.5.4 Ilmanpaineen on oltava mitattavissa ± 1 Hgmm:n tarkkuudella.
3.5.5 Ajoneuvon ilmanottojärjestelmän alipaineen on oltava mitattavissa
± 5 Hgmm:n tarkkuudella. Muiden paineiden (keräyslaitteen vasta-
paine, paine tilavuuden korjaukseen jne.) on oltava mitattavissa
vesivaa'alla ± 5 mm:n tarkkuudella.
3.5.6 Tulkin koon ja tarkkuuden on sovittava kaasun tilavuuden mittauk-
seen, niin että tilavuuden mittaus on öoikea ± 2 %:n tarkkuudella.
3.5.7 Konvertterin tehon on oltava vähintään 90 %.►
M23.5.8◄Analysaattoreilla on oltava mitta-alue, joka on verrattavissa
erilaisten mitattavien ainesosien koostumuksen mittaustarkkuuteen,
muttei (kalibroitujen) vakiokaasujen tarkkuuteen. Mittatarkkuuden on
oltava ± 3 %. Analysointipiirin kokonaistoimintaviiveen on oltava
pienempi kuin 1 minuutti.
►M23.5.9◄Vakiokaasujen koostumus ei saa erota yli ± 2 % jokaisen
kaasun vertailuarvosta. Laimennusaineena on typpi.
4. TESTIN VALMISTELUT4.1 Jarrun asetus
4.1.1. Jarru on sovitettava siten, että ajoneuvon toiminta simuloi vakiono-
peuden tasoa 50 km/h.
4.1.2 Tähän tarkoitukseen mitataan alipaine moottorin imupuolelta tietestin
aikana 50 km/h:n nopeudella kolmannella vaihteella tai käyttämällä
1.3 kohdassa määriteltyjä vaihteita. Ajoneuvo on lastattu vertailupai-
noonsa, ja rengaspaine on valmistajan ilmoittama. Alipaine mitataan,
kun vakionopeus on ollut halutulla tasolla vähintään 15 sekuntia.
Tuulen huomioon ottamiseksi mittaukset tehdään kahdesti joka suun-
taan ja käytetään tulosten keskiarvoa.
4.1.3 Ajoneuvo asetetaan dynamometripenkille ja jarrut sovitetaan niin, että
saavutetaan sama alipaine imussa kuin on mitoitettu tietestissä, mihin
viitattiin edellä olevassa 4.1.2 kohdassa. Tätä jarrun asetusta pidetään
yllä koko testin ajan.
4.1.4 On tarkastettava, että jarrun säätöarvo on sopiva koko joutokäynti- ja
enimmäisnopeuden välillä olevien syklien aikana ja tarvittaessa on
käytettävä keskimääräistä säätöä.
4.2 Yhtä suurten inertioiden sovitus ajoneuvon siirtoliikkeen inertiaan
Vauhtipyörää käytetään, jotta mahdollistettaisiin pyörivien massojen
kokonaisinertian pääseminen oikeaan suhteeseen vertailupainon kanssa
seuraavien rajojen sisällä:1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 18
▼M2
▼B
▼M1
▼B
▼B
Ajoneuvon vertailupaino (VP)/kg Yhtä suuret inertiat/kg
VP≤750 680
750 < VP ≤850 800
850 < VP ≤1 020 910
1 020 < VP ≤1 250 1 130
1 250 < VP ≤1 470 1 360
11 470 < VP ≤1 700 1 590
1 700 < VP ≤1 930 1 810
1 930 < VP ≤2 150 2 040
2 150 < VP 2 270
4.3 Ajoneuvon sopeuttaminen
4.3.1 Ennen testiä ajoneuvoa pidetään 20—30 ºC lämpötiölassa ainakin 6
tuntia. Jäähdytysveden ja moottoriöljyn lämpötilat mitataan ennen
testiä, jotta varmistuttaisiin siitä, että ne ovat 20—30 ºC.
4.3.2 Rengaspaineen on oltava, kuten oli myös jarrujensäädön esitestissä,
valmistajan ilmoittama. Kuitenkin rengaspainetta kasvatetaan
30—50 % rengasvaurioiden estämiseksi, jos renkaan halkaisija on
pienempi kuin 50 cm.
4.4 Vastapaineen tarkastus
Esitestien aikana tehdään testi, jolla varmistetaan, että keräyslaitteen
vastapaine ei ylitä 75 mm:ä vesivaa'alla mitattuna. Mittaukset tehdään
erilaisilla vakionopeuksilla, joita on määrätty kierron aikana.
4.5 Pussin (pussien) sopeuttaminen
4.5.1 ►M2Pussi (pussit) ◄sopeutetaan erityisesti hiilivetyjen suhteen
niin, ettei hiilivetykato 20 minuutin pituisen jakson aikana ole
enemmän kuin 2 % alkupitoisuudesta. Tarkastus suoritetaan esitestien
aikana, jotka tehdään lämpötiloissa, jotka vastaavat eri testien aikanasaatuja lämpötiloja.
4.5.2 Häviöt mitataan seuraavasti. Kun moottori pyörii vakonopeudella (krs/
min), pussiin tulevien kaasujen hiilivetypitoisuutta mitataan keskeytyk-
settä, kunnes pussi on täyttynyt. Kun täyttö on lopetettu, pitoisuuden
on oltava täytön aikaisten mittausten keskiarvo. Analysaattoripumput
tyhjentävät pussin, ja pitoisuudet kirjataan jatkuvasti tai sovituin välia-
join. Jos 20 minuutin jälkeen pitoisuus eroaa enemmän kuin 2 %,
pussi tyhjennetään ja täytetään uudelleen uusintamittausta varten.
