1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
(EYVL L 228, 16.8.1973, s. 3)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Neuvoston direktiivi 76/580/ETY, annettu 29 päivänä kesäkuuta 1976 L 189 13 13.7.1976
►M2 Neuvoston direktiivi 84/641/ETY, annettu 10 päivänä joulukuuta 1984 L 339 21 27.12.1984
►M3 Neuvoston direktiivi 87/343/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987 L 185 72 4.7.1987
►M4 Neuvoston direktiivi 87/344/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987 L 185 77 4.7.1987
►M5 Toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta
1988L 172 1 4.7.1988
►M6 Neuvoston direktiivi 90/618/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta 1990 L 330 44 29.11.1990
►M7 Neuvoston direktiivi 92/49/ETY, annettu 18 päivänä kesäkuuta 1992 L 228 1 11.8.1992
►M8 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/26/EY, annettu 29
päivänä kesäkuuta 1995L 168 7 18.7.1995
►M9 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/26/EY, annettu 16
päivänä toukokuuta 2000L 181 65 20.7.2000
►M10 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/13/EY, annettu 5
päivänä maaliskuuta 2002L 77 17 20.3.2002
Muutettu:
►A1 Kreikan liittymisasiakirja L 291 17 19.11.1979
►A2 Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja L 302 23 15.11.1985
►A3 Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirja C 241 21 29.8.1994
(mukautettu neuvoston päätöksellä 95/1/EY, Euratom, EHTY) L 1 1 1.1.1995
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1)ja neuvoston asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).
▼B
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloitta-
mista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja
hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi
annetun yleisen toimintaohjelman (1), ja erityisesti sen IV osaston C
jakson,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (
2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettäyleisen toimintaohjelman mukaan asioimistojen ja sivukonttorien perus-
tamista koskevien rajoitusten poistaminen riippuu
ensivakuutusliikkeessä liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisenedellytysten yhteensovittamisesta; yhteensovittaminen olisi ensinkohdistettava muuhun ensivakuutukseen kuin henkivakuutukseen,
vakuutustoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa tiettyjä kansallisten valvontalainsäädäntöjen välisiä
eroja; tämän saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiin riittävä
turva vakuutetuille ja kolmansille osapuolille kaikissa jäsenvaltioissa,on pyrittävä yhteensovittamaan erityisesti vakuutusyrityksiltä vaadit-tavia taloudellisia takuita koskevat määräykset,
riskien luokittelu eri vakuutusluokkiin on välttämätöntä etenkin, jotta
voitaisiin määrätä milloin toimintaa varten tarvitaan pakollinen toimi-lupa ja mikä on kyseistä vakuutusluokkaa varten säädetty
vähimmäistakuurahasto,
on toivottavaa, että tämän direktiivin säännökset eivät koske keski-
näisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jotka oikeudellisen asemansa perusteellatäyttävät turvaavuutta ja taloudellisia takuita koskevat asianmukaisetedellytykset; tämän direktiivin säännösten ei tulisi liioin koskea tiettyjälaitoksia, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltioissa ja joiden liiketoiminta
kattaa vain hyvin rajoitetun lohkon ja on lailla rajoitettu tietylle maan-
tieteelliselle alueelle tai tiettyihin henkilöihin,
eri lait sisältävät erilaisia säännöksiä samanaikaisesta sairausvakuutus-
liikkeen, luotto- ja takausvakuutusliikkeen sekäoikeusturvavakuutusliikkeen harjoittamisesta joko keskenään taiyhdessä muiden vakuutusluokkien kanssa; tällaisten eroavuuksien
säilyttäminen sen jälkeen kun muiden kuin henkivakuutustoimintaa
harjoittavien yritysten sijoittautumisoikeutta koskevat rajoitukset onpoistettu, merkitsisi sijoittautumisen esteiden säilymistä; tämä ongelmaon ratkaistava suhteellisen lyhyen ajan kuluessa toteutettavan tulevanyhteensovittamisen yhteydessä,
on välttämätöntä ulottaa valvonta jokaisessa jäsenvaltiossa kaikkiin
vakuutusluokkiin, joita tämä direktiivi koskee; tällainen valvonta ei
ole mahdollista, ellei näitä vakuutusluokkia harjoittavalta yritykseltävaadita virallista toimilupaa; on välttämätöntä määritellä tällaisentoimiluvan myöntämisen tai peruuttamisen edellytykset; on säädettäväoikeudesta saattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomiois-tuimen käsiteltäväksi,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 2
(1) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 36/62
(2) EYVL N:o C 27, 28.3.1968, s. 15
(3) EYVL N:o 158, 18.7.1967, s. 1
▼B
on suotavaa, että vakuutusluokkia, jotka tunnetaan liitteessä olevan A
kohdan kuljetusvakuutuksen luokkina N:o 4, 5, 6, 7 ja 12 ja liitteessäolevan A kohdan luottovakuutuksen luokkina N:o 14 ja 15, säännellään
joustavammin tavaratoimituksiin ja luottoihin vaikuttavien ehtojen
jatkuvien muutosten huomioon ottamiseksi,
parhaillaan yhteisön tasolla tutkitaan mahdollisuuksia löytää yhteinen
menetelmä vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi; sen vuoksi olisi
suotavaa, että myöhemmin annettavissa direktiiveissä suoritetaan
yhteensovittaminen tässä asiassa sekä määritetään sallitut sijoituskoh-teet ja varojen arvostukseen liittyvät kysymykset,
on välttämätöntä, että vakuutusyrityksillä on, vakuutusliikkeen heilahte-
lujen varalta, vakuutussopimuksiin aiheutuvan vastuun kattamiseen
riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan lisäksi täydentävä rahasto, niin
sanottu solvenssimarginaali, jota edustaa vapaat varat; sen varmistami-seksi, että vakuutusyhtiöille asetetut vaatimukset perustuvatpuolueettomiin arviointiperusteisiin, jolloin samansuuruiset yrityksetasetetaan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi määrättävä, että tällainen
solvenssimarginaali suhteutetaan yrityksen liiketoiminnan koko-
naismäärään ja että sen määräämiseen käytetään kahta vakuusindeksiä,joista toinen perustuu vakuutusmaksuihin ja toinen korvauksiin,
olisi edellytettävä vähimmäistakuurahastoa, jonka suuruus on suhteu-
tettu harjoitettuihin vakuutusluokkiin liittyvien riskien suuruuteen, sen
varmistamiseksi, että yrityksiä perustettaessa niillä on riittävästi varoja
ja että liiketoimintaa myöhemmin harjoitettaessa solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle,
on välttämätöntä laatia säännökset sellaista tapausta varten, jossa
yrityksen taloudellinen tila tulee sellaiseksi, että yrityksen on vaikea
vastata vakuutussopimuksista aiheutuvista velvoitteistaan,
ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista yhteisössä koskevia
yhdenmukaistettuja säännöksiä tulisi yhteisössä periaatteessa soveltaakaikkiin markkinoille tuleviin yrityksiin ja siten myös sellaisten
yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella; olisi kuitenkin suotavaa laatia erityissäännöksetsellaisten asioimistojen ja sivukonttoreiden valvonnasta ottaenhuomioon, että niiden yritysten varat, joihin nämä kuuluvat, ovatyhteisön ulkopuolella,
on kuitenkin suotavaa sallia näiden erityisehtojen lieventäminen
noudattaen kuitenkin periaatetta, että tällaisten asioimistojen ja sivu-konttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönalueella toimivien yritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäsäännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista sopeutuaniihin vaatimuksiin, joita jäsenvaltioiden on asetettava tämän direk-tiivin mukaisesti, jollei perustamissopimuksen 53 artiklasta muutajohdu, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhdenmukainen
soveltaminen ja tässä tarkoituksessa huolehtia tiiviistä yhteistyöstäkomission ja jäsenvaltioiden kesken,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
1. Tämä direktiivi koskee jäsenvaltioon sijoittautuneiden tai sijoit-
tautumaan aikovien itsenäisten ammatinharjoittajienensivakuutusliikkeen, mukaan lukien 2 kohdassa tarkoitettu avuntarjoaminen, aloittamista ja harjoittamista.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 3
▼M2
▼M2
2. Avustamistoiminnan on oltava avun tarjoamista sellaisille henki-
löille, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa kotoaan taipoissa vakituisesta asuinpaikastaan. Sen tulee perustua sitoumukseen
saattaa apu ennalta maksettua vakuutusmaksua vastaan välittömästi
edunsaajan ulottuville avustamissopimuksen perusteella, kun tämähenkilö on joutunut vaikeuksiin odottamattoman tapahtuman johdosta,sopimuksessa määritellyissä tapauksissa ja olosuhteissa.
Apu saattaa muodostua rahana tai luontoissuorituksena annettavien
etuuksien tarjoamisesta. Luontoisetuuksia voidaan antaa myös niitätarjoavan henkilön oman henkilökunnan ja kaluston avulla.
Avustamistoiminta ei sisällä huoltoa, kunnossapitoa eikä asiakaspal-
velua, eikä pelkkää avun osoittamista tai antamista välittäjänä.
3. Liiketoiminnan jaoittelu tämän artiklan mukaisesti eri luokkiin
esitetään liitteessä.
2 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta:
1. Seuraaviin vakuutusliikkeen lajeihin:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuu-
tuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksenvain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisentai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuu-tusmaksujen palautuksineen, tontiinit, vakuutuksen avioliitonvaralta ja vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten tarjoama lisävakuutus, eli vakuutus
henkilövahingon varalta, työkyvyttömyys mukaan lukien,
vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja vakuutustapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetin varalta, josnäitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuutusten ohella;
d) lakisääteiseen sosiaaliturvaan kuuluva vakuutus;
e) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava
pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa (”permanenthealth insurance”).
2. Seuraavaan toimintaan:
a) kertyneen pääoman takaisinmaksua tarkoittavat sopimukset, siten
kuin se on kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä määritelty;
b) sellaisten huolto- ja avustuskassojen toiminta, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan ja joissajäsenten maksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
c) sellaisten yhteenliittymien harjoittama toiminta, jotka eivät ole
oikeushenkilöitä ja joiden tarkoituksena on tarjota jäsenilleen
keskinäistä suojaa ilman vakuutusmaksujen suorittamista taivakuutusteknisen vastuuvelan muodostamista;
d) vientiluottovakuutustoimintaa, joka tapahtuu valtion laskuun tai
valtion takaamana tai jossa valtio on vakuutuksenantajana siihenasti, kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu.
3. Avustamistoiminta, jossa vastuu on rajoitettu seuraaviin toimenpitei-
siin suoritettaviksi sellaisen maantieajoneuvoa kohdanneen vahingontai konevian johdosta, joka yleensä sattuu siinä jäsenvaltiossa, jossasuojan järjestänyt yritys sijaitsee:
— paikan päällä suoritettava konevikapalvelu, jossa suojan
järjestävä yritys käyttää useimmiten omaa henkilökuntaansa ja
kalustoaan,
— ajoneuvon kuljettaminen lähimpään tai sopivimpaan paikkaan,
jossa korjaus voidaan suorittaa, sekä mahdollisesti kuljettajan jamatkustajien kuljettaminen samaa avustamistapaa käyttäen1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 4
▼B
▼M3
▼M2
▼M2
lähimpään paikkaan, josta he voivat jatkaa matkaansa muulla
tavoin,
— jos se jäsenvaltio, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee, on
siten säätänyt, ajoneuvon sekä mahdollisesti kuljettajan jamatkustajien kuljettaminen kotiinsa, lähtöpaikkaansa tai alku-peräiseen määräpaikkaansa saman jäsenvaltion sisällä,
paitsi milloin tällaiset toimenpiteet suorittaa yritys, jota tämä direk-
tiivi koskee.
