02013R0283 — FI — 17.11.2014 — 001.003

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.

►B KOMISSION ASETUS (EU) N:o 283/2013, annettu 1 päivänä maaliskuuta 2013, tehoaineita koskevien tietovaatimusten vahvistamisesta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (EUVL L 093 3.4.2013, s. 1)

Muutettu:









▼B

KOMISSION ASETUS (EU) N:o 283/2013,

annettu 1 päivänä maaliskuuta 2013,

tehoaineita koskevien tietovaatimusten vahvistamisesta kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaisesti

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)







1 artikla

Tehoaineita koskevat tietovaatimukset

Asetuksen (EY) N:o 1107/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut tehoaineita koskevat tietovaatimukset vahvistetaan tämän asetuksen liitteessä.

2 artikla

Kumoaminen

Kumotaan asetus (EU) N:o 544/2011.

Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen.

3 artikla

Tehoaineita koskeviin menettelyihin sovellettavat siirtymätoimenpiteet

Tehoaineisiin sovelletaan edelleen asetusta (EU) N:o 544/2011 seuraavin osin:

a) menettelyt, jotka koskevat tehoaineen hyväksyntää tai hyväksynnän muuttamista asetuksen (EY) N:o 1107/2009 13 artiklan nojalla, jos sitä koskevat, mainitun asetuksen 8 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirja-aineistot on toimitettu viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013;

b) menettelyt, jotka koskevat tehoaineen hyväksynnän uusimista asetuksen (EY) N:o 1107/2009 20 artiklan nojalla, jos sitä koskevat, komission asetuksen (EU) N:o 1141/2010 ( 1 ) 9 artiklassa tarkoitetut täydentävät asiakirja-aineistot on toimitettu viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2013.

4 artikla

Kasvinsuojeluaineita koskeviin menettelyihin sovellettavat siirtymätoimenpiteet

▼M1

1. Siltä osin kuin on kyse asetuksen (EY) N:o 1107/2009 28 artiklassa tarkoitettua lupaa koskevista hakemuksista, jotka koskevat kasvinsuojeluaineita, jotka sisältävät vähintään yhtä sellaista tehoainetta, jota koskevat asiakirja-aineistot on toimitettu 3 artiklan säännösten mukaisesti tai jota koskevaa hyväksyntää ei ole uusittu asetuksen (EY) N:o 1107/2009 14 artiklan mukaisesti ja komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 844/2012 ( 2 ) mukaisesti, asetusta (EU) N:o 544/2011 sovelletaan edelleen kyseistä tehoainetta tai kyseisiä tehoaineita koskevien tietojen sisällyttämiseen.

▼B

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, hakijat voivat päättää soveltaa tämän asetuksen liitteen mukaisia tietovaatimuksia 1 päivästä tammikuuta 2014. Päätöksestä on ilmoitettava kirjallisesti hakemuksen toimittamisen yhteydessä, eikä päätöstä voi peruuttaa.

5 artikla

Voimaantulo ja soveltamispäivä

1. Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

2. Tätä asetusta sovelletaan sen voimaantulosta alkaen menettelyihin, jotka koskevat sellaisten tehoaineiden hyväksynnän uusimista, joiden hyväksynnän voimassaolo päättyy 1 päivänä tammikuuta 2016 tai myöhemmin.

Kaikkiin muihin menettelyihin sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.









LIITE

JOHDANTO

Toimitettavat tiedot, niiden tuottaminen ja esittäminen

1. Toimitettujen tietojen on täytettävä seuraavat vaatimukset: 1.1 Tietojen on oltava riittävät, jotta tehoaineen ihmisille – herkät väestöryhmät mukaan luettuina –, eläimille ja ympäristölle mahdollisesti aiheuttamat, välittömät tai myöhemmin ilmenevät ennakoitavissa olevat riskit voidaan arvioida, ja niihin on sisällyttävä vähintään tässä liitteessä tarkoitettuja tutkimuksia koskevat tiedot ja tulokset. 1.2 Jos on olemassa tietoja tehoaineen, sen aineenvaihduntatuotteiden tai epäpuhtauksien mahdollisesti haitallisista vaikutuksista ihmisten tai eläinten terveyteen tai pohjavesiin, myös ne on toimitettava. 1.3 Jos on olemassa tietoja tehoaineen, sen aineenvaihduntatuotteiden tai epäpuhtauksien mahdollisesti kohtuuttomista vaikutuksista ympäristöön, kasveihin ja kasvituotteisiin, myös ne on toimitettava. 1.4 Tietojen on sisällettävä kaikki vertaisarvioidusta, vapaasti käytettävissä olevasta tieteellisestä aineistosta saatavat asiaankuuluvat tiedot tehoaineesta, aineenvaihduntatuotteista ja hajoamis- tai reaktiotuotteista sekä tehoainetta sisältävistä kasvinsuojeluaineista ja tiedot sivuvaikutuksista terveyteen, ympäristöön ja muihin kuin torjuttaviin lajeihin. Tiedoista on toimitettava myös tiivistelmä. 1.5 Tietojen on sisällettävä täydellinen ja puolueeton raportti suoritetuista tutkimuksista sekä niiden täydellinen kuvaus. Kyseisiä tietoja ei vaadita, jos jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy: a) se ei ole välttämätöntä tuotteen luonteen tai sen ehdotettujen käyttötarkoitusten vuoksi, tai se ei ole tieteellisesti välttämätöntä, b) tietoja ei ole teknisesti mahdollista toimittaa. Tällaisessa tapauksessa on esitettävä perustelut. 1.6 Jos tehoainetta käytetään samanaikaisesti myös biosidinä tai eläinlääketieteessä, siitä on annettava selvitys. Jos kasvinsuojeluaineessa olevaa tehoainetta koskevan hakemuksen tekee sama taho, joka vastaa tehoaineen ilmoittamisesta biosidinä tai eläinlääkkeenä, on toimitettava tiivistelmä kaikista biosidinä tai eläinlääkkeenä hyväksyntää varten toimitetuista asiaankuuluvista tiedoista. Tiivistelmään on sisällyttävä toksikologisia viitearvoja ja jäämien enimmäismääriä koskevat ehdotukset, joissa otetaan huomioon toimivaltaisten eurooppalaisten viranomaisten hyväksymiin tieteellisiin menetelmiin perustuva mahdollinen kumulatiivinen altistuminen, joka johtuu saman aineen eri käyttötarkoituksista, sekä jäämiä ja toksikologisia tietoja koskeva tiivistelmä ja tiedot tuotteen käytöstä. Jos kasvinsuojeluaineessa olevaa tehoainetta koskevan hakemuksen tekee eri taho kuin se, joka vastaa tehoaineen ilmoittamisesta biosidinä tai eläinlääkkeenä, on toimitettava tiivistelmä kaikista käytettävissä olevista tiedoista. 1.7 Tarvittaessa tiedot on tuotettava käyttäen testausmenetelmiä, jotka sisältyvät 6 kohdassa tarkoitettuun luetteloon. Jos sopivia kansainvälisesti tai kansallisesti validoituja testausohjeita ei ole, on käytettävä toimivaltaisen eurooppalaisen viranomaisen hyväksymiä testausohjeita. Kaikki poikkeamat on kuvailtava ja perusteltava. 1.8 Tietoihin on sisällyttävä täydellinen kuvaus käytetyistä testausmenetelmistä. 1.9 Tietoihin on sisällyttävä luettelo tehoainetta koskevista vaikutusarvoista. 1.10 Tarvittaessa tiedot on tuotettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2010/63/EY ( 3 ) mukaisesti. 1.11 Tehoainetta koskevien tietojen on yhdessä kyseistä tehoainetta sisältävää yhtä tai useampaa kasvinsuojeluainetta koskevien tietojen ja, tapauksen mukaan, yhdessä suoja-aineita ja tehosteaineita ja muita kasvinsuojeluaineen aineosia koskevien tietojen kanssa oltava riittävät, jotta voidaan a) arvioida ihmisille aiheutuvat riskit, jotka johtuvat tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden käsittelystä ja käytöstä; b) arvioida ihmisten ja eläinten terveydelle aiheutuvat riskit, jotka johtuvat vedessä, ilmassa, elintarvikkeissa ja rehussa olevista tehoaineen jäämistä sekä sen aineenvaihduntatuotteista, epäpuhtauksista, hajoamis- ja reaktiotuotteista; c) ennakoida tehoaineen ja sen aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteiden, jos ne ovat merkityksellisiä toksikologisesti tai ympäristön kannalta, ympäristössä leviäminen, vaiheet ja käyttäytyminen sekä niihin liittyvät ajanjaksot; d) arvioida muihin kuin torjuttaviin lajeihin (kasvistoon ja eläimiin), jotka todennäköisesti altistuvat tehoaineelle ja sen aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteille, kohdistuvat vaikutukset – mukaan luettuina vaikutukset niiden käyttäytymiseen –, jos ne ovat merkityksellisiä toksikologisesti tai ympäristön kannalta. Vaikutus voi aiheutua kerta-altistumisesta, pitkäaikaisesta altistumisesta tai toistuvasta altistumisesta, ja se voi olla suora tai epäsuora ja palautuva tai palautumaton; e) arvioida vaikutukset biologiseen monimuotoisuuteen ja ekosysteemiin; f) tunnistaa ne muut kuin torjuttavat lajit ja populaatiot, joille voi aiheutua vaaraa mahdollisen altistumisen vuoksi; g) arvioida sekä lyhyt- että pitkäaikaiset riskit, joita aiheutuu muille kuin torjuttaville lajeille, populaatioille, yhdyskunnille ja prosesseille; h) luokitella tehoaine sen vaarallisuuden perusteella Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1272/2008 ( 4 ) mukaisesti; i) määritellä varoitusmerkit, huomiosanat ja asiaankuuluvat vaara- ja turvalausekkeet, joita on käytettävä pakkausmerkinnöissä ihmisten, muiden kuin torjuttavien lajien ja ympäristön suojelemiseksi; j) vahvistaa tarvittaessa hyväksyttävä päivittäinen saanti (ADI) ihmiselle; k) vahvistaa hyväksyttävät käyttäjän altistumistasot (AOEL); l) määrittää tarvittaessa akuutin altistumisen viiteannos (ARfD) ihmiselle; m) määrittää riittävät ensiaputoimenpiteet sekä aiheelliset oikeaa diagnosointia ja hoitokäsittelyjä ihmisen myrkytystapauksissa koskevat toimenpiteet; n) määrittää isomeerikoostumus ja isomeerien mahdollinen metabolinen muuntuminen tarvittaessa; o) vahvistaa riskinarvioinnin kannalta tarkoituksenmukaiset jäämien määritelmät; p) vahvistaa seuranta- ja valvontatoimien kannalta tarkoituksenmukaiset jäämien määritelmät; q) tehdä kuluttajien altistumista koskeva riskinarviointi sekä tarvittaessa useammalle kuin yhdelle tehoaineelle altistumisesta johtuvien kumulatiivisten riskien arviointi; r) arvioida käyttäjien, työntekijöiden, asukkaiden ja sivullisten altistuminen sekä tarvittaessa kumulatiivinen altistuminen useammalle kuin yhdelle tehoaineelle; s) vahvistaa jäämien enimmäismäärät ja pitoisuus/laimennuskertoimet Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 396/2005 ( 5 ) mukaisesti; t) arvioida ihmisille, eläimille (ihmisen tavallisesti ruokkimille ja kasvattamille lajeille tai elintarviketuotantoon käytettäville eläimille) ja muille ei-torjuttaville selkärankaislajeille aiheutuvien riskien luonne ja laajuus; u) määrittää toimenpiteet, joita tarvitaan ympäristön kontaminoitumisen ja muihin kuin torjuttaviin lajeihin kohdistuvien vaikutusten minimoimiseksi; v) tehdä päätös siitä, onko tehoainetta pidettävä pysyvänä orgaanisena yhdisteenä (POP), hitaasti hajoavana, biokertyvänä ja myrkyllisenä aineena (PBT) tai erittäin hitaasti hajoavana ja erittäin voimakkaasti biokertyvänä aineena (vPvB) asetuksen (EY) N:o 1107/2009 liitteessä II vahvistettujen kriteereiden mukaisesti; w) tehdä päätös siitä, onko tehoainetta pidettävä korvattavana aineena asetuksen (EY) N:o 1107/2009 liitteessä II vahvistettujen kriteereiden mukaisesti; x) tehdä päätös siitä, onko tehoainetta pidettävä vähäriskisenä tehoaineena asetuksen (EY) N:o 1107/2009 liitteessä II vahvistettujen kriteereiden mukaisesti; y) tehdä päätös siitä, voidaanko tehoaine hyväksyä vai ei; z) määritellä mahdolliseen hyväksyntään liittyvät edellytykset tai rajoitukset. 1.12 Tarvittaessa on suunniteltava testejä ja saadut tiedot on analysoitava tarkoituksenmukaisin tilastollisin menetelmin. 1.13 Altistumislaskelmissa on käytettävä Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen, jäljempänä ’elintarviketurvallisuusviranomainen’, hyväksymiä tieteellisiä menetelmiä, jos sellaisia on käytettävissä. Jos käytetään muita menetelmiä, se on perusteltava. 1.14 Tietovaatimusten jokaisen jakson osalta on toimitettava tiivistelmä kaikista tiedoista ja tehdyistä arvioinneista. Tiivistelmään on sisällyttävä asetuksen (EY) N:o 1107/2009 4 artiklan säännösten mukainen yksityiskohtainen ja kriittinen arviointi.