Tämä sykli toistetaan niin monta kertaa kuin on tarpeellista.
4.5.3 Pussiin (pusseihin) on puhallettava ilmaa ennen jokaista testiä jäljellä
olevan kosteuden poistamiseksi.
4.6 Analyysilaitteen kalibrointi
4.6.1 Konvertterin tehokkuuden tarkastus
NO
2-NO -konvertterin tehokkuus on tarkastettava jommalla kummalla
seuraavista kahdesta menetelmästä:
4.6.1.1 Menetelmä ”A”4.6.1.1.1 Keräyspussi, jota ei ole aikaisemmin käytetty pakoökaasunäytteiden
keräämiseen, täytetään ilmalla (tai hapella) ja NO vertailukaasulla,
joka mitataan siten, että seos pysyy analysaattorin mittausalueella.
Happea on lisättävä riittävästi, jotta riittävä määrä NO:ta konvertoituu
NO
2:ksi.
4.6.1.1.2 Pussia ravistellaan voimakkaasti ja liitetään välittömästi analysaattorin
näytteensyöttölaitteeseen. NO ja NOxkonsentraatiot on mitattava
yhden minuutin väliajoin johtamalla näyte vuoroin konvertterin ja
ohitusputken läpi. Muutaman minuutin jälkeen, jos konvertteri toimii
kunnollisesti, NO:n ja NOx:n läsnäolo rekisteröityy jäljempänä esitetyn
kuvaajan mukaisesti. Vaikka NO2:n määrä lisääntyy, summan NOx=N O+N O2on pysyttävä vakiona. NOx:n vähentyminen toiminnan1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 19
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼M2
▼M2
edetessä on merkki siitä, että konvertterin tehokkuus laski ja syy siihen
olisi selvitettävä ennen laitteen käyttöä.
Konvertterin tehokkuuden herkkyyssuhde
4.6.1.2 Menetelmä ”B”
Konvertterin tehokkuus voidaan varmentaa otsonisoijan avulla olevan
kaavion ja jäljempänä esitetyn menetelmän mukaisesti:
Laite konvertterin tehokkuuden mittaamiseksi
4.6.1.2.1 NO-analysaattori liitetään T-putkeen siten, että toiselta sivulta siihen
syötetään kalibrointikaasua (NO:n ja N2:n seos annoksena, joka vastaa
n. 80 % instrumentin täydestä arvosta) ja toiselta puolelta syötetään
otsonisoitua happea tai ilmaa (riippuen NO konsentraatiosta).
O2:n sisäänsyöttöputki on oltava varustettu sulkuventtiilillä (SOV) ja
jokainen sisäänmenoputkista on oltava myös liitettynä mittausventtii-
liin (MV) ja virtausmittariin (F).
4.6.1.2.2 Tarkastuksen alussa SOV on suljettu ja MV2 sellaisessa asennossa,
että ”ohitusasentoon” asetettu kemilumenenssi -instrumentista saadaan
tasainen lukema. Laite viritetään ja kalibroidaan siten, että se ilmaisee
oikein käytetyn näytekaasun konsentraation. Kirjataan lukema (A).
4.6.1.2.3 Otsonisoija suljettuna SOV avataan ja O2:n virtaus tasataan siten että
analysoijalla ilmaistu näyttämä pienenee noin 10 %. Tämä näyttämä
(B) kirjataan ylös. Otösonisoija kytketään toimintaan ja sen jännite
tasataan siten, että instrumentin lukema laskee noin 20 % alkuperäi-
sestä, laimentamattomalla kaasulla mitatusta arvosta. Tiämä niäyttämä
(C) kiriataan ylös.
4.6.1.2.4 Analysoija kytketään ”konvertointiasentoon” ja uusi lukema (D) kirja-
taan ylös. Otsonisoija kytketään pois päältä ja uusi lukema (E)1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 20
▼M2
kirjataan ylös. SOV suljetaan ja instrumentin uusi lukema (F) kirjataan
ylös. Viimeksi ötarkoitetun lukeman on oltava sama kuin alkuperäinen
arvo (A), jollei kaasunäyte sisällä NO2:a, missä tapauksessa ilmaistu
önäyttämä on suurempi.
4.6.1.2.5 Konvertterin tehokkuus (prosentteina) lasketaan
D/C0C
E/C0C/C2100
4.6.1.3 Konvertterin tehokkuus on tarkastettava vähintään kerran viikossa ja
mieluiten kerran päivässä.
►M24.6.2◄Analysaattorien kalibrointi
Se määrä kaasua, jolla annetussa paineessa laitöteisto toimii
virheettömästi, johdetaan analysaattoriin purkaustulkin ja kunkin
pullon pohjaan asennetun paineenalennusventtiilin avulla. Laitteisto
sovitetaan osoittamaan vakioarvona arvoa, joka näkyy vakiokaasupul-
losta. Aloittaen suurimman pitoisuuden omaavalla pullolla saaduista
asetusarvoista analysaattorin poikkeamat piiröretään käytettyjen eri
vakiokaasupullojen pitoisuusfunktiona.
►M24.6.3◄Laitteiston kokonaistoimintaviive
Enimmäispitoisuuspullon kaasu suihkutetaan keräysputken päähän.
Tehdään tarkastus, jotta varmistuttaisiin siitä, että mitattua arvoa
vastaava suurin poikkeama saavutetaan minuuttia lyhyemmässä ajassa.