Kahdessa ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa
edellytys, että vahingon tai konevian on täytynyt tapahtua sen jäsen-
valtion alueella, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee,
a) ei koske tapausta, jossa viimeksi mainittu on järjestö, jonka jäsen
edunsaaja on, ja maassa, jossa vahinko tai vika tapahtuu, toimiva
vastaava järjestö vastavuoroisen sopimuksen perusteella järjestääkonevikapalvelun tai ajoneuvon kuljettamisen ilman lisämaksuaedunsaajan pelkästään esittäessä jäsenkorttinsa;
b) ei estä sitä, että tällaista apua tarjoaa Irlannissa ja Yhdistyneessä
kuningaskunnassa yksi järjestö, joka toimii molemmissa
valtioissa.
Tapauksissa, joita tarkoitetaan kolmannessa luetelmakohdassa,
jolloin vahinko tai konevika on tapahtunut Irlannin alueella, tai kunkysymys on Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Pohjois-Irlanninalueella, voidaan ajoneuvo sekä mahdollisesti sen kuljettaja jamatkustajat kuljettaa kotiin, lähtöpaikkaan tai alkuperäiseen
määräpaikkaan jommallakummalla alueella.
Direktiivi ei myöskään koske avustamistoimenpiteitä, jotka suorite-
taan vahingon tai konevian sattuessa maantieajoneuvolle ja joissasellainen ajoneuvo, joka on ollut osallisena onnettomuudessa taisaanut konevian Luxemburgin suurherttuaherttuakunnan ulkopuo-lella, sekä mahdollisesti kuljettaja ja matkustajat kuljetetaan
kotipaikkakunnalleen, silloin kun nämä toimenpiteet suorittaa
Luxemburgin suurherttuakunnan autoliitto.
Yritykset, joita tämä direktiivi koskee, saavat ryhtyä edellä tässä
alakohdassa tarkoitettuun toimintaan vain, jos ne ovat saaneet toimi-luvan liitteessä olevan A kohdan 18 luokkaa varten ja rajoittamattaliitteessä olevan C kohdan soveltamista. Tällöin tätä direktiiviä
sovelletaan kyseiseen toimintaan.
3 artikla
1. Tätä direktiiviä ei sovelleta keskinäisiin yhtiöihin ja yhdistyksiin,
jotka täyttävät kaikki seuraavat edellytykset:
a) yhtiöjärjestyksessä tai yhdistyksen säännöissä on oltava määräykset
ylimääräisten vakuutusmaksujen keräämisestä tai etuuksienpienentämisestä;
b) niiden liiketoiminta ei kata vastuuriskejä, ellei ole kyse liitännäisri-
skin vakuuttamisesta liitteessä olevassa C kohdassa tarkoitetulla
tavalla, eikä luotto- tai takausriskejä;
c) tässä direktiivissä tarkoitetusta toiminnasta saatu vuotuinen vakuu-
tusmaksutulo ei ylitä 5:tä miljoonaa euroa;
d) ainakin puolet tässä direktiivissä tarkoitetusta toiminnasta kerty-
neestä vakuutusmaksutulosta on saatava henkilöiltä, jotka ovatkeskinäisen yhtiön tai yhdistyksen jäseniä.
Tätä direktiiviä ei sovelleta yrityksiin, jotka täyttävät kaikki seuraavat
edellytykset:
— yritys ei harjoita muuta tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa
toimintaa kuin liitteessä olevan A kohdan 18 luokassa esitettyä
toimintaa,
— tämä toiminta on yksinomaan paikallista ja se käsittää ainoastaan
luontoisetuuksia, ja1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 5
▼B
▼M10
▼M10
— vaikeuksiin joutuneiden henkilöiden avustamisesta saadut kokonais-
vuositulot eivät ylitä 200 000:ta euroa.
Tämän artiklan säännökset eivät kuitenkaan estä keskinäistä vakuutu-
syritystä hakemasta toimilupaa tai säilyttämästä sitä tämän direktiivinmukaisesti.
2. Tätä direktiiviä ei liioin sovelleta keskinäisiin yhtiöihin tai yhdis-
tyksiin, jotka ovat solmineet muiden samanlaisten yhtiöiden taiyhdistysten kanssa sopimuksen, joka tarjoaa täyden jälleenvakuutus-turvan niiden antamille vakuutuksille tai jonka perusteella toimiluvan
saaneen yrityksen on vastattava tällaisista vakuutussopimuksista johtu-
vista vastuista ensivakuuttajan puolesta.
Tällaisessa tapauksessa tämän direktiivin määräykset koskevat toimi-
luvan saanutta yritystä.
4 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin laitoksiin, jollei sääntöjä tai
lakia, jotka koskevat niiden oikeutta toimia, muuteta:
a)Saksassa
Seuraavat julkisoikeudelliset monopolilaitokset (”Monopolan-
stalten”):
1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe,
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, München,3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversi-
cherung, München
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Braunsch-
weig,
5. Hamburger Feuerkasse, Hampuri6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicher-
ungskammer), Darmstadt,
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen,9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold,
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden,11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg,12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich,13. Feuersozietät Berlin, Berliini,14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart.Oikeuden toimia alueellisesti ei kuitenkaan katsota muuttuneen
tällaisten laitosten sulauduttua siten, että uusi laitos säilyttää sulau-
tuneiden laitosten yhteisen toiminta-alueen, eikä toiminnanominaisuuden voida katsoa muuttuneen vakuutusluokkiin nähden,jos jokin näistä laitoksista ryhtyy harjoittamaan samalla alueellayhtä tai useampaa toisen tällaisen laitoksen harjoittamaa vakuutus-luokkaa.
Seuraavat osittain julkisoikeudelliset laitokset:
1. Postbeamtenkrankenkasse,
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b)Ranskassa
Seuraavat laitokset:
1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes,
2. Caisse départementale des incendiés de la Côte d'Or,3. Caisse départementale des incendiés de la Marne,4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse,5. Caisse départementale des incendiés de la Somme,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 6
▼B
▼B
6. Caisse départementale grêle du Gers,
7. Caisse départementale grêle de l'Hérault;
c)Irlannissa
Voluntary Health Insurance Board;
d)Italiassa
Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass);
e)Yhdistyneessä kuningaskunnassa
The Crown Agents;
f)Tanskassa
Falcks Redningskorps A/S København;
g)Espanjassa
Seuraavat laitokset:
1. Comissaría de Seguro Obligatorio de Viajeros,
2. Consorcio de Compensación de Seguros,3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” komission päätöksessä 3289/75/EHTY (
1)
määriteltyä Euroopan laskentayksikköä (ELY). Tässä direktiivissäviitattaessa laskentayksikköön on kansalliseen valuuttaan sovellet-tavan vaihtoarvon kunkin vuoden joulukuun viimeisestä päivästäalkaen oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden viimeisen päivän
arvo, jolta ELY-vaihtoarvot on saatavissa kaikille yhteisön valuu-
toille;
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksimuutettavien varoin;
c) ”varojen sijainnilla” sekä irtaimen että kiinteän omaisuuden olemas-
saoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottava sisältävän
vaatimusta, että irtain omaisuus on talletettava tai että kiinteäänomaisuuteen kohdistuu rajoitustoimia kuten kiinnityksen rekisterö-inti. Saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottava olevan siinäjäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksettavaksi;
d) ”suurilla riskeillä”:
i) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5,
6, 7, 11 ja 12;
ii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja
15, kun vakuutuksenottaja on ammattimaisesti mukana teolli-sessa tai kaupallisessa toiminnassa tai jossakin vapaassa
ammatissa, ja riskit liittyvät tällaiseen toimintaan;
iii)►
M6riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luok-
kiin 3, 8, 9, 10, 13 ja 16 ◄, sikäli kuin vakuutuksenottaja
ylittää ainakin kaksi seuraavien kolmen arviointiperusteen
rajoista:
ensimmäinen vaihe: 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä:
— taseen loppusumma: 12,4 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 24 miljoonaa ECUa;
— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 500.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 7
(1) EYVL N:o L 327, 19.12.1975, s. 4▼M2
▼A2
▼B
▼M1
▼B
▼M5
▼M5
toinen vaihe: 1 päivästä tammikuuta 1993 lukien:
— taseen loppusumma: 6,2 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 12,8 miljoonaa ECUa;
— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 250.
Jos vakuutuksenottaja kuuluu yritysryhmään, joka direktiivin 83/
349/ETY (1) mukaisesti laatii konsolidoidun tilinpäätöksen,
edellä mainittuja arviointiperusteita sovelletaan konsolidoiduntilinpäätökseen pohjalta.
Jokainen jäsenvaltio voi lisätä iii alakohdassa mainittuun luok-
kaan riskejä, joita ammatilliset yhdistykset, yhteisyritykset taitilapäiset yhteenliittymät vakuuttavat.
II OSASTO
Sellaisiin yrityksiin sovellettavat säännökset, joilla on kotipaikka
yhteisön alueella
A jakso: Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
Ensivakuutusliikkeen aloittamiseen on oltava ennalta myönnetty viral-
linen toimilupa.
Tällaista toimilupaa on haettava kotijäsenvaltion toimivaltaisilta virano-
maisilta:
a) yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa tämän jäsenvaltion alueelle,
ja
b) yrityksen, joka saatuaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun
toimiluvan laajentaa liiketoimintaansa kokonaiseen vakuutusluok-kaan tai muihin vakuutusluokkiin.
7 artikla
1. Toimilupa on voimassa koko yhteisössä. Sillä sallitaan yrityksen
harjoittaa liiketoimintaa yhteisössä joko sijoittautumisvapauden taipalvelujen tarjoamisen vapauden perusteella.
2. Toimilupa myönnetään tiettyä vakuutusluokkaa varten. Se kattaa
koko luokan, jollei hakija halua kattaa kuin osan kyseiseen luokkaankuuluvista liitteessä olevassa A kohdassa luetelluista riskeistä.
Kuitenkin:
a) jäsenvaltiot voivat myöntää liitteessä olevassa B kohdassa luetel-
tujen vakuutusluokkien ryhmille toimiluvan liittäen siihenmainitussa kohdassa määritellyn vastaavan nimikkeen, ja
b) yhtä vakuutusluokkaa tai -luokkien ryhmää varten myönnetty toimi-
lupa kattaa myös toiseen vakuutusluokkaan sisältyvät liitännäisriskit,jos liitteessä olevassa C kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
8 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritykset, jotka
hakevat toimilupaa:
a) ovat yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
— Belgian kuningaskunnassa: ”société anonyme — naamloze
vennootschap” — , ”société en commandite par actions —commanditaire vennootschap op aandelen” — , ”associationd'assurance mutuelle — onderlinge verzekeringsvereniging” — ,”société coopérative — cooperatieve vennootschap”,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 8
(1) EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 1▼B
▼M7
▼M7
— Tanskan kuningaskunnassa: ”aktieselskaber”, ”gensidige sels-
kaber”,
— Saksan liittotasavallassa: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit”, ”ÖffentlichrechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen”,
— Ranskan tasavallassa: ”société anonyme”, ”société d'assurance
mutuelle”, ”institution de prévoyance régie par le code de lasécurité sociale”, ”institution de prévoyance régie par le coderural” ja ”mutuelles régies par le code de la mutualité”,
— Irlannissa: ”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”,
— Italian tasavallassa: ”società per azioni”, ”società cooperativa”,
”mutua di assicurazione”,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa: ”société anonyme”, ”société
en commandite par actions”, ”association d'assurancesmutuelles”, ”société coopérative”,
— Alankomaiden kuningaskunnassa: ”naamloze vennootschap”,
”onderlinge waarborgmaatschappij”,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa: ”incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited”, ”societies regis-
tered under the Industrial and Provident Societies Acts”,
”Societies registered under the Friendly Societies Acts”, vakuu-tuksenantajat, jotka toimivat nimellä ”Lloyd's”,
— Helleenien tasavallassa: ” ανώνυµη εταιρεία,
Αλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός ”,
— Espanjan kuningaskunnassa: ”sociedad anónima”, ”sociedad
mutua”, ”sociedad cooperativa”,
— Portugalin tasavallassa: ”sociedade anónima”, ”mútua de
seguros”,
— Itävallan tasavallassa: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit”,
— Suomen tasavallassa: ”keskinäinen vakuutusyhtiö — ömsesidigt
försäkringsbolag, ” — ”vakuutusosakeyhtiö —försäkringsaktiebolag” — , ”vakuutusyhdistys — försäkringsför-ening”, ja
— Ruotsin kuningaskunnassa: ”försäkringsaktiebolag”, ”ömsesidiga
försäkringsbolag”, ”understödsföreningar”.