2. Tässä asetuksessa vahvistetut vaatimukset vastaavat toimitettavia vähimmäistietoja. Kansallisella tasolla saatetaan tarvita lisävaatimuksia tietyissä olosuhteissa eli erityistilanteissa, joissa käyttötavat poikkeavat hyväksynnän yhteydessä huomioon otetuista. Toimivaltaisten viranomaisten on testejä käyttöön ottaessaan ja hyväksyessään kiinnitettävä erityistä huomiota ympäristö-, ilmasto- ja maatalousolosuhteisiin.

3. Hyvä laboratoriokäytäntö 3.1 Testit ja määritykset on suoritettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2004/10/EY ( 6 ) vahvistettujen periaatteiden mukaisesti, jos niiden tavoitteena on saada tietoja ihmisten ja eläinten terveyteen tai ympäristöön liittyvistä ominaisuuksista tai turvallisuudesta. 3.2 Edellä olevasta 3.1 kohdasta poiketen 3.2.1 mikro-organismeista tai viruksista koostuvien tehoaineiden muuhun kuin ihmisten terveyteen liittyviä ominaisuuksia ja turvallisuutta koskevien tietojen saamiseksi suoritettavat testit ja määritykset voi suorittaa virallinen tai virallisesti tunnustettu testauslaitos tai -organisaatio, joka täyttää vähintään komission asetuksen (EU) N:o 284/2013 ( 7 ) liitteessä olevan johdanto-osan 3.2 ja 3.3 kohdassa tarkoitetut edellytykset. 3.2.2 Pienialaisia viljelykasveja koskevien A osan 6.3 ja 6.5.2 kohdassa vaadittujen tietojen hankkimiseksi tehtyjen testien ja analyysien — kenttävaiheen suorittajien on oltava sellaisia virallisia tai virallisesti tunnustettuja testauslaitoksia tai -organisaatioita, jotka täyttävät vähintään asetuksen (EU) N:o 284/2013 liitteessä olevan johdanto-osan 3.2 ja 3.3 kohdassa tarkoitetut edellytykset; — analyysivaiheen, jos sitä ei toteuteta hyvän laboratoriokäytännön vaatimusten mukaisesti, suorittajien on oltava laboratorioita, jotka on akkreditoitu asiaa koskevaa menetelmää varten eurooppalaisen standardin EN ISO/IEC 17025 ”Testaus- ja kalibrointilaboratorioiden pätevyys. Yleiset vaatimukset” mukaisesti. 3.2.3 Ennen tämän asetuksen soveltamista suoritettuja tutkimuksia voidaan sisällyttää arviointiin, vaikka ne eivät olisi kaikilta osin hyvää laboratoriokäytäntöä koskevien vaatimusten tai nykyisten testausmenetelmien mukaisia, jos toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistaneet ne tieteellisesti päteviksi, jotta vältetään eläinkokeiden toistamisen tarve erityisesti karsinogeenisuutta ja lisääntymismyrkyllisyyttä koskevissa tutkimuksissa. Tätä poikkeusta sovelletaan kaikilla selkärankaislajeilla tehtäviin tutkimuksiin.

4. Testiaine 4.1 Käytetyn aineen yksityiskohtainen kuvaus (spesifikaatio) on esitettävä. Jos testit tehdään tehoaineella, on käytettävä ainetta, joka vastaa spesifikaatioltaan hyväksyntähakemuksen kohteena olevien kasvinsuojeluaineiden valmistuksessa käytettävää spesifikaatiota, paitsi jos käytetään radioleimattua ainetta tai puhdistettua tehoainetta. 4.2 Jos tutkimukset suoritetaan laboratoriossa tai koelaitoksen tuotantojärjestelmässä tuotetulla tehoaineella, tutkimukset on toistettava valmistetulla tehoaineella, paitsi jos hakija osoittaa, että käytetty testiaine on olennaisilta osiltaan sama toksikologisen, ekotoksikologisen, ympäristövaikutusten ja jäämien testauksen ja arvioinnin kannalta. Jos asiassa on epäselvyyttä, on esitettävä aiemmin tuotettuja tietoja täydentäviä tutkimuksia, joiden perusteella voidaan tehdä päätös tutkimusten toistamisen mahdollisesta tarpeesta. 4.3 Jos tutkimukset suoritetaan tehoaineella, joka on tekniseen spesifikaatioon verrattuna erilaista puhtausasteeltaan tai sisältää eri epäpuhtauksia tai eri määriä epäpuhtauksia, tai jos tehoaine on aineosien seos, kyseisten erojen merkittävyydestä on esitettävä joko tieteelliseen aineistoon tai tapaustutkimukseen perustuvia tietoja. Jos asiassa on epäselvyyttä, päätöksenteon pohjaksi on esitettävä kaupalliseen tuotantoon valmistetulla tehoaineella tehtyjä tarkoituksenmukaisia tutkimuksia. 4.4 Niissä tutkimuksissa, joissa annostusta jatketaan tietyn ajanjakson ajan (esimerkiksi toistetun annoksen tutkimukset), annostus on tehtävä yhdestä ainoasta tehoaine-erästä, jos stabiilisuus sen sallii. Jos tutkimuksessa käytetään erilaisia annoksia, annoksen ja haittavaikutuksen välinen suhde on raportoitava. 4.5 Kun testit on suoritettava puhdistetulla tehoaineella (≥ 980 g/kg), joka vastaa ilmoitettua spesifikaatiota, testiaineen puhtausasteen on oltava niin korkea kuin parhaalla käytettävissä olevalla teknologialla on mahdollista saavuttaa, ja se on ilmoitettava. Jos saavutettu puhtausaste on alle 980 g/kg, sille on esitettävä perustelut. Perusteluissa on osoitettava, että kaikki teknisesti toteutettavissa olevat ja kohtuulliset mahdollisuudet puhdistetun tehoaineen tuottamiseen on käyty läpi. 4.6 Jos käytetään radioleimattua testiainetta, leimat on sijoitettava paikkoihin (yhteen tai useampaan tarpeen mukaan), joista voidaan helpommin selvittää aineenvaihdunta- ja muuntumisreittejä sekä tutkia tehoaineen ja sen aineenvaihdunta-, reaktio- ja hajoamistuotteiden jakautumista.

5. Testit selkärankaisilla eläimillä 5.1 Selkärankaisilla eläimillä voidaan suorittaa testejä vain, jos mitään muuta validoitua menetelmää ei ole käytettävissä. Vaihtoehtoisiksi menetelmiksi on harkittava muun muassa in vitro- ja in silico -menetelmiä. Lisäksi in vivo -testauksessa kannustetaan käyttämään vähentämis- ja parantamismenetelmiä, jotta koe-eläinten määrä pysyisi mahdollisimman pienenä. 5.2 Testausmenetelmien suunnittelussa on otettava huomioon eläinkokeiden korvaamista, vähentämistä ja parantamista koskevat periaatteet, erityisesti kun saataville tulee asianmukaisia validoituja menetelmiä, joilla voidaan korvata eläinkokeita, vähentää niiden käyttöä tai parantaa menettelyjä. 5.3 Tämän asetuksen soveltamiseksi ei saa toteuttaa testejä, joissa tehoainetta tai kasvinsuojeluainetta annetaan tarkoituksellisesti ihmisille tai kädellisille eläimille. 5.4 Eettisistä syistä tutkimussuunnitelmissa on käytettävä huolellista harkintaa ja mahdollisuudet eläinkokeiden vähentämiseen, parantamiseen ja korvaamiseen on otettava huomioon. Esimerkiksi sisällyttämällä tiettyyn tutkimukseen kuuluvaan verinäytteen ottoon yksi tai useampi ylimääräinen annosryhmä tai ottokerta voidaan kenties välttää toisen tutkimuksen tarve.

6. Tiedonkulun ja yhdenmukaisuuden varmistamiseksi luettelo tämän asetuksen täytäntöönpanon kannalta olennaisista testausmenetelmistä ja ohjeasiakirjoista julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä. Luetteloa päivitetään säännöllisin väliajoin.