Jos tätä arvoa ei saavuteta, analysointipiiri tarkastetaan päästä päähän
vuotojen löytämiseksi.
4.7 Tilavuudenmittausjärjestelmän tarkastus
Pussi on täytettävä esitestien aikana ja on tarkastettava, että tilavuus
voidaan mitata halutulla tarkkuudella. Jos on tarpeen, sopiva (kaasu)-
tulkki valitaan jokaisessa tapauksessa.
5. PENKKITESTAUSMENETTELY
5.1 Erityisolosuhteet syklin toteuttamiseksi
5.1.1 Lämpötilan paikassa, johon rullapenkki on sijoitettu, on oltava
20—30 ºC testin ajan ja sen on vastattava mahdollisimman tarkasti
sen paikan lämpötilaa, jossa ajoneuvo sopeutettiin testiä varten.
5.1.2 Ajoneuvon on oltava enemmän tai vähemmän vaakatasossa testin
aikana, jotta vältettäisiin tavanomaisuudesta poikkeava polttoaineen
jakelu.
5.1.3 Testi on tehtävä konepelti ylhäällä. Tarvittaessa voidaan käyttää
aputuuletinlaitetta jäähdyttimessä (vesijäähdytys) tai ilmanimussa
(ilmajäähdytys) pitämässä moottorin lämpötilaa tavanomaisena.
5.1.4 Kun sykli suoritetaan, haluttu nopeus on jarrun vauhtipyöriin yhdistet-
tyjen rullien nopeus. Testin aikana nopeus piirretään ajan funktiona
niin, että esitetyn kierroksen oikeellisuus voidaan vahvistaa.
5.1.5 Alipaineen kirjaus on vapaaehtoinen; jos se kuitenkin kirjataan samaan
aikaan kuin nopeus, on mahdollista ratkaista, onko kiihdytykset tehty
oikein.
5.1.6 Jäähdytysveden ja kampikammioöljyn lämpötilat voidaan myös halut-
taessa tallentaa.
5.2 Moottorin käynnistys
5.2.1 Moottori käynnistetään tähän tarkoitukseen valmistetun laitteen, kuten
rikastimen, käynnistysventtiilin jne., avulla valmistajan ohjeiden
mukaisesti.
5.2.2 Moottoria pidetään rikastimen avulla joutokäynnillä 40 sekunnin aika-
jakso. Ensimmäinen sykli alkaa, kun ulosvirtauksen palautuslaitteen
venttiiliä käytetään, mikä tehdään 40 sekunnin aikajakson jälkeen.
5.3 Rikastimen käyttö
5.3.1 Käsin ohjattava rikastin1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 21
▼B
▼M1
▼M1
Rikastimen on sulkeuduttava mahdollisimman nopeasti ja periaatteessa
ennen kiihdytystä nollasta 50 km:iin tunnissa ensimmäisen syklin
aikana. Jos tätä vaatimusta ei voida täyttää, tehollinen sulkeutu-
mishetki on ilmoitettava. Rikastimen säätömenetelmän on oltava
sama kuin valmistaja on ilmoittanut.
5.3.2 Automaattisesti ohjattava rikastin
Jos ajoneuvossa on automaattisesti ohjattava rikastin, sen käyttötavan
on säädön ja kylmäkäynnistystä seuraavan kaasuläpän täydellisen
avautumisen (kickdown) osalta oltava sama kuin valmistaja on ilmoit-
tanut. Jos kaasuläpän avautumiskohtaa ei ole ilmoitettu, sen on oltava
täysin auki 13 sekunnin kuluttua moottorin käynnistymisestä.
5.4 Joutokäynti
5.4.1 Käsikäyttöinen vaihdelaatikko:
5.4.1.1 Joutokäyntijaksojen ajan kytkin on kytketty ja vaihde on vapaalla.
5.4.1.2 Jotta olisi mahdollista tehdä esitetyt kiihdytykset normaalisyklin
mukaisesti, ajoneuvo pannaan ensimmäiselle vaihteelle, kytkin vapau-
tettuna, 5 sekuntia ennen joutokäyntijaksoa seuraavaa kiihdytysjaksoa.
5.4.1.3 Ensimmäinen joutokäyntijakso kierron alkaessa käsittää 6 sekunnin
joutokäynnin vapaalla kytkin kytkettynä ja viisi sekuntia ensimmäi-
sellä vaihteella kytkin vapaana.
5.4.1.4 Kunkin syklin aikana joutokäyntijakson vastaavat ajat ovat 16 sekuntia
vapaalla ja 5 sekuntia ensimmäisellä vaihteella kytkin vapaalla.
5.4.1.5 Syklin viimeinen joutokäyntijakso on seitsemän sekuntia vapaalla
kytkin kytkettynä.
5.4.2 Puoliautomaattivaihdelaatikot:
Noudatetaan valmistajan ohjeita kaupunkiajoa varten tai jos niitä ei
ole, käyttökelpoisen käsikäyttöisen vaihdelaatikon ohjeita.
5.4.3 Automaattivaihdelaatikot:
Valitsijaan ei saa koskea milloinkaan testin aikana, paitsi jos valmis-
taja neuvoo toisin. Jälkimmäisessä tapauksessa sovelletaan
käsikäyttöiseen vaihdelaatikkoon käytettävää menettelyä.
5.5 Kiihdytykset
5.5.1 Kiihdytykset tehdään siten, että kiihdytysaste on mahdollisimman
tasainen koko toiminnon ajan.