Vakuutusyritys voi myös olla yhtiömuodoltaan Eurooppayhtiö
silloin, kun sellainen on perustettu.
Lisäksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa perustaa julkisoikeudellisia
yrityksiä, sikäli kuin niiden toimielimien tavoitteena on harjoittaavakuutusliikettä vastaavilla edellytyksillä kuin yksityisoikeudellisetyritykset,
b) rajoittavat liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi
johtuvaan liiketoimintaan lukuun ottamatta muita kaupallisia liike-
toimia,
c) esittävät 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman,
d) omistavat 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston,
e) ovat sellaisten henkilöiden tosiasiallisesti johtamia, jotka täyttävät
hyvää mainetta, ammattipätevyyttä tai -kokemusta koskevat edelly-tykset, ja
f) ilmoittavat kuhunkin muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, johon toimi-
lupaa haetaan, nimetyn korvausedustajan nimen ja osoitteen, joskatettava riski on luokiteltu liitteessä olevan A kohdan luokkaan
10, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta.
Lisäksi, jos vakuutusyrityksen ja muun luonnollisen henkilön tai
oikeushenkilön välillä vallitsee läheinen sidos, toimivaltaiset virano-1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 9
▼A3
▼M7
▼M9
▼M8
▼M8
maiset voivat myöntää toimiluvan vain, jos nuo sidokset eivät estä niitä
hoitamasta tehokkaasti valvontaan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on evättävä toimilupa myös, jos yhteen
tai useampaan yritykseen läheisesti sidoksissa olevaan luonnolliseenhenkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavan kolmannen maan lait,asetukset tai hallinnolliset määräykset taikka niiden täytäntöönpanoonliityvät vaikeudet estävät viranomaisia hoitamasta tehokkaasti valvon-
taan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava vakuutusyrityksiä toimitta-
maan niille tiedot, jotka ne tarvitsevat valvoakseen, että tässä kohdassatarkoitettuja edellytyksiä noudatetaan jatkuvasti.
1 a. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritysten hallinnol-
linen keskustoimipaikka sijaitsee samassa jäsenvaltiossa kuin niidensääntömääräinen kotipaikka.
2. Yrityksen, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimintaansa
muihin vakuutusluokkiin tai laajentaakseen toimiluvan koskemaanainoastaan osaa yhteen vakuutusluokkaan sisältyvistä riskeistä, onesitettävä 9 artiklan mukainen toimintasuunnitelma.
Lisäksi sen on esitettävä todisteet siitä, että sillä on 16 artiklassa
säädetty solvenssimarginaali ja, jos 17 artiklan 2 kohdassa muidenvakuutusluokkien osalta edellytetään edellistä suurempaa vähimmäista-kuurahastoa, että sillä on tämä vähimmäismäärä.
3. Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita pitämästä edelleen voimassa
tai antamasta lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joissa
säädetään perustamiskirjan tai yhtiöjärjestyksen hyväksymistä ja kaik-kien muiden tavanomaiselle valvonnalle tarpeellisten asiakirjojentoimittamista.
Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa antaa määräyksiä, joissa vaaditaan
niiden vakuutuskirjaa, maksuperusteita sekä lomakkeita ja muita
painettuja asiakirjoja koskevia yleisten ja erityisten edellytysten hyväk-symistä ennalta tai järjestelmällistä tiedoksi antamista, joita yritysaikoo käyttää vakuutuksenottajien kanssa asioidessaan.
Jäsenvaltiot eivät saa jatkaa eivätkä esittää ehdotettavien maksunkoro-
tuksien ennalta tiedoksiantamis- tai hyväksymismenettelyä muutoinkuin osana yleistä hintavalvontajärjestelmää.
Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita tarkastamasta liitteessä olevassa A
kohdassa mainittua vakuutusluokkaa 18 varten toimilupaa hakevien tai
sen saaneiden yritysten sellaisia suoria tai välillisiä henkilöstö- ja
kalustovoimavaroja mukaan lukien lääketieteellisen henkilökunnanpätevyys ja kaluston laatu, jotka yrityksellä on oltava käytettävissääntätä vakuutusluokkaa koskevien sitoumusten täyttämiseksi.
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa säätää, että toimilupaha-
kemusta käsiteltäessä otetaan huomioon markkinoiden taloudelliset
tarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun toimintasuunni-
telman on sisällettävä seuraavat tiedot tai perustelut:
a) niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa,
b) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet,
c) erät, joista koostuu vähimmäistakuurahasto,
d) hallinnon ja myyntiverkon arvioidut perustamiskustannukset ja
niiden kattamiseen tarkoitetut varat sekä, jos katettavat riskitkuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkaan 18, yrityksen hallussaolevat luvatun avun antamiseen tarvittavat voimavarat,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 10
▼M7
▼M7
sekä lisäksi kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta, jona liiketoimintaa on
harjoitettu:
e) arviot muista hallintokustannuksista kuin perustamiskustannuksista,
erityisesti juoksevista yleiskuluista ja palkkioista,
f) arviot vakuutusmaksuista ja korvauksista,
g) maksuvalmiusennuste,h) arviot vastuusta ja solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista
varoista.
10 artikla
1. Vakuutusyrityksen, joka aikoo perustaa sivukonttorin toisen jäsen-
valtion alueelle, on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltionsa toimivaltaisille
viranomaisille.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritys, joka aikoo
perustaa sivukonttorin toiseen jäsenvaltioon, esittää seuraavat tiedot
antaessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen:
a) jäsenvaltio, jonka alueelle se aikoo perustaa sivukonttorin,
b) toimintasuunnitelman, jossa esitetään erityisesti millaista liiketoi-
mintaa aiotaan harjoittaa ja miten sivukonttorin hallinto onjärjestetty,
c) siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee, oleva osoite, josta
voidaan saada asiakirjoja ja johon niitä voidaan lähettää edellyttäen,
että tämä osoite on sama kuin se osoite, johon kaikki valtuutetulle
asiamiehelle annettavat tiedot lähetetään,
d) sivukonttorin valtuutetun asiamiehen nimi, jolla on oltava riittävä
toimivalta tehdä yritystä koskevia sitoumuksia kolmansien henki-löiden kanssa ja edustaa sitä sen jäsenvaltion viranomaisissa jatuomioistuimissa, jossa sivukonttori sijaitsee. Kun on kyse Lloyd's-nimisestä vakuutuksenantajien yhteenliittymästä, vakuutussitou-muksista siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee,
mahdollisesti aiheutuvassa riita-asiassa vakuutettuja ei saa kohdella
huonommin, kuin jos kanne olisi nostettu tavanomaista yritystävastaan. Valtuutetulla asiamiehellä on tämän vuoksi oltava riittävätoimivalta siihen, että häntä vastaan voidaan nostaa kanne ja ettähän voi toimia asianomaisia Lloyd's -nimisen yhteenliittymän
vakuutuksenantajia sitovasti.
Kun yrityksen tarkoituksena on, että sen sivukonttori kattaa liitteessä
olevassa A kohdassa luokkaan 10 sisältyviä muita riskejä kuin rahdi-nottajan vastuuta koskevia riskejä, sen on esitettävä ilmoitus, jonka
mukaan siitä on tullut kansallisen toimiston ja kansallisen takuura-
haston jäsen siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee.
3. Jollei kotivaltion toimivaltaisilla viranomaisilla ole kyseinen
suunnitelma huomioon ottaen aihetta epäillä hallintorakenteen sopi-
vuutta tai vakuutusyrityksen taloudellista tilaa taikka hallituksen
jäsenten, johtajien tai valtuutetun asiamiehen hyvämaineisuutta jaammattipätevyyttä tai -kokemusta, niiden on kolmen kuukaudenkuluessa siitä, kun 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on saatu, välitettäväkaikki nämä tiedot sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossasivukonttori sijaitsee, sekä ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on myös todistettava, että
vakuutusyrityksellä on 16 ja 17 artiklan mukaisesti laskettu vähimmäis-solvenssimarginaali.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kieltäytyessä antamasta
2 kohdassa tarkoitettuja tietoja sen jäsenvaltion toimivaltaisille virano-maisille, jossa sivukonttori sijaitsee, niiden on esitettävä kyseiselleyritykselle kieltäytymisensä syyt kolmen kuukauden kuluessa kaikkienkyseisten tietojen vastaanottamisesta. Tämä kieltäytyminen tai vastaa-
matta jättäminen voidaan saattaa kotivaltion tuomioistuimen
käsiteltäväksi.
4. Ennen kuin vakuutusyrityksen sivukonttori aloittaa toimintansa,
sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa sivukonttori1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 11
▼M7
sijaitsee, on kahden kuukauden kuluessa siitä, kun 3 kohdassa tarkoi-
tetut tiedot on saatu, ilmoitettava tarvittaessa kotijäsenvaltiontoimivaltaiselle viranomaiselle edellytykset, joita yleisen edun vuoksi
on noudatettava harjoitettaessa liiketoimintaa siinä jäsenvaltiossa, jossa
sivukonttori sijaitsee.
5. Sivukonttori voidaan perustaa ja se voi aloittaa toimintansa, kun
sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa sivukonttori
sijaitsee, on saatu ilmoitus tai jos tällaista ilmoitusta ei ole saatu, kun
4 kohdassa säädetty määräaika on päättynyt.
6. Edellä olevan 2 kohdan b, c tai d alakohdan mukaisesti annettujen
tietojen muuttuessa vakuutusyrityksen on ilmoitettava tästä muutok-sesta kotijäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee,
toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuukautta ennen muutoksen
toteuttamista, jotta kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ja senjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee,voivat täyttää 3 ja 4 kohdan mukaiset tehtävänsä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltion on säädettävä, että toimiluvan hakijalla on oikeus saattaa
epäävä päätös tuomioistuimen käsiteltäväksi.
On säädettävä myös, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuuden
kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta, on oikeus saattaa
asia tuomioistuimen käsiteltäväksi.
B jakso: Liiketoiminnan harjoittamisen edellytykset
13 artikla
1. Vakuutusyrityksen talouden valvonta mukaan lukien sellaisen
liiketoiminnan valvonta, jota yritys harjoittaa joko sivukonttoreiden
välityksellä tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, kuuluu
yksinomaan kotijäsenvaltion toimivaltaan.
2. Talouden valvontaan kuuluu erityisesti vakuutusyrityksen koko
liiketoiminnan vakavaraisuuden, vakuutustekninen vastuuvelka mukaan
lukien, ja sitä kattavien varojen tarkastaminen kotijäsenvaltiossa annet-
tujen määräysten tai noudatettujen menettelyjen mukaisesti yhteisöntasolla annettujen säännösten nojalla.
Tapauksissa, jolloin kyseisillä yrityksillä on lupa liitteessä olevan A
kohdan luokkaan 18 kuuluvien riskien kattamiseen, valvonta ulotetaan
koskemaan niiden teknisten voimavarojen tarkastamista, jotka yrityk-
sellä on käytettävissään sellaisiin avustustoimiin, joihin se onsitoutunut siltä osin kuin kotijäsenvaltion laissa säädetään tällaistenvoimavarojen tarkastamisesta.
3. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että
jokaisella vakuutusyrityksellä on asianmukainen hallinto- ja kirjanpi-
tojärjestelmä sekä asianmukainen sisäinen tarkastusmenettely.