A OSA

KEMIALLISET TEHOAINEET

SISÄLLYSLUETTELO 1 JAKSO Tehoaineen tunnistetiedot 1.1 Hakija 1.2 Tuottaja 1.3 Ehdotettu yleinen nimi tai ISO-hyväksytty nimi ja synonyymit 1.4 Kemiallinen nimi (IUPAC- ja CA-nimikkeistö) 1.5 Tuottajan kehityskoodinumero(t) 1.6 CAS-, EC- ja CIPAC-numerot 1.7 Molekyylikaava ja rakennekaava, moolimassa 1.8 Tehoaineen valmistusmenetelmä (synteesireitti) 1.9 Tehoaineen spesifikaatio (puhtaus) g/kg 1.10 Lisäaineiden (esim. stabilointiaineiden) ja epäpuhtauksien tunnistetiedot ja pitoisuus 1.10.1 Lisäaineet 1.10.2 Merkittävät epäpuhtaudet 1.10.3 Merkitykselliset epäpuhtaudet 1.11 Valmistuserien analyyttinen profiili 2 JAKSO Tehoaineen fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet 2.1 Sulamispiste ja kiehumispiste 2.2 Höyrynpaine, haihtuvuus 2.3 Olemus (fysikaalinen olomuoto, väri) 2.4 Spektrit (ultravioletti/näkyvä valo – UV/VIS, infrapuna – IR, ydinmagneettinen resonanssi – NMR, massaspektrometria – MS), molaarinen ekstinktio tarkoituksenmukaisilla aallonpituuksilla, optinen puhtaus 2.5 Liukoisuus veteen 2.6 Liukoisuus orgaanisiin liuottimiin 2.7 Jakaantumiskerroin n-oktanoli/vesi 2.8 Dissosiaatio vedessä 2.9 Syttyvyys ja itsestään kuumeneminen 2.10 Leimahduspiste 2.11 Räjähdysominaisuudet 2.12 Pintajännitys 2.13 Hapettavat ominaisuudet 2.14 Muut tutkimukset 3 JAKSO Muut tiedot tehoaineesta 3.1 Tehoaineen käyttö 3.2 Käyttötarkoitus 3.3 Vaikutukset haitallisiin organismeihin 3.4 Suunniteltu käyttöalue 3.5 Torjuttavat haitalliset organismit ja suojattavat tai käsiteltävät viljelykasvit tai tuotteet 3.6 Vaikutustapa 3.7 Tiedot resistenssin kehittymisestä tai mahdollisesta kehittymisestä ja asianmukaiset hallintastrategiat 3.8 Käsittelyä, varastointia, kuljetusta tai tulipaloa koskevat menetelmät ja varotoimet 3.9 Hävittämis- tai dekontaminaatiomenettelyt 3.10 Hätätoimenpiteet onnettomuustapauksessa 4 JAKSO Määritysmenetelmät Johdanto 4.1 Ennen hyväksyntää toimitettavien tietojen tuottamismenetelmät 4.1.1 Valmistetun tehoaineen määritysmenetelmät 4.1.2 Riskinarviointimenetelmät 4.2 Menetelmät hyväksynnän jälkeistä valvontaa ja seurantaa varten 5 JAKSO Toksikologiset ja aineenvaihduntatutkimukset Johdanto 5.1 Tutkimukset imeytymisestä, jakautumisesta, aineenvaihdunnasta ja erittymisestä nisäkkäillä 5.1.1 Imeytyminen, jakautuminen, aineenvaihdunta ja erittyminen suun kautta tapahtuneen altistuksen jälkeen 5.1.2 Imeytyminen, jakautuminen, aineenvaihdunta ja erittyminen muiden reittien kautta tapahtuneen altistuksen jälkeen 5.2 Välitön myrkyllisyys 5.2.1 Suun kautta 5.2.2 Ihon kautta 5.2.3 Hengitysteitse 5.2.4 Ihoärsytys 5.2.5 Silmä-ärsytys 5.2.6 Ihon herkistyminen 5.2.7 Valomyrkyllisyys 5.3 Lyhytaikainen myrkyllisyys 5.3.1 28 päivän tutkimus, altistus suun kautta 5.3.2 90 päivän tutkimus, altistus suun kautta 5.3.3 Muut altistustavat 5.4 Genotoksisuustestit 5.4.1 In vitro -tutkimukset 5.4.2 In vivo -tutkimukset somaattisilla soluilla 5.4.3 In vivo -tutkimukset sukusoluilla 5.5 Pitkäaikainen myrkyllisyys ja karsinogeenisuus 5.6 Lisääntymismyrkyllisyys 5.6.1 Sukupolvitutkimukset 5.6.2 Kehitysmyrkyllisyystutkimukset 5.7 Hermostomyrkyllisyyttä koskevat tutkimukset 5.7.1 Hermostomyrkyllisyyttä koskevat tutkimukset jyrsijöillä 5.7.2 Viivästynyttä polyneuropatiaa koskevat tutkimukset 5.8 Muut toksikologiset tutkimukset 5.8.1 Aineenvaihduntatuotteiden myrkyllisyystutkimukset 5.8.2 Tehoainetta koskevat lisätutkimukset 5.8.3 Hormonitoimintaa häiritsevät ominaisuudet 5.9 Lääketieteelliset tiedot 5.9.1 Valmistuslaitoksen henkilöstön terveydentilan valvonta ja seurantatutkimukset 5.9.2 Kerätyt ihmisiä koskevat tiedot 5.9.3 Suorat havainnot 5.9.4 Epidemiologiset tutkimukset 5.9.5 Myrkytysdiagnoosi (tehoaineen ja aineenvaihduntatuotteiden määritys), spesifit myrkytysoireet, kliiniset testit 5.9.6 Ehdotettu hoito: ensiapu, vastalääkkeet, lääkehoito 5.9.7 Myrkytyksen odotetut vaikutukset 6 JAKSO Jäämät käsitellyissä tuotteissa, elintarvikkeissa ja rehuissa tai niiden pinnalla 6.1 Jäämien varastointistabiilisuus 6.2 Jäämien aineenvaihdunta, jakautuminen ja ilmeneminen 6.2.1 Kasvit 6.2.2 Siipikarja 6.2.3 Maitoa erittävät märehtijät 6.2.4 Siat 6.2.5 Kalat 6.3 Kasveissa olevien jäämien merkittävyyttä koskevat kokeet 6.4 Ruokintatutkimukset 6.4.1 Siipikarja 6.4.2 Märehtijät 6.4.3 Siat 6.4.4 Kalat 6.5 Jalostuksen vaikutukset 6.5.1 Jäämän luonne 6.5.2 Jäämän jakautuminen syötäväksi kelpaamattomaan kuoreen ja hedelmälihaan 6.5.3 Jalostetuissa hyödykkeissä olevien jäämien merkittävyys 6.6 Jäämät vuoroviljelykasveissa 6.6.1 Aineenvaihdunta vuoroviljelykasveissa 6.6.2 Vuoroviljelykasveissa olevien jäämien merkittävyys 6.7 Ehdotetut jäämän määritelmät ja jäämän enimmäismäärät 6.7.1 Ehdotetut jäämän määritelmät 6.7.2 Ehdotetut jäämän enimmäismäärät (MRL-arvot) ja perustelut ehdotettujen määrien hyväksyttävyydelle 6.7.3 Tuontituotteita varten ehdotetut jäämän enimmäismäärät (MRL-arvot) ja perustelut ehdotettujen määrien hyväksyttävyydelle (tuontitoleranssi) 6.8 Ehdotetut varoajat 6.9 Ravinnon kautta ja muulla tavoin tapahtuvan mahdollisen ja todellisen altistumisen arviointi 6.10 Muut tutkimukset 6.10.1 Siitepölyssä ja mehiläistuotteissa olevien jäämien määrä 7 JAKSO Vaiheet ja käyttäytyminen ympäristössä 7.1 Vaiheet ja käyttäytyminen maaperässä 7.1.1 Hajoamisreitti maaperässä 7.1.1.1 Aerobinen hajoaminen 7.1.1.2 Anaerobinen hajoaminen 7.1.1.3 Fotolyysi maaperässä 7.1.2 Hajoamisnopeus maaperässä 7.1.2.1 Laboratoriotutkimukset 7.1.2.1.1 Tehoaineen aerobinen hajoaminen 7.1.2.1.2 Aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteiden aerobinen hajoaminen 7.1.2.1.3 Tehoaineen anaerobinen hajoaminen 7.1.2.1.4 Aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteiden anaerobinen hajoaminen 7.1.2.2 Kenttätutkimukset 7.1.2.2.1 Maaperästä häviämistä koskevat tutkimukset 7.1.2.2.2 Maaperään kertymistä koskevat tutkimukset 7.1.3 Adsorptio ja desorptio maaperässä 7.1.3.1 Adsorptio ja desorptio 7.1.3.1.1 Tehoaineen adsorptio ja desorptio 7.1.3.1.2 Aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteiden adsorptio ja desorptio 7.1.3.2 Aikaan sidottu sorptio 7.1.4 Liikkuvuus maaperässä 7.1.4.1 Maapatsaista huuhtoutumista koskevat tutkimukset 7.1.4.1.1 Tehoaineen huuhtoutuminen maapatsaista 7.1.4.1.2 Aineenvaihdunta-, hajoamis- ja reaktiotuotteiden huuhtoutuminen maapatsaista 7.1.4.2 Lysimetritutkimukset 7.1.4.3 Huuhtoutumista koskevat kenttätutkimukset 7.2 Vaiheet ja käyttäytyminen vedessä ja sedimentissä 7.2.1 Hajoamisreitti ja -nopeus vesiekosysteemeissä (kemiallinen ja valokemiallinen hajoaminen) 7.2.1.1 Hydrolyyttinen hajoaminen 7.2.1.2 Suora valokemiallinen hajoaminen 7.2.1.3 Epäsuora valokemiallinen hajoaminen 7.2.2 Biologisen hajoamisen reitti ja nopeus vesiekosysteemeissä 7.2.2.1 Helppo biohajoavuus 7.2.2.2 Aerobinen mineralisaatio pintavesissä 7.2.2.3 Vesi/sedimentti-tutkimus 7.2.2.4 Vesi/sedimentti-systeemin valovaikutustutkimus 7.2.3 Hajoaminen kyllästyneessä vyöhykkeessä 7.3 Vaiheet ja käyttäytyminen ilmassa 7.3.1 Hajoamisreitti ja -nopeus ilmassa 7.3.2 Kulkeutuminen ilman välityksellä 7.3.3 Paikalliset ja maailmanlaajuiset vaikutukset 7.4 Jäämän määritelmä 7.4.1 Jäämän määritelmä riskinarviointia varten 7.4.2 Jäämän määritelmä seurantaa varten 7.5 Seurantatiedot 8 JAKSO Ekotoksikologiset tutkimukset Johdanto 8.1 Vaikutukset lintuihin ja muihin maalla eläviin selkärankaisiin 8.1.1 Vaikutukset lintuihin 8.1.1.1 Välitön myrkyllisyys suun kautta linnuille 8.1.1.2 Lyhytaikainen myrkyllisyys ravinnon kautta linnuille 8.1.1.3 Subkrooninen myrkyllisyys ja lisääntymismyrkyllisyys linnuille 8.1.2 Vaikutukset muihin maalla eläviin selkärankaisiin kuin lintuihin 8.1.2.1 Välitön myrkyllisyys suun kautta nisäkkäille 8.1.2.2 Pitkäaikainen myrkyllisyys ja lisääntymismyrkyllisyys nisäkkäille 8.1.3 Tehoaineen biokertyvyys lintujen ja nisäkkäiden saaliseläimiin 8.1.4 Vaikutukset luonnonvaraisiin maalla eläviin selkärankaisiin (linnut, nisäkkäät, matelijat ja sammakkoeläimet) 8.1.5 Hormonitoimintaa häiritsevät ominaisuudet 8.2 Vaikutukset vesieliöihin 8.2.1 Välitön myrkyllisyys kaloille 8.2.2 Pitkäaikainen ja krooninen myrkyllisyys kaloille 8.2.2.1 Myrkyllisyystesti kaloilla niiden varhaisissa elämänvaiheissa 8.2.2.2 Kalojen elinkiertotesti 8.2.2.3 Biokertyvyys kaloihin 8.2.3 Hormonitoimintaa häiritsevät ominaisuudet 8.2.4 Välitön myrkyllisyys vedessä eläville selkärangattomille 8.2.4.1 Välitön myrkyllisyys vesikirpulle (Daphnia magna) 8.2.4.2 Välitön myrkyllisyys jollekin toiselle vedessä elävälle selkärangattomalle lajille 8.2.5 Pitkäaikainen ja krooninen myrkyllisyys vedessä eläville selkärangattomille 8.2.5.1 Lisääntymis- ja kehitysmyrkyllisyys vesikirpulle (Daphnia magna) 8.2.5.2 Lisääntymis- ja kehitysmyrkyllisyys jollekin toiselle vedessä elävälle selkärangattomalle lajille 8.2.5.3 Chironomus riparius -surviaissääsken kehitys ja kuoriutuminen 8.2.5.4 Sedimentissä elävät organismit 8.2.6 Vaikutukset levien kasvuun 8.2.6.1 Vaikutukset viherlevän kasvuun 8.2.6.2 Vaikutukset jonkin toisen levälajin kasvuun 8.2.7 Vaikutukset vesimakrofyytteihin 8.2.8 Muut testit vesieliöille 8.3 Vaikutukset niveljalkaisiin 8.3.1 Vaikutukset mehiläisiin 8.3.1.1 Välitön myrkyllisyys mehiläisille 8.3.1.1.1 Välitön myrkyllisyys suun kautta 8.3.1.1.2 Välitön myrkyllisyys kosketuksen kautta 8.3.1.2 Krooninen myrkyllisyys mehiläisille 8.3.1.3 Vaikutukset tarhamehiläisten kehittymiseen ja muihin elinvaiheisiin 8.3.1.4 Subletaalit vaikutukset 8.3.2 Vaikutukset muihin kuin torjuttaviin niveljalkaisiin (muihin kuin mehiläisiin) 8.3.2.1 Vaikutukset Aphidius rhopalosiphi -loiseen 8.3.2.2 Vaikutukset Typhlodromus pyri -petopunkkiin 8.4 Vaikutukset muihin kuin torjuttaviin lajeihin kuuluviin maaperän meso- ja makrofaunaan 8.4.1 Lierot – subletaalit vaikutukset 8.4.2 Vaikutukset muihin kuin torjuttaviin lajeihin kuuluviin maaperän meso- ja makro-faunaan (muihin kuin lieroihin) 8.4.2.1 Lajitason testaus 8.5 Vaikutukset maaperän typen muuntumiseen 8.6 Vaikutukset muihin kuin torjuttaviin lajeihin kuuluviin maassa eläviin putkilokasveihin 8.6.1 Tiivistelmä seulontatiedoista 8.6.2 Testaus muilla kuin torjuttavilla kasveilla 8.7 Vaikutukset muihin maassa eläviin organismeihin (kasvistoon ja eläimistöön) 8.8 Vaikutukset biologisiin jätevedenkäsittelymenetelmiin 8.9 Seurantatiedot 9 JAKSO Kirjallisuustiedot 10 JAKSO Luokitus ja merkinnät

1 JAKSO

Tehoaineen tunnistetiedot

Toimitettujen tietojen on oltava riittävät, jotta voidaan tunnistaa täsmällisesti kukin tehoaine sekä määritellä sitä koskeva spesifikaatio ja sen ominaispiirteet.

1.1 Hakija

On ilmoitettava hakijan nimi ja osoite sekä yhteystahon nimi, asema, puhelinnumero, sähköpostiosoite ja faksinumero.

1.2 Tuottaja

On ilmoitettava tehoaineen tuottajan nimi ja osoite sekä kunkin tehoainetta valmistavan laitoksen nimi ja osoite. Yhteystaho (nimi, puhelinnumero, sähköpostiosoite ja faksinumero) on ilmoitettava. Jos tuottajien sijaintipaikka tai lukumäärä muuttuu sen jälkeen, kun tehoaine on hyväksytty, vaadittavat tiedot on ilmoitettava uudelleen komissiolle, elintarviketurvallisuusviranomaiselle ja jäsenvaltioille.

1.3 Ehdotettu yleinen nimi tai ISO-hyväksytty nimi ja synonyymit

On ilmoitettava Kansainvälisen standardoimisjärjestön (ISO) hyväksymä tai ehdottama yleinen nimi ja tarvittaessa muut ehdotetut tai hyväksytyt yleiset nimet (synonyymit), mukaan lukien kyseisestä nimikkeistöstä vastaavan viranomaisen nimi (ammattinimike).

1.4 Kemiallinen nimi (IUPAC- ja CA-nimikkeistö)

Tapauksen mukaan on ilmoitettava asetuksen (EY) N:o 1272/2008 liitteessä VI olevassa III osassa annettu kemiallinen nimi tai, jos se ei sisälly kyseiseen asetukseen, sekä Kansainvälisen puhtaan ja sovelletun kemian liiton (IUPAC) nimikkeistön että Chemical Abstracts (CA) -nimikkeistön mukainen nimi.

1.5 Tuottajan kehityskoodinumero(t)

Kehitystyön aikana tehoaineen tunnistamiseen käytetyt koodinumerot sekä mahdollisesti saatavilla olevat tehoainetta sisältävien formulaatioiden koodinumerot on ilmoitettava. Kunkin ilmoitetun koodinumeron osalta on ilmoitettava aine, johon se viittaa, ajanjakso jonka kuluessa sitä on käytetty, ja jäsenvaltiot tai muut maat, joissa sitä on käytetty tai käytetään edelleen.

1.6 CAS-, EC- ja CIPAC-numerot

Jos on olemassa Chemical Abstracts Service (CAS) -numero, Euroopan komission EC-numero ja Collaborative International Pesticides Analytical Council (CIPAC) -numero, ne on ilmoitettava.

1.7 Molekyylikaava ja rakennekaava, moolimassa

Tehoaineen molekyylikaava, moolimassa ja rakennekaava ja tarvittaessa kunkin tehoaineessa esiintyvän isomeerin rakennekaava on esitettävä.

Kasviuutteiden osalta voidaan noudattaa erilaista lähestymistapaa, jos sille esitetään asianmukaiset perustelut.

1.8 Tehoaineen valmistusmenetelmä (synteesireitti)

Valmistusmenetelmä, toisin sanoen lähtöaineiden tunnistetiedot (nimi, CAS-numero, rakennekaava) ja puhtaus sekä tieto siitä, onko niitä kaupallisesti saatavilla, käytetyt synteesimenetelmät sekä lopputuotteen sisältämät epäpuhtaudet on ilmoitettava kunkin valmistuslaitoksen osalta. Kyseisten epäpuhtauksien alkuperästä on esitettävä yksityiskohtaiset tiedot. Kukin epäpuhtaus on luokiteltava johtuvaksi joko sivureaktioista, lähtöaineen epäpuhtauksista taikka jäljellä olevista reaktion välituotteista tai lähtöaineista. Niiden merkityksellisyyttä toksikologian, ekotoksikologian ja ympäristön kannalta on tarkasteltava. Tiedot on annettava myös sellaisista epäpuhtauksista, joita ei havaita mutta joita teoriassa voisi muodostua. Menettelyjen prosessiteknisiä tietoja ei yleensä vaadita.

