5.19. Rahoitustaloustoimet on jaettu luokkiin, niiden alaluokkiin ja joissain tapauksissa alaluokat on edelleen jaettu alaryhmiin. Rahoitusvaroja ja velkoja koskevien rahoitustaloustoimien luokittelu vastaa rahoitusvarojen ja velkojen luokittelua (ks. 5.06.—5.08.). Tästä syystä vaadeluokkien, niiden alaluokkien ja alaryhmien määritelmät ja kuvaukset esitetään EKT:ssä vain yhden kerran — tässä rahoitustaloustoimet-kappaleessa. Taseet-kappaleessa määritelmiä ja niiden selityksiä ei toisteta, mutta kappaleen liitteessä 7.1. on yhteenveto kaikista järjestelmän varoista ja veloista. 5.20. Rahoitustaloustoimien, saamisten ja velkojen luokittelu perustuu ensisijaisesti rahoitusvarojen likviditeettiin ja rahoitusvarojen juridisiin tunnusmerkkeihin. Luokittelu ei ole käyttötarkoituksen mukainen luokittelu paitsi lisätietoeränä esitettävien suorien ulkomaisten sijoitusten osalta. Vaadeluokkien ja niiden alaluokkien määritelmät ovat yleensä riippumattomia institutionaalisten yksiköiden luokittelusta. Tarvittaessa rahoitussaamisten ja velkojen luokitusta voidaan kuitenkin yksityiskohtaistaa ja ristiintaulukoida luokitus institutionaalisen sektoriluokituksen kanssa. Rahoituslaitosten väliset talletukset voisivat olla esimerkkinä ristiintaulukoinnista. Rahoitusvarojen ja velkojen luokittelun yksityiskohtaisuus riippuu kohteena olevasta institutionaalisesta sektorista.



Taulukko 5.1 — Rahoitustaloustoimien luokitus Rahoitustaloustoimien luokitus Tunnus Monetaarinen kulta ja erityiset nosto-oikeudet (SDR:t) F.1 Monetaarinen kulta F.11 Erityiset nosto-oikeudet (SDR:t) F.12 Käteisraha ja talletukset F.2 Käteisraha F.21 Siirtokelpoiset talletukset F.22 Muut talletukset F.29 Muut arvopaperit kuin osakkeet F.3 Muut arvopaperit kuin osakkeet ja johdannaiset F.33 Lyhytaikaiset F.331 Pitkäaikaiset F.332 Johdannaiset F.34 Lainat F.4 Lyhytaikaiset F.41 Pitkäaikaiset F.42 Osakkeet ja osuudet F.5 Osakkeet ja muut osuudet kuin rahasto-osuudet F.51 Noteeratut osakkeet F.511 Noteeraamattomat osakkeet F.512 Muut osuudet F.513 Rahasto-osuudet F.52 Vakuutustekninen vastuuvelka F.6 Kotitalouksien osuus henki- ja eläkevakuutusrahastoista F.61 Kotitalouksien osuus henkivakuutusrahastoista F.611 Kotitalouksien osuus eläkevakuutusrahastoista F.612 Vakuutusmaksu- ja korvausvastuu F.62 Muut saamiset ja velat F.7 Kauppaluotot ja ennakot F.71 Muut saamiset ja velat kuin kauppaluotot ja ennakot F.79 Lisätietoerä: suorat ulkomaiset sijoitukset F.m 5.21. Rahapolitiikan vaikutuskanavien analyysi saattaa edellyttää, että sektoreiden ja ulkomaiden rahoitustaseesta ja rahoitustililtä olisi eriteltävissä rahan määriä. Rahan määrien määritelmät kuitenkin vaihtelevat maittain ja ajassa. Useimmiten rahakäsitteet koostuvat sellaisista osista, että vastaavia rahoitusvarojen ja velkojen luokkia ja alaluokkia ei tilinpitojärjestelmässä ole. Tämän lisäksi kulloinkin tarkasteltava rahan määritelmä vaikuttaa siihen, miten määritellään rahaa luova, rahaa hallussa pitävä ja rahaneutraali sektori. Järjestelmässä ei tästä syystä määritellä rahan määriä. Tämän kappaleen liitteessä 5.1. esitetään kuitenkin menetelmä, jonka avulla voidaan esittää mikä hyvänsä rahan määrä rahoitustaseessa ja rahoitustilillä. 5.22. Rahoitusmarkkinoilla tehdyt innovaatiot ovat vähentäneet sellaisen luokittelun merkitystä, jossa rahoitusvarat ja velat jaetaan lyhyt- ja pitkäaikaisiin. Jos maturiteettianalyysi on kuitenkin tärkeää, kuten esimerkiksi korkotasoa tai varojen tuottoja analysoitaessa, saatetaan tarvita maturiteettiluokkiin hajottamista. Siksi maturiteettiluokittelua voidaankin käyttää toissijaisena kriteerinä silloin, kun se on tarkoituksenmukaista. Määritelmä : Lyhytaikaisia rahoitusvaroja (velkoja) ovat rahoitusvarat (velat), joiden alkuperäinen maturiteetti on yleensä enintään yksi vuosi ja poikkeustapauksissa enintään kaksi vuotta ( 72 ). Pitkäaikaisia rahoitusvaroja (velkoja) ovat rahoitusvarat (velat), joiden alkuperäinen maturiteetti on yleensä enemmän kuin vuosi ja poikkeustapauksissa enemmän kuin kaksi vuotta. 5.23. Monet rahoitusvarojen ja velkojen luokista, niiden alaluokista ja alaryhmistä voidaan jakaa edelleen niiden valuuttojen mukaisiin luokkiin, joissa varat ja velat on määritelty.



Määritelmä: Maan kansallisen valuutan määräiset rahoitusvarat (velat) ovat rahoitusvaroja (velkoja), jotka on määritelty maan laillisen rahayksikön määräisinä. Ulkomaan rahan määräiset rahoitusvarat (velat) ovat rahoitusvaroja (velkoja), joita ei ole määritelty maan laillisen rahayksikön määräisinä. Ulkomaan rahan määräisiin rahoitusvaroihin luetaan valuuttakorin avulla määritellyt rahoitusvarat, kuten esimerkiksi ECU-kori ja SDR, sekä kullan määräiset rahoitusvarat. Varsinkin vaadeluokan käteisraha ja talletukset (AF.2) jakaminen kansallisen ja ulkomaan rahan määräisiin osiin on hyödyllistä. 5.24. Luokka F.1 koostuu kahdesta rahoitustaloustoimien alaluokasta: a) monetaarinen kulta (F.11) b) erityiset nosto-oikeudet (SDR) (F.12). 5.25. Rahoitusvarat, jotka luetaan luokkiin monetaarinen kulta ja erityiset nosto-oikeudet (AF.1), ovat ainoat rahoitusvarat, joilla tilinpitojärjestelmässä ei ole vastineenaan velkoja. Siksi monetaariseen kultaan tai erityisiin nosto-oikeuksiin (F.1) kohdistuvat rahoitustaloustoimet aiheuttavat aina muutoksia rahoitusvarojen omistuksessa (ks. 5.02.). 5.26.



Määritelmä: Alaluokkaan monetaarinen kulta (F.11) luetaan kaikki rahoitustaloustoimet, jotka kohdistuvat monetaariseen kultaan (AF.11). Monetaarinen kulta on rahaviranomaisten hallussa tai muiden viranomaisten tehokkaassa kontrollissa olevien yksiköiden hallussa olevaa kultaa, joka on osa valuuttavarantoa. 5.27. Rahaviranomaiset-sektori, joka on funktionaalinen käsite, koostuu alasektorista keskuspankki (S.121) sekä sellaisista valtionhallinnon instituutioista, jotka harjoittavat yleensä keskuspankille kuuluvia toimintoja. Tällaisia toimintoja ovat rahan liikkeeseen laskeminen, valuuttavarannon ylläpito ja hallinnointi sekä toimenpiteet, jotka kohdistuvat valuuttojen vakauttamisrahastoihin. Siksi kulta voi tavallisesti olla vain keskuspankin tai valtionhallinnon saaminen. Myös muilla rahoituslaitoksilla voi kuitenkin joissain olosuhteissa olla kullan omistusoikeus, jolloin kultaa voidaan kuitenkin myydä vain rahaviranomaisten erityisluvalla. Tällaisissa rajoitetuissa olosuhteissa sovelletaan tehokkaan kontrollin käsitettä muiden rahoituslaitosten kuin keskuspankin kullan hallussapitoon. 5.28. Monetaarinen kulta on yleensä harkkoina ja sen puhtaus on vähintään 995/1000. 5.29. Taloustoimet, jotka kohdistuvat monetaariseen kultaan, ovat pääasiassa rahaviranomaisten välisiä ostoja ja myyntejä. Monetaarisen kullan ostot kirjataan rahoitustilillä kotimaisten rahaviranomaisten rahoitusvarojen lisääntymiseksi. Vastinkirjauksena ulkomaiden rahoitusvarat vähenevät. 5.30. Muuhun kuin monetaariseen kultaan kohdistuvat taloustoimet kirjataan arvoesineiden hankintojen ja vähennysten erotuksena (jos ainoana tarkoituksena on arvon säilyttäminen) ja muutoin loppu- tai välituotekulutuksena ja/tai varastojen muutoksena. Muuhun kuin monetaariseen kultaan kohdistuviin taloustoimiin sisältyvät myös rahaviranomaisten muuhun kuin valuuttavarannon osana olevaan kultaan kohdistuvat taloustoimet. 5.31. Rahaviranomaiset voivat kasvattaa monetaarisen kullan määrää muulla kullalla (kullan monetarisointi) ja vastaavasti vähentää monetaarista kultaa luovuttamalla sitä muihin kuin monetaarisiin tarkoituksiin (demonetarisointi). Kullan monetarisointi sen enempää kuin demonetarisointikaan eivät edellytä kirjauksia rahoitustilillä; sen sijaan varallisuustaseen muutokset kirjataan muiden volyymin muutosten tilille uudelleenluokituksina kullasta arvoesineenä (AN.13) monetaariseen kultaan (AF.11) (ks. 6.32.). Kullan muuttaminen takaisin arvoesineeksi tilastoidaan vastaavasti. 5.32. Kullan arvoon sidotut talletukset, arvopaperit ja lainat käsitellään jonain muina rahoitusvaroina kuin monetaarisena kultana ja ne luokitellaan yhdessä valuuttamääräisten vastaavien erien kanssa asianomaisiin luokkiin. Ei-monetaarisen kullan ja talletusten väliaikaista vaihtamista edellyttävät ei-monetaariset kultaswapit käsitellään panttilainan tyyppisinä lainoina (ks. 5.81.e). 5.33.