5.5.2 Jos kiihdytystä ei voida tehdä määrätyssä ajassa, tarvittava ylimää-
räinen aika vähennetään vaihteen vaihtoon tarkoitetusta ajasta, jos se
on mahdollista, ja joka tapauksessa seuraavasta vakionopeusjaksosta.
5.6 Hidastukset
5.6.1 Kaikkiin hidastuksiin vaikutetaan siirtämällä jalka kokonaan kaasu-
polkimelta ja jättämällä kytkin kytketyksi. Kytkin vapautetaan
koskettamatta vaihdetankoon nopeudessa 10 km/h.
5.6.2 Jos hidastusjakso on pitempi kuin kyseiseen jaksoon määrätty,
käytetään ajoneuvon jarruja kierrossa pysymiseksi.
5.6.3 Jos hidastusjakso on lyhyempi kuin kyseiseen jaksoon määrätty, teor-
eettisen jakson ajoitukseen palataan yhödistämällä joutokäyntijakso
seuraavaan joutokäyntitoimintoon.
5.6.4 Hidastusjakson lopuksi (ajoneuvon pysäytys rullille) vaihde asetetaan
vapaalle ja kytkin kytketään.
5.7 Vakionopeudet
5.7.1 ”Pumppausta” tai kuristimen sulkeutumista on vältettävä siirryttäessä
kiihdytyksestä seuraavaan vakionopeuteen.
5.7.2 Vakionopeusjaksot saavutetaan pitämällä kaasupolkimen asento liikku-
mattomana.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 22
▼B
▼B
6. NÄYTTEENOTTO- JA ANALYSOINTIMENETTELY
6.1 Näytteenotto
6.1.1 Näytteenotto aloitetaan niin pian kuin venttiili on avautunut kuten
5.2.2 kohdassa esitetään.
6.1.2 Jos käytetään useampia pusseja, pussi vaihdetaan syklin ensimmäisen
joutokäyntijakson aluksi.
6.1.3 Pussi suljetaan ilmatiiviisti niin pian kuin se täyttyy.
6.1.4 Viimeisen syklin jälkeen venttiili käännetään ulosohjausasentoon ja
moottorin tuottamat kaasut johdetaan ilmaan.
6.2 Analyysi
6.2.1 Jokaisen pussin sisältämät kaasut analysoidaan niin pian kuin mahdol-
lista ja joka tapauksessa viimeistään 20 minuuttia kyseessä olevan
pussin täytön aloituksen jälkeen. ►M1Jos näytteenottopussin sisään-
menon rakenne ei salli täydellistä kaasujen sekoittumista testin aikana,
kaasut on sekoitettava ennen analyysia, esimerkiksi
kierrätyspumpulla. ◄
6.2.2 Jos keräysputki ei jää pysyvästi pussiin, on vältettävä ilman tuloa
pussiin putken asennuksen aikana ja kaasujen pussista pakenemistaputken poiston aikana.
6.2.3 Analysaattorin on oltava tasaantuneena yhden minuutin sisällä sen
yhdistämisestä pussiin.
6.2.4 Kunkin mitatun ulosvirtauksen kaasupitoisuudeksi otetaan mittauslait-
teen tasaantumisen jälkeen saatu lukema.
6.3 Tilavuuden mittaus
6.3.1 Laajojen lämpötilavaihtelujen välttämiseksi pussin tai pussien tilavuus
mitataan niin pian kuin kaasut ovat saavuttaneet huoneenlämpötilan.
6.3.2 Pussit tyhjennetään ohjaamalla kaasut kaasutulkin läpi.
6.3.3 Laskuissa käytetty lämpötila (tm) on tyhjennyksen alun ja lopun
lämpötilojen keskiarvo. Näiden kahden lämpötilan suurin sallittu ero
on pienempi kuin 5 ºC.
6.3.4 Laskuissa käytetty paine (Pm) on tyhjennyksen alussa ja lopussa rekis-
teröidyn absoluuttisen paineen keskiarvo. Näiden kahden paineen
suurin sallittu ero on pienempi kuin 4 Hgmm.
6.3.5 Analyysiä varten kerätyn kaasun tilavuus lisätään mittarin mittaamaan
tilavuuteen, jos ensimmäinen tilavuus on yhtäläinen useamman kuin
1 %:n mitatuista tilavuuksista kanssa. Saatu tulos merkitään tunnuk-
sella Vm.
7. KAASUMAISTEN EPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN MÄÄRÄN
MÄÄRITTÄMINEN
7.1 Kaasun mitattujen tilavuuksien korjaus
Jokaisen pussin sisältämien kaasujen tilavuutta verrataan tavanomai-
seen lämpötilaan ja -paineeseen seuraavan kaavan mukaisesti:
V¼Vm 273
273þtm/C2Pm/C0PH
760
Vm: jossa tilavuudet Vm, tm, Pm ja PH määritetään seuraavasti:
Vm: tilavuus, joka ilmaistaan litroina laskettuna kuten 6.3.5
kohdassa osoitetaan;
tm: äärilämpötilojen keskiarvo laskettuna kuten 6.3.3 kohdassa
osoitetaan ja se ilmaistaan celsiusasteina;
Pm: ääritilojen absoluuttisten paineiden keskiarvo, joka on merkitty
kuten 6.3.4 kohdassa osoitetaan ja ilmaistaan Hgmm:nä;
PH: on osittainen vesihöyryn paine ilmaistuna elohopeamillime-
treinä.