Jos toimitetut tiedot koskevat koelaitoksen tuotantojärjestelmää, kyseiset tiedot on toimitettava uudelleen, kun teollisen tason tuotantomenetelmät ja -menettelyt ovat vakiintuneet. Teollisen tason tiedot on toimitettava ennen asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista hyväksyntää, jos ne ovat käytettävissä. Jos tietoja teollisen tason tuotannosta ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut.

1.9 Tehoaineen spesifikaatio (puhtaus) g/kg

Kasvinsuojeluaineiden tuottamiseen käytettävän valmistetun aineen sisältämän puhtaan tehoaineen vähimmäispitoisuus (g/kg) on ilmoitettava. Spesifikaatiossa ehdotetulle vähimmäispitoisuudelle on esitettävä perustelut; niihin on sisällyttävä vähintään viittä edustavaa valmistuserää koskevien, 1.11 kohdassa tarkoitettujen tietojen tilastollinen analyysi. Lisäperusteluiksi voidaan toimittaa muita teknistä spesifikaatiota tukevia tietoja.

Jos toimitetut tiedot koskevat koelaitoksen tuotantojärjestelmää, kyseiset tiedot on toimitettava uudelleen, kun teollisen tason tuotantomenetelmät ja -menettelyt ovat vakiintuneet. Teollisen tason tiedot on toimitettava ennen asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista hyväksyntää, jos ne ovat käytettävissä. Jos tietoja teollisen tason tuotannosta ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut.

Jos tehoainetta valmistetaan teknisenä konsentraattina (TK), on ilmoitettava puhtaan tehoaineen vähimmäis- ja enimmäispitoisuus sekä sen pitoisuus aineen teoreettisessa kuivapainossa.

Jos tehoaine on isomeerien seos, isomeeripitoisuuden suhteellinen osuus tai sen vaihteluväli on ilmoitettava. Kunkin isomeerin suhteellinen biologinen aktiivisuus sekä tehon että myrkyllisyyden osalta on raportoitava.

Kasviuutteiden osalta voidaan noudattaa erilaista lähestymistapaa, jos sille esitetään asianmukaiset perustelut.

1.10 Lisäaineiden (esim. stabilointiaineiden) ja epäpuhtauksien tunnistetiedot ja pitoisuus

Kunkin lisäaineen vähimmäis- ja enimmäispitoisuus (g/kg) on ilmoitettava.

Lisäksi on ilmoitettava kaikkien muiden aineosien, jotka eivät ole lisäaineita, enimmäispitoisuus (g/kg).

Jos tehoainetta valmistetaan teknisenä konsentraattina (TK), on ilmoitettava kunkin epäpuhtauden enimmäispitoisuus sekä niiden pitoisuus aineen teoreettisessa kuivapainossa.

Isomeerejä, jotka eivät sisälly yleiseen ISO-nimeen, pidetään epäpuhtauksina.

Jos toimitettujen tietojen perusteella ei pystytä täsmällisesti tunnistamaan jotakin aineosaa (esimerkiksi kondensaatteja), kunkin tällaisen aineosan koostumuksesta on toimitettava yksityiskohtaiset tiedot.

Jos toimitetut tiedot koskevat koelaitoksen tuotantojärjestelmää, kyseiset tiedot on toimitettava uudelleen, kun teollisen tason tuotantomenetelmät ja -menettelyt ovat vakiintuneet. Teollisen tason tiedot on toimitettava ennen asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista hyväksyntää, jos ne ovat käytettävissä. Jos tietoja teollisen tason tuotannosta ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut.

Kasviuutteiden osalta voidaan noudattaa erilaista lähestymistapaa, jos sille esitetään asianmukaiset perustelut.

1.10.1 Lisäaineet

Jos tehoaineeseen lisätään ennen kasvinsuojeluaineen valmistusta stabiilisuuden säilyttäviä ja käsittelyä helpottavia aineosia, jäljempänä ’lisäaineet’, on ilmoitettava myös niiden kaupallinen nimi. Tällaisista lisäaineista on tarvittaessa toimitettava seuraavat tiedot:

a) kemiallinen nimi IUPAC- ja CA-nimikkeistön mukaisesti;

b) yleinen ISO-nimi tai ehdotettu yleinen nimi, jos se on saatavissa;

c) CAS-numero, EC-numero;

d) molekyylikaava ja rakennekaava;

e) moolimassa;

f) vähimmäis- ja enimmäispitoisuus (g/kg); ja

g) käyttötarkoitus (esim. stabilointiaine).

1.10.2 Merkittävät epäpuhtaudet

Epäpuhtauksia, joita esiintyy vähintään 1 g/kg, pidetään merkittävinä. Merkittävien epäpuhtauksien osalta on tarvittaessa toimitettava seuraavat tiedot:

a) kemiallinen nimi IUPAC- ja CA-nimikkeistön mukaisesti;

b) yleinen ISO-nimi tai ehdotettu yleinen nimi, jos se on saatavissa;

c) CAS-numero, EC-numero;

d) molekyylikaava ja rakennekaava;

e) moolimassa; ja

f) enimmäispitoisuus (g/kg).

On ilmoitettava, millä tavalla epäpuhtauksien rakenteelliset tunnistetiedot on määritetty.

1.10.3 Merkitykselliset epäpuhtaudet

Toksikologisten, ekotoksikologisten tai ympäristöominaisuuksiensa vuoksi erityisen haitallisia epäpuhtauksia pidetään merkityksellisinä. Merkityksellisten epäpuhtauksien osalta on tarvittaessa toimitettava seuraavat tiedot:

a) kemiallinen nimi IUPAC- ja CA-nimikkeistön mukaisesti;

b) yleinen ISO-nimi tai ehdotettu yleinen nimi, jos se on saatavissa;

c) CAS-numero, EC-numero;

d) molekyylikaava ja rakennekaava;

e) moolimassa; ja

f) enimmäispitoisuus (g/kg).

On ilmoitettava, millä tavalla epäpuhtauksien rakenteelliset tunnistetiedot on määritetty.

1.11 Valmistuserien analyyttinen profiili

Vähintään viisi edustavaa erää tehoaineen viimeaikaisesta ja ajankohtaisesta teollisesta tuotannosta on analysoitava puhtaan tehoaineen, epäpuhtauksien, lisäaineiden ja kunkin muun aineosan, joka ei ole lisäaine, pitoisuuden määrittämiseksi tapauksen mukaan. Kaikkien viiden edustavan erän on oltava viideltä viimeiseltä valmistusvuodelta. Jos tietoja viimeisten viiden vuoden tuotannosta ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut. Raportoituihin määritystuloksiin on sisällyttävä tiedot kaikkien sellaisten aineosien pitoisuudesta (g/kg), joita esiintyy vähintään 1 g/kg ja joiden osuuden olisi yleensä oltava vähintään 980 g/kg analysoidusta aineesta. Kasviuutteiden ja semiokemikaalien (kuten feromonien) osalta voidaan tehdä perusteltuja poikkeuksia. Spesifikaatiossa ehdotetun pitoisuuden tilastollinen perusta on selitettävä (esimerkiksi käytännössä todettu enimmäistaso, käytännössä todettujen tasojen keskiarvo plus kolme keskihajontaa, jne.). Lisäperusteluiksi voidaan esittää teknistä spesifikaatiota tukevia tietoja. Toksikologisten, ekotoksikologisten tai ympäristöominaisuuksiensa vuoksi erityisen haitallisten aineosien todellinen pitoisuus on määritettävä ja ilmoitettava, vaikka niitä olisi alle 1 g/kg. Toimitettuihin tietoihin on sisällyttävä yksittäisten näytteiden määritystulokset sekä tiivistelmä kyseisistä tiedoista kunkin merkityksellisen aineosan vähimmäis-, enimmäis- ja keskiarvopitoisuuden osoittamiseksi.

Jos tehoainetta tuotetaan useammassa laitoksessa, ensimmäisen kohdan mukaiset tiedot on toimitettava jokaisesta laitoksesta erikseen.

Lisäksi on tarvittaessa analysoitava laboratoriossa tai koelaitoksissa valmistetusta tehoaineesta otettuja näytteitä, jos kyseistä ainetta on käytetty toksikologisten tai ekotoksikologisten tietojen tuottamiseen. Jos kyseisiä tietoja ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut.

Jos toimitetut tiedot koskevat koelaitoksen tuotantojärjestelmää, vaaditut tiedot on toimitettava uudelleen, kun teollisen tason tuotantomenetelmät ja -menettelyt ovat vakiintuneet. Teollisen tason tiedot on toimitettava ennen asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista hyväksyntää, jos ne ovat käytettävissä. Jos tietoja teollisen tason tuotannosta ei ole saatavilla, sille on esitettävä perustelut.

2 JAKSO

Tehoaineen fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet

2.1 Sulamispiste ja kiehumispiste

Puhdistetun tehoaineen sulamispiste tai tapauksen mukaan jäätymis- tai jähmettymispiste on määritettävä ja ilmoitettava. Mittaukset tehdään 360 °C:seen asti.

Puhdistetun tehoaineen kiehumispiste on määritettävä ja ilmoitettava. Mittaukset tehdään 360 °C:seen asti.

Jos sulamis- tai kiehumispistettä ei voida määrittää hajoamisen tai sublimoitumisen vuoksi, on ilmoitettava lämpötila, jossa hajoaminen tai sublimoituminen tapahtuu.

2.2 Höyrynpaine, haihtuvuus

Puhdistetun tehoaineen höyrynpaine 20 °C:ssa tai 25 °C:ssa on määritettävä ja ilmoitettava. Kun höyrynpaine on pienempi kuin 10–5 Pa 20 °C:ssa, höyrynpaine 20 °C:ssa tai 25 °C:ssa on arvioitava höyrynpaineen käyrältä ja mittaukset on tehtävä korkeammissa lämpötiloissa.

Kiinteiden tai nestemäisten tehoaineiden haihtuvuus (Henryn lain vakio) on määritettävä puhdistetusta tehoaineesta tai laskettava sen liukoisuudesta veteen ja höyrynpaineesta, ja se on ilmoitettava muodossa (Pa × m3 × mol–1).

2.3 Olemus (fysikaalinen olomuoto, väri)

On esitettävä kuvaus sekä valmistetun että puhdistetun tehoaineen mahdollisesta väristä ja fysikaalisesta olomuodosta.

2.4 Spektrit (ultravioletti/näkyvä valo – UV/VIS, infrapuna – IR, ydinmagneettinen resonanssi – NMR, massaspektrometria – MS), molaarinen ekstinktio tarkoituksenmukaisilla aallonpituuksilla, optinen puhtaus

Seuraavat spektrit, mukaan lukien tulkinnassa tarvittavien tunnusomaisten signaalien taulukko, on määritettävä ja ilmoitettava: puhdistetun tehoaineen ultravioletti/näkyvä valo (UV/VIS), infrapuna (IR), ydinmagneettinen resonanssi (NMR) ja massaspektrometria.

Molaarinen ekstinktio tarkoituksenmukaisilla aallonpituuksilla on määritettävä ja ilmoitettava (ε:n yksikkönä L × mol–1 × cm–1). Tarkoituksenmukaiset aallonpituudet kattavat kaikki ultravioletin/näkyvän valon absorptiospektrin huiput sekä aallonpituusalueen 290–700 nm.

Tehoaineista, jotka ovat erotettuja optisia isomeerejä, on mitattava ja ilmoitettava niiden optinen puhtaus.

UV/näkyvä valo-, IR-, NMR- ja MS-absorptiospektrit on määritettävä ja ilmoitettava, jos se on tarpeen toksikologisesti, ekotoksikologisesti tai ympäristövaikutuksiltaan merkittävinä pidettävien epäpuhtauksien tunnistamiseksi.

2.5 Liukoisuus veteen

Puhdistettujen tehoaineiden liukoisuus veteen ilmakehän paineessa on määritettävä ja 20 °C:ssa mitattu arvo on ilmoitettava. Liukoisuutta veteen koskevat määritykset on suoritettava neutraalilla alueella (eli tislatussa vedessä, joka on tasapainossa ilmakehän hiilidioksidin kanssa). Jos pKa on 2–12, liukoisuus veteen on määritettävä myös happamalla alueella (pH 4–5) ja emäksisellä alueella (pH 9–10). Jos tehoaineen stabiilisuus vesipitoisissa väliaineissa tekee vesiliukoisuuden määrittämisen mahdottomaksi, on esitettävä testituloksiin pohjautuvat perustelut.

2.6 Liukoisuus orgaanisiin liuottimiin

Valmistettujen tai puhdistettujen tehoaineiden liukoisuus seuraaviin orgaanisiin liuottimiin 15–25 °C:n lämpötilassa on määritettävä ja ilmoitettava, jos se on alle 250 g/L; käytetty lämpötila on mainittava. Tulokset on ilmoitettava grammoina litraa kohti.

a) alifaattinen hiilivety: mieluiten heptaani;

b) aromaattinen hiilivety: mieluiten tolueeni;

c) halogenoitu hiilivety: mieluiten dikloorimetaani;

d) alkoholi: mieluiten metanoli tai isopropyylialkoholi;

e) ketoni: mieluiten asetoni;

f) esteri: mieluiten etyyliasetaatti.