14 artikla
Jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee, on säädettävä, että kun
toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saanut vakuutusyritys harjoittaa liike-
toimintaansa sivukonttorin välityksellä, kotijäsenvaltion toimivaltaisetviranomaiset voivat, ilmoitettuaan siitä ennalta sen jäsenvaltion toimi-valtaisille viranomaisille, jossa sivukonttori sijaitsee, tarkastaa itse taitähän tarkoitukseen valtuuttamiensa henkilöiden välityksellä paikallayrityksen talouden valvonnalle tarpeellisia tietoja. Sen jäsenvaltion1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 12
▼B
▼M7
▼M7
viranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee, voivat osallistua tähän tarkas-
tamiseen.
15 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritys muodostaa
riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan suhteessa sen koko liiketoimin-
taan.
Tämän vakuutusteknisen vastuuvelan määrä määräytyy direktiivissä 91/
674/ETY vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.
2. Kotivaltion on vaadittava, että kunkin vakuutusyrityksen kaikkia
liiketoimia koskeva vakuutustekninen vastuuvelka kattaa toisiaanvastaavat varat direktiivin 88/357/ETY 6 artiklan mukaisesti.Yhteisössä sijaitsevien riskien osalta näiden varojen on sijaittava
yhteisössä. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että vakuutusyritykset sijoit-
tavat varansa tiettyyn jäsenvaltioon. Kotijäsenvaltio voi kuitenkinlieventää näiden varojen sijaintia koskevia sääntöjä.
3. Jos kotijäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan katta-
miseen voidaan käyttää saatavia jälleenvakuutuksenantajilta, sen onvahvistettava sallittu prosenttimäärä. Tässä tapauksessa se ei voimäärätä näiden saatavien sijaintipaikasta.
15 a artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritys, jonka koti-
paikka on niiden alueella ja joka vakuuttaa liitteessä olevan A kohdanluokkaan 14 kuuluvia riskejä, jäljempänä ’luottovakuutus’, muodostaa
tasoitusvastuun tasaamaan mahdollista teknistä alijäämää tai
keskimääräistä korkeampaa vahinkosuhdetta tässä luokassa tilikaudenpäättyessä.
2. Tasoitusvastuu on laskettava kotijäsenvaltiossa vahvistettujen
sääntöjen mukaisesti noudattaen yhtä neljästä liitteessä olevassa Dkohdassa esitetystä menetelmästä, joiden katsotaan olevan yhdenver-taisia.
3. Solvenssimarginaalin suuruutta laskettaessa tasoitusvastuun määrä
on jätettävä huomioon ottamatta liitteessä olevassa D kohdassamääriteltyjen menetelmien mukaisesti laskettuun enimmäismääräänsaakka.
4. Ne vakuutusyritykset, joiden kotipaikka on tietyn jäsenvaltion
alueella ja joiden luottovakuutuksesta saatavat vakuutusmaksut ovattämän luokan osalta enintään 4 prosenttia kaikista niiden saamistavakuutusmaksuista ja enintään 2 500 000 ecua, voidaan tämän jäsenval-tion toimesta vapauttaa velvoitteesta muodostaa luottovakuutusluokan
tasoitusvastuu.
16 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta vakuutusyritykseltä, jonka
kotipaikka on sen alueella, käytettävissä oleva solvenssimarginaali,
joka on jatkuvasti riittävä tämän koko liiketoiminnan kannalta ja jokaon vähintään tämän direktiivin vaatimusten mukainen.
2. Käytettävissä olevan solvenssimarginaalin muodostavat vakuutu-
syrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat
vastuut sekä aineettomat erät, mukaan lukien seuraavat erät:
a) maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yrityksen osalta
takuupääoma lisättynä osakastileillä, jotka täyttävät kaikki seuraavat
vaatimukset:
i) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
näiltä tileiltä voidaan suorittaa maksuja jäsenille ainoastaan, josse ei aiheuta käytettävissä olevan solvenssimarginaalin pienene-mistä alle vaaditun tason, tai, yrityksen tultua puretuksi, joskaikki yrityksen muut velat on maksettu;1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 13
▼M10
▼M10
ii) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
kaikista i alakohdassa tarkoitetuista maksuista, jotka suoritetaanmuutoin kuin yksittäisen osakkuuden päättymisen vuoksi, on
ilmoitettava toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuukautta
aiemmin ja että nämä voivat tämän määräajan kuluessa kieltäämaksun;
iii) perustamiskirjan ja yhtiöjärjestyksen asiaa koskevia määräyksiä
voidaan muuttaa vasta, kun toimivaltaiset viranomaiset ovatilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta, jollei i ja ii alakoh-
dassa esitetyistä vaatimuksista muuta johdu;
b) rahastot ja varaukset (sidotut ja vapaat), jotka eivät vastaa vakuutus-
liikkeestä johtuvia velvoitteita;
c) siirtyvä voitto tai tappio sen jälkeen kun siitä on vähennetty makset-
tavat osingot.
Käytettävissä olevasta solvenssimarginaalista vähennetään vakuutusyri-
tyksen omistuksessa suoraan olevien omien osakkeiden määrä.
Sellaisten vakuutusyritysten osalta, jotka diskonttaavat tai tekevät
vähennyksen vakuutustekniseen korvausvastuuseensa sijoitustoiminnantuoton huomioon ottamiseksi vakuutusyritysten tilinpäätöksistä jakonsolidoiduista tilinpäätöksistä 19 päivänä joulukuuta 1991 annetun
neuvoston direktiivin 91/674/ETY (
1) 60 artiklan 1 kohdan g alakoh-
dassa sallitulla tavalla, käytettävissä olevaa solvenssimarginaaliaalennetaan määrällä, joka saadaan vähentämällä tilinpäätöksen liitetie-doissa ilmoitetusta vakuutusteknisestä korvausvastuusta ennendiskonttausta tai vähennystä se vakuutusteknisen korvausvastuunmäärä, joka on diskontattu tai johon on tehty vähennys. Tämä tarkistus
tehdään kaikkien liitteessä olevassa A kohdassa lueteltujen riskien
osalta, lukuun ottamatta vakuutusluokkiin 1 ja 2 kuuluvia riskejä.Muiden kuin 1 ja 2 vakuutusluokkien osalta vakuutustekniseenkorvausvastuuseen sisältyvien eläkkeiden diskonttausta ei tarvitsetarkistaa.
3. Käytettävissä oleva solvenssimarginaali voi muodostua myös
seuraavista eristä:
a) Kumulatiivinen etuoikeutettu osakepääoma ja etuoikeusasemaltaan
huonommassa asemassa olevat lainat voivat muodostaa enintään 50prosenttia käytettävissä olevasta solvenssimarginaalista tai vaadi-
tusta solvenssimarginaalista, sen mukaan kumpi on alhaisempi;
tästä määrästä enintään 25 prosenttia saa olla määräaikaisia etuoi-keusasemaltaan huonommassa asemassa olevia lainoja taimääräaikaista kumulatiivista etuoikeutettua osakepääomaa, jos senvaralta, että vakuutusyritys joutuu konkurssiin tai purkautuu, ontehty sitovat sopimukset, joiden perusteella etuoikeusasemaltaan
huonommassa asemassa olevilla lainoilla tai etuoikeutetulla osake-
pääomalla on kaikkien muiden velkojien saatavia huonompietuoikeus, eikä niitä makseta takaisin ennen kuin kaikki muutkyseisenä ajankohtana olemassa olevat velat on maksettu.
Etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan lainan on
täytettävä myös seuraavat edellytykset:
i) ainoastaan täysimääräisesti maksetut varat voidaan ottaa
huomioon;
ii) määräaikaisten lainojen alkuperäisen erääntymisajan on oltava
vähintään viisi vuotta. Vakuutusyrityksen on viimeistään vuottaennen erääntymisaikaa esitettävä toimivaltaisten viranomaistenhyväksyttäväksi suunnitelma siitä, miten käytettävissä oleva
solvenssimarginaali aiotaan pitää vaaditulla tasolla tai saattaa
sille tasolle erääntymispäivänä, jollei lainan osuutta käytettä-vissä olevasta solvenssimarginaalista vähennetä asteittainvähintään viiden erääntymispäivää edeltävän vuoden kuluessa.Toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa luvan näiden lainojentakaisinmaksuun ennakkoon edellyttäen, että liikkeeseen laskeva1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 14
(1) EYVL L 374, 31.12.1991, s. 7.
▼M10
vakuutusyritys pyytää sitä ja ettei käytettävissä oleva solvenssi-
marginaali laske vaadittua tasoa alemmaksi;
iii) lainat, joiden erääntymisaikaa ei ole määrätty, voidaan maksaa
takaisin ainoastaan noudattaen viiden vuoden irtisanomisaikaapaitsi jos niitä ei enää pidetä käytettävissä olevan solvenssimar-ginaalin osana tai aikaistettu takaisinmaksu edellyttäätoimivaltaisten viranomaisten ennalta antamaa suostumusta.Jälkimmäisessä tapauksessa vakuutusyrityksen on ilmoitettava
asiasta toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuusi kuukautta
ennen aiottua takaisinmaksupäivää sekä esitettävä käytettävissäoleva solvenssimarginaali ja vaadittu solvenssimarginaali ennenkyseistä takaisinmaksua ja sen jälkeen. Toimivaltaiset virano-maiset saavat antaa luvan takaisinmaksuun ainoastaan, jos
vakuutusyrityksen käytettävissä oleva solvenssimarginaali ei
laske vaadittua tasoa alemmaksi;
iv) lainasopimus ei saa sisältää määräystä, jonka mukaan velka on
tietyissä muissa olosuhteissa kuin vakuutusyritystä purettaessamaksettava takaisin ennen sovittua erääntymispäivää;
v) lainasopimusta voidaan muuttaa ainoastaan, kun toimivaltaiset
viranomaiset ovat ilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta;
b) Arvopaperit, joiden kestoa ei ole määritetty, ja muut rahoitusväli-
neet mukaan lukien muut kuin a alakohdassa mainitutkumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet, voivat yhdessä a alakohdassamainittujen, etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevienlainojen kanssa muodostaa enintään 50 prosenttia käytettävissä
olevasta solvenssimarginaalista tai vaaditusta solvenssimarginaalista,
sen mukaan kumpi on alhaisempi, jos seuraavat edellytyksettäyttyvät:
i) niitä ei voida maksaa takaisin haltijan aloitteesta eikä ilman
toimivaltaisten viranomaisten ennalta antamaa suostumusta;
ii) liikkeeseen laskemista koskevan sopimuksen on annettava
vakuutusyritykselle mahdollisuus lykätä lainan koron maksa-
mista;
iii) lainanantajan saatavilla vakuutusyritykseltä on oltava kaikkia
muita etuoikeudettomien saatavien haltijoita huonompi etuoi-keus;
iv) arvopapereiden liikkeeseen laskemista koskevissa asiakirjoissa
on määrättävä, että velkaa ja maksamattomia korkoja voidaan
käyttää tappioiden kattamiseen siten, että turvataan vakuutusyri-tyksen liiketoiminnan jatkuminen;
v) ainoastaan täysimääräisesti maksetut määrät otetaan huomioon.
4. Jos yritys on tehnyt perustellun hakemuksen kotijäsenvaltion
toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle ja toimivaltainen viranomainenon suostunut siihen, käytettävissä olevan solvenssimarginaalin voivatmuodostaa myös seuraavat erät:
a) puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta, kun
siitä on maksettu 25 prosenttia, kuitenkin enintään 50 prosenttiakäytettävissä olevasta solvenssimarginaalista tai vaaditusta solvens-simarginaalista, sen mukaan kumpi on alhaisempi;
b) sellaisen keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen tai niitä vastaavan
yhteisön osalta, jonka maksut voivat vaihdella, kaikki ne lisämaksut,jotka se voi vaatia jäseniltä maksettavaksi kyseisenä tilikautena,
enintään puolet enimmäismaksujen ja perittyjen maksujen erotuk-
sesta, kuitenkin enintään 50 prosenttia käytettävissä olevastasolvenssimarginaalista tai vaaditusta solvenssimarginaalista, senmukaan kumpi on alhaisempi. Toimivaltaisten kansallisten virano-maisten on määritettävä suuntaviivat ehdoille, joiden mukaisestilisämaksuja voidaan hyväksyä;1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 15
▼M10
c) omaisuuden arvostuserot, jos nämä eivät ole luonteeltaan poikkeuk-
sellisia.