Typpioksidien osalta, korjatun tilavuuden V' määrittämiseksi, oletetaan
arvo PH yhtä suureksi kuin O.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 23
▼M1
▼M2
▼M2
7.2 ”Typpidioksidin” pitoisuuden korjaus
7.2.1 Kaasujen typpidioksidipitoisuus korjaus tehdään seuraavalla kaavalla:
Cc¼1
1/C00;0329 H /C010;7 ðÞCM
CM= mitattu typpidioksidipitoisuus
Cc= korjattu typpidioksidipitoisuus
H = absoluuttinen kosteus ilmaistuna grammoina vettä per kilo-
gramma kuivaa ilmaa
Absoluuttinen kosteus H saadaan seuraavalla kaavalla:
H¼6;2111 RA /C2Pd
Pb/C0Pd/C2Ra
100
Ra = ympäröivän ilman suhteellinen kosteus prosentteina
Pd= Kyllästetyn vesihöyryn paine ympäröivässä lämpötilassa mitat-
tuna kuiva-kuula lämpömittarilla.
PB= barometripaine.
Paineet PdjaPBilmaistaan samoissa yksiköissä.
7.3 Jokaiseen pussiin sisältyvän kaasumaisten epäpuhtauksien massa
Jokaisessa pussissa olevan kaasumaisten epäpuhtauksien massa
määritellään tulon d x C x V avulla, missä C on määrä per yksikköti-
lavuus, d on kyseessä olevien kaasumaisten epäpuhtauksien tiheys ja V
on korjattu tilavuus. V korvataan V':lla typpioksidien osalta.
Hiilimonoksidille, d = 1,250.
Hiilivedyille, d = 3,844 (heksaani)
Typpioksideille, d = 2,05 (NO2).
►M27.4◄Kaasumaisten päästöjen kokonaismassa
Ajoneuvon testin aikana emittoiman jokaisen kaasumaisen epäpuh-
tauden massa M määritetään yhdistämällä kunkin pussin sisältämien
kaasumaisten epäpuhtauksien massat ja laskemalla kuten 7.2 kohdassa
osoitetaan.
Huomaa: Laboratorioita suositellaan tarkastamaan analyysit myös mittaamalla tuotetun
hiilidioksidin määrä.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 24
▼B
▼B
LISÄYS 1
1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 25
▼B
LISÄYS 2
Tyyppi I -testissä käytetyn toimintosyklin analyysi
aika %
1.Jaksojen analyysi
Joutokäynti … .................... 6 0s 30,8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15035,4 Joutokäynti, ajoneuvo liikkuu, kytkin
kytkettynä, yhteensä … . . . .......... 9s 4 , 6
Vaihteen vaihto … . ................ 8s 4 , 1
Kiihdytykset … . . . ................ 3 6s 18,5
Vakionopeus … . . . ................ 5 7s 29,2
Hidastukset … .................... 2 5s 12,8
195 s 100
2.Vaihdelaatikon käyttöön perustuva analyysi
Joutokäynti … .................... 6 0s 30,8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15035,4 Joutokäynti, ajoneuvo liikkuu, kytkin
kytkettynä, yhteensä … . . . .......... 9s 4 , 6
Vaihteen vaihto … . ................ 8s 4 , 1
— 1. vaihde … . . . ................ 2 4s 18,5
— 2. vaihde … . . . ................ 5 3s 29,2
— 3. vaihde … . . . ................ 4 1s 12,8
195 s 100
Keskinopeus testin aikana: 19 km/h
Tehollinen toimintoaika: 195 s.
Teoreettinen matka syklin aikana: 1,013 kmVastaava etäisyys testille (4 kiertoa): 4,052 km.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 26
▼B
LIITE IV
TYYPPI II -TESTI
(Hiilimonoksidin päästötesti joutokäyntinopeudella)
Tyyppi II -testin menettely määritellään liitteessä I olevassa 3.2.12 kohdassa
1. Mittausolosuhteet
1.1. Polttoaine on vertailupolttoainetta, jonka ominaisuudet määritellään
liitteessä VI.
1.2 Tyyppi II -testi on suoritettava välittömästi tyyppi I -testin neljännen
toimintasyklin jälkeen moottori joutokäynnillä, kuristimen ollessa
käyttämättömänä ja moottorin kylmänä. Välittömästi ennen kutakin
hiilimonoksidipitoisuuden mittausta on suoritettava liitteessä III olevan
1.1 kohdan mukainen tyyppi I -testin toimintasykli.
1.3. Ajoneuvoilla, joissa on käsikäyttöinen ja puoliautomaatötivaihteinen
vaihdelaatikko, testi suoritetaan vaihdetangon ollessa ”vapaalla” ja
kytkin kytkettynä.
1.4. Ajoneuvoille, joissa on automaattivaihdelaatikko, testi suoritetaan
vaihteenvalitsimen ollessa asennossa ”nolla” tai ”pysäköinti”.
1.5 Joutokäynnin säätölaite
1.5.1 Määritelmä
Tässä direktiivissä ’säätölaitteilla’ tarkoitetaan osia, joilla moottorin
joutokäyntinopeutta voidaan helposti muuttaa ainoastaan jäljempänä
1.5.1.1 kohdassa kuvattuja työkaluja käyttämällä. Polttonesteen ja
ilman virtausmäärien säätöön käytettäviä laitteita ei kuitenkaan katsota
’säätölaitteiksi’, jos niiden avulla tehtävien säätöjen suorittamiseksi on
välttämätöntä irrottaa lukitsimet, jotka tavallisesti estävät muiden kuin
ammattitaitoisen mekaanikon suorittamat säädöt.