Jos yksi tai useampi näistä liuottimista ei sovellu tietylle tehoaineelle (esimerkiksi jos se reagoi testiaineen kanssa), se (ne) voidaan korvata toisilla liuottimilla. Tässä tapauksessa liuotinten valinnat on perusteltava niiden rakenteen ja polaarisuuden perusteella.

2.7 Jakaantumiskerroin n-oktanoli/vesi

Puhdistetun tehoaineen sekä kaikkien riskinarviointia koskevaan jäämän määritelmään sisältyvien aineosien n-oktanoli/vesi-jakaantumiskerroin (Kow tai log Pow) 20 °C:ssa tai 25 °C:ssa on määritettävä ja ilmoitettava. pH:n (4–10) vaikutus on tutkittava, kun tehoaineen pKa-arvo on 2–12.

2.8 Dissosiaatio vedessä

Jos vedessä tapahtuu dissosiaatio, on määritettävä ja ilmoitettava puhdistetun tehoaineen dissosiaatiovakiot (pKa-arvot) 20 °C:ssa. Muodostuneiden dissosiaatiotuotteiden tunnistetiedot teoreettisten tulkintojen perusteella on ilmoitettava. Jos tehoaine on suola, on ilmoitettava tehoaineen dissosioitumattoman muodon pKa-arvo.

2.9 Syttyvyys ja itsestään kuumeneminen

Valmistettujen tehoaineiden syttyvyys ja itsestään kuumeneminen on määritettävä ja ilmoitettava. Rakenteeseen perustuva teoreettinen arvio on hyväksyttävä, jos se täyttää vaarallisten aineiden kuljetusta koskeviin Yhdistyneiden kansakuntien suosituksiin liittyvän käsikirjan ”Manual of Tests and Criteria” ( 8 ) (Kokeet ja kriteerit) lisäyksessä 6 vahvistetut kriteerit. Perustelluissa tapauksissa voidaan käyttää puhdistettua tehoainetta koskevia tietoja.

2.10 Leimahduspiste

Valmistettujen tehoaineiden, joiden sulamispiste on alle 40 °C, leimahduspiste on määritettävä ja ilmoitettava. Perustelluissa tapauksissa voidaan käyttää puhdistettua tehoainetta koskevia tietoja.

2.11 Räjähdysominaisuudet

Valmistettujen tehoaineiden räjähdysominaisuudet on määritettävä ja ilmoitettava. Rakenteeseen perustuva teoreettinen arvio on hyväksyttävä, jos se täyttää vaarallisten aineiden kuljetusta koskeviin Yhdistyneiden kansakuntien suosituksiin liittyvän käsikirjan ”Manual of Tests and Criteria” (Kokeet ja kriteerit) lisäyksessä 6 vahvistetut kriteerit. Perustelluissa tapauksissa voidaan käyttää puhdistettua tehoainetta koskevia tietoja.

2.12 Pintajännitys

Puhdistetun tehoaineen pintajännitys on määritettävä ja ilmoitettava.

2.13 Hapettavat ominaisuudet

Valmistettujen tehoaineiden hapettavat ominaisuudet on määritettävä ja ilmoitettava. Rakenteeseen perustuva teoreettinen arvio on hyväksyttävä, jos se täyttää vaarallisten aineiden kuljetusta koskeviin Yhdistyneiden kansakuntien suosituksiin liittyvän käsikirjan ”Manual of Tests and Criteria” (Kokeet ja kriteerit) lisäyksessä 6 vahvistetut kriteerit. Perustelluissa tapauksissa voidaan käyttää puhdistettua tehoainetta koskevia tietoja.

2.14 Muut tutkimukset

Täydentävät tutkimukset, jotka ovat tarpeen tehoaineen luokittelemiseksi sen vaarallisuuden perusteella, on tehtävä asetuksen (EY) N:o 1272/2008 mukaisesti.

3 JAKSO

Muut tiedot tehoaineesta

3.1 Tehoaineen käyttö

Toimitetuissa tiedoissa on kuvattava, mihin tarkoituksiin tehoainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita käytetään tai tullaan käyttämään ja mikä on niiden (ehdotettu) käyttömäärä ja -tapa.

3.2 Käyttötarkoitus

Käyttötarkoitus on määriteltävä seuraavista:

a) punkkien torjunta-aine;

b) bakteerien torjunta-aine;

c) sienitautien torjunta-aine;

d) rikkakasvien torjunta-aine;

e) tuhohyönteisten torjunta-aine;

f) nilviäisten torjunta-aine;

g) ankeroisten torjunta-aine;

h) kasvunsääde;

i) karkote;

j) jyrsijöiden torjunta-aine;

k) viestiaine (semiokemikaali);

l) myyrien torjunta-aine;

m) virusten torjunta-aine;

n) muu (hakijan täsmennettävä).

3.3 Vaikutukset haitallisiin organismeihin

On ilmoitettava haitallisiin organismeihin kohdistuvan vaikutuksen luonne:

a) kosketusvaikutus;

b) vaikutus ruoansulatuksen kautta;

c) vaikutus hengitysteitse;

d) fungitoksinen vaikutus;

e) fungistaattinen vaikutus;

f) kuivattava vaikutus;

g) lisääntymisen estävä vaikutus;

h) muu (hakijan täsmennettävä).

On ilmoitettava, kulkeutuuko tehoaine kasveissa, ja tarvittaessa, onko kulkeutuminen apoplastista, symplastista vai molempia.

3.4 Suunniteltu käyttöalue

Tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden olemassa olevat ja ehdotetut käyttöalueet on määriteltävä seuraavista:

a) käyttö pellolla, esimerkiksi maataloudessa, puutarhataloudessa, metsätaloudessa ja viininviljelyssä;

b) suojatut kasvustot;

c) yleiset ja virkistysalueet;

d) rikkakasvintorjunta viljelemättömillä alueilla;

e) kotipuutarhat;

f) huonekasvit;

g) kasvituotteiden varastointi;

h) muu (hakijan täsmennettävä).

3.5 Torjuttavat haitalliset organismit ja suojattavat tai käsiteltävät viljelykasvit tai tuotteet

On toimitettava yksityiskohtaiset tiedot nykyisestä ja suunnitellusta käytöstä (käsiteltävät, ja tapauksen mukaan suojattavat, viljelykasvit, viljelykasviryhmät, kasvit tai kasvituotteet).

Tarvittaessa on toimitettava yksityiskohtaiset tiedot haitallisista organismeista, joita vastaan suojaus on tarkoitettu.

Tarvittaessa on raportoitava saavutettavat vaikutukset, kuten itävyyden estyminen, tuleentumisen viivästyminen, varren kasvun estyminen tai hedelmöityksen paraneminen.

3.6 Vaikutustapa

Selvitetyt seikat tehoaineen vaikutustavasta, tarvittaessa biokemiallisista ja fysiologisista mekanismeista sekä biokemiallisista reiteistä, on esitettävä. Jos on käytettävissä ainetta koskevia kokeellisia tutkimustuloksia, ne on ilmoitettava.

Kun tiedetään, että aiotun vaikutuksen aikaansaamiseksi tehoaineen on muunnuttava aineenvaihdunta- tai hajoamistuotteeksi sen jälkeen, kun tehoainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita on levitetty tai käytetty, on toimitettava seuraavat tiedot aktiivisesta aineenvaihdunta- tai hajoamistuotteesta:

a) kemiallinen nimi IUPAC- ja CA-nimikkeistön mukaisesti;

b) yleinen ISO-nimi tai ehdotettu yleinen nimi;

c) CAS-numero, EC-numero;

d) molekyylikaava ja rakennekaava; ja

e) moolimassa.

Edellä olevassa a–e alakohdassa tarkoitetuissa tiedoissa on viitattava tapauksen mukaan 5–8 jakson nojalla toimitettuihin tietoihin.

On toimitettava käytettävissä olevat tiedot aktiivisten aineenvaihdunta- ja hajoamistuotteiden muodostumisesta. Tietoihin on sisällyttävä

— asiaan liittyvät prosessit, mekanismit ja reaktiot,

— kineettiset tiedot ja muut konversionopeutta koskevat tiedot sekä nopeutta rajoittava tekijä, jos se tunnetaan,

— ympäristötekijät ja muut tekijät, joilla on vaikutusta konversion nopeuteen ja voimakkuuteen.

3.7 Tiedot resistenssin kehittymisestä tai mahdollisesta kehittymisestä ja asianmukaiset hallintastrategiat

Käytettävissä olevat tiedot resistenssin tai ristiresistenssin kehittymisestä tai mahdollisesta kehittymisestä on toimitettava.

Asianmukaisia riskinhallintastrategioita on laadittava kansallisesti/alueellisesti.

3.8 Käsittelyä, varastointia, kuljetusta tai tulipaloa koskevat menetelmät ja varotoimet

Kaikista tehoaineista on toimitettava Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1907/2006 ( 9 ) 31 artiklassa tarkoitettu käyttöturvallisuustiedote.

Toimitetuissa tutkimuksissa ja tiedoissa sekä muissa asiaan kuuluvissa tutkimuksissa ja tiedoissa on sekä määriteltävä että perusteltava tulipalossa noudatettavat menettelyt ja varotoimenpiteet. Tulipalossa mahdollisesti muodostuvat palamistuotteet on arvioitava tehoaineen kemiallisen rakenteen sekä fysikaalisten ja kemiallisten ominaisuuksien perusteella.

3.9 Hävittämis- tai dekontaminaatiomenettelyt

Monissa tapauksissa suositeltavin tai ainoa keino hävittää tehoaineet ja kontaminoituneet materiaalit tai pakkaukset turvallisesti on polttaa ne valvotusti hyväksytyssä polttouunissa. Polttaminen on suoritettava neuvoston direktiivissä 94/67/EY ( 10 ) vahvistettujen kriteereiden mukaisesti.

Mahdolliset muut ehdotetut menetelmät tehoaineen, kontaminoituneiden pakkausten ja materiaalien hävittämiseksi on kuvattava yksityiskohtaisesti. Tällaisista menetelmistä on toimitettava niiden tehokkuuden ja turvallisuuden varmistavia tietoja.

3.10. Hätätoimenpiteet onnettomuustapauksessa

Onnettomuustapauksessa sovellettavat menettelyt kontaminoituneen veden ja maaperän puhdistamiseksi on esitettävä.

Toimitettujen tutkimusten ja tietojen sekä muiden asiaan kuuluvien tutkimusten ja tietojen on osoitettava, että ehdotetut toimenpiteet sopivat hätätilanteisiin.

4 JAKSO

Määritysmenetelmät

Johdanto

Tämän jakson säännökset koskevat niitä määritysmenetelmiä, joita käytetään ennen hyväksyntää toimitettavien tietojen tuottamiseen ja jotka vaaditaan hyväksynnän jälkeiseen valvontaan ja seurantaan.

Menetelmien kuvaukset on esitettävä ja niissä on oltava laitteita, materiaaleja ja olosuhteita koskevat yksityiskohdat.

Seuraavat on toimitettava pyydettäessä:

a) puhdistetun tehoaineen määritysvaatimukset;

b) näytteet valmistetusta tehoaineesta;

c) merkityksellisten aineenvaihduntatuotteiden ja kaikkien muiden seurantaa varten vahvistettuihin jäämän määritelmiin sisältyvien aineosien määritysstandardit;

d) näytteet merkityksellisten epäpuhtauksien vertailuaineista.

Jos mahdollista, a–c alakohdassa tarkoitetut standardit on asetettava kaupallisesti saataville, ja jakeluyhtiön nimi on ilmoitettava pyydettäessä.

4.1 Ennen hyväksyntää toimitettavien tietojen tuottamismenetelmät

4.1.1 Valmistetun tehoaineen määritysmenetelmät

On esitettävä täydelliset kuvaukset menetelmistä, joilla määritetään

a) valmistetussa tehoaineessa, jonka spesifikaatio esitetään asetuksen (EY) N:o 1107/2009 mukaista hyväksyntää varten toimitetussa asiakirja-aineistossa, oleva puhdas tehoaine;

b) valmistetussa tehoaineessa olevat merkittävät ja merkitykselliset epäpuhtaudet ja lisäaineet (kuten stabilointiaineet).

Olemassa olevien CIPAC-menetelmien sovellettavuus on arvioitava ja ilmoitettava. Jos käytetään CIPAC-menetelmää, muita validointitietoja ei vaadita, mutta jos on saatavilla esimerkkejä kromatogrammeista, ne on esitettävä.

Menetelmien spesifisyys on määritettävä ja ilmoitettava. Lisäksi valmistetussa tehoaineessa olevien muiden aineiden (esim. epäpuhtauksien tai lisäaineiden) aiheuttaman häiriön suuruus on määritettävä.

Menetelmien lineaarisuus on määritettävä ja ilmoitettava. Kalibrointialueen on ylitettävä (vähintään 20 %:lla) tutkittavan aineen suurin ja pienin nimellispitoisuus asianomaisissa määritysliuoksissa. On tehtävä joko kaksinkertaiset määritykset kolmella tai useammalla pitoisuudella tai yksittäiset määritykset viidellä tai useammalla pitoisuudella. On ilmoitettava kalibrointisuoran yhtälö ja korrelaatiokerroin ja esitettävä tyypillinen kalibrointikuvaaja. Jos käytetään epälineaarista vastetta, hakijan on esitettävä sille perustelut.