Määritelmä: Alaluokka erityiset nosto-oikeudet (SDR) (F.12) muodostuu kaikista taloustoimista, jotka kohdistuvat erityisiin nosto-oikeuksiin (SDR) (AF.12). Ne ovat Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) luomia varantovälineitä. IMF jakaa (allokoi) niitä jäsenmailleen ja ne ovat osa maiden valuuttavarantoa. 5.34. Erityisiä nosto-oikeuksia ei pidetä IMF:n velkana, eikä niillä IMF:n jäsenmailla, joille erityisiä nosto-oikeuksia on jaettu, ole syntynyt todellista (ehdotonta) takaisinmaksettavaa velkaa. Vain viralliset tahot, yleensä keskuspankki, voivat pitää hallussaan erityisiä nosto-oikeuksia, ja niitä voidaan siirtää IMF:n Erityisten nosto-oikeuksien osaston osakkaiden kesken samoin kuin muiden IMF:n osoittamien hallussapitäjien kanssa (muut keskuspankit ja tietyt kansainväliset laitokset). Erityiset nosto-oikeudat takaavat niiden hallussapitäjälle varman ja ehdottoman oikeuden hankkia muita varannon eriä, erityisesti ulkomaan valuuttaa. 5.35. Muutokset rahaviranomaisen hallussa olevien erityisnosto-oikeuksien määrissä voivat olla seurausta joko SDR-maksuista IMF:lle tai SDR:ien saamisesta IMF:ltä tai vastaavista taloustoimista IMF:n Erityisten nosto-oikeuksien osaston tai muiden hallussapitäjien kanssa. Nämä taloustoimet kirjataan rahaviranomaisten ja ulkomaiden rahoitustilillä. Erityisiin nosto-oikeuksiin voi kohdistua muutoksia myös niiden arvon muuttuessa, jolloin kirjaukset tehdään uudelleenarvotustilillä, tai muutokset voivat olla seurausta myös SDR:ien jakamisesta tai peruuttamisesta, jolloin ne kirjataan varojen volyymin muiden muutosten tilillä (ks. 6.27.a). 5.36.



Määritelmä: Luokkaan käteisraha ja talletukset (F.2) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat käteisrahaan ja talletuksiin (AF.2). Niihin luetaan kierrossa oleva raha sekä kaikki kansallisen ja vieraan valuutan määräiset talletukset. 5.37. Luokka F.2 jaetaan kolmeen rahoitustaloustoimien alaluokkaan: a) käteisraha (F.21) b) siirtokelpoiset talletukset (F.22) c) muut talletukset (F.29). Siirtokelpoisten ja muiden talletusten erottelu voi joissain maissa olla vaikeaa eikä analyyttisesti kovinkaan hyödyllistä (talletusten ja lainojen erottamisesta, ks. 5.74—5.76.). 5.38.



Määritelmä: Alaluokkaan käteisraha luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat käteisrahaan (AF.21). Käteisrahaan luetaan sellaiset kierrossa olevat setelit ja kolikot, joita käytetään yleisesti maksamiseen. 5.39. Alaluokkaan AF.21 luetaan: a) kotimaisten rahaviranomaisten liikkeeseenlaskemat kierrossa olevat setelit ja kolikot; b) kotimaisten yksiköiden hallussa olevat ulkomaisten rahaviranomaisten liikkeeseenlaskemat kierrossa olevat setelit ja kolikot. 5.40. Alaluokkaan AF.21 ei lutea: a) seteleitä ja kolikoita, jotka eivät ole kierrossa, kuten esimerkiksi keskuspankin omien setelien varanto tai setelien varmuusvarasto; b) muistorahoja, joita ei yleisesti käytetä maksamiseen. 5.41. Kaikki sektorit samoin kuin ulkomaat voivat pitää käteisrahaa hallussaan. Sitä laskevat liikkeeseen keskuspankki, valtionhallinto, ulkomaat ja poikkeustapauksissa muut rahalaitokset. Käteisrahaa pidetään sen liikkeeseen laskeneen institutionaalisen yksikön velkana. 5.42.



Määritelmä: Alaluokkaan siirtokelpoiset talletukset luetaan kaikki sellaiset taloustoimet, jotka kohdistuvat siirtokelpoisiin talletuksiin (AF.22). Siirtokelpoisia talletuksia (oman tai ulkomaan rahan määräisiä) ovat talletukset, jotka voidaan valittömästi vaihtaa käteiseen rahaan tai joita voidaan siirtää käyttäen sekkiä, maksupalvelusopimusta, tiliveloituksella tai vastaavalla ilman merkittäviä rajoituksia tai seuraamuksia. 5.43. Alaluokkaan AF.22 luetaan siirtokelpoiset talletukset kotimaisissa ja ulkomaisissa rahalaitoksissa. Tähän luetaan myös rahalaitosten väliset siirtokelpoiset talletukset, esimerkkinä muiden rahalaitosten keskuspankkiin tekemät pakollisten varantovaatimusten edellyttämät talletukset, jos ne säilyvät siirtokelpoisina. Tähän luokkaan luetaan myös keskuspankkien tai muiden rahalaitosten väliset järjestelytilit sekä keskuspankkien ja/tai muiden rahalaitosten väliset swap-sopimuksiin liittyvät valuuttamääräiset talletukset. 5.44. Kaikilla sektoreilla samoin kuin ulkomailla voi olla siirtokelpoisia talletuksia. Ne ovat pääasiallisesti rahalaitosten ja ulkomaiden ja joskus julkisyhteisöjen velkaa. 5.45.



Määritelmä: Alaluokkaan muut talletukset (F.29) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin talletuksiin (AF.29). Niitä ovat kaikki muut (oman tai ulkomaan valuutan määräiset) talletukset kuin siirtokelpoiset talletukset. Muita talletuksia ei voi käyttää maksamiseen milloin hyvänsä eikä niitä voi vaihtaa käteiseen rahaan tai siirtokelpoisiin talletuksiin ilman merkittäviä rajoituksia tai seuraamuksia. 5.46. Alaluokkaan AF.29 luetaan: a) aikatalletukset. Näitä talletuksia ei voi käyttää välittömästi, koska ne ovat määräaikaisia tai niiden nostaminen edellyttää ennakkoilmoitusta. Esimerkiksi keskuspankissa olevat pakollisten varantojen edellyttämät talletukset silloin, kun tallettajat eivät voi niitä realisoida ilman ennakkoilmoitusta tai rajoitusta; b) säästötalletukset, säästökirjatalletukset, säästötodistukset sekä talletustodistukset, jotka eivät ole siirrettävissä tai vaikka ne teoriassa olisivat siirrettävissä, on siirrettävyys hyvin rajoitettua; c) talletusohjelman tai sopimuksen myötä syntyneet talletukset. Tallettajalta edellytetään usein sitoumusta, johon sisältyy säännöllisiä maksuja tietyn ajanjakson aikana ja kertynyt pääoma samoin kuin kertynyt korko ovat käytettävissä vasta sovitun säästöajan täyttyessä. Talletuksiin liittyy joskus säästämisajan lopussa nostettava laina, jonka määrä on suhteessa kertyneisiin talletuksiin. Varoja voidaan käyttää asunnon ostoon tai rakentamiseen; d) säästö- tai lainayhdistysten, asuntosäästöpankkien, luottoyhdistysten ja niiden kaltaisten liikkeeseenlaskemat talletustodistukset, joita joskus kutsutaan osakkeiksi ja jotka lain mukaan tai käytännössä ovat välittömästi tai melko lyhyellä ennakkoilmoitusajalla vaihdettavissa rahaksi; e) rahalaitosten velkana olevat johdannaisinstrumentteihin liittyvät takaisin maksettavat marginaalivakuusmaksut (ks. 5.81.c); f) rahalaitosten velkana olevat lyhytaikaiset takaisinostosopimukset (repot) (ks. kappale 5.81.d) ( 73 ). 5.47. Alaluokkaan AF.29 ei lueta siirtokelpoisia talletus- ja säästötodistuksia. Ne luetaan luokkaan muut arvopaperit kuin osakkeet paitsi johdannaiset (AF.33). 5.48. Alaluokkaan AF.29 luetaan myös: a) Keskuspankin hallussa olevat viralliset ecut. Nämä rahoitusvarat koostuvat EMI:n jäsenmaiden keskuspankeilta koottua valuuttavarantoa vastaan liikkeeseenlasketuista ecuista, joiden tarkoituksena on edesauttaa EMS-sopimuksen toteuttamista. EMI ja keskuspankit voivat käyttää näitä ecuja maksuvälineenä sekä keskuspankkien ja EMI:n välisissä taloustoimissa. EMI voi myöntää kolmansien maiden rahaviranomaisille tai kansainvälisille rahalaitoksille virallisen ecujen hallussapitäjän aseman ( 74 ). b) Sellaiset keskuspankin rahoitussaamiset tai velat, jotka ovat seurausta hyvin lyhyen aikavälin rahoitustuen järjestelystä (STMS) tai erittäin lyhyen aikavälin rahoitustuen järjestelystä (VSTF). Järjestelyjä hoitaa EMI ( 75 ). c) Valuuttavarannon osaksi laskettavat rahoitussaamiset IMF:ltä, silloin kun ne eivät ole lainoja. Saamiset koostuvat IMF:n Kansainvälisen valuuttarahaston jäsenen varanto-osuuspositiosta, joka syntyy jäsenen osuudesta varannon varoista ja siitä nettomäärästä, jonka valuuttarahasto on käyttänyt jäsenen valuutasta. d) Muut kuin lainamuotoiset velat IMF:lle. Ne koostuvat rahaston luoton käytöstä yleistilin puitteissa; määrä kuvaa sitä IMF:llä olevaa jäsenmaan valuutan määrää, jonka jäsenmaa on velvollinen ostamaan takaisin. 5.49. Kaikilla sektoreilla sekä ulkomailla voi olla muita talletuksia. Ne ovat pääasiassa rahalaitosten ja ulkomaiden velkaa mutta ne voivat olla myös muiden sektoreiden kuten julkisyhteisöjen velkaa (ks. 5.74.—5.76.). 5.50.