1.5.1.1 Joutokäynnin säätöön käytettävät laitteet: ruuviavain: (tavallinen tai
ristipää-), mutteriavain (rengas-, avoin- tai säädettävä), pihdit, Allen-
avaimet.
1.5.2 Mittapisteiden määritys.1.5.2.1 Ensimmäinen mittaus tehdään tyyppi I -testissä käytetyillä ajoneuvon
säätöarvoilla.
1.5.2.2 Jokaiselle jatkuvasti säädettävälle säätölaitteelle on määritettävä
riittävä määrä luonteenomaisia asentoja.
1.5.2.3 Pakokaasujen hiilimonoksidipitoisuus on mitattava kaikissa mahdolli-
sissa säätölaitteiden asennoissa, kuitenkin jatkuvasti säädettävien
säätölaitteiden osalta ainoastaan edellä 1.5.2.2 kohdan mukaisesti
määritellyissä asennoissa.
1.5.2.4 Tyyppi II -testi katsotaan hyväksyttäväksi, jos jokin seuraavista edelly-
tyksistä täyttyy:
1.5.2.4.1 mikään 1.5.2.3 kohdan vaatimusten mukaisesti mitattu arvo ei ylitä
raja-arvoa;
1.5.2.4.2 säädettäessä jotakin jatkuvasti säädettävää säätölaitetta samalla, kun
muiden säätölaitteiden säädöt pysyvät muuttumattomina, suurin
mitattu pitoisuus ei ylitä raja-arvoa siten, että tämä edellytys täyttyy
säätölaitteiden eri yhdistelmillä, lukuun ottamatta jatkuvasti
säädettäviä säätölaitteita.
1.5.2.5 Säätölaitteiden mahdollisia asentoja rajoittaa,1.5.2.5.1 seuraavista suurempi: pienin kampiakselin pyörintänopeus, jonka
moottori voi saavuttaa joutokäynnillä; valmistajan suosittelema
kampiakselin joutokäyntinopeus vähennettynä 100 rpm;
1.5.2.5.2 seuraavista pienin: suurin kampiakselin pyörintänopeus, jonka moot-
tori voi saavuttaa joutokäynnin säätölaitteita säätämällä; valmistajan
suosittelema kampiakselin joutokäyntinopeus lisättynä 250 rpm;
kampiakselin pyörintänopeus, jolla automaattikytkin kytkeytyy.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 27
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
1.5.2.6 Moottorin oikealle toiminnalle yhteensopimattomia säätöasentoja ei
saa käyttää mittapisteinä; erityisesti, jos moottoriin kuuluu useita
kaasuttimia, kaikkien kaasuttimien säätöarvojen on oltava samat.
2. Kaasunäytteet
2.1. Keräysputki kiinnitetään putkeen, joka yhdistää ajoneuvon pakojärjes-
telmän näytepussiin ja joka on mahdollisimman lähellä pakoputkea.
2.2. Pakokaasujen mahdollisen laimentumisen ilman vaikutuksesta
huomioon ottamiseksi, mitataan hiilimonoksidin (T1) ja hiilidioksidin
(T2) tilavuuden mukainen pitoisuus, ja tilavuuden mukaista pitoisuutta
(T) verrataan määrättyyn tasoon, joka lasketaan kaavalla:
T¼T1/C20;15
T1þT21970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 28
▼B
▼B
LIITE V
TYYPPI III -TESTI
(Tarkastaa kampikammiokaasujen päästön)
Tyyppi III -testin menettely määritellään liitteessä I olevassa 3.2.1.3
kohdassa
1. YLEISET MÄÄRÄYKSET
1.1. Tyyppi III -testi tehdään ajoneuvoille, joille on tehty tyyppi I ja II -
testit.
1.2. Testattavat moottorit saavat sisältää vuotamattomia moottoreita sellaisia
lukuun ottamatta, jotka on suunniteltu niin, että jopa pieni vuoto
aiheuttaa toimintovirheitä, joita on mahdotonta hyväksyä (kuten kaksisy-
linteriset vastaiskumoottorit).
2. TESTAUSOLOSUHTEET
2.1. Joutokäynti säädetään valmistajan ohjeiden mukaisesti tai tällaisten
ohjeiden puuttuessa siten, että saavutetaan suurin alipaine imusarjassa.
2.2. Mittaukset tehdään seuraavien kolmen moottorintoimintatilanteen koos-
teena:
Toiminta
n:oAjoneuvon
nopeus
(km/h)Imusarjan
alipaine
(Hgmm)Painokerroin
1 Joutokäynti 0,25
2 50 ± 2 400 ± 8 0,25
3 50 ± 2 250 ± 8 0,50
2.3. Jos moottori ei toimi 400 mm (Hg-tulkki) alipaineessa, alipaine sovite-
taan yhtä suureksi kuin on merkitty liikuttaessa tiellä vakionopeudella
50 km/h.
Toiminnan n:o 3 alipaine on edellä olevassa taulukossa ilmaistu alipaine
kerrottuna250
400¼0;625 :lla.
2.4. Mittauksissa, jotka ovat n:ot 2 ja 3 edellä 2.2 kohdassa, moottorin pyöri-
misnopeus valitaan mahdollisimman alhaiseksi, kun otetaan huomioon
välityssuhde, jolla ajoneuvo voi kulkea nopeudella 50 km/h tavanomai-
sessa toimintatilanteessa.