Menetelmien toistotarkkuus (toistettavuus) on määritettävä ja ilmoitettava. On tehtävä vähintään viisi samanlaisen näytteen määritystä ja ilmoitettava keskiarvo, suhteellinen keskihajonta ja määritysten lukumäärä.

Tehoainepitoisuuden määrittämistä varten on arvioitava menetelmän tarkkuus arvioimalla häiriöt ja toistotarkkuus.

Lisäaineiden sekä merkittävien ja merkityksellisten epäpuhtauksien osalta

— menetelmien tarkkuus on määritettävä vähintään kahdesta edustavasta näytteestä pitoisuuksilla, jotka ovat tarkoituksenmukaisia valmistuserää koskevat tiedot ja aineen spesifikaatio huomioon ottaen. Saantojen keskiarvo ja suhteellinen keskihajonta on ilmoitettava,

— Kvantifiointirajan kokeellista määrittämistä ei vaadita. On kuitenkin osoitettava, että menetelmien toistotarkkuus on riittävä merkittävien epäpuhtauksien määrittämiseen aineen spesifikaatioon nähden tarkoituksenmukaisilla pitoisuuksilla ja merkityksellisten epäpuhtauksien määrittämiseen pitoisuuksilla, jotka ovat vähintään 20 prosenttia alle spesifikaatiorajan.

4.1.2 Riskinarviointimenetelmät

On esitettävä täydelliset kuvaukset menetelmistä, joilla määritetään isotooppileimaamattomat jäämät kaikilla asiakirja-aineiston kattamilla aloilla seuraavassa täsmennetyllä tavalla:

a) maaperässä, vedessä, sedimentissä, ilmassa ja mahdollisissa muissa matriiseissa, joita käytetään vaiheita ympäristössä koskevissa tutkimuksissa;

b) maaperässä, vedessä ja mahdollisissa muissa matriiseissa ja joita käytetään tehokkuustutkimuksissa;

c) rehussa, kehon nesteissä ja kudoksissa, ilmassa ja mahdollisissa muissa matriiseissa ja joita käytetään toksikologisissa tutkimuksissa;

d) kehon nesteissä, ilmassa ja mahdollisissa muissa matriiseissa ja joita käytetään käyttäjien, työntekijöiden, asukkaiden ja sivullisten altistumista koskevissa tutkimuksissa;

e) kasveissa, kasvituotteissa, jalostetuissa elintarvikehyödykkeissä, kasvi- ja eläinperäisissä elintarvikkeissa, rehussa tai edellä mainittujen pinnalla sekä mahdollisissa muissa matriiseissa ja joita käytetään jäämätutkimuksissa;

f) maaperässä, vedessä, sedimentissä, rehussa ja mahdollisissa muissa matriiseissa ja joita käytetään ekotoksikologisissa tutkimuksissa;

g) vedessä, puskuriliuoksissa, orgaanisissa liuottimissa ja mahdollisissa muissa fyysisten ja kemiallisten ominaisuuksien testaamiseen käytetyissä matriiseissa.

Menetelmien spesifisyys on määritettävä ja ilmoitettava. Tarvittaessa on toimitettava tiedot validoiduista varmistusmenetelmistä.

Menetelmien lineaarisuus, saanto ja toistotarkkuus (toistettavuus) on määritettävä ja ilmoitettava.

On tuotettava tiedot kvantifiointirajalla ja joko todennäköisillä jäämäpitoisuuksilla tai kymmenkertaisella kvantifiointirajalla. Kvantifiointiraja on tarpeen mukaan määritettävä ja ilmoitettava kullekin tutkittavalle aineelle.

4.2 Menetelmät hyväksynnän jälkeistä valvontaa ja seurantaa varten

On esitettävä täydelliset kuvaukset menetelmistä, joilla

a) määritetään kaikki 6.7.1 kohdan säännösten mukaisesti esitettyyn seurantaa varten vahvistettuun jäämän määritelmään sisältyvät aineosat, jotta jäsenvaltiot voivat todeta, ovatko jäämäpitoisuudet vahvistettujen enimmäismäärien (MRL-arvot) mukaisia; niihin on sisällyttävä kasvi- ja eläinperäisissä elintarvikkeissa ja rehuissa sekä niiden pinnalla olevat jäämät;

b) määritetään kaikki 7.4.2 kohdan säännösten mukaisesti maaperää ja vettä koskeviin, seurantatarkoituksia varten esitettyihin jäämän määritelmiin sisältyvät aineosat;

c) analysoidaan ilmassa oleva tehoaine ja levityksen aikana tai sen jälkeen muodostuneet merkitykselliset hajoamistuotteet, paitsi jos hakija osoittaa, että käyttäjien, työntekijöiden, asukkaiden tai sivullisten altistuminen on merkityksetöntä;

d) analysoidaan kehon nesteissä ja kudoksissa oleva tehoaine ja merkitykselliset aineenvaihduntatuotteet.

Kyseisten menetelmien on oltava mahdollisimman yksinkertaisia ja taloudellisia ja niissä on käytettävä yleisesti saatavilla olevia laitteita.

Menetelmien spesifisyys on määritettävä ja ilmoitettava. Sen on oltava riittävä, jotta kaikki seurantaa varten vahvistettuun jäämän määritelmään sisältyvät aineosat voidaan määrittää. Tarvittaessa on toimitettava tiedot validoiduista varmistusmenetelmistä.

Menetelmien lineaarisuus, saanto ja toistotarkkuus (toistettavuus) on määritettävä ja ilmoitettava.

Tiedot on tuotettava kvantifiointirajalla ja joko todennäköisillä jäämäpitoisuuksilla tai kymmenkertaisella kvantifiointirajalla. Kvantifiointiraja on määritettävä ja ilmoitettava jokaisen seurantaa varten vahvistettuun jäämän määritelmään sisältyvän aineosan osalta.

Kasvi- ja eläinperäisissä elintarvikkeissa ja rehuissa tai niiden pinnalla ja juomavedessä olevien jäämien osalta on määritettävä riippumattomalla laboratoriovalidoinnilla menetelmän uusittavuus, ja se on ilmoitettava.

5 JAKSO

Toksikologiset ja aineenvaihduntatutkimukset

Johdanto

1. On tarkasteltava, kuinka merkityksellistä on tuottaa myrkyllisyystietoja eläinmalleilla, joiden aineenvaihduntaprofiilit ovat erilaisia kuin ihmisillä – jos tällaisia aineenvaihduntatietoja on saatavilla –, ja se on otettava huomioon tutkimussuunnitelmassa ja riskinarvioinnissa.

2. Kaikki mahdollisesti haitalliset vaikutukset, jotka ovat ilmenneet toksikologisissa tutkimuksissa (mukaan lukien vaikutukset elimiin tai elinjärjestelmiin, kuten immuunijärjestelmään, hermostoon tai umpieritysrauhasiin), on raportoitava. Lisätutkimukset saattavat olla tarpeen sellaisten vaikutusten taustalla olevien mekanismien tutkimiseksi, jotka voivat olla vaarojen tunnistamisen tai riskinarvioinnin kannalta ratkaisevia.

Kaikki käytettävissä olevat biologiset tiedot, joilla on merkitystä testattavan tehoaineen toksikologisen profiilin arvioimisen kannalta, mukaan lukien mallinnustiedot, on raportoitava.

3. Saatavilla olevat historialliset kontrollitiedot on aina toimitettava. Toimitettavien tietojen on edustettava mahdollisia kriittisiä haittavaikutuskohteita ja tutkittavaa eläinkantaa ja oltava siitä laboratoriosta, jossa asianomainen tutkimus suoritettiin. Niiden on katettava viiden vuoden ajanjakso, jonka keskelle suoritetun tutkimuksen ajankohta osuu mahdollisimman tarkasti.

4. Tutkimussuunnitelmaa valmisteltaessa on otettava huomioon testiaineesta saatavissa olevat tiedot, kuten sen fysikaaliskemialliset ominaisuudet (esim. haihtuvuus), puhtaus, reaktiivisuus (esim. hydrolyysinopeus ja elektrofiilisyys) ja samankaltaisten aineiden rakenneaktiivisuussuhteet.

5. Kaikista tutkimuksista on raportoitava todellinen saavutettu annos, joka ilmoitetaan milligrammoina ruumiin painokiloa kohti tai muina soveltuvina yksikköinä (kuten mg/l hengitysilmaa tai mg/cm2 ihoa).

6. Myrkyllisyystutkimuksissa käytettävien määritysmenetelmien on oltava mitattavaan kohteeseen soveltuvia, ja ne on validoitava asianmukaisesti. Kvantifiointirajan on sovelluttava sen pitoisuusalueen mittaamiseen, jonka oletetaan ilmenevän toksikokineettisiä tietoja tuotettaessa.

7. Jos käsitellyissä kasveissa tai niiden pinnalla, karjassa, maaperässä, pohjavedessä tai ulkoilmassa tapahtuvien aineenvaihdunta- tai muiden prosessien taikka käsiteltyjen tuotteiden jalostamisen seurauksena lopullinen jäämä, jolle ihmiset altistuvat, sisältää ainetta, joka ei ole itse tehoaine ja jota ei ole tunnistettu merkittäväksi aineenvaihduntatuotteeksi nisäkkäillä, on suoritettava myrkyllisyystutkimuksia kyseisellä aineella, jos se on teknisesti mahdollista, paitsi jos voidaan osoittaa, että ihmisten altistuminen kyseiselle aineelle ei aiheuta merkittävää vaaraa terveydelle.

Aineenvaihdunta- ja hajoamistuotteisiin liittyviä toksikokineettisiä ja aineenvaihduntatutkimuksia vaaditaan ainoastaan, jos aineenvaihduntatuotteen myrkyllisyyttä koskevia havaintoja ei voida arvioida käytettävissä olevien tehoainetta koskevien tulosten perusteella.

8. Altistusta suun kautta on käytettävä aina, kun se on käytännössä mahdollista. Jos ihmisten altistuminen tapahtuu pääasiassa kaasumaisen olomuodon välityksellä, voi olla tarkoituksenmukaisempaa suorittaa osa tutkimuksista hengitysteitse tapahtuvalla altistuksella.

9. Annoksen valinnassa on otettava huomioon toksikokineettiset tiedot, kuten imeytymisen saturaatio, jonka mittarina on aineen ja/tai aineenvaihduntatuotteiden systeeminen hyötyosuus.

5.1 Tutkimukset imeytymisestä, jakautumisesta, aineenvaihdunnasta ja erittymisestä nisäkkäillä

Tarkoituksenmukaisilla lajeilla tehtävillä lyhyt- ja pitkäaikaisilla tutkimuksilla on tuotettava tietoa tehoaineen ja merkityksellisten aineenvaihduntatuotteiden pitoisuudesta veressä ja kudoksissa, esimerkiksi ajasta, jossa enimmäispitoisuus plasmassa saavutetaan (Tmax), niin että tuotettujen toksikologisten tietojen hyötyarvo kohoaa ja myrkyllisyystutkimuksista saadaan parempi käsitys.

Toksikokineettisillä tiedoilla on ennen kaikkea tarkoitus kuvata eläimissä aikaan saatua systeemistä altistumista ja sen yhteyttä myrkyllisyystutkimusten annostasoihin ja kestoon.

Lisäksi tavoitteena on

a) yhdistää myrkyllisyystutkimuksissa aikaan saatu altistuminen toksikologisiin löydöksiin ja edistää arviointia, joka koskee kyseisten löydösten merkityksellisyyttä ihmisten terveydelle erityisesti herkissä väestöryhmissä;

b) tukea myrkyllisyystutkimuksen suunnittelua (lajin valinta, koetoimenpiteet, annostasojen valinta) kinetiikan ja aineenvaihdunnan osalta;

c) tarjota tietoa, joka yhdessä myrkyllisyystutkimusten tulosten kanssa auttaa 5.8.2 kohdan mukaisten myrkyllisyyttä koskevien lisätutkimusten suunnittelussa;

d) verrata rottien aineenvaihduntaa karjan aineenvaihduntaan 6.2.4 kohdan mukaisesti.

5.1.1 Imeytyminen, jakautuminen, aineenvaihdunta ja erittyminen suun kautta tapahtuneen altistuksen jälkeen

Imeytymisestä, jakautumisesta, aineenvaihdunnasta ja erittymisestä suun kautta tapahtuneen altistuksen jälkeen saattavat riittää rajoitetut, ainoastaan yhtä in vivo -koelajia (tavallisesti rottaa) koskevat tiedot Tästä aineistosta voidaan saada hyödyllisiä tietoja myöhempien myrkyllisyystestien suunnittelua ja tulkintaa varten. On kuitenkin muistettava, että lajien välisiä eroja koskevat tiedot ovat ratkaisevia eläimiin liittyvien tietojen ekstrapoloinnissa ihmiseen, ja tiedot aineenvaihdunnasta muiden reittien kautta tapahtuneen annon jälkeen voivat olla hyödyllisiä ihmisille aiheutuvan riskin arvioinnissa.

On mahdotonta täsmentää yksityiskohtaisia kaikkien alojen tietoja koskevia vaatimuksia, koska täsmälliset vaatimukset riippuvat tuloksista, jotka saadaan kustakin testiaineesta erikseen.

Tutkimuksista on saatava riittävästi tietoa tehoaineen ja sen aineenvaihduntatuotteiden kinetiikasta tarkoituksenmukaisilla lajeilla, joiden altistus on tapahtunut seuraavasti:

a) yksittäinen annos suun kautta (matala ja korkea annostaso);

b) mieluiten suonensisäinen annos tai, jos mahdollista, yksittäinen annos suun kautta, sekä sapen kautta tapahtuvan erityksen arviointi (matala annostaso); ja

c) toistettu annos.