Määritelmä: Luokkaan muut arvopaperit kuin osakkeet (F.3) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin arvopapereihin kuin osakkeisiin (AF.3). Niitä ovat rahoitusvarat, jotka ovat haltijapapereita, joita voidaan yleensä siirtää ja joilla voidaan käydä jälkimarkkinakauppaa tai jotka voidaan korvata vastakkaisella sopimuksella markkinoilla. Ne eivät takaa mitään omistajan oikeuksia liikkeeseenlaskevaan institutionaaliseen yksikköön. 5.51. Luokka AF.3 kattaa sellaiset rahoitusvarat, joiden vastineena on tyypillisesti asiakirja, joka on tarkoitettu kiertoon ja jonka nimellisarvo määritellään liikkeeseenlaskun yhteydessä. Luokka sisältää vekselit, joukkovelkakirjat, talletustodistukset, yritystodistukset, debentuurit, johdannaiset sekä muut samanlaiset instrumentit, joilla käydään kauppaa rahoitusmarkkinoilla (luokkien muut arvopaperit kuin osakkeet ja lainat erottamisesta, ks. 5.77.—5.80.). 5.52. Kaikilla sektoreilla ja ulkomailla voi olla muita arvopapereita kuin osakkeita rahoitusvaroinaan. Ne ovat pääasiassa rahoituslaitosten, yritysten, valtionhallinnon, osavaltiohallinnon, paikallishallinnon sekä ulkomaiden velkaa. 5.53. Luokka F.3 jaetaan kahteen rahoitustaloustoimien alaluokkaan ( 76 ): a) muut arvopaperit kuin osakkeet paitsi johdannaiset (F.33) b) johdannaiset (F.34). 5.54.



Määritelmä: Alaluokkaan muut arvopaperit kuin osakkeet ja johdannaiset (F.33) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin arvopapereihin kuin osakkeisin ja johdannaisiin (AF.33). Tällaiset muut arvopaperit kuin osakkeet takaavat niiden hallussapitäjälle ehdottoman oikeuden kiinteään tai sopimuksen mukaiseen vaihtelevaan rahatuloon kuponkimaksuna (korko) sekä/tai määrättyyn kiinteään summaan määräpäivänä tai -päivinä tai liikkeeseenlaskun yhteydessä määritellystä päivästä alkaen. 5.55. Alaluokka F.33 voidaan edelleen jakaa kahteen rahoitustaloustoimien alaryhmään, jos se on tarkoituksenmukaista: a) muut lyhytaikaiset arvopaperit kuin osakkeet ja johdannaiset (F.331) b) muut pitkäaikaiset arvopaperit kuin osakkeet ja johdannaiset (F.332). 5.56.



Määritelmä: Alaryhmään muut lyhytaikaiset arvopaperit kuin osakkeet ja johdannaiset (F.331) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin lyhytaikaisiin arvopapereihin kuin osakkeisiin ja johdannaisiin (AF.331). Niitä ovat sellaiset muut arvopaperit kuin osakkeet, joiden alkuperäinen maturiteetti on lyhyt (ks. 5.22.) kuitenkin poislukien johdannaiset. 5.57. Muut lyhytaikaiset arvopaperit kuin johdannaiset diskontataan yleensä liikkeeseenlaskun yhteydessä. 5.58. Alaryhmään AF.331 luetaan: a) velkasitoumukset ja muut julkisyhteisöjen liikkeeseenlaskemat lyhytaikaiset paperit mukaanlukien lyhytaikaiset paperit, joita muut rahalaitokset ovat ostaneet täyttääkseen pakolliset varantovaatimukset; b) rahoituslaitosten ja yritysten liikkeeseenlaskemat siirrettävissä olevat lyhytaikaiset paperit. Tällaisille papereille on lukuisia nimityksiä: yritystodistus (commercial paper, commercial bill), oma vekseli, kauppavekseli, vekseli sekä talletus- ja sijoitustodistus (certificate of deposit); c) lyhytaikaiset arvopaperit, jotka on laskettu liikkeeseen pitkäaikaisen merkintätakuisen rahoitusohjelman (Note issuance facilities, NIF) yhteydessä; d) pankkivekselit (banker's acceptances, BA). BA:n mukaisesti rahoituslaitos hyväksyy yritysten liikkeeseenlaskemat tratat, asetteet, yritystodistukset sekä vekselit sekä sitoutuu ilman ehtoja maksamaan määräsumman määräaikana. Hallussa pitäjälleen BA on ehdoton saaminen ja sen hyväksyneelle rahoituslaitokselle se on ehdotonta velkaa. Rahoituslaitos kirjaa vastinkirjauksena lyhytaikaisen lainanannon asiakkaalleen. Tästä syystä suositellaan, että BA:t käsitetään ne hyväksyneen rahoituslaitoksen todellisena velkana sekä hallussapitäjän rahoitusvaroina, vaikkei mitään varoja olisikaan vaihdettu. Tämän suosituksen soveltamisessa edellytetään joustavuutta, jotta kansalliset käytännöt ja näiden instrumenttien eroavuudet voidaan ottaa huomioon. 5.59. Alaryhmään AF.331 ei lueta arvopapereita, joiden siirrettävyys, vaikkakin se on teoreettisesti mahdollista, on käytännössä hyvin rajoitettua ja jotka siksi luokitellaan alaluokkiin muut talletukset (AF.29) tai lyhytaikaiset lainat (AF.41) (ks. 5.74.—5.76.). 5.60.