5. Muutokset 2, 3 ja 4 kohtaan sellaisen kehityksen huomioon otta-
miseksi, joka oikeuttaa käytettävissä olevaan solvenssimarginaaliinsisältyvien erien tekniseen tarkistukseen, tehdään neuvoston direktiivin
91/675/ETY (
1) 2 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
16 a artikla
1. Vaaditun solvenssimarginaalin laskentaperusteina ovat joko
vuotuiset vakuutusmaksut tai kolmen viimeksi kuluneen tilikaudenkeskimääräiset korvausmenot.
Jos kyseessä kuitenkin on vakuutusyritys, joka pääasiallisesti vakuuttaa
ainoastaan luottoriskejä taikka myrsky-, raesade- tai hallariskejä, on
seitsemää viimeistä tilikautta pidettävä keskimääräisen korvausmenora-
sitteen vertailujaksona.
2. Jollei 17 artiklasta muuta johdu, vaaditun solvenssimarginaalin
määrän on oltava yhtä suuri kuin suurempi kahdesta 3 ja 4 kohdassatarkoitetusta tuloksesta.
3. Kun vakuutusmaksuja käytetään laskelman perustana sovelletaan
jäljempänä esitetyllä tavalla laskettua vakuutusmaksutulon brut-tomäärää tai vakuutusmaksutuottojen bruttomäärää sen mukaan kumpion korkeampi.
Liitteessä olevassa A kohdassa lueteltujen vakuutusluokkien 11, 12 ja
13 vakuutusmaksuja korotetaan 50 prosenttia.
Ensivakuutusliikkeen vakuutusmaksut (mukaan lukien vakuutusmak-
suihin liittyvät liitännäismaksut), jotka ovat erääntyneet viimeksikuluneena tilikautena, lasketaan yhteen.
Näin saatuun summaan lisätään tulevan jälleenvakuutuksen vakuutus-
maksut viimeksi kuluneen tilikauden aikana.
Tästä summasta vähennetään viimeksi kuluneen tilikauden aikana
erääntyneiden, mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen koko-
naismäärä sekä niiden verojen ja veronluonteisten maksujen
kokonaismäärä, jotka koskevat tähän summaan sisältyviä vakuutusmak-suja.
Näin saatu määrä jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 50 miljoonaa euroa ja toinen ylimenevän osan; ensimmäisestäotetaan 18 prosenttia ja jälkimmäisestä 16 prosenttia ja lasketaan neyhteen.
Näin laskettu summa kerrotaan suhdeluvulla, joka saadaan jakamalla
yrityksen kolmen viimeksi kuluneen tilikauden korvauskulujen määrä,josta on vähennetty jälleenvakuutuksesta saatavat korvaukset, korvaus-
kulujen bruttomäärällä; tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa olla
pienempi kuin 50 prosenttia.
Toimivaltaisten viranomaisten luvalla voidaan käyttää tilastollisia
menetelmiä vakuutusmaksujen kohdentamiseksi vakuutusluokkien 11,12 ja 13 osalta.
4. Kun korvauksia käytetään jäljempänä esitetyllä tavalla, liitteessä
olevassa A kohdassa lueteltujen vakuutusluokkien 11, 12 ja 13 osaltakorvauksia, korvausvastuuta ja takaisin saatuja korvauksia korotetaan50 prosentilla.
Edellä 1 kohdassa määritettyinä ajanjaksoina maksetut ensivakuutuksen
korvaukset (vähentämättä niistä jälleenvakuuttajien ja edelleenvakuutta-jien osuutta) lasketaan yhteen.
Tähän summaan lisätään samoina ajanjaksoina tulevasta jälleenvakuu-
tuksesta ja edelleenvakuutuksesta maksetut korvaukset sekä1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 16
(1) EYVL L 374, 31.12.1991, s. 32.
▼M10
ensivakuutuksen ja tulevan jälleenvakuutuksen korvausvastuu viimeksi
kuluneen tilikauden lopussa.
Tästä summasta vähennetään 1 kohdassa mainittuja ajanjaksoja
koskevat takaisin saadut korvaukset.
Näin jäljelle jääneestä määrästä vähennetään sitä tilikautta, jolta tili-
tiedot on saatavissa, edeltävän kahden tilikauden jakson ensimmäisenäpäivänä todettu ensivakuutuksen ja tulevan jälleenvakuutuksen
korvausvastuu. Jos 1 kohdassa vahvistettu viiteajanjakso on seitsemän
tilikautta, vähennetään sitä tilikautta, jolta tilitiedot on saatavissa,edeltävän kuuden tilikauden jakson ensimmäisenä päivänä todettukorvausvastuu.
Edellä 1 kohdassa määritellyn viiteajanjakson mukaisesti joko yksi
kolmasosa tai yksi seitsemäsosa näin saadusta kokonaismäärästä
jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää enintään 35miljoonaa euroa ja toinen yli menevän osan; ensimmäisestä otetaan 26prosenttia ja jälkimmäisestä 23 prosenttia ja lasketaan ne yhteen.
Näin laskettu summa kerrotaan suhdeluvulla, joka saadaan jakamalla
yrityksen kolmen viimeksi kuluneen tilikauden korvauskulujen määrä,
josta on vähennetty jälleenvakuutuksesta saatavat korvaukset, korvaus-kulujen bruttomäärällä; tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa ollapienempi kuin 50 prosenttia.
Toimivaltaisten viranomaisten luvalla voidaan käyttää tilastollisia
menetelmiä vakuutusmaksujen, korvausvastuun ja takaisin saatujen
korvausten jakamiseksi vakuutusluokkien 11, 12 ja 13 osalta. Liitteessäolevassa A kohdassa vakuutusluokan 18 osalta luetelluissa riskeissäkorvausmenon, jota käytetään korvausperusteisen tuloksen laskemiseen,on sisällettävä ne kustannukset, jotka vakuutusyritykselle aiheutuu senantamasta avusta. Nämä kustannukset on laskettava kotijäsenvaltion
kansallisten säännösten mukaisesti.
5. Jos 2, 3 ja 4 kohdan mukaisesti laskettu vaadittu solvenssimargi-
naali on alhaisempi kuin edeltävän vuoden vaadittusolvenssimarginaali, vaaditun solvenssimarginaalin on oltava vähintäänyhtä suuri kuin edeltävän vuoden vaadittu solvenssimarginaali kerrot-
tuna viimeisen tilikauden lopussa lasketun korvausvastuuta koskevan
vakuutusteknisen korvausvastuun määrän ja viimeisen tilikauden alussalasketun korvausvastuuta koskevan vakuutusteknisen korvausvastuunmäärän välisellä suhdeluvulla. Näissä laskelmissa vakuutustekninenkorvausvastuu lasketaan jälleenvakuutuksella vähennettynä, muttatämä suhdeluku ei missään tapauksessa saa olla suurempi kuin yksi.
6. Molemmat 3 kohdan kuudennessa alakohdassa ja 4 kohdan
kuudennessa alakohdassa tarkoitettuihin osiin sovellettavat osuudetalennetaan kolmasosaansa, kun kyseessä on sairausvakuutus, jotaharjoitetaan samanlaisin vakuutusteknisin perustein kuin henkivakuu-tusta, jos
a) suoritetut vakuutusmaksut lasketaan sairastuvuustaulukoiden perus-
teella vakuutusmatemaattisia menetelmiä käyttäen;
b) eliniän pitenemisen varalta muodostetaan varaus;
c) riittävän suuren varmuuslisän muodostamiseksi peritään lisämaksua;
d) vakuutusyritys voi irtisanoa sopimuksen viimeistään ennen
kolmannen vakuutusvuoden päättymistä;
e) sopimuksen perusteella on mahdollista korottaa vakuutusmaksuja tai
alentaa korvaussuorituksia myös olemassa olevien sopimustenosalta.
17 artikla
1. Yksi kolmasosa 16 a artiklassa määritellystä vaaditusta solvenssi-
marginaalista muodostaa takuurahaston. Rahasto muodostuu 16 artiklan
2 ja 3 kohdassa sekä kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suos-tumuksella 4 kohdan c alakohdassa luetelluista eristä.
2. Takuurahasto ei saa olla alle 2 miljoonaa euroa. Jos yrityksen
toiminta kattaa kaikki tai osan liitteessä olevassa A kohdassa luetel-1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 17
▼M10
tuihin vakuutusluokkiin 10—15 sisältyvistä riskeistä, takuurahaston on
oltava vähintään 3 miljoonaa euroa.
Jäsenvaltio voi alentaa vähimmäistakuurahastovaatimustaan neljännek-
sellä, jos kyseessä on keskinäinen yhtiö tai yhdistys tai niitä vastaavayhteisö.
17 a artikla
1. Tämän direktiivin 16 a artiklan 3 ja 4 kohdassa ja 17 artiklan 2
kohdassa vahvistetut euromääräiset määrät tarkistetaan vuosittain,ensimmäisen kerran 20 päivänä syyskuuta 2003, jotta voidaan ottaa
huomioon muutokset Eurostatin julkaisemassa kaikki jäsenvaltiot katta-
vassa Euroopan kuluttajahintaindeksissä.
Tätä määrää tarkistetaan ilman eri toimenpiteitä siten, että euro-
määräistä perusarvoa korotetaan mainitussa indeksissä tämän
direktiivin voimaantulon ja tarkistuspäivän välisenä aikana tapahtuneenprosentuaalisen muutoksen verran ja arvo pyöristetään ylöspäin täyteen100 000 euroon.
Jos prosentuaalinen muutos viimeisimmän tarkistuksen jälkeen on alle
5 prosenttia, tarkistusta ei suoriteta.
2. Komissio ilmoittaa vuosittain Euroopan parlamentille ja neuvos-
tolle tarkistuksesta ja 1 kohdassa tarkoitetut tarkistetut määrät.
18 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 15 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa
kattavat varat.
2. Ellei 15 artiklan 2 kohdasta, 20 artiklan 1, 2, 3 ja 5 alakohdasta ja
22 artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltioteivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden vakuutusyritysten oikeutta
vapaasti hallita irtainta ja kiinteää omaisuuttaan.
3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltioilla on
oikeus kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina toteuttaa
toimenpiteitä vakuutettujen etujen turvaamiseksi.
19 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että kaikki yritykset, joiden koti-
paikka on sen alueella, laativat kaiken toimintansa osaltatilinpäätöksen, josta ilmenee yrityksen taloudellinen tilanne, maksu-
kyky ja liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18 kohdalla
lueteltujen riskien osalta varat, jotka ovat käytettävissä sitoumustentäyttämiseen, jos tällaisten voimavarojen valvonnasta on säädetty jäsen-valtioiden lainsäädännössä.
1 a. Yrityksen on annettava valvontaviranomaiselle mahdollisuus
tutustua luottovakuutusta koskevaan kirjanpitoon, josta ilmenee sekä
tekniset tulokset että kyseiseen vakuutustoimintaan liittyvä vakuutuste-kninen vastuuvelka.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritykset, joiden koti-
paikka on niiden alueella, toimittavat määräajoin asiakirjat, jotka ovat
tarpeellisia valvontaa varten samoin kuin tilastolliset asiakirjat. Toimi-
valtaisten viranomaisten on annettava toisilleen tiedoksi kaikkivalvontaa varten tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
3. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpi-
teet sen varmistamiseksi, että toimivaltaisilla viranomaisilla ontarvittava toimivalta ja keinot niiden vakuutusyritysten liiketoiminnanvalvomiseksi, joiden kotipaikka on niiden alueella, mukaan lukientämän alueen ulkopuolella harjoitettava liiketoiminta tätä liiketoimintaakoskevien neuvoston direktiivien mukaisesti ja niiden soveltamiseksi.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 18
▼M7
▼M2
▼M3
▼M7
▼M7
Tämän toimivallan ja keinojen on erityisesti annettava toimivaltaisille
viranomaisille mahdollisuus:
a) perehtyä yksityiskohtaisesti yrityksen tilaan ja koko liiketoimintaan,
erityisesti:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevien asia-
kirjojen esittämistä, ja
— suorittamalla tarkastuksia paikalla yrityksen toimitiloissa,
b) toteuttaa yrityksen, sen hallituksen jäsenten tai johtajien tai yrityk-
sessä määräämisvaltaa käyttävien henkilöiden osalta kaikki
asianmukaiset ja tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettäyrityksen liiketoiminta on niiden lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten mukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakinjäsenvaltiossa, ja erityisesti toimintasuunnitelman mukaista, jos se
on sekä vakuutettujen etuja vaarantavien epäkohtien välttämiseksi
tai poistamiseksi pakollinen, ja
c) turvata näiden toimenpiteiden toteuttaminen, jos tarpeellista pakko-
toimin ja tarvittaessa oikeusteitse.
Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että toimivaltaisilla viranomaisilla on
mahdollisuus saada kaikkia edustajien hallussa olevia sopimuksiakoskevat tiedot.
20 artikla
1. Jos yritys ei noudata 15 artiklan säännöksiä, sen yrityksen kotijä-
senvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltää varojen vapaanhallinnan ilmoitettuaan asiasta niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilleviranomaisille, jossa riskit sijaitsevat.
2. Sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen palauttami-
seen, jonka solvenssimarginaali ei ole ►
M10 16 a artiklassa ◄
säädettyjen vähimmäisvaatimusten mukainen, yrityksen kotijäsenval-tion toimivaltaisen viranomaisen on vaadittava, että senhyväksyttäväksi esitetään tervehdyttämissuunnitelma.
Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että yrityksen taloudellinen
asema heikkenee huomattavasti, se voi poikkeustapauksissa rajoittaamyös yrityksen varojen vapaata hallintaa tai kieltää sen. Toimivaltaisenviranomaisen on sen jälkeen ilmoitettava kaikista toteuttamistaantoimenpiteistä niille muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joidenalueella yritys harjoittaa liiketoimintaansa, ja kyseisten viranomaisten
on ensiksi mainitun viranomaisen pyynnöstä toteutettava samat toimen-
piteet.
3. Jos solvenssimarginaali ei ole 17 artiklassa määritellyn takuura-
haston mukainen, kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen onvaadittava yritystä toimittamaan viranomaisen hyväksyttäväksi lyhyen
aikavälin rahoitussuunnitelma.
Toimivaltainen viranomainen voi myös rajoittaa yrityksen varojen
vapaata hallintaa tai kieltää sen kokonaan. Sen on ilmoitettava toimen-piteestään niiden muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueillayritys harjoittaa liiketoimintaa, ja viimeksi mainittujen viranomaisten
on ensiksi mainitun pyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset viranomaiset voivat toisaalta toteuttaa kaikki
aiheelliset toimenpiteet turvatakseen vakuutettujen edut 1, 2 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Jokaisen jäsenvaltion on annettava kaikki tarpeelliset määräykset
voidakseen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti kieltää alueellaansijaitsevien varojen vapaan hallinnan 1, 2 ja 3 kohdassa säädetyissätapauksissa yrityksen kotijäsenvaltion pyynnöstä, jonka on osoitettavane varat, joihin toimenpiteet kohdistetaan.
20 a artikla
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet vaatia taloudellisen aseman1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 19
▼M10
▼M10
tervehdyttämissuunnitelman laatimista kyseisiltä vakuutusyrityksiltä,
jos ne katsovat vakuutuksenottajien oikeuksien olevan vaarannettuja.Tervehdyttämissuunnitelmassa on oltava vähintään seuraavat tiedot
kolmelta seuraavalta tilikaudelta:
a) arviot hallintokustannuksista, erityisesti juoksevista yleiskuluista ja
palkkioista;
b) suunnitelma, jossa on yksityiskohtaiset arviot tuloista ja menoista
ensivakuutusliiketoimien ja tulevien jälleenvakuutusten ja menevienjälleenvakuutusten osalta;
c) taseen kehittymistä koskeva ennuste;
d) arviot vakuutusliikkeestä johtuvien velvoitteiden ja vaaditun
solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista varoista;
e) yleinen jälleenvakuutuspolitiikka.
2. Jos vakuutuksenottajien oikeudet vaarantuvat yrityksen heiken-
tyneen taloudellisen tilanteen vuoksi, jäsenvaltioiden on varmistettava,että toimivaltaisilla viranomaisilla on valtuudet velvoittaa vakuutusyri-tykset pitämään korkeampaa vaadittua solvenssimarginaalia sen
varmistamiseksi, että vakuutusyritys pystyy täyttämään solvenssivaati-
mukset lähitulevaisuudessa. Tämän korkeamman vaaditunsolvenssimarginaalin on perustuttava 1 kohdassa tarkoitettuun taloudel-lisen aseman tervehdyttämissuunnitelmaan.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet alentaa kaikkien käytettävissä olevaan
solvenssimarginaaliin hyväksyttävien erien arvoa erityisesti, jos näidenerien markkina-arvossa on tapahtunut merkittäviä muutoksia viimeisentilikauden päättymisen jälkeen.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomai-
silla on valtuudet pienentää 16 a artiklan mukaisesti määritettyä
jälleenvakuutukseen perustuvan solvenssimarginaalin alennusta, jos
a) jälleenvakuutussopimusten luonne tai niiden laatu on muuttunut
merkittävästi viimeksi kuluneesta tilikaudesta;
b) jälleenvakuutussopimuksiin ei liity liittyvää riskinsiirtoa tai se on
vähäistä.
5. Jos toimivaltaiset viranomaiset ovat vaatineet vakuutusyritykseltä
taloudellisen aseman tervehdyttämissuunnitelmaa 1 kohdan mukaisesti,ne eivät saa antaa todistusta tämän direktiivin 10 artiklan 3 kohdantoisen alakohdan, neuvoston direktiivin 88/357/ETY (toinen vahinkova-
kuutusdirektiivi) (
1) 16 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja neuvoston
direktiivin 92/49/ETY (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (2)1 2
artiklan 2 kohdan mukaisesti niin kauan kuin ne katsovat vakuutukse-nottajien oikeuksien olevan vaarannettuja 1 kohdassa tarkoitetullatavalla.
21 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava, että yritys luovuttaa koko vakuutus-
kantansa tai sen osan, jos vastaanottavalla yrityksellä kannanluovutushuomioon ottaen on riittävä solvenssimarginaali.
Asianomaisten valvontaviranomaisten on neuvoteltava keskenään ennen
tällaisen kannanluovutuksen hyväksymistä.
2. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten hyväksyttyä tällaisen
kannanluovutuksen, se on välittömästi voimassa kyseisiin vakuutukse-nottajiin tai vakuutettuihin nähden.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 20
(1) EYVL L 172, 4.7.1988, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/26/EY
(EYVL L 181, 20.7.2000, s. 65).
(2) EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2000/64/EY
(EYVL L 290, 17.11.2000, s. 27).▼B
▼B
C jakso: Toimiluvan peruuttaminen
22 artikla
1. Kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa
vakuutusyritykselle antamansa toimiluvan, jos yritys:
a) ei käytä toimilupaa 12 kuukauden kuluessa, luopuu siitä nimenomai-
sesti tai lopettaa liiketoimintansa yli kuudeksi kuukaudeksi, jollei
kyseinen jäsenvaltio ole säätänyt, että toimilupa raukeaa näissä
tapauksissa,
b) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä,
c) ei ole voinut määräajassa toteuttaa 20 artiklassa tarkoitetussa terveh-
dyttämis- tai rahoitussuunnitelmassa vahvistettuja toimenpiteitä, ja
d) laiminlyö törkeästi siihen sovellettavan lainsäädännön perusteella
kuuluvia velvoitteitaan.
Jos toimilupa peruutetaan tai raukeaa, kotijäsenvaltion toimivaltaisen
viranomaisen on ilmoitettava asiasta muiden jäsenvaltioiden toimival-
taisille viranomaisille, joiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteetestääkseen sen, että kyseinen yritys aloittaa uuden liiketoiminnanniiden alueella joko sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisenvapauden perusteella. Yrityksen on toisaalta toteutettava näiden virano-maisten kanssa kaikki aiheelliset toimenpiteet vakuutettujen etujen
turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen varojen vapaata
hallintaa 20 artiklan 1 ja 2 kohdan toisen alakohdan tai 3 kohdan toisenalakohdan soveltamiseksi.
2. Toimiluvan peruuttamispäätös on perusteltava yksityiskohtaisesti
ja annettava tiedoksi kyseiselle yritykselle.
III A OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan yhteisön alueelle sijoittautuneisiin
asioimistoihin tai sivukonttoreihin, jotka kuuluvat yrityksille,
joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella
23 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava yrityksiltä, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella, virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetun liike-toiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuraavat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus harjoittaa vakuu-
tustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimistonsa tai sivukonttorinsa sijainti-
paikkaan siellä harjoittamaansa liiketoimintaa koskevan kirjanpidon
ja säilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää valtuutetun asiamiehen, jonka toimivaltaiset viranomaiset
hyväksyvät;
e) yrityksen siinä maassa, jossa se harjoittaa liiketoimintaansa, omista-
mien varojen määrä on vähintään puolet 17 artiklan 2 kohdassasäädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, ja se tallettaa yhdenneljäsosan vähimmäismäärästä vakuudeksi;
f) se sitoutuu ylläpitämään 25 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman;
h) se ilmoittaa kuhunkin muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, johon
toimilupaa haetaan, nimetyn korvausedustajan nimen ja osoitteen,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 21
▼M7
▼M6
▼B
▼M9
▼M9
jos katettava riski on luokiteltu liitteessä olevan A kohdan luokkaan
10, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta.
24 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat riittävän
vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näiden jäsenvaltioiden
alueilla tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun. Jäsenval-
tioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukonttori kattaa tämänvakuutusteknisen vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen valtionsäätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuu-
velan laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen
arvostukseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa vastaavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkin
sovellettava, mitä 15 artiklan 3 kohdassa säädetään.
25 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustetuilla
asioimistoilla tai sivukonttoreilla on solvenssimarginaali, joka
muodostuu varoista, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat
velat sekä aineettomat erät. Solvenssimarginaali on laskettava 16artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti. Tämän marginaalin laskemi-sessa voidaan kuitenkin ottaa huomioon vain kyseisen asioimiston taisivukonttorin harjoittamaan toimintaan liittyvät vakuutusmaksut jakorvaukset.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston.
Takuurahasto ei saa olla pienempi kuin puolet 17 artiklan 2 kohdassavaaditusta vähimmäismäärästä. Edellä 23 artiklan 2 kohdan ealakohdan mukaisesti tehty alkutallete luetaan tähän takuurahastoon.
3. Solvenssimarginaalia vastaavat varat on pidettävä takuurahaston
määrään saakka siinä maassa, jossa liiketoimintaa harjoitetaan, ja senylimenevä osa yhteisön alueella.
26 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen useam-
malta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vain yhdessä
myönnettäviä etuja:
a) Edellä 25 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnan
mukaan; tätä laskelmaan varten otetaan huomioon ainoastaan kaik-
kien yhteisön alueelle perustettujen asioimistojen taisivukonttoreiden toiminta,
b) 23 artiklan 2 kohdan e alakohdassa vaadittu tallete on tehtävä
ainoastaan yhteen näistä jäsenvaltioista,
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä jäsen-
valtioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa
on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessa
valvoo yhteisöön sijoittautuneiden asioimistojen tai sivukonttoreidenkoko liiketoiminnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava virano-maisen valinta. Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos kaik-
kien niiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, joille hakemuson jätetty, hyväksyvät tämän. Edut tulevat voimaan heti, kun valittuvalvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille valvo-vansa yhteisössä toimivien asioimistojen tai sivukonttoreiden kokoliiketoiminnan vakavaraisuutta.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 22
▼B
▼M2
▼M2
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaismaksu-kyvyn valvonnassa tarvittavat tiedot.
4. Kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruu-
tettava tämän artiklan nojalla myönnetyt edut yhden tai useamman
asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä.
27 artikla
Edellä 19 ja 20 artiklan säännöksiä sovelletaan myös tässä osastossa
tarkoitettujen yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin.
Sovellettaessa 20 artiklaa silloin, kun yritys täyttää edellytykset 26
artiklan 1 kohdassa mainittujen etujen saamiseksi, on viranomaista,
joka vastaa yhteisössä toimivien asioimistojen tai sivukonttoreidenkoko liiketoiminnan vakavaraisuuden tarkastamisesta, kohdeltavasamalla tavalla kuin sen valtion viranomaista, jonka alueella yhteisössätoimivan yrityksen pääkonttori on.
28 artikla
Jos 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa toimi-
luvan, tämän on ilmoitettava siitä niiden muiden jäsenvaltioiden
viranomaisille, joiden alueella yritys toimii, ja viimeksi mainittujenviranomaisten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet. Jos syynä toimi-luvan peruuttamiseen on sen kokonaisvakavaraisuuden riittämättömyys,jonka 26 artiklassa tarkoitettuun pyyntöön suostuneet jäsenvaltiot ovatmääränneet, suostumuksen antaneiden jäsenvaltioiden on myös peruu-
tettava myöntämänsä toimiluvat.
28 a artikla
1. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että niiden alueelle perustetut ja tässä osastossatarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittainsopimuksia koskevan vakuutuskantansa samaan jäsenvaltioon sijoittau-tuneelle vastaanottavalle yritykselle, jos tämän jäsenvaltion tai
tarvittaessa 26 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion toimivaltaiset virano-
maiset todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutushuomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaali.
2. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että sen alueella perustetut ja tässä osastossatarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittainvakuutuskantansa vakuutusyritykselle, jonka kotipaikka on toisessajäsenvaltiossa, jos tämän jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset todis-
tavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutus huomioon
ottaen riittävä solvenssimarginaali.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että sen alueelle perustetut ja tässä osastossa
tarkoitetut asioimistot tai sivukonttorit kansallisen lainsäädännön
mukaisin edellytyksin siirtävät kokonaan tai osittain vakuutuskantansatässä osastossa tarkoitetuille ja toisen jäsenvaltion alueelle perustetulleasioimistolle tai sivukonttorille, sen on huolehdittava, että vastaanot-tavan yrityksen tai tarvittaessa 26 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä
on kannanluovutus huomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaalija että vastaanottavan yrityksen jäsenvaltion laki sallii tällaisen luovu-tuksen ja että tämä valtio hyväksyy luovutuksen.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen jäsenval-
tion, jossa luovuttava asioimisto tai sivukonttori sijaitsee, on sallittavaluovutus saatuaan sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten suos-tumuksen, jossa riski sijaitsee, jollei tämä ole jäsenvaltio, jossaluovuttava asioimisto tai sivukonttori sijaitsee.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 23
▼B
▼M2
▼B
▼M7
▼M7
5. Niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, joita on
asiassa kuultu, on annettava tiedoksi lausuntonsa tai suostumuksensaluovuttavan vakuutusyrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisille virano-
maisille kolmen kuukauden kuluessa pyynnöstä; jos ne viranomaiset,
joita on asiassa kuultu, eivät ole antaneet vastausta määräajassa,vastauksen puuttumista pidetään myönteistä lausuntoa tai hiljaista suos-tumusta vastaavana.
6. Tämän artiklan mukaisesti hyväksytty luovutus julkistetaan
kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen edellytysten mukaisesti jäsen-valtiossa, jossa riski sijaitsee. Tämä luovutus ovat välittömästi
voimassa vakuutuksenottajiin, vakuutettuihin ja kaikkiin muihin henki-
löihin nähden, joilla on luovutetuista sopimuksista johtuvia oikeuksiatai velvoitteita.
Tämä säännös ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta antaa vakuutuksenotta-
jille mahdollisuus irtisanoa sopimus tietyssä määräajassa luovutuksesta.
29 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantässä osastossa olevista säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaak-
seen vastavuoroisuuteen perustuen riittävän turvan jäsenvaltioiden
vakuutetuille.
III B OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan kolmannen maan lainsäädännön
alaisten emoyritysten tytäryrityksiin sekä sellaisten emoyritysten
suorittamiin osuuksien hankintoihin
29 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) sellaiselle suoraan tai välillisesti omistetulle tytäryritykselle anne-
tusta toimiluvasta, jonka yksi tai useampi emoyritys on kolmannenmaan lainsäädännön alainen. Komissio ilmoittaa asiasta vakuutusko-mitealle, jonka neuvosto komission ehdotuksesta perustaa;
b) jokaisesta tällaisen emoyrityksen hankkimasta sellaisesta omistusyh-
teydestä yhteisön vakuutusyrityksessä, jonka vaikutuksestajälkimmäisestä tulisi edellisen tytäryritys. Komissio ilmoittaa vastaa-vasti asiasta vakuutuskomitealle, jonka neuvosto komissionehdotuksesta perustaa.
Kun toimilupa myönnetään kolmannen maan lainsäädännön alaisen
yhden tai useamman emoyrityksen suoraan tai välillisesti omistamalletytäryritykselle, ryhmän rakenne on eriteltävä toimivaltaisten virano-
maisten komissiolle tekemässä ilmoituksessa.
29 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista niiden vakuu-
tusyrityksille aiheutuvista yleisistä vaikeuksista niiden sijoittautuessakolmanteen maahan tai harjoittaessaan toimintaansa siellä.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta
ennen kuin tätä direktiiviä ryhdytään soveltamaan ja sen jälkeenmääräajoin kertomuksen yhteisön vakuutusyritysten 3 ja 4 kohdassa
tarkoitetusta kohtelusta kolmansissa maissa niiden sijoittautuessa ja
harjoittaessa toimintaansa sekä hankkiessa osuuksia kolmansien maidenvakuutusyrityksistä. Komissio antaa nämä kertomukset sekä tarvittavatehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa ei myönnäyhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoillepääsyä kuinyhteisö myöntää kyseisen kolmannen maan vakuutusyrityksille,1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 24
▼B
▼M6
▼M6
komissio voi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvotellakseen
vastaavien kilpailumahdollisuuksien saamisesta yhteisön vakuutusyri-tyksille. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa maassatoimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa sellaista kansallista
kohtelua, joka antaisi niille samat kilpailumahdollisuudet kuin kotimai-
sille vakuutusyrityksille, ja etteivät tehokkaan markkinoillepääsynedellytykset toteudu, komissio voi aloittaa neuvottelut tilanteen korjaa-miseksi.
Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan
neuvottelujen aloittamisen lisäksi myös 29 a artiklassa tarkoitetunvakuutuskomitean perustamisasiakirjassa säädetyn menettelyn mukai-sesti milloin tahansa päättää, että jäsenvaltioiden toimivaltaistenviranomaisten on rajoitettava tai lykättävä päätöksiään, jotka koskevat
— päätöksen tekemisen aikaan vireillä olevia tai tulevia toimilupaha-
kemuksia ja
— kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alaisten suorien tai välil-
listen emoyritysten suorittamia osuuksien hankintoja.
Mainitut toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.
Ennen mainitun kolmen kuukauden määräajan päättymistä ja käytyjen
neuvottelujen tulosten perusteella neuvosto voi komission ehdotuksesta
päättää määräenemmistöllä toimenpiteiden jatkamisesta.
Päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa tapauksiin, joissa
yhteisössä asianmukaisen toimiluvan saaneet vakuutusyritykset tai
niiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa tällaiset
yritykset tai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyrityk-sistä.
5. Kun komissio toteaa jonkin 3 ja 4 kohdassa kuvatun tilanteen
syntyneen, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka
yksi tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alainen
emoyritys omistaa suoraan tai välillisesti;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia jostain
yhteisön vakuutusyrityksestä sellainen osuus, että jälkimmäisestätulisi edellisen tytäryritys.
Tämä tiedonantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa on tehty sopimus, tai kun 4 kohdan 2 ja 3alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen päättyy.
6. Tämän artiklan mukaisesti suoritettujen toimenpiteiden on oltava
niiden velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritystentoiminnan aloittamista koskevien kahden- tai monenvälisten kansainvä-listen sopimusten nojalla.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset ja muut säännökset
30 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava II osastossa tarkoitetuille yrityksille,
jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujen toimenpi-teiden tullessa voimaan harjoittavat niiden alueilla yhtä tai useampaa1 artiklassa mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden määräaika
tämän direktiivin tiedoksi antamisesta lukien toimintansa mukauttami-
seksi 16 ja 17 artiklan säännöksiin.
2. Jäsenvaltiot saavat lisäksi:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viisivuo-
tiskauden päättyessä eivät vielä ole kokonaan muodostaneetsolvenssimarginaaliaan enintään kahden vuoden lisäajan edellyttäen,että nämä yritykset ovat 20 artiklan mukaisesti esittäneet valvonta-1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 25
▼B
▼B
viranomaisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, joihin ne aikovat ryhtyä
tuossa tarkoituksessa;
b) olla vaatimatta 1 kohdassa tarkoitetuilta yrityksiltä, joiden vuotuiset
vakuutusmaksutulot viisivuotiskauden päättyessä jäävät pienem-miksi kuin 17 artiklan 2 kohdassa vaaditunvähimmäistakuurahaston kuusinkertainen määrä, tällaisen vähim-mäistakuurahaston perustamista ennen sellaisen tilikauden
päättymistä, jona vakuutusmaksutulot ovat tämän vähimmäistakuur-
ahaston kuusinkertainen määrä. Harkittuaan 33 artiklassa säädetyntutkimuksen tuloksia neuvosto päättää yksimielisesti komissionehdotuksesta, milloin jäsenvaltiot poistavat tämän erivapauden.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne noudata välittömästi tämän direk-tiivin määräyksiä. Edellä 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut yritykset,
jotka oman maansa alueella laajentavat toimintaansa muihin vakuutus-
luokkiin tai tämän alueen muihin osiin, voidaan kuitenkin 10 vuodenmääräajaksi direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien vapauttaa 17artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta vähimmäistakuurahaston perustamis-vaatimuksesta.
4. Yritys, jolla on 8 artiklassa luetelluista poikkeava yhtiömuoto, voi
jatkaa direktiivin tiedoksiannosta lukien kolmen vuoden ajan nykyistä
liiketoimintaansa sellaisessa oikeudellisessa muodossa, jossa se toimiitiedoksi antamisen ajankohtana. Yritykset, jotka on perustettu Yhdisty-neeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella erityissäädöksellä (”by RoyalCharter”), erityisellä asiakirjalla (”by Private Act”) tai erityisellä vira-nomaisen päätöksellä (”by Special Public Act”) saavat jatkaa
liiketoimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamattoman ajan.
Belgiassa toimivat yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoit-
tavat kiinnitysluottojen välitysliikettä tai säästämistoimintaa yksityistensäästöpankkien valvontaa koskevien säännösten 15 artiklan 4 kohdanmukaisesti, jotka on yhteensovitettu 23 päivänä kesäkuuta 1987 anne-tulla ”arrété royal” -säädöksellä, saavat jatkaa tällaista toimintaakolmen vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava luettelo tällaisista yrityksistä ja
toimitettava se muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Niiden yritysten pyynnöstä, jotka täyttävät 15, 16 ja 17 artiklan
vaatimukset, jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta nykyisiinsäännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,talletteista ja vakuuksista.
31 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimis-
toille tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettujen toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat
yhtä tai useampaa 1 artiklassa tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka
eivät laajenna toimintaansa 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla,enintään viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksi antami-sesta toimintansa mukauttamiseksi 25 artiklan säännöksiin.