Ratkaiseva parametri on systeeminen biologinen hyötyosuus (F), joka määritetään vertaamalla suun kautta tapahtuneen ja suonensisäisen annostuksen AUC-arvojen (Area Under the Curve) suhteena.

Jos suonensisäistä annostusta ei voida toteuttaa, sille on esitettävä perustelut.

Vaadittuja kineettisiä tutkimuksia koskevan suunnitelman on katettava

a) imeytymisen nopeutta ja laajuutta koskeva arviointi sekä enimmäispitoisuus plasmassa (Cmax), AUC, Tmax ja muita tarkoituksenmukaisia parametrejä, kuten biologinen hyötyosuus, kun altistus tapahtuu suun kautta;

b) biokertymisen mahdollisuus;

c) puoliintumisajat plasmassa;

d) jakautuminen tärkeimpiin elimiin ja kudoksiin;

e) tiedot jakautumisesta verisoluissa;

f) aineenvaihduntatuotteiden kemiallinen rakenne ja kvantifiointi biologisissa nesteissä ja kudoksissa;

g) eri aineenvaihduntareitit;

h) tehoaineen ja aineenvaihduntatuotteiden eritysreitti ja erityksen kesto;

i) mahdollisen enterohepaattisen kierron sekä sen laajuuden selvittäminen.

Vertailevia in vitro -aineenvaihduntatutkimuksia on suoritettava keskeisissä tutkimuksissa käytettävillä eläinlajeilla ja ihmismateriaalilla (mikrosomit tai ehjät solujärjestelmät) eläimiä koskevien toksikologisten tietojen merkityksellisyyden määrittämiseksi ja ohjaamaan löydösten tulkinnassa ja testausstrategian tarkemmassa määrittelemisessä.

Jos aineenvaihduntatuote havaitaan ihmismateriaalissa in vitro mutta ei testatussa eläinlajissa, sille on annettava selitys tai on tehtävä lisätestejä.

5.1.2 Imeytyminen, jakautuminen, aineenvaihdunta ja erittyminen muita reittejä tapahtuneen altistuksen jälkeen

Tiedot imeytymisestä, jakautumisesta, aineenvaihdunnasta ja erittymisestä ihon kautta tapahtuneen altistuksen jälkeen on toimitettava, jos ihoaltistuksesta johtuva myrkyllisyys on huolestuttavaa verrattuna suun kautta tapahtuneeseen altistukseen. Ennen kuin imeytymistä, jakautumista, aineenvaihduntaa ja erittymistä tutkitaan in vivo ihon kautta tapahtuvan altistuksen jälkeen, on suoritettava ihon läpäisevyyttä koskeva tutkimus in vitro, jotta voidaan arvioida ihon kautta tapahtuvan imeytymisen todennäköinen biologinen hyötyosuus ja nopeus.

Imeytymistä, jakautumista, aineenvaihduntaa ja erittymistä ihon kautta tapahtuvan altistuksen jälkeen on tarkasteltava edellä mainittujen tietojen pohjalta, paitsi jos tehoaine aiheuttaa ihoärsytystä, joka vaarantaisi tutkimuksen tulokset.

Näissä tehoaineella tehdyissä tutkimuksissa tuotettujen tietojen perusteella arvioidun ihon kautta tapahtuvan imeytymisen merkityksellisyys ihmiselle on arvioitava kriittisesti. Ihon kautta tapahtuvaa kasvinsuojeluaineen imeytymistä koskevaa mittaamista käsitellään erikseen asetuksen (EU) N:o 284/2013 liitteessä olevan A osan 7.3 kohdassa.

Haihtuvien tehoaineiden osalta (höyrynpaine > 10–2 Pa) tiedot imeytymisestä, jakautumisesta, aineenvaihdunnasta ja erittymisestä hengitysteitse tapahtuvan altistuksen jälkeen voivat olla hyödyksi arvioitaessa ihmisille aiheutuvia riskejä.

5.2 Välitön myrkyllisyys

Toimitettavien ja arvioitavien tutkimusten ja tietojen on oltava riittävät, jotta voidaan todeta vaikutukset, jotka johtuvat kerta-altistumisesta tehoaineelle, ja erityisesti vahvistaa tai osoittaa

a) tehoaineen myrkyllisyys;

b) vaikutusten ilmenemisaika ja ominaispiirteet sekä yksityiskohtainen kuvaus käyttäytymismuutoksista, kliinisistä merkeistä, jos niitä on nähtävissä, ja mahdolliset paljain silmin havaittavat patologiset löydökset ruumiinavauksessa;

c) akuutin altistumisen viiteannosten (kuten ARfD tai aAOEL ( 11 )) määrittämisen mahdollinen tarve;

d) myrkyllisyyden vaikutustapa, jos mahdollista;

e) eri altistumisreitteihin liittyvä suhteellinen vaara.

Vaikka painopisteen on oltava myrkyllisyyden vaihteluvälien arvioinnissa, tuotettujen tietojen on myös mahdollistettava tehoaineen luokittelu asetuksen (EY) N:o 1272/2008 mukaisesti. Välittömän myrkyllisyyden testauksesta saaduilla tiedoilla on erityistä merkitystä, kun arvioidaan onnettomuustilanteissa todennäköisesti esiintyviä vaaroja.

5.2.1 Suun kautta

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tehoaineen välitön myrkyllisyys suun kautta on aina raportoitava.

5.2.2 Ihon kautta

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tehoaineen välitön myrkyllisyys ihon kautta on raportoitava, paitsi jos tutkimuksen tekemättä jättäminen on tieteellisesti perusteltua (esimerkiksi jos myrkyllisyyttä suun kautta koskeva LD50 ( 12 ) -arvo on suurempi kuin 2 000 mg/kg). Sekä paikalliset että systeemiset vaikutukset on selvitettävä.

Jos myrkyllisyyttä ihon kautta koskevassa tutkimuksessa on havaittu vakavaa ihoärsytystä (ihon punoitus tai turvotus, vaikeusaste 4), on käytettävä kyseisiä löydöksiä sen sijaan, että tehtäisiin erillinen ärsytystutkimus.

5.2.3 Hengitysteitse

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tehoaineen välitön myrkyllisyys hengitysteitse on raportoitava, jos jokin seuraavista toteutuu:

— tehoaineen höyrynpaine 20 °C:ssa on > 1 × 10 –2 Pa,

— tehoaine on jauhe, joka sisältää merkittävän määrän halkaisijaltaan < 50 μm:n hiukkasia (> 1 prosentti painosta),

— tehoainetta käytetään jauhemaisissa tai suihkuttamalla levitettävissä valmisteissa.

Pelkän pään/nenän altistusta on käytettävä, jollei koko kehon altistus ole perusteltua.

5.2.4 Ihoärsytys

Testituloksista on saatava tietoa tehoaineen mahdollisesti aiheuttamasta ihoärsytyksestä sekä tarvittaessa havaittujen vaikutusten mahdollisesta palautumisesta.

Ennen kuin ryhdytään in vivo -tutkimuksiin tehoaineen aiheuttaman syövytyksen/ärsytyksen tutkimiseksi on tehtävä todistusnäyttöön perustuva analyysi olemassa olevista tarkoituksenmukaisista tiedoista. Jos saatavissa olevat tiedot ovat puutteellisia, niitä voidaan täydentää monivaiheisella testauksella.

Testausstrategiassa on noudatettava vaiheittaista lähestymistapaa:

1) ihosyövyttävyys arvioidaan käyttämällä validoitua in vitro -testimenetelmää;

2) ihoärsytys arvioidaan käyttämällä validoitua in vitro -testimenetelmää (kuten rekonstruoitua ihmisihomallia);

3) ensimmäinen ihoärsytystutkimus in vivo käyttäen yhtä eläintä, ja jos haittavaikutuksia ei todeta;

4) varmentava testaus vielä yhdellä tai kahdella eläimellä.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tiedot tehoaineen aiheuttamaa ihoärsytystä koskevasta tutkimuksesta on aina toimitettava. Jos on olemassa myrkyllisyyttä ihon kautta koskeva tutkimus, joka osoittaa, että ihoärsytystä ei aiheudu raja-arvoannostasolla 2 000 mg/kg ruumiinpainoa, sitä on käytettävä, jotta vältytään ihoärsytystä koskevien tutkimusten tekemiseltä.

5.2.5 Silmä-ärsytys

Testituloksista on saatava tietoa tehoaineen mahdollisesti aiheuttamasta silmä-ärsytyksestä sekä tarvittaessa havaittujen vaikutusten mahdollisesta palautumisesta.

Ennen kuin ryhdytään in vivo -tutkimuksiin tehoaineen aiheuttaman silmäsyövytyksen/-ärsytyksen tutkimiseksi on tehtävä todistusnäyttöön perustuva analyysi olemassa olevista tarkoituksenmukaisista tiedoista. Jos saatavissa olevat tiedot katsotaan puutteellisiksi, lisätietoja voidaan hankkia soveltamalla monivaiheista testausta.

Testausstrategiassa on noudatettava vaiheittaista lähestymistapaa:

1) in vitro -ihoärsytys-/ihosyövytystestin tulosten käyttäminen silmä-ärsytyksen/-syövytyksen ennustamiseksi;

2) validoitu tai hyväksytty in vitro -silmä-ärsytystutkimus (esimerkiksi Bovine Corneal Opacity and Permeability assay (BCOP), Isolated Chicken Eye assay (ICE), Isolated Rabbit Eye assay (IRE), Hen's Egg Test - Chorio-Allantoic Membrane assay (HET-CAM)), jolla tunnistetaan ihoa vakavasti ärsyttävät/syövyttävät aineet, ja jos saatu tulos on negatiivinen, silmä-ärsytyksen arvioiminen in vitro -testimenetelmällä, jolla aineet määritetään ei-ärsyttäviksi tai ärsyttäviksi; jos tällaisia tutkimuksia ei ole käytettävissä,

3) ensimmäinen silmä-ärsytystutkimus in vivo käyttäen yhtä eläintä, ja jos haittavaikutuksia ei todeta,

4) varmentava testaus vielä yhdellä tai kahdella eläimellä.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tehoaineen aiheuttama silmä-ärsytys on testattava aina, paitsi jos testimenetelmissä lueteltujen kriteereiden perusteella on todennäköistä, että vakavia silmävaikutuksia voi aiheutua.

5.2.6 Ihon herkistyminen

Tutkimuksesta on saatava riittävästi tietoa, jotta voidaan arvioida tehoaineen mahdollisesti aiheuttamia ihon herkistymisreaktioita.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tutkimus on suoritettava aina, paitsi jos tehoaineen tiedetään olevan herkistävä. On käytettävä paikallista imusolmukemääritysmenetelmää (local lymph node assay eli LLNA-testi), tapauksen mukaan myös testin lyhennettyä muotoa. Jos LLNA-testiä ei voida toteuttaa, sille on esitettävä perustelut ja on suoritettava marsuilla tehtävä maksimisaatiotesti. Jos on saatavilla marsuilla tehty testi (maksimisaatiotesti tai Bühler-testi), joka on OECD:n testiohjeiden mukainen ja antaa selkeän tuloksen, eläinten hyvinvointia koskevista syistä lisätestausta ei saa suorittaa.

Koska herkistäväksi määritetty tehoaine voi saada aikaan yliherkkyysreaktion, mahdollinen hengitysteiden herkistyminen olisi otettava huomioon, jos tarkoituksenmukaisia testejä on käytettävissä tai jos on merkkejä hengitysteiden herkistymistä aiheuttavista vaikutuksista.

5.2.7 Valomyrkyllisyys

Tutkimuksella on saatava tietoa tiettyjen tehoaineiden potentiaalista aiheuttaa sytotoksisuutta yhteisvaikutuksella valon kanssa; tällaisia ovat esimerkiksi tehoaineet, jotka ovat valomyrkyllisiä in vivo systeemisen altistumisen ja ihoon jakautumisen jälkeen, sekä tehoaineet, jotka ovat valoärsyttäviä sen jälkeen, kun niitä on levitetty iholle. Positiivinen tulos on otettava huomioon tarkasteltaessa ihmisten mahdollista altistumista.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

In vitro -tutkimus vaaditaan, jos tehoaine absorboi elektromagneettista säteilyä aallonpituudella 290–700 nm ja sitä voidaan otaksua joutuvan silmiin tai valolle alttiina oleville ihoalueille joko suorassa kosketuksessa tai systeemisen jakautumisen kautta.

Jos tehoaineen ultravioletin/näkyvän valon alueen molaarinen ekstinktio/absorptiokerroin on alle 10 L × mol–1 × cm–1, myrkyllisyystestausta ei vaadita.

5.3 Lyhytaikainen myrkyllisyys

Lyhytaikaista myrkyllisyyttä koskevat tutkimukset on suunniteltava siten, että niillä saadaan selville tehoainemäärä, joka voidaan sietää ilman haittavaikutuksia tutkimusolosuhteissa, ja selvitetään terveysvaarat, joita aiheutuu korkeammilla annostasoilla. Tällaisista tutkimuksista saadaan hyödyllisiä tietoja riskeistä, joita aiheutuu tehoainetta sisältäviä kasvinsuojeluaineita käsitteleville ja käyttäville henkilöille samoin kuin muille mahdollisesti altistuville ryhmille. Lyhytaikaisen myrkyllisyyden tutkimuksilla saadaan olennaista tietoa erityisesti tehoaineen mahdollisista toistuvista vaikutuksista ja riskeistä mahdollisesti altistuville ihmisille. Lisäksi lyhytaikaisista tutkimuksista saadaan tietoa, joka on hyödyksi kroonista myrkyllisyyttä koskevien tutkimusten suunnittelussa.