Määritelmä: Alaryhmään muut pitkäaikaiset arvopaperit kuin osakkeet paitsi johdannaiset (F.332) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin pitkäaikaisiin arvopapereihin kuin osakkeisiin paitsi johdannaisiin (AF.332). Näitä ovat sellaiset muut arvopaperit kuin osakkeet, joiden alkuperäinen maturiteetti on pitkäaikainen (ks. 5.22.) kuitenkin poislukien johdannaiset. 5.61. Pitkäaikaisiin arvopapereihin liitetään liikkeeseenlaskun yhteydessä yleensä kuponkeja. 5.62. Alaryhmään AF.332 luetaan: a) haltijajoukkovelkakirjalainat; b) toissijaiset juokkovelkakirjalainat, joita usein kutsutaan toissijaiseksi velaksi; c) joukkovelkakirjat, joiden valinnainen maturiteetti on pisimmillään vähintään vuosi; d) päiväämättömät tai ikuiset joukkovelkakirjat; e) vaihtuvakorkoiset velkakirjalainat (floating rate notes, FRNs); f) indeksiin sidotut arvopaperit, pääoman arvo on sidottu hintaindeksiin, hyödykkeen hintaan tai valuuttakurssi-indeksiin; g) selvästi alihintaiset tai nollakorkoiset joukkovelkakirjat; h) eurolainat (eurobond), jotka ovat joukkovelkakirjoja, jotka lasketaan yhtäaikaisesti liikkeeseen vähintään kahden maan markkinoille ja joiden ei tarvitse olla kummankaan ao. maan valuutan määräisiä. Yleensä liikkeeseenlaskun hoitaa eri maissa toimivien rahoituslaitosten yhteenliittymä; i) sellaiset suunnatut joukkovelkakirjalainat, jotka on rajoitettu kahdenvälisellä sopimuksella vain tietyille sijoittajille, jos lainoja on kuitenkin mahdollista siirtää edelleen. Jos suunnattuja lainoja ei voida siirtää, ne luokitellaan pitkäaikaisiin lainoihin; j) lainat, jotka ovat todellisuudessa muuttuneet siirtokelpoisiksi. Siirtokelpoisuus pitäisi tulkita siten, että lainoilla pitää käydä kauppaa järjestäytyneillä jälkimarkkinoilla (ks. 5.79.); k) arvopaperit, jotka ovat syntyneet lainojen muuntamisesta. Muuntaminen edellyttää kahta rahoitustaloustoimea: lainan poistamista ja uusien arvopaperien luomista; l) debentuurit ja lainat, jotka voidaan vaihtaa liikkeeseenlaskevan yhtiön tai muun yhtiön osakkeiksi (vaihtovelkakirjalainat) niin kauan, kuin vaihtamista ei ole tehty. Muuntamista seuraa kaksi rahoitustaloustoimea: debentuurin tai (vaihtovelkakirja)lainan poistaminen ja osake-emissio. Jos vaihto-oikeus on lainasta erillään (optiotodistus), se luokitellaan omaksi rahoitusvarallisuuseräkseen ja luokitellaan alaluokkaan johdannaiset (AF.34) (ks. 5.67.a ja 5.67.b); m) sellaiset osakkeet, jotka takaavat kiinteän tuoton mutta jotka eivät oikeuta osuuteen yhtiön jäännösarvosta yhtiötä purettaessa mukaanlukien voittoon oikeuttamattomat etuoikeutetut osakkeet. 5.63. Alaryhmään AF.332 luetaan edelleen sellaiset liikkeeseenlasketut rahoitusvarat, jotka ovat syntyneet osana lainojen, asuntolainojen, luottokorttiluottojen, siirtosaamisten tai muiden varojen arvopaperisointia. Joskus uusi arvopaperi on laskettu liikkeeseen korvaamaan alkuperäistä saatavaa, joka tosiasiassa on muutettu rahaksi. Vaihtoehtoisesti alkuperäinen sitoumus on siirretty toiselle institutionaaliselle yksikölle, ja uudet arvopaperit korvaavat alkuperäisen saamisen alkuperäisen institutionaalisen yksikön taseessa. Alkuperäinen saaminen tulisi tässä tapauksessa kirjata sen uuden hallussapitäjäyksikön taseeseen. 5.64. Alaryhmään F.332 ei lueta: a) takaisinostosopimusten taustalla olevia arvopaperieriin liittyviä taloustoimia. Takaisinostosopimukset luokitellaan alaluokkaan muut talletukset (ks. 5.46.f) tai luokkaan lainat (ks. 5.81.d) riippuen osapuolena olevasta institutionaalisesta yksiköstä. Takaisinoston kohteena oleva arvopaperierä ei muuta tasetta ja se luokitellaan edelleen luokkaan AF.332; b) siirtokelvottomiiin arvopapereihin kohdistuvat taloustoimet. Ne luokitellaan alaluokkaan pitkäaikaiset lainat; c) taloustoimia, jotka kohdistuvat siirtokelvottomiin lainoihin, vaikka ne olisikin myyty kolmannelle osapuolelle, jos näillä lainoilla ei ole järjestäytyneitä jälkimarkkinoita (ks. 5.79.). 5.65.



Määritelmä: Alaluokkaan johdannaiset (F.34) luetaan kaikki sellaiset taloustoimet, jotka kohdistuvat johdannaisiin (AF.34). Johdannaisten arvo perustuu tai johdetaan jostakin toisesta instrumentista. Perustana on yleensä joku muu rahoitusvarallisuuserä, mutta se voi olla myös hyödyke tai indeksi. 5.66. Johdannaisia kutsutaan myös toissijaisiksi instrumenteiksi, ja koska riskin välttäminen on usein perusteena niitä luotaessa, niitä kutsutaan myös suojautumisinstrumenteiksi. Tilinpitojärjestelmässä luokitellaan alaluokkaan AF.34 vain sellaiset johdannaisinstrumentit, joilla joko käydään kauppaa markkinoilla ja joille siten voidaan määritellä markkina-arvo tai jotka voidaan korvata vastakkaisella sopimuksella (ks. 5.05.). 5.67. Alaluokkaan AF.34 luetaan: a) vakioidut ja vakioimattomat (OTC-) optiot. Optiot ovat ehdollisia saamisia, jotka antavat niiden hallussapitäjälle oikeuden ilman velvollisuutta ostaa (osto-optio) sen asettajalta (myyjältä) tai myydä (myyntioptio) asettajalle joko rahoitus- tai muu varallisuuserä (kohde-etuus) ennalta määrättyyn (toteutus-) hintaan tietyllä aikavälillä (amerikkalainen optio) tai määräpäivänä (eurooppalainen optio). Option ostaja maksaa preemion (option hinta) korvauksena siitä, että option asettaja sitoutuu ostamaan tai myymään tietyn määrän option perustaa tai maksamaan ostajan niin vaatiessa vastaavan korvauksen. Sitoumus katsotaan sovitun käytännön mukaisesti asettajan velaksi, koska option hinta kuvaa sitä käypää kustannusta, joka option asettajalle koituisi, jos hän haluaisi lunastaa ehdollisen sitoumuksensa; b) optiotodistukset (warrantit). Ne ovat sellaisia markkinakelpoisia optioita, jotka antavat niiden hallussapitäjälle oikeuden ostaa liikkeeseenlaskijalta (yleensä yritykseltä) sovitun ajanjakson aikana tietyin ehdoin sovitun määrän osakkeita tai joukkovelkakirjoja. On olemassa myös valuuttawarrantteja, joiden arvo perustuu siihen määrään valuuttaa, joka tarvitaan toisen valuutan ostamiseen erääntymispäivänä tai ennen sitä. On olemassa myös valuuttojen välisiä warrantteja, jotka on sidottu kolmansiin valuuttoihin. Warrantin liikkeeseenlaskijan katsotaan sovitun käytännön mukaisesti hankkineen velan, jonka määrä vastaa liikkeeseen laskijalle koituvaa kustannusta, jos hän haluaisi lunastaa ehdollisen sitoumuksensa; c) futuurit, mutta vain jos niillä joko käydään kauppaa markkinoilla ja niille siten voidaan määritellä markkina-arvo tai jos ne voidaan korvata vastakkaisella sopimuksella. Futuurit ovat sopimuksia, joissa sitoudutaantoimittamaan tai vastaanottamaan tietty määrä vakiolaatuista hyödykettä, ulkomaan valuuttaa tai arvopapereita kiinteään hintaan tiettynä ajankohtana tai aikavälillä. Futuurit voivat myös perustua indeksiin pikemminkin kuin tiettyyn rahoitus-tai muuhun varallisuuserään; ▼M5 d) swapit, mutta vain jos niillä joko käydään kauppaa markkinoilla ja niille siten voidaan määritellä markkina-arvo tai jos ne voidaan korvata vastakkaisella sopimuksella. Swapit ovat kahden osapuolen välisiä sitoumuksia, joissa vaihdetaan samasta velkamäärästä koituvia maksuvirtoja tietyksi ajaksi ja määrätyin ehdoin. Yleisimpiä ovat korkoswapit, termiineihin rinnastettavissa olevat valuuttaswapit ja valuuttaswapit (joita nimitetään myös koron- ja valuutanvaihtosopimuksiksi). Korkoswapissa vaihdetaan kahden eri perusteen mukaisia korkomaksuja, esimerkiksi kiinteäkorkoinen vaihdetaan vaihtuvakorkoiseen, vaihdetaan kaksi eri vaihtuvakorkoista keskenään, yhden valuutan mukainen kiinteä korko vaihdetaan toisen valuutan mukaiseen vaihtuvaan korkoon jne. Termiineihin rinnastettavissa olevat valuuttaswapit (mukaan luettuna kaikki termiinisopimukset) ovat valuuttatoimia, joissa käytettävä kurssi on määritelty etukäteen. Valuuttaswapeissa vaihdetaan tietty määrä kahta eri valuuttaa sekä niitä seuraavia maksuja, jotka sisältävät sekä korkoa että takaisinmaksua koskevat maksuvirrat tietyksi ajaksi ja määrätyin ehdoin. Tilinpitojärjestelmässä mitään maksuja, jotka seuraavat edellä mainituista, ei katsota omaisuustuloksi, ja kaikki suoritukset kirjataan rahoitustiliin; e) korkotermiinisopimukset (FRA:t), mutta vain jos niillä joko käydään kauppaa markkinoilla ja niille siten voidaan määritellä markkina-arvo tai jos ne voidaan korvata vastakkaisella sopimuksella. Korkotermiinisopimukset ovat kahden osapuolen välisiä sitoumuksia, joissa osapuolet suojautuakseen korkovaihteluilta sopivat selvityspäivänä sovellettavasta korkotasosta, joka perustuu nimelliseen pääomaan; pääomaa ei käytännössä kuitenkaan vaihdeta. Selvityspäivänä suoritettavat maksut riippuvat sopimuskoron ja sen hetkisen markkinakoron erotuksesta. Tilinpitojärjestelmässä näitä maksuja ei katsota omaisuustuloksi, vaan ne kirjataan johdannaisiin. ▼B 5.68. Alaluokkaan AF.34 ei lueta: a) instrumentteja, joiden arvoon johdannaissopimus perustuu; b) johdannaissopimuksiin liittyviä takaisinmaksettavia marginaalivakuuksia. Ne luetaan muihin talletuksiin (AF.29) (ks. 5.46.e) tai lainoihin (AF.4) (ks. 5.81.c) riippuen vakuuden vastaanottaneesta institutionaalisesta yksiköstä; c) sellaisia johdannaissopimuksia, joilla ei käydä kauppaa markkinoilla ja joita ei voida korvata vastakkaisella sopimuksella. 5.69.