32 artikla
Sen ajanjakson kuluessa, joka päättyy kolmannen maan kanssa 29
artiklan mukaisesti tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistäänneljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta,jokainen jäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon maan yrityksiin
edelleen soveltaa 1 päivänä tammikuuta 1973 voimassa olleita
säännöksiä, jotka koskevat vakuutusteknisen vastuuvelan katteenaolevien varojen vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että ilmoitus siitätehdään muille jäsenvaltioille ja komissiolle, ja ettei näille yrityksilleanneta laajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsen-valtioiden yrityksille annetaan 15 artiklan 2 kohdan mukaan.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 26
▼B
V OSASTO
Loppusäännökset
33 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaayhteisössä ja tutkiakseen kaikkia tämän direktiivin soveltamisessa
mahdollisesti ilmeneviä vaikeuksia.
34 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa tämän direk-
tiivin tiedoksi antamisesta kertomuksen tässä direktiivissä
vahvistettujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioidenvakuutusmarkkinoihin.
2. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen 30
artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
35 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta jailmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Näin muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä 30, 31 ja 32 artiklassa
säädetyin poikkeuksin soveltamaan 30 kuukauden kuluessa tiedoksian-
topäivästä.
36 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamatkeskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-sina komissiolle.
37 artikla
Liite on erottamaton osa tätä direktiiviä.
38 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 27
▼B
LIITE
A.Riskien luokittelu vakuutusluokittain
1.Tapaturmat (mukaan lukien työtapaturmat ja ammattitaudit)
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
— matkustajille aiheutuneet vammat
2.Sairaus
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
3.Maa-ajoneuvot (paitsi rautateiden liikkuva kalusto)
Kaikki vahingot ja tappiot, jotka aiheutuvat
— maalla käytettäville moottoriajoneuvoille
— muille maa-ajoneuvoille kuin moottoriajoneuvoille
4.Rautateiden liikkuva kalusto
Kaikki rautateiden liikkuvalle kalustolle aiheutuvat vahingot ja tappiot
5.Ilma-alukset
Kaikki ilma-aluksille aiheutuvat vahingot tai menetykset
6.Alukset (meri-, järvi-, joki- ja kanava-alukset)
Kaikki vahingot tai tappiot, jotka aiheutuvat
— joki- ja kanava-aluksille
— järvialuksille
— merialuksille
7.Kuljetettavat tavarat (mukaan lukien kauppa- ja matkatavarat sekä
kaikki muut tavarat)
Kaikki kuljetettaville tavaroille tai matkatavaroille aiheutuneet vahingot
tai tappiot, kuljetustavasta riippumatta
8.Tulipalo ja luonnonvoimat
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6, 7 luokkaan sisältyvälle) aiheutu-
neet vahingot tai tappiot, joiden syynä on:
— tulipalo
— räjähdys— myrsky
— muut luonnonvoimat kuin myrsky
— ydinvoima
— maan vajoaminen
9.Muut omaisuudelle aiheutuneet vahingot
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6 ja 7 luokkaan sisältyvälle) aiheu-
tuneet vahingot tai tappiot, joiden syynä on raesade tai halla tai jokin
muu kuin 8 kohdassa mainittu tapahtuma, kuten varkaus
10.Moottoriajoneuvovastuu
Kaikki vastuu, joka aiheutuu maalla (mukaan lukien rahdinkuljettajan
vastuu) käytettävien moottoriajoneuvojen käytöstä
11.Ilmakuljetusvastuu
Kaikki ilma-alusten käytöstä (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
aiheutuva vastuu1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 28
▼B
12.Vastuu aluksista (meri-, järvi-, joki- ja kanava-aluksista)
Kaikki laivojen, alusten tai veneiden käytöstä merellä, järvillä, joilla tai
kanavilla aiheutunut vastuu (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
13.Yleinen vastuu
Kaikki muut kuin 10, 11 ja 12 kohdassa mainitut vastuut
14.Luotto
— maksukyvyttömyys (yleinen)
— vientiluotot— osamaksuluotot— kiinnitysluotot— maatalousluotot
15.Takaus
— takaus (välitön)
— takaus (välillinen)
16.Erilaiset taloudelliset tappiot
— työllisyysriskit
— tulojen menetys (yleinen)— huono sää— etuuksien menetys— jatkuvat yleiskulut— ennakoimattomat liikekulut
— markkina-arvon laskusta aiheutunut menetys
— vuokran tai tulojen menetys— muut kuin yllä mainitut välilliset kaupalliset tappiot— muut (ei-kaupalliset) taloudelliset tappiot— muunlaiset taloudelliset tappiot
17.Oikeusturva
Asianajo- ja oikeudenkäyntikulut
18.Apu
Niille henkilöille annettava apu, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan
matkoilla, poissa kotoaan tai poissa pysyvältä asuinpaikaltaan
Yhteen luokkaan sisältyvät riskit eivät saa kuulua mihinkään muuhun
luokkaan paitsi C kohdassa mainituissa tapauksissa.
B.Useamman kuin yhden vakuutusluokan harjoittamista varten myönnet-
tyjen toimilupien kuvaus
Kun toimilupa kattaa samanaikaisesti:
a) luokan 1 ja 2, se on nimeltään ”Tapaturma- ja sairausvakuutus”;
b) luokan 1 (4 kohta), 3, 7 ja 10, se on nimeltään ”Moottoriajoneuvova-
kuutus”;
c) luokan 1 (4 kohta), 4, 6, 7 ja 12, se on nimeltään ”Meri- ja kuljetusva-
kuutus”;
d) luokan 1 (4 kohta), 5, 7 ja 11, se on nimeltään ”Ilmakuljetusvakuutus”;
e) luokan 8 ja 9, se on nimeltään ”Tulipalon ja muun omaisuusvahingon
varalta otettu vakuutus”;
f) luokan 10, 11, 12 ja 13, se on nimeltään ”Vastuuvakuutus”;
g) luokan 14 ja 15, se on nimeltään ”Luotto- ja takausvakuutus”;
h) kaikki luokat, sitä nimitetään kyseisen jäsenvaltion valinnan mukaan;
tämän on ilmoitettava valinnastaan muille jäsenvaltioille ja komissiolle.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 29
▼M2
▼B
▼B
C.Liitännäisriskit
Yritys, joka saa toimiluvan yhteen luokkaan tai useamman luokan ryhmään
kuuluvalle pääriskille, voi myös vakuuttaa toiseen luokkaan kuuluvia riskejä
tarvitsematta niille toimilupaa, jos ne:
— liittyvät pääriskiin,
— koskevat kohdetta, joka on katettu pääriskiä vastaan, ja— on katettu pääriskin vakuutussopimuksella
A kohdan 14, 15 ja 17 luokkiin sisältyviä riskejä ei kuitenkaan saa pitää
muiden luokkien liitännäisriskeinä.
Kuitenkin voidaan 17 luokkaan (oikeusturvavakuutus) sisältyvää riskiä pitää
18 luokan liitännäisriskinä, jos ensimmäisessä alakohdassa määritellyt edel-
lytykset täyttyvät, jos pääriski liittyy yksinomaan sellaisille henkilöille
annettuun apuun, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa
kotoaan tai ollessaan poissa vakinaisesta asuinpaikastaan.
Oikeusturvavakuutusta voidaan myös pitää liitännäisriskinä ensimmäisessä
alakohdassa esitetyin edellytyksin, kun se koskee riitoja tai riskejä, jotka
aiheutuvat merialusten käytöstä tai liittyvät niiden käyttöön.
D.Luottovakuutusta koskevan luokan tasoitusvastuun laskentamenetelmä
Menetelmä N:o11. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14,
jäljempänä ’luottovakuutus’, kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota
käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti
syntyvä tekninen alijäämä.
2. Tasoitusvastuuseen on kunakin tilikautena siirrettävä 75 prosenttia luotto-
vakuutustoiminnassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä ylijäämästä
kuitenkin enintään 12 prosenttia nettovakuutusmaksuista tai -osuuksista,
kunnes vastuun suuruus on 150 prosenttia viiden edellisen tilivuoden
aikana saatujen nettovakuutusmaksujen tai -osuuksien korkeimmasta
vuotuisesta määrästä.
Menetelmä N:o21. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14,
jäljempänä ’luottovakuutus’, kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota
käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti
syntyvä tekninen alijäämä.
2. Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava 134 prosenttia viiden edel-
lisen tilikauden aikana vuosittain saatujen vakuutusmaksujen tai
osuuksien keskiarvosta sen jälkeen, kun niistä on vähennetty menevä
jälleenvakuutus ja siihen on lisätty tuleva jälleenvakuutus.
3. Tasoitusvastuuseen on kunakin perättäisenä tilikautena siirrettävä 75
prosenttia kyseisessä luokassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä
ylijäämästä, kunnes vastuu on vähintään samansuuruinen kuin 2 kohdan
mukaan laskettu vähimmäismäärä.
4. Jäsenvaltiot voivat laatia erityissääntöjä tässä direktiivissä määrätyt
vähimmäissummat ylittävän vastuun määrän ja/tai vuosittain tehtävän
siirron määrän laskemiseksi.
Menetelmä N:o3
1. Edellä A kohdassa mainittua vakuutusluokkaa 14 varten, jäljempänä
’luottovakuutus’, on muodostettava tasoitusvastuu, jolla tasataan kysei-
sessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä
keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde.
2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan:
Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla
olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin.
Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti
syntyvää korvausvajausta vastaava määrä, kunnes vastuu on saavuttanut
vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun suuruiseksi.
Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on
alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausva-
jausta vastaava määrä saadaan kertomalla kyseisten kahden
vahinkosuhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksu-
tuotoilla.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 30
▼M4
▼M3
▼M3
Tasoitusvastuun määrän on oltava kuusinkertainen verrattuna vertailu-
jakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuhteesta,
kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi,
tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa. Korvausten
määrää on pidettävä tavanomaista suurempana, jos tilikauden vahinko-
suhde on korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä
vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden vahinkosuhteen
välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Korvausten määrästä riippumatta tasoitusvastuuseen on kunakin tilikau-
tena ensin siirrettävä 3,5 prosenttia vastuun vaaditusta määrästä, kunnes
vastuu on saavuttanut vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun
suuruiseksi.
Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30
vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos vertailujakson aikana
korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja.
Tasoitusvastuun vaadittua määrää ja vastuusta otettavan summan suur-
uutta voidaan alentaa, jos vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde
osoittaa yhdessä kulusuhteen kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy
turvallisuusmarginaali.
Menetelmä N:o4
1. Edellä A kohdassa mainittua 14 luokkaa varten, jäljempänä ’luottova-
kuutus’, on muodostettava tasoitusvastuu, jota käytetään tasaamaan
kyseisessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä
keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde.
2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan:
Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla
olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin.
Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti
syntyvää korvausvajausta vastaava summa, kunnes vastuu on vaaditun
enimmäismäärän suuruinen.
Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on
alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausva-
jausta vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden suhteen
välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Tasoitusvastuun vaaditun enimmäismäärän on oltava kuusinkertainen
verrattuna vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä
vahinkosuhteesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksu-
tuotoilla.
Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi,
tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa, kunnes vastuu on
vaaditun vähimmäismäärän suuruinen. Korvausten määrää on pidettävä
tavanomaista suurempana, jos tilikauden aikana vahinkosuhde on
korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä vastaava summa
saadaan kertomalla kyseisten kahden vahinkosuhteen välinen erotus tili-
kauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava kolminkertainen verrattuna
vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuh-
teesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30
vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos minään vuonna vertai-
lujakson aikana korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja.
Tasoitusvastuun vaadittuja enimmäis- ja vähimmäismääriä sekä siihen
siirrettävän tai siitä otettavan summan suuruutta voidaan alentaa, jos
vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde osoittaa yhdessä kulusuhteen
kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy turvallisuusmarginaali ja että
tämä turvallisuusmarginaali on yli puolitoistakertainen vertailujakson
vahinkosuhteiden hajontaan verrattuna. Tällaisessa tapauksessa kyseiset
määrät on kerrottava puolitoistakertaisen hajonnan ja turvallisuusmargi-
naalin osamäärällä.1973L0239 — FI — 20.03.2002 — 012.001 — 31