3. TESTAUSMENETELMÄ
3.1. Jokaisessa toimintatilanteessa n:ot 1, 2 ja 3, jotka määritetään 2.2
kohdassa, mitataan:
3.1.1. tilavuus Qnilman uudelleen kierrätystä järjestelmässä aikayksikköä
kohti;
3.1.2. polttoaineen painon mukainen kulutus Cnsamaa aikaykösikköä kohti.
3.2. Tilavuuksia Qn, jotka mitataan 4.6 kohdan mukaisesti jokaisessa toimin-
tatilanteessa, verrataan tavanomaisiin olosuhteisiin (760 Hgmm; 0 ºC)
kaavalla
Q0
n¼QnH
760/C2273
T
3.3. Hiilivetyjen tilavuussisältö, t, mitataan kuten 4.4 kohdassa määritetään.
Jos valmistaja vaatii, kampikammiokaasuja ei analysoida, mutta niiden
oletetaan sisältävän 15 000 ppm hiilivetyä.
3.4. Hiilivetyjen tilavuusmassan (paino jaettuna massayksiköllä) oletetaan
olevan 3,84 g/l; jokaisen edellä tarkoitetun toimintatilanteen ilmaan
purettujen hiilivetyjen massa määritetään kaavalla:
Pn=Q′n× t × 3,84,
Qnon korjatut tilavuudet.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 29
▼B
3.5. Hiilivetyjen painokeskiarvo /C22PP ja polttoaineen kulutus /C22CC lasketaan jokai-
selle edellä tarkoitetulle toimintatilanteelle saaduilla arvoilla hakemalla
2.2 kohdassa määritetyt painokertoimet. Ne ilmoitetaan samoissa yksi-
köissä.
3.6. Tulosten tulkinta
Ajoneuvo on tyydyttävä, jos
/C22PP/C200;15
100/C2/C22CC
4. JÄRJESTELMÄN UUDELLEEN KIERTÄMÄTTÖMÄN TILA-
VUUDEN QnMITTAUSMENETELMÄ
4.1. Ennen testiä tehtävät valmistelut
Ennen testiä sammutetaan kaikki muut aukot paitsi ne, joita tarvitaan
kaasujen saantiin.
4.2. Menetelmän periaate
4.2.1. Sopiva haaraliitin ilman mitään lisääviä painehäviöitä asennetaan järjes-
telmän jälleenkierrätyspiiriin ja suoraan moottoriliitoksen aukkoon.
4.2.2. Hiilivetyjä absorboimattomasta materiaalista tehty joustava pussi yhdis-
tetään ulostuloon niin, että kerätään kaasut, joita moottori ei kierrätä
uudelleen (ks. lisäys). Pussi tyhjennetään jokaisen mittauksen yhtey-
dessä.
4.3. Mittausmenetelmä
Pussi suljetaan ennen mittausta. Se tuodaan yhteyteen tietyllä ajanhet-
kellä ja tyhjennetään sitten sopivan tilavuusmittarin läpi.
Tyhjennyksen aikana edellä tarkoitettu paine H, joka ilömoitetaan milli-
metreinä (Hg-tulkki), ja lämpötila N, joka ilmoitetaan celsiusasteina,
mitataan tilavuuden korjaustarkoitukseen kuten 3.2 kohdassa tarkoite-
taan.
4.4. Hiilivetypitoisuuden mittaus
4.4.1. Kuten edellä tarkoitetaan, tyhjennyksen aikana hiilivetypitoisuus mita-
taan tarvittaessa ei-hajoittavan nheksaanitunnisteisen infrapuna-
analysaattorin avulla. Luenta kerrotaan vakiolla 1,24, joka vastaa kampi-
kammiokaasujen hiilivetyjen absoluuttista konsentraatiota.
4.4.2. Analysaattorien ja vertailukaasujen on täytettävä liitteessä III olevan
3.5.7 ja 3.5.8 kohdan vaatimukset.
4.5. Polttoainekulutuksen mittaus
Kulutetun polttoaineen paino määrätään kaikissa toiminötatilanteen
olosuhteissa, jotka määritetään 2.2 kohdan mukaisesti. Painoa verrataan
aikayksikköön.
4.6. Mittaustulosten ilmaisu
Arvoa Qn, jossa n viittaa jokaiseen 2.2 kohdassa tarkoitettuun toimin-
taan, ja kulutusta Cnverrataan samaan aikayksikköön painokertoimen
määrittämiseksi ja lasketaan määritystä varten hiilivetyjen painotettu
paino ja polttoaineen painotettu kulutus.
4.7. Mittaustarkkuus
4.7.1. Pussin paine mitataan tilavuuksien mittauksen aikana ± 1 mm (Hg-
tulkki) tarkkuudella.
4.7.2. Imun alipaine mitataan ± 8 mm:n (Hg-tulkki) tarkkuudella.
4.7.3. Ajoneuvon nopeus otetaan rullilta ja mitataan tarkkuudella ± 2km/h.
4.7.4. Poistettavan kaasun määrä mitataan tarkkuudella ± 5 %.
4.7.5. Tilavuuden mittauksen aikana kaasujen lämpötila mitataan tarkkuudella
± 2 ºC.
4.7.6. Hiilivetyjen koostumus mitataan, jos mahdollista, tarkkuudella ± 5 %
vertailukaasujen tarkkuusasteesta riippumatta.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 30
▼B
4.7.7. Polttoaineen kulutus mitataan tarkkuudella ± 4 %.
5 VAIHTOEHTOISET TESTAUSMENETELMÄT
5.1 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos kaikissa 2.2 kohdassa määritel-
lyissä mittausolosuhteissa osoitetaan, että kierrätys- tai
tuuletusilmajärjestelmä pystyy kierrättämään kaikki kampikammio-
kaasut, jotka voivat päästä ilmakehään.