Määritelmä: Luokkaan lainat (F.4) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat lainoihin (AF.4). Laina syntyy, kun velkoja joko suoraan tai välittäjän kautta lainaa varoja velalliselle. Lainasta voi olla todisteena velkakirja, jota ei voi siirtää. 5.70. Lainaa luonnehtivat yleensä seuraavat ominaisuudet: a) lainaehdot on määritellyt joko lainan myöntävä rahoituslaitos tai ne on neuvoteltu luotonantajan ja -ottajan kesken suoraan tai välittäjän kautta; b) lainanottaja on yleensä lainauksen aloitteentekijä; c) laina on lainanottajan ehdotonta velkaa, joka on maksettava sen erääntyessä ja josta maksetaan korkoa. 5.71. Luokka F.4 voidaan jakaa kahteen rahoitustaloustoimien alaluokkaan, jos se on tarkoituksenmukaista: a) lyhytaikaiset lainat (F.41) b) pitkäaikaiset lainat (F.42). 5.72.



Määritelmä: Alaluokkaan lyhytaikaiset lainat (F.41) luetaaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat alkuperäiseltä maturiteetiltaan lyhytaikaisiin (ks. 5.22.) tai vaadittaessa takaisinmaksettaviin lainoihin (AF.41). 5.73.



Määritelmä: Alaluokkaan pitkäaikaiset lainat luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat alkuperäiseltä maturiteetiltaan pitkäaikaisiin (ks. 5.22.) lainoihin (AF.42). 5.74. Lainoihin (F.4) kohdistuvat ja talletuksiin (F.22, F.29) kohdistuvat taloustoimet voidaan usein erotella sen mukaan, kuka on ollut taloustoimen alullepanija. Kun lainanottaja on alullepanija, taloustoimi luokitellaan lainoihin. Kun aloitteentekijä on lainanantaja, taloustoimi luokitellaan johonkin talletusten alaluokkaan. Aloitteentekijän määrittelminen on kuitenkin usein tulkintakysymys. 5.75. Kotimaisille tai ulkomaisille rahalaitoksille annetut lyhytaikaiset lainat luokitellaan sovitun käytännön mukaisesti johonkin talletusten alaluokkaan (AF.22, AF.29) ja lyhytaikaiset talletukset, jotka on tehty kotimaisiin tai ulkomaisiin institutionaalisiin yksiköihin, jotka eivät ole rahalaitoksia, luokitellaan yleensä lyhytaikaisiin lainoihin (AF.41). Talletukset ovat siten pääasiassa kotimaisten ja ulkomaisten rahalaitosten velkaa (ks. 5.44. ja 5.49.), kun taas rahalaitoksilla ei ole yleensä lyhytaikaista lainanottoa järjestelmässä. 5.76. Yllämainittuihin sopimuksiin saattaa olla analyyttisesti hyödyllistä sallia poikkeuksia. Esimerkkejä ovat julkisyhteisöihin tehdyt säästötalletukset sekä rahalaitosten väliset ei-monetaariset kultaswapit (ks. 5.81.e) ( 77 ). 5.77. Lainoihin (F.4) ja muihin arvopapereihin kuin osakkeisiin (F.3) kohdistuvat taloustoimet voidaan erottaa rahoitusinstrumenttien markkinakelpoisuuden sekä sen seurausten avulla. 5.78. Arvopapereiden liikkeeseenlasku koostuu suuresta määrästä samanlaisia ja samanarvoisia asiapapereita, jotka yhdessä mudostavat lainakannan. Lainoista taas on yleensä todisteena yksittäinen asiakirja ja lainat ovat yhden velallisen ja yhden velkojan välisiä. Yhteenliittymien myöntämissä lainoissa on kuitenkin useita luotonantajia. 5.79. Lainoilla käydään jälkimarkkinakauppaa. Yksittäisellä lainalla käydään kuitenkin kauppaa vain satunnaisesti. Jos laina muuttuu sellaiseksi, että se on siirettävissä järjestäytyneillä markkinoilla, se luokitellaan luokkaan muut arvopaperit kuin osakkeet. Tapahtumaan liittyy yleensä alkuperäisen lainan muuntaminen (ks. 5.62.j ja 5.62.k). 5.80. Rahoituslaitokset ovat yleensä vakiomuotoisten lainojen tarjoajia, ja usein lainat myönnetään kotitalouksille. Kotitaloudet voivat vain joko hyväksyä tai hylätä rahoituslaitosten määrittelemät lainaehdot. Vakioimattomien lainojen ehdot taas ovat yleensä velkojen ja velallisten neuvottelujen tulos. Tämä on kriteeri, joka helpottaa vakioimattomien lainojen ja muiden arvopapereiden kuin osakkeiden erottamista toisistaan. Lainaaja määrittelee yleisölle suunnatun arvopaperiemission ehdot neuvoteltuaan asiasta ehkä pankin tai välittäjän kanssa. Sen sijaan yksityisissä arvopaperiemissioissa velallinen ja velkoja neuvottelevat emissioehdot (ks. 5.62.i). 5.81. Luokkaan AF.4 luetaan: a) tilisaamiset kuten esimerkiksi muiden yritysten kuin rahoituslaitosten ja niiden ulkomaisten tytäryhtiöiden väliset saamiset pois lukien kuitenkin rahalaitosten velkana olevat talletusten alaluokkiin luokitellut saamiset; b) yritysten voitonjaosta syntyvät työntekijöiden saamiset; c) muiden kuin rahalaitosten velkana olevat takaisinmaksettavat ja johdannaisiin liittyvät marginaalimaksut (ks. 5.46.e); d) muiden kuin rahalaitosten velkana olevat lyhytaikaiset takaisinostosopimukset (repot) (ks. 5.46.f) sekä kaikki pitkäaikaiset takaisinostosopimukset; e) lainat, jotka liittyvät ei-monetaarisiin kultaswappeihin. Sopimuksessa vaihdetaan tilapäisesti ei-monetaarista kultaa talletuksiin. Niiden taloudellinen luonne on samanlainen kuin panttilainan; kullan ostaja antaa järjestelyn ajaksi myyjälle kultaa vastaan lainan ja saa tuoton, kun kulta ostetaan sovittuun hintaan takaisin; f) pankkivekselien (banker's acceptance, BA) vastikkeena olevat lainat (5.58.d); g) rahoitusleasing ja osamaksusopimukset ( 78 ); h) kauppaluottojen rahoituslainat; i) asuntolainat; j) kulutusluotot; k) uudelleen nostettavissa olevat lainat; l) osamaksulainat; m) määrättyjen sitoumusten toteutuksen takuuna maksetut lainat. 5.82. Luokkaan AF.4 luetaan edelleen: a) Saamiset ja velat, jotka syntyvät jäsenmaiden maksutaseen keskipitkäaikaisesta rahoitustuesta. Näitä lainoja hoitaa EMI ( 79 ); b) lainasaamiset IMF:ltä, kun ne ovat GAB-rahoitusjärjestelyiden tai jäsenten välillä sovittujen erityislainajärjestelyiden nojalla myönnettyjä lainoja; tähän luetaan myös IMF:n antamat lainat, kun ne perustuvat SAF-rahoitusjärjestelyihin (rakenteelliseen sopeutukseen tarkoitetut varat), ESAF-rahoitusjärjestelyihin (vähätuloisille kehitysmaille tarkoitetut järjestelyt) tai kehitysmaiden avustusrahastoon (Trust Fund). 5.83. Luokkaan AF.4 ei lueta: a) muita saamisia ja velkoja (AF.7) eikä ko. luokkaan sisältyviä kauppaluottoja ja ennakoita (AF.71); b) kiinteiden varojen kuten maan ja rakennusten omistuksesta syntyviä rahoitussaamisia ja velkoja, jos omistaja luetaan ulkomaat-sektoriin. Ne luetaan alaryhmään muut osuudet (AF.513) (ks. 5.95.f). 5.84. Lainat voivat olla kaikkien sektorien ja ulkomaiden saamisia ja velkoja. Rahalaitoksilla ei kuitenkaan yleensä ole tilinpitojärjestelmässä lyhytaikaisia lainoja. 5.85. Alaluokkia lyhytaikaiset ja pitkäaikaiset lainat ei tilinpitojärjestelmässä jaeta alaryhmiin. Analyyttisesti saattaa kuitenkin olla hyödyllistä jakaa erityisesti pitkäaikaiset lainat kulutusluottoihin ( 80 ), asuntolainoihin ( 81 ) ja muihin lainoihin. 5.86. Määritelmä : Luokkaan osakkeet ja muut osuudet (F.5) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat osakkeisiin ja muihin osuuksiin (AF.5). Ne ovat omistajan oikeuksia yritykseen tai yritysmäiseen yhteisöön tuottavia rahoitusvaroja. Tähän luokiteltavat rahoitusvarat oikeuttavat yleensä niiden hallussapitäjän osuuteen yritysten tai yritysmäisten yhteisöjen voitoista sekä osuuteen niiden nettovarallisuudesta suoritustilan yhteydessä ( 82 ). Järjestelmässä ei kirjata myytäväksi tarjottuja mutta liikkeeseenlaskun yhteydessä merkitsemättä jääneitä osakkeita. Osakkeet ja osuudet kuoletetaan kun liikkeeseenlaskeva yritys ostaa ne tai kun ne vaihdetaan yrityksen nettovarallisuuteen suoritustilan yhteydessä. 5.87. Luokka F.5 jaetaan kahteen rahoitustaloustoimien alaluokkaan: a) osakkeet ja muut osuudet kuin rahasto-osuudet (F.51) b) rahasto-osuudet (F.52) 5.88.



Määritelmä: Alaluokkaan osakkeet ja muut osuudet kuin rahasto-osuudet (F.51) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat osakkeisiin ja muihin osuuksiin kuin rahasto-osuuksiin (AF.51). Niihin luetaan muut yritykseen tai yritysmäiseen yhteisöön omistajan oikeuksia tuottavat rahoitusvarat kuin rahasto-osuudet. Yleensä nämä rahoitusvarat oikeuttavat hallussapitäjänsä osuuteen yrityksen tai yritysmäisen yhteisön voitoista sekä osuuteen niiden nettovarallisuudesta suoritustilan yhteydessä. 5.89. Alaluokka F.51 voidaan jakaa kolmeen rahoitustaloustoimien alaryhmään, jos se on tarkoituksenmukaista: a) noteeratut osakkeet paitsi rahasto-osuudet (F.511) b) noteeraamattomat osakkeet paitsi rahasto-osuudet (F.512) c) muut osuudet (F.513) 5.90.



Määritelmä: Alaryhmään noteeratut osakkeet paitsi rahasto-osuudet (F.511) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat noteerattuihin osakkeisiin paitsi rahasto-osuuksiin (AF.511) ja alaryhmään noteeraamattomat osakkeet paitsi rahasto-osuudet (F.512) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat noteeraamattomiin osakkeisiin paitsi rahasto-osuuksiin (AF.512). Osakkeilla, jotka periaatteessa ovat siirrettäviä arvopapereita, osoitetaan edunsaajien osuudet yhtiön pääomasta. Alaryhmään AF.511 luetaan ne osakkeet, joiden hinnat noteerataan tunnetussa pörssissä tai muuten jälkimarkkinoilla ja alaryhmä AF.512 ne osakkeet, joita ei noteerata. 5.91. Alaryhmiin AF.511 ja AF.512 luetaan: a) Osuudet osakeyhtiön osakepääomasta: ne ovat arvopapereita, jotka antavat niiden hallussapitäjälle omistajan oikeuksia sekä oikeuttavat osuuteen jaettavista voitoista sekä osuuteen nettovaroista suoritustilassa; b) lunastetut osakeyhtiön osakkeet: ne ovat osakkeita, joiden pääoma on maksettu takaisin mutta jotka edelleen ovat edellisen omistajan hallussa. Hallussapitäjät ovat edelleen yhtiön omistajia ja oikeutettuja siihen osuuteen voitoista, joka jää jäljelle kun osingot on maksettu jäljellä olevalle rekisteröidylle pääomalle sekä myös mahdolliseen ylijäämään suoritustilan yhteydessä. Ylijäämä on nettovarallisuuden ja jäljellä olevan rekisteröidyn pääoman erotus; c) osakeyhtiöiden liikkeeseenlaskemat osinko-osakkeet. Näitä ovat arvopaperit, 1) joilla maasta ja arvopapereiden syntyolosuhteista riippuen on erilaisia nimiä kuten perustajan osakkeet (founder's shares), voitto-osakkeet (profits shares), osinko-osakkeet (dividend shares) jne. ja joita ei lueta mukaan rekisteröityyn pääomaan; 2) jotka eivät tarkasti ottaen anna niiden hallussapitäjälle omistajan asemaa (oikeutta osuuteen rekisteröidyn pääoman takaisinmaksun yhteydessä, oikeutta pääoman tuottoon, oikeutta äänestää yhtiön osakkaiden kokouksissa jne.); 3) jotka oikeuttavat niiden hallussapitäjän osuuteen niistä mahdollisista voitoista, joita jää jäljelle, kun rekisteröidylle pääomalle on maksettu osingot sekä osaan suoritustilan yhteydessä jäävästä ylijäämästä; d) etuoikeutetut osakkeet tai osakkeet, jotka oikeuttavat jako-osaan yhtiön lopetusvaroista sitä lopetettaessa. Tällaiset osakkeet voivat olla julkisesti noteerattuja tai noteeraamattomia. 5.92. Alaryhmiin AF.511 ja AF.512 ei lueta: a) osakkeita, joita ei ole merkitty liikkeeseenlaskun yhteydessä. Merkitsemättä jääneitä osakkeita ei kirjata järjestelmässä; b) debentuureja ja lainoja, jotka voidaan vaihtaa osakkeisiin. Ne kirjataan alaluokkaan AF.33 siihen asti, kunnes ne vaihdetaan (ks. 5.62.l); c) yhteisömäisten henkilöyhtiöiden vastuunalaisten yhtiömiesten osuuksia. Ne luokitellaan alaryhmään AF.513; d) sellaisiin kansainvälisiin yhteisöihin tehtyjä julkisyhteisöjen sijoituksia, jotka ovat samaan tapaan muodostuneita kuin yhtiöt, joilla on osakepääoma. Ne luokitellaan alaryhmään AF.513 (ks. 5.95.c). 5.93. Alaryhmiin F.511 ja F.512 ei lueta ilmaisanteja, joissa vanhoille osakkaille suunnataan uusia osakkeita omistusosuuksien suhteessa. Tällainen emissio, joka ei muuta yhtiön vastuuvelvollisuuksia osakkaita kohtaan eikä osakkeenomistajien suhteellista omistusosuutta yhtiöstä, ei ole rahoitustaloustoimi eikä sitä kirjata järjestelmässä (ks. 6.56). Sama pätee osakkeiden nimellisarvon pilkkomiseen. 5.94.



Määritelmä: Alaryhmään muut osuudet (F.513) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin osuuksiin (AF.513). Niitä ovat kaikenlaiset muut osuudet kuin ne,jotka on luokiteltu alaryhmiin AF.511 ja AF.512 sekä alaluokkaan AF.52. 5.95. Alaryhmään AF.513 luetaan: a) kaikki muut kuin osakemuotoiset osuudet yhtiöissä: 1) vastuunalaisten yhtiömiesten osuudet yhteisömäisissä henkilöyhtiöissä 2) sellaisten rajoitetun vastuun yhtiöiden osuudet, joissa omistajat ovat yhtiömiehiä mutta eivät osakkaita 3) sellaisiin avoimiin tai kommandiittiyhtiöihin sijoitettu pääoma, jotka ovat itsenäisiä juridisia yksiköitä 4) sellaisiin osuuskuntiin sijoitettu pääoma, jotka ovat itsenäisiä juridisia yksiköitä; b) julkisyhteisöjen sijoitukset sellaisten julkisten yritysten pääomaan, joiden pääomaa ei ole jaettu osakkeisiin mutta jotka erityislainsäädännön nojalla ovat itsenäisiä juridisia yksiköitä (ks. kappale 2.16.c); c) julkisen sektorin sijoitukset kansainvälisten ja ylikansallisten organisaatioiden pääomaan pl. IMF, vaikka ne olisivat laillisesti yhtiömuotoisia osakepääomineen (esim. Euroopan Investointipankki); d) kansallisten keskuspankkien EMI:lle osoittamat rahoitusvarat ( 83 ); e) yritysmäisiin rahoitus- tai ei-rahoitusyhteisöihin sijoitettu pääoma (ks. 2.13.f). Sijoitusten määrä saadaan vähentämällä käteis- tai luontoissuorituksena tehtyjen sijoitusten määrästä kaikki pääoman otot (ks. 4.61.); f) sellaiset rahoitussaamiset, joita ulkomaisilla yhsiköillä on nimellisiltä kotimaisilta yksiköiltä (ks. 2.15.) ja päinvastoin. 5.96.