5.2 Tähän menetelmään sovelletaan 2 ja 4.7 kohdan vaatimuksia.
5.3 Testausmenetelmät
5.3.1Yleinen menetelmä
5.3.1.1 Moottorin aukot on säilytettävä alkuperäisessä tilassaan.5.3.1.2 Kampikammion paineen mittaus suoritetaan öljyn mittatikun aukosta.
Paineenmittaus on suoritettava vinoputkisella manometrillä.
5.3.1.3 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos kaikissa 2.2 kohdassa määritel-
lyissä mittausolosuhteissa mitattu kampiokammion paine ei ylitä
mittaushetkellä vallitsevaa ilmakehän painetta.
5.3.1.4 Jos joissakin 2.2 kohdassa määritellyissä mittausolosuhteissa mitattu
kampikammion paine ylittää ilmakehän paineen, valmistajan pyynnöstä
suoritetaan 5.3.2 kohdassa määritelty lisätesti.
5.3.1.5 Edellä tarkoitetun menetelmän mukaisesti suoritettavissa testeissä
kampikammion paine on mitattava tarkkuudella ± 1 mm vettä.
5.3.2Lisätestausmenetelmä
5.3.2.1 Moottorin aukot on säilytettävä alkuperäisessä tilassaan.5.3.2.2 Öljyn mittatikun aukkoon kiinnitetään 5 litran vetoinen kampiokammio-
kaasuja läpäisemätön joustava pussi. Pussi on tyhjennettävä ennen
jokaista mittausta.
5.3.2.3 Pussi on suljettava ennen mittauksia. Jokaisessa 2.2 kohdassa eritellyssä
mittauksessa pussi on pidettävä avattuna kampikammioon viiden
minuutin ajan.
5.3.2.4 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos pussi ei havaittavasti pullistu
2.2 kohdassa eritellyissä olosuhteissa.
5.3.3Huomautus:
5.3.3.1 Jos moottorin rakenne on sellainen, ettei testejä voida suorittaa 5.3.1 ja
5.3.2 kohdassa eritellyillä menetelmillä, mittaukset on suoritettava 5.3.2
kohdassa eritellyllä menetelmällä seuraavin muutoksin:
5.3.3.2 ennen testiä kaikki aukot, lukuun ottamatta kaasujen keräämiseen tarvit-
tavaa aukkoa, on tukittava;
5.3.3.3 pussi on kiinnitettävä sopivaan haaraliittimeen, joka ei aiheuta
ylimääräistä paineenlaskua ja joka sijaitsee kierrätyspiirissä suorassa
yhteydessä moottoriin.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 31
▼M1
▼B
LISÄYS
Tyyppi III-testi
1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 32
▼B
LIITE VI
Vertailupolttoaineen (1)ominaisarvot ja niiden määritykseen käytetyt menetelmät
Rajat ja yksiköt Menetelmä
Oktaaniluku ”Research” 99 ± 1 ASTM (2) D 908—67
Ominaispaino 15/4 ºC 0,742 ± 0,007 ASTM D 1 298—67/C144/C147/C147/C147/C147/C145/C147/C147/C147/C147/C146Puhdas höyrynpaine0,6 ± 0,04 bar ASTM D 323—58
8,82 ± 0,59 psi
Tislaus
Alkukiehumispiste
— 10 % tilavuus 50 ± 5º C ASTM D 86—67
— 50 % tilavuus 100 ± 10º C— 90 % tilavuus 160 ± 10º CLoppukiehumispiste 195 ± 10 ºC— jäännös enint. 2 tilavuusprosenttia— häviö enint. 1 tilavuusprosenttiaHiilivetyjen analyysi
ASTMD 1319—66 T
— olefiinit 18 ± 4 % tilavuusprosenttia— aromaatit 35 ± 5 % tilavuusprosenttia
— kyllästetyt tasapaino
Hapetustasapaino väh. 480 min ASTM D 525—55(jäännös) enint. 4 mg/100 ml ASTM D 381—64Antioksidantit väh. 50 ppmRikkipitoisuus 0,03 ± 0,015 % painosta ASTM D 1266—64 T/C144/C147/C147/C147/C147/C145/C147/C147/C147/C147/C146Lyijpitoisuus0,57 ± 0,03 g/l
ASTMD 526—66
2,587 ± 0,136 g/IG
— luonnollinen huuhtelu moottoriseos— orgaaninen lyijy-yhdiste ei määriteltyMuut lisäaineet ei yhtään
(1) Vertailupolttoaineseoksessa pitäisi käyttää vain perinteisiä eurooppalaisia perusmateriaaleja ja lisäksi epätaval-
lisia osia, sellaisia kuten kuivatislattu bensiini, termisesti krakattu materiaali ja moottoribentsoli, ei saa käyttää.
(2) ASTM on lyhenne nimestä American Society for Testing and Materials, jonka osoite on 1916 Race St. Philadel-
phia, Pennsylvania 19 103, USA. Numerot viivan jälkeen ilmaisevat vuoden, jolloin standardi otettiin käyttöön
tai sitä muutettiin. Jos jotain ASTM:n standardia muutetaan, edellä tarkoitetut vuosien mittaan käyttöön otetut jaomakssutut standardit säilyvät käytössä, jollei sovita niiden korvaamisesta uudemmilla standardeilla.1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 33
▼B
LIITE VII
1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 34
▼B
1970L0220 — FI — 02.12.1976 — 003.001 — 35