Määritelmä: Alaluokkaan rahasto-osuudet (F.52) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat rahasto-osuuksiin (AF.52). Rahasto-osuudet ovat osakkeita, jotka laskee liikkeeseen erityinen rahoituslaitos, jonka yksinomaisena tarkoituksena on sijoittaa kerätyt varat rahamarkkinoilla, pääomamarkkinoilla ja/tai kiinteistöihin. 5.97. Alaluokkaan AF.52 luettavia osakkeita liikkeeseen laskeneita rahoituslaitoksia kutsutaan maasta riippuen sijoitusrahastoiksi (mutual funds, unit trusts) ja muiksi kollektiivisiksi investointijärjestelyiksi (UCITS); rahastot voivat olla avoimia, puoliavoimia tai suljettuja. Niiden osakkeet voivat olla noteerattuja tai noteeraamattomia. Jos osakkeet ovat noteeraamattomia, ne yleensä ostetaan vaadittaessa takaisin arvoon, joka vastaa niiden osuutta rahoituslaitoksen omista varoista. Omat varat arvotetaan säännöllisesti uudelleen sen mukaan, miten siihen kulloinkin sisältyvien erien markkinahinnat kehittyvät. 5.98. Määritelmä : Luokkaan vakuutustekninen vastuuvelka (F.6) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat vakuutustekniseen vastuuvelkaan (AF.6). Se on vakuutusyhtiöiden ja (itsenäisten tai epäitsenäisten) eläkerahastojen vastuuvelkaa vakuutuksen ottajille tai vakuutuskorvausten saajille siten kuin on määritelty Neuvoston direktiivissä 91/674/EEC, 19. joulukuuta 1991, vakuutusalan yritysten vuositilinpäätöksestä sekä sulautetusta tilinpäätöksestä ( 85 ). 5.99. Luokka AF.6 kattaa seuraavat erät: a) kotitalouksien osuus henkivakuutusrahastoista b) kotitalouksien osuus eläkerahastoista c) vakuutusmaksuvastuu d) korvausvastuu 5.100. Vakuutustekninen vastuuvelka on a) vakuutuksen ottajien rahoitusvaroja — kotitalouksien osuutena henkivakuutus- ja eläkerahastoista sekä vakuutusmaksuvastuuna; b) korvauksensaajien rahoitusvaroja — korvausvastuuna. 5.101. Vakuutustekninen vastuuvelka on a) niiden henki- ja vahinkovakuutusyhtiöiden ja eläkerahastojen velkaa, jotka luetaan vakuutuslaitosten ja eläkerahastojen alasektoriin (S.125); b) niiden epäitsenäisten eläkerahastojen velkaa, jotka luetaan niiden institutionaalisten yksiköiden sektoreihin, jotka ko. rahastot ovat perustaneet. Työnantajien työntekijöidensä eläkkeiden maksamista varten perustamat rahastot (epäitsenäiset eläkerahastot) luetaan luokkaan AF.6 vain, jos niiden vastuut lasketaan käyttäen samanlaisia vakuutusmatemaattisia menetelmiä kuin mitä vakuutusyhtiöt ja eläkerahastot käyttävät. Muussa tapauksessa vastuuvelan kattavat ne osakkeet tai osuudet, jotka järjestelmän alullepanija on laskenut liikkeeseen. 5.102. Luokkaan AF.6 ei lueta vastuuvelkoja, joita on sosiaaliturvarahastot-alasektoriin (S.1314) luokitelluilla institutionaalisilla yksiköillä. Järjestelmässä nämä vastuuvelat eivät ole sosiaaliturvarahastot-alasektorin velkaa. 5.103. Luokka F.6 jaetaan kahteen rahoitustaloustoimien alaluokkaan: a) kotitalouksien osuus henkivakuutus- ja eläkerahastoista (F.61) b) vakuutusmaksu- ja korvausvastuu (F.62) 5.104.



Määritelmä: Alaluokkaan kotitalouksien osuus henkivakuutus- ja eläkerahastoista (F.61) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat kotitalouksien osuuksiin henkivakuutus- ja eläkerahastoista (AF.61). Näihin osuuksiin luetaan ne varat, jotka kyseisissä yrityksissä ja yritysmäisissä yhteisöissä on rahastoitu ennakoitujen vaateiden ja korvausten maksamiseksi vakuutusehtojen täytyttyä. 5.105. Alaluokka F.61 jaetaan kahteen rahoitustaloustoimien alaryhmään: a) kotitalouksien osuus henkivakuutusrahastoista (F.611) b) kotitalouksien osuus eläkerahastoista (F.612) 5.106.



Määritelmä: Alaryhmään kotitalouksien osuus henkivakuutusrahastoista (F.611) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat kotitalouksien osuuksiin henkivakuutusrahastoista (AF.611). Niitä ovat korvausvastuurahastot sekä rahastot, jotka liittyvät säästöhenkivakuutuksen tai vastaavan järjestelmän tuottoon,joka arvo lisätään maksettavaan märään vakuutuksen erääntyessä. 5.107. Alaryhmään AF.611 luetaan henkivakuutusrahastot, henkivakuutusten hyvitykset ja vakuutusmaksujen alennukset sekä henkivakuutusrahastojen tuotot silloin, kun riski sijoituksista on vakuutuksenottajilla siten, kuin neuvoston direktiivin 91/674/EEC, 19. joulukuuta 1991, artikloissa 27, 29 ja 31 on määritelty vakuutusalan yritysten vuositilinpäätöksestä sekä sulautetusta tilinpäätöksestä. 5.108. Taloustoimet, jotka kohdistuvat kotitalouksien osuuksiin henkivakuutusrahastoista, koostuvat lisäyksistä ja vähennyksistä, ja ne pitää erottaa sellaisista nimellisistä hallussapitovoitoista ja -tappioista, jotka kohdistuvat vakuutusyhtiöiden sijoituksiin (ks. 6.57.): Lisäykset koostuvat a) tilikauteen kohdistuvista todellisista vakuutusmaksuista b) plus niistä vakuutusmaksutäydennyksistä, jotka edustavat sitä tuottoa, joka on saatu kotitalouksille kuuluvien varojen sijoittamisesta c) miinus henkivakuutuksen palvelumaksut. Vähennykset koostuvat a) säästöhenkivakuutusten ja muiden vastaavien vakuutusten haltijoille vakuutusten eräännyttyä maksetuista summista sekä vakuutetun kuoleman johdosta korvauksensaajille maksetuista summista b) plus summista, jotka on maksettu vakuutuskirjan takaisinostoista ennen niiden erääntymistä. 5.109. Henkivakuutusrahastot ovat koti- tai ulkomaisten kotitalouksien saamisia ja koti- tai ulkomaisten vakuutusyhtiöiden velkaa. Jos esimerkiksi yritys on ottanut työntekijöilleen ryhmävakuutuksen, työntekijöiden — ei työnantajan — ajatellaan olevan velkojia, koska heitä pidetään todellisina vakuutuskirjan haltijoina. 5.110.



Määritelmä: Alaryhmään kotitalouksien osuus eläkerahastoista (F.611) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat kotitalouksien osuuksiin eläkerahastoista (AF.611). Rahastoja ovat itsenäiset tai epäitsenäiset eläkerahastot, jotka ovat työnantajien ja/tai työntekijöiden tai ammatinharjoittajaryhmän perustamia, ja ne on perustettu työntekijöiden tai ammatinharjoittajien eläkkeiden maksamiseksi. 5.111. Taloustoimet, jotka kohdistuvat kotitalouksien osuuksiin eläkerahastoissa, koostuvat lisäyksistä ja vähennyksistä. Ne pitää erottaa sellaisista nimellisistä hallussapitovoitoista ja -tappioista, jotka kohdistuvat eläkerahastojen sijoituksiin (ks. 6.57.): Lisäykset koostuvat a) niistä todellisista tilinpitojaksolla ansaituista maksuista eläkerahastoon, joita ovat maksaneet työntekijät, työnantajat, ammatinharjoittajat tai jotkut muut institutionaaliset yksiköt niiden puolesta, joilla on rahastoilta saamisia b) plus niistä vakuutusmaksutäydennyksistä, jotka edustavat sitä tuottoa,joka on saatu kotitalouksille kuuluvien varojen sijoittamisesta c) miinus rahastojen hallinnointikauden palvelumaksut Vähennykset koostuvat a) eläkkeellä oleville tai heidän elätettävilleen maksettavista säännöllisistä maksuista tai muista korvauksista b) plus eläkkeelle siirtymisen yhteydessä maksettavista kertakorvauksista. 5.112. Varojen siirto epäitsenäisistä eläkerahastoista sellaisiin itsenäisiin eläkerahastoihin,jotka luokitellaan alaluokkaan vakuutuslaitokset ja eläkerahastot (S.125), ei ole kotitalouksien eläkerahasto-osuuksiin kirjattava taloustoimi, silloin kun taustalla on rahaston muuntaminen toisen tyyppiseksi. Tällainen tapahtuma kirjataan luokkaan muutokset sektoriluokituksessa ja rakenteessa (K.12.1), joka sisältyy muiden volyymin muutosten tiliin (ks. 6.30.). 5.113. Eläkerahaston varat ovat kotimaisten tai ulkomaisten kotitalouksien saamisia eivätkä niitä hoitavien institutionaalisten yksiköiden varoja. 5.114.



Määritelmä: Alaluokkaan vakuutusmaksu- ja korvausvastuu (F.62) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat vakuutusmaksu- ja korvausvastuisiin (AF.62). Ne ovat vakuutuslaitosten ja (itsenäisten ja epäitsenäisten) eläkerahastojen vakuutusteknisiä vastuuvelkoja, joihin sisältyy a) se osa vakuutusmaksutuloista, joka kohdistuu seuraavalle tilikaudelle (vakuutusmaksuvastuu); b) se arvioitu kokonaiskustannus, joka aiheutuu korvauksista, jotka ovat aiheutuneet tilikauden aikana, riippumatta siitä, onko niistä ilmoitettu tai ei, vähennettynä vastaavilla jo maksetuilla korvauksilla (korvausvastuu). 5.115. Vakuutusmaksuvastuu on seurausta siitä tosiasiasta, että vakuutusmaksut maksetan yleensä vakuutuskauden alussa, ja vakuutuskausi ja tilikausi eroavat yleensä toisistaan. Siten, kun tilikauden päättyessä laaditaan tase, osa tilikaudella maksetuista vakuutusmaksuista kattaa vasta seuraavan tilikauden riskejä. Vakuutusmaksuvastuu määritellään olemassa olevan vakuutusriskin ja jäljellä olevan vakuutuskauden suhteen avulla. Rahoitustilillä vakuutusmaksuvastuu, joka kirjataan vakuutuksenottajan ja vakuutuslaitoksen välillä, koostuu siitä osasta vakuutuskaudella maksettuja maksuja, jonka on tarkoitus kattaa seuraavan kauden riskejä. 5.116. Vakuutusmaksuvastuu on vakuutuksen ottajien rahoitussaamisia. Jos vastuu kohdistuu henkivakuutuksiin, vakuutuskirjan haltijat ovat koti- ja ulkomaisia kotitalouksia. Jos vastuut kohdistuvat muihin kuin henkivakuutuksiin, vakuutuskirjan haltijat voivat kuulua mihin hyvänsä sektoriin tai ulkomaihin. Vakuutuksen ottajien maksamia vakuutusmaksuja voidaan käyttää kriteerinä, kun vakuutusmaksuvastuuta jaetaan suhteellisesti eri sektoreille ja ulkomaille. 5.117. Vakuutuslaitokset varautuvat korvausvastuun avulla niihin korvauksiin, joita ne odottavat joutuvansa maksamaan vielä ratkaisemattomista korvausvaatimuksista kuten esimerkiksi kiistanalaisista vaateista. Vakuutusyhtiöiden hyväksymien korvausvaatimusten katsotaan erääntyvän maksettaviksi sillä hetkellä, kun vahinko tapahtuu — kuinka kauan hyvänsä kiistanalaisista korvauksista sopiminen sitten kestääkään. 5.118. Korvausvastuu on korvauksen saajien rahoitussaamisia, ja saajat voivat kuulua mihin talouden sektoriin tahansa tai ulkomaihin. 5.119. Alaluokkaan AF.62 luetaan maksamattomiin vakuutusmaksuihin liittyvät vastuut, muut tekniset vastuut, maksamattomat vahingonkorvaukset sekä tasoitusvastuut siten, kuin ne on määritelty neuvoston direktiivin 91/674/EEC, 19. joulukuuta 1991, artikloissa 25, 26, 28 ja 30 vakuutusalan yritysten vuositilinpäätöksestä sekä sulautetusta tilinpäätöksestä. 5.120.



Määritelmä: Luokkaan muut saamiset ja velat (F.7) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin saamisiin ja velkoihin (AF.7). Ne ovat rahoitustaloustoimen tai muun taloustoimen vastineena syntyviä vaateita, kun taloustoimen ja siihen liittyvän maksun välillä on ajoitusero. 5.121. Luokkaan F.7 luetaan sellaiset taloustoimiin liittyvät rahoitussaamiset, jotka juontuvat ennenaikaisesta tai myöhästyneestä maksusta. Maksu kohdistuu tavaroihin tai palveluihin liittyviin taloustoimiin, tulonjakotaloustoimiin tai rahoitusvarojen jälkimarkkinakauppaan. Tähän luetaan taloustoimien vastinkirjaukset tapauksissa, joissa maksu on erääntynyt mutta sitä ei ole vielä maksettu. Tähän luokkaan luetaan myös suoriteperusteisen laskennan myötä syntyvät velat sekä rästit. 5.122. Luokkaan F.7 ei lueta: a) muita kuin tavaroihin tai palveluihin liittyvien taloustoimien, tulonjakotaloustoimien tai rahoitusvarojen jälkimarkkinakaupan ja niitä vastaavien maksujen ajoituseroista johtuvia tilastollisia eroja; b) sellaisia eriä, joiden luokittelemiseksi ei ole olemassa riittävästi perustietoja. Luokittelun tulee perustua johonkin saatavilla olevaan tietoon; c) eriä, joiden luonteesta ei ole mitään tietoa; d) maksutaseen sekalaisia eriä, joita kuvataan erässä virheelliset ja tunnistamattomat erät; e) johonkin muuhun vaadeluokkaan kuuluvia saamisten lisäyksiin tai velkojen takaisinmaksuihin liittyviä ennenaikaisia tai myöhästyneitä maksuja (ml. rästit). Ne luokitellaan edelleen alkuperäiseen vaadeluokkaansa. 5.123. Luokka F.7 jaetaan kahteen rahoitustaloustoimien alaluokkaan: a) kauppaluotot ja ennakot (F.71) b) muut saamiset ja velat kuin kauppaluotot ja ennakot (F.79). 5.124.



Määritelmä: Alaluokkaan kauppaluotot ja ennakot (F.71) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat kauppaluottoihin ja ennakoihin (AF.71). Ne ovat rahoitussaamisia, jotka syntyvät tavaroihin ja palveluksiin liittyvien taloustoimien yhteydessä toimittajien ja ostajien sopiessa maksuajan pidentämisestä. Ne ovat myös ennakkomaksuja käynnissä olevista tai käynnistymässä oleviin hankkeisiin liittyvistä taloustoimista. 5.125. Alaluokkaan AF.71 luetaan: a) sellaiset tavaroiden ja palvelusten toimittamiseen liittyvät vaateet, joita ei ole vielä maksettu; b) rahoitusyhtiöiden tarjoama käyttöpääoman rahoitus (factoring) paitsi jos rahoitus on lainamuotoista; c) rakennusten kertyvät vuokrat; d) tavaroihin ja palveluksiin kohdistuvat maksurästit silloin, kun maksut eivät liity lainaan. 5.126. Alaluokkaan AF.71 ei lueta kauppaluottojen rahoittamiseksi otettuja lainoja. Ne luetaan luokkaan AF.4 (ks. 5.81.h). 5.127. Kauppaluotot ja ennakot voivat olla kaikkien sektorien ja ulkomaiden saamisia tai velkoja. 5.128.



Määritelmä: Alaluokkaan muut saamiset ja velat kuin kauppaluotot ja ennakot (F.79) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat muihin saamisiin ja velkoihin kuin kauppaluottoihin ja ennakoihin (AF.79). Ne ovat rahoitussaamisia, jotka syntyvät tulonjakotaloustoimien tai jälkimarkkinakauppaan liittyvien rahoitustaloustoimien ja niiden vastineina olevien maksujen ajoituseroista. Niihin luetaan myös suoriteperusteisesti kertyvät saamiset. 5.129. Alaluokkaan AF.79 luetaan saamiset, jotka syntyvät suoriteperusteisen kirjauksen ja todellisten maksujen ajoituserosta. Ne voivat kohdistua esimerkiksi a) veroihin; b) sosiaaliturvamaksuihin; c) palkkoihin ja palkkioihin; d) maan ja maaperävarojen vuokriin; e) osinkoihin; f) korkoihin; g) rahoitusvarojen jälkimarkkinakaupan taloustoimiin. ▼M4 Julkisyhteisöille maksettavissa verojen ja sosiaaliturvamaksujen määrissä, jotka on sisällytettävä alaluokkaan AF 97, ei tule ottaa lukuun näiden verojen ja sosiaaliturvamaksujen todennäköisesti perimättä jäävää osaa, joka muodostaa siten julkisyhteisöjen vaateen, jolla ei ole todellista arvoa. ▼B 5.130. Suoriteperusteisesti rahoitusvaroille kertyvän koron vastinkirjauksena tulisi ensisijaisesti olla koron pääomittaminen ko. rahoitusvarallisuuserään (ks. 5.17.). Koron kirjauksessa tulee kuitenkin noudattaa kansallisia käytäntöjä. Jos korkokertymää ei pääomiteta, se tulisi luokitella alaluokkaan F.79. 5.131. Koronmaksuajankohtana kirjataan kaksi rahoitustaloustoimea (ks. 5.17.): ensinnäkin, jos korko todella maksetaan, kirjataan taloustoimi siinä vaateessa, jonka muotoisena korko on maksettu. Jos korkoa ei makseta, kirjataan korkorästeihin lisäys, ja se näkyy alaluokassa F.79; toiseksi, vastinkirjauksena on rahoitustaloustoimi, joka vähentää velkojan nettosaamisia velalliselta. 5.132. Määritelmä : Suoriin ulkomaisiin sijoituksiin (F.m) luetaan kaikki taloustoimet, jotka kohdistuvat suoriin ulkomaisiin sijoituksiin (AF.m). Sijoitukset ovat pitkäaikaisia, mikä kuvastaa kotimaisen institutionaalisen yksikön (suoran sijoituksen tekijän) pysyvää kiinnostusta toisessa maassa sijaitsevaan institutionaaliseen yksikköön (suoran sijoituksen kohdeyritys). Suoran sijoituksen tekijän tarkoituksena on vaikuttaa merkittävästi tämän toisessa maassa sijaitsevan yrityksen toimintaan. Suorana ulkomaisena sijoituksena pidetään sekä suoran sijoituksen tekijän ja sen kohteen välistä alkuperäistä taloustoimea että myös myöhempiä niiden ja niiden tytäryritysten välisiä pääomataloustoimia, olivatpa tytäryritykset yhtiöitettyjä tai yhtiöimättömiä ( 86 ). 5.133. Suoriksi ulkomaisiksi sijoituksiksi luokiteltavat saamisiin ja velkoihin kohdistuvat taloustoimet kirjataan asianomaisiin rahoitustaloustoimien luokkiin eli lainoihin (F.4), osakkeisiin ja osuuksiin (F.5) sekä muihin saamisiin ja velkoihin (F.7). Kuhunkin luokkaan sisältyvät suorat sijoitukset tulisi kuitenkin kirjata myös erikseen lisätietoerään.