Toimitettavien ja arvioitavien tutkimusten ja tietojen on oltava riittävät, jotta voidaan määrittää toistuvasta tehoaineelle altistumisesta aiheutuvat vaikutukset ja etenkin vahvistaa tai osoittaa

a) annoksen ja haittavaikutusten välinen suhde;

b) tehoaineen myrkyllisyys, mukaan lukien haittavaikutukseton annostaso (No Observed Adverse Effect Level, NOAEL-arvo), jos mahdollista;

c) tarvittaessa kohde-elimet (mukaan lukien immuunijärjestelmä, hermosto ja umpieritysrauhaset);

d) haittavaikutusten ilmenemisaika ja ominaispiirteet sekä yksityiskohtainen kuvaus käyttäytymismuutoksista ja mahdolliset patologiset löydökset ruumiinavauksessa;

e) spesifit haittavaikutukset ja patologiset muutokset;

f) tapauksen mukaan tiettyjen havaittujen haittavaikutusten pysyvyys ja palautuvuus sen jälkeen, kun annostus on lopetettu;

g) myrkyllisyyden vaikutustapa, jos mahdollista;

h) eri altistumisreitteihin liittyvä suhteellinen vaara;

i) tarvittaessa asiaankuuluvat kriittiset vaikutuskohteet sopivina ajankohtina viitearvojen asettamista varten.

Lyhytaikaisiin tutkimuksiin on sisällyttävä toksikokineettiset tiedot (eli pitoisuus veressä). Jotta vältetään eläinten käytön lisääntyminen, tiedot voidaan johtaa annostasojen määrittämistutkimuksista.

Jos hermosto, immuunijärjestelmä tai umpieritysrauhaset ovat spesifejä kohteita lyhytaikaisissa tutkimuksissa annostasoilla, jotka eivät aiheuta ilmeistä myrkyllisyyttä, on suoritettava lisätutkimuksia, toiminnallinen testaus mukaan lukien (ks. 5.8.2 kohta).

5.3.1 28 päivän tutkimus, altistus suun kautta

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Jos on saatavilla 28 päivän tutkimuksia, ne on raportoitava.

5.3.2 90 päivän tutkimus, altistus suun kautta

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tehoaineen lyhytaikainen myrkyllisyys suun kautta jyrsijöille (90 päivää), tavallisesti rotalle (muun jyrsijälajin käyttö on perusteltava), ja muille kuin jyrsijöille (90 päivän myrkyllisyystutkimus koiralle) on aina raportoitava.

90 päivän tutkimuksessa on tarkasteltava huolellisesti mahdollisia neurotoksisia ja immunotoksisia vaikutuksia, genotoksisuutta mikrotumien muodostumisena sekä vaikutuksia, jotka voivat liittyä hormonaalisen järjestelmän muutoksiin.

5.3.3 Muut altistustavat

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Ihmisiä koskevaa riskinarviointia varten on tarkasteltava muiden ihotutkimusten tarvetta tapauskohtaisesti, ellei tehoaine ole vakavaa ärsytystä aiheuttava aine.

Haihtuvien tehoaineiden osalta (höyrynpaine > 10–2 Pa) vaaditaan asiantuntija-arvio (joka perustuu esimerkiksi altistumisreittikohtaisiin kineettisiin tietoihin), jotta voidaan päättää, onko lyhytaikaisissa tutkimuksissa käytettävä hengitysteitse tapahtuvaa altistusta.

5.4 Genotoksisuustestit

Genotoksisuustestien tarkoituksena on

— genotoksisen potentiaalin ennustaminen,

— genotoksisten karsinogeenien varhainen tunnistaminen

— tiettyjen karsinogeenien vaikutusmekanismin selvittäminen.

Sekä in vitro- että in vivo -määrityksissä on käytettävä testausvaatimusten mukaan määräytyviä asianmukaisia annostasoja. On sovellettava vaiheittaista lähestymistapaa, jossa myöhemmän vaiheen testit valitaan kussakin vaiheessa saatujen tulosten tulkinnan perusteella.

Fotomutageenisuuteen liittyviä erityisiä testausvaatimuksia saattaa käydä ilmi molekyylirakenteesta. Jos tehoaineen ja sen tärkeimpien aineenvaihduntatuotteiden ultravioletin/näkyvän valon alueen molaarinen ekstinktio/absorptiokerroin on alle 1 000 L × mol–1 × cm–1, fotomutageenisuustestausta ei vaadita.

5.4.1 In vitro -tutkimukset

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Seuraavat in vitro -mutageenisuustestit on suoritettava: bakteerilla tehtävä geenimutaatiotesti, yhdistetty kromosomien rakenteellisia poikkeavuuksia ja lukumäärän muutoksia selvittävä testi nisäkässoluilla ja geenimutaatiotesti nisäkässoluilla.

Jos Ames-testistä ja in vitro -mikrotumatestistä (IVM) koostuvassa testisarjassa havaitaan geenimutaatioita ja klastogeenisuutta/aneuploidiaa, muita in vitro -testejä ei tarvitse suorittaa.

Jos in vitro -mikrotumatesti viittaa mikrotumien muodostumiseen, on suoritettava lisätestejä asianmukaisilla värjäysmenetelmillä mahdollisen aneugeenisen tai klastogeenisen vasteen selvittämiseksi. Aneugeenisen vasteen tarkempaa selvittämistä voidaan harkita, jotta voidaan määrittää, onko riittävästi näyttöä aneugeenisen vasteen (erityisesti nondisjunktion osalta) kynnysarvomekanismille ja pitoisuuden kynnysarvolle.

Niille tehoaineille, joilla ilmenee voimakkaita bakteerien kasvua estäviä ominaisuuksia annostasojen määrittämiseksi suoritetussa testissä, on tehtävä kaksi erilaista in vitro -geenimutaatiotestiä nisäkässoluilla. Jos ei tehdä Ames-testiä, se on perusteltava.

Jos hälyttäviä rakenteellisia seikkoja sisältävien tehoaineiden vakiotesteissä on saatu negatiivisia tuloksia, saatetaan vaatia lisätestejä, jos vakiotesteissä ei ole testattu kyseisistä hälyttävistä seikoista johtuvia huolestuttavia vaikutuksia. Lisätutkimusten valinta tai tutkimussuunnitelman muutokset riippuvat hälyttäviä rakenteellisia seikkoja sisältävän tehoaineen kemiallisista ominaisuuksista, tunnetusta reaktiivisuudesta ja aineenvaihduntatiedoista.

5.4.2 In vivo -tutkimukset somaattisilla soluilla

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Jos kaikki in vitro -tutkimusten tulokset ovat negatiivisia, on tehtävä vähintään yksi in vivo -tutkimus, jossa osoitetaan testikudokseen kohdistuvat vaikutukset altistumisen jälkeen (esimerkiksi solumyrkyllisyyttä tai toksikokinetiikkaa koskevat tiedot), paitsi jos toistetun annoksen tutkimuksessa tuotetaan päteviä in vivo -mikrotumatietoja ja in vivo -mikrotumatesti on tämän tietovaatimuksen täyttämiseen soveltuva testi.

Ensimmäisessä somaattisilla soluilla tehtävässä in vivo -testissä saatavan negatiivisen tuloksen on annettava riittävä varmuus niiden tehoaineiden osalta, joista on saatu negatiivinen tulos mainituissa kolmessa in vitro -testissä.

Jos jonkin tehoainetta koskevan in vitro -testin tulos on epäselvä tai positiivinen, kyseisestä tehoaineesta vaadittavien lisätestien luonne on harkittava tapauskohtaisesti ottaen huomioon, että saman in vitro -testissä tutkitun ominaisuuden osalta kaikki asiaankuuluvat tiedot tulevat selvitettyä.

Jos nisäkkäiden in vitro -kromosomiaberraatiotesti tai in vitro -mikrotumatesti osoittaa klastogeenisuutta, on tehtävä in vivo -klastogeenisuustesti somaattisilla soluilla, esimerkiksi metafaasianalyysi jyrsijöiden luuytimellä tai mikrotumatesti jyrsijöillä).

Jos nisäkässoluilla tehtävä kromosomien lukumäärän muutoksia selvittävä in vitro -mikrotumatesti on positiivinen tai nisäkkäiden in vitro -kromosomitesti osoittaa kromosomien lukumäärän muutoksia, on tehtävä in vivo -mikrotumatesti. Jos in vivo -mikrotumatestissä saadaan positiivinen tulos, on käytettävä tarkoituksenmukaista värjäysmenetelmää, kuten fluoresenssi in-situ hybridisaatiota (FISH-menetelmä), aneugeenisen ja/tai klastogeenisen vasteen tunnistamiseksi.

Jos jompikumpi in vitro -geenimutaatiotesteistä on positiivinen, on tehtävä in vivo -testi, jolla tutkitaan geenimutaation aiheutumista, kuten siirtogeenisten jyrsijöiden somaattisten solujen ja sukusolujen geenimutaatiotesti.

In vivo -genotoksisuustutkimuksia suoritettaessa voidaan käyttää ainoastaan merkityksellisiä altistusreittejä ja -menetelmiä (esimerkiksi sekoittaminen ravintoon tai juomaveteen, levittäminen iholle, altistaminen hengitysteitse tai mahaletkun kautta). On oltava vakuuttavaa näyttöä siitä, että aine pääsee asianomaiseen kudokseen valittua altistusreittiä ja antomenetelmää käyttäen. Muut altistustekniikat (kuten vatsaonteloon annettava tai ihonalainen injektio), jotka todennäköisesti johtavat epänormaaliin kinetiikkaan, jakaantumiseen ja aineenvaihduntaan, on perusteltava.

On tarkasteltava mahdollisuutta suorittaa in vivo -testi jonkin 5.3 kohdassa kuvatun lyhytaikaista myrkyllisyyttä koskevan tutkimuksen osana.

5.4.3 In vivo -tutkimukset sukusoluilla

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tarve suorittaa nämä testit on harkittava tapauksen mukaan ottaen huomioon toksikokinetiikkaa, käyttöä ja todennäköistä altistumista koskevat tiedot.

Muita genotoksisuustestejä ei tarvita useimpien niiden tehoaineiden osalta, jotka on tunnistettu somaattisten solujen perimää vaurioittaviksi aineiksi in vivo, sillä ne katsotaan potentiaalisiksi syöpää aiheuttaviksi genotoksisiksi aineiksi ja potentiaalisiksi sukusolujen perimää vaurioittaviksi aineiksi.

Tietyissä tapauksissa voidaan kuitenkin tehdä sukusolututkimuksia sen selvittämiseksi, onko somaattisten solujen perimää vaurioittava aine sukusolujen perimää vaurioittava vai ei.

Tarkoituksenmukaista määritystestiä valittaessa on otettava huomioon aikaisemmissa tutkimuksissa aiheutuneen mutaation tyyppi eli geenimuutos, kromosomien lukumäärän tai kromosomirakenteen muutos.

Lisäksi voidaan harkita tutkimusta, jolla selvitetään DNA-adduktien esiintyminen sukurauhasten soluissa.

5.5 Pitkäaikainen myrkyllisyys ja karsinogeenisuus

Suoritettujen ja raportoitujen pitkäaikaisten tutkimusten tulosten on yhdessä muiden tehoainetta koskevien asiaankuuluvien tietojen kanssa oltava riittävät, jotta toistuvasta tehoaineelle altistumisesta johtuvat vaikutukset voidaan määrittää ja jotta voidaan erityisesti

— tunnistaa pitkäaikaisesta tehoaineelle altistumisesta johtuvat haittavaikutukset,

— tarvittaessa tunnistaa kohde-elimet,

— vahvistaa annos–vastesuhde,

— vahvistaa NOAEL-arvo ja tarvittaessa muut tarkoituksenmukaiset viitearvot.

Vastaavasti karsinogeenisuustutkimusten tulosten on yhdessä muiden tehoainetta koskevien asiaankuuluvien tietojen kanssa oltava riittävät, jotta voidaan arvioida toistuvasta tehoaineelle altistumisesta ihmiselle aiheutuvat vaarat ja jotta voidaan erityisesti

a) tunnistaa pitkäaikaisesta tehoaineelle altistumisesta johtuvat karsinogeeniset vaikutukset;

b) määrittää aiheutuneiden kasvaimien laji-, sukupuoli- ja elinspesifisyys;

c) vahvistaa annos–vastesuhde;

d) määrittää enimmäisannos ilman karsinogeenisia vaikutuksia, jos mahdollista;

e) määrittää todettujen karsinogeenisuusvasteiden vaikutustapa ja merkityksellisyys ihmisen kannalta, jos mahdollista.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Kaikkien tehoaineiden pitkäaikainen myrkyllisyys ja karsinogeenisuus on määritettävä. Jos poikkeuksellisissa olosuhteissa väitetään, että tällaiset testit eivät ole tarpeen, väite on perusteltava kattavasti.

Testausedellytykset

Tehoainetta koskeva pitkäaikainen myrkyllisyystutkimus suun kautta ja pitkäaikainen karsinogeenisuustutkimus (kaksi vuotta) on suoritettava rotalla; jos mahdollista, nämä tutkimukset on yhdistettävä.

Toinen tehoainetta koskeva karsinogeenisuustutkimus on tehtävä hiirellä, paitsi jos voidaan esittää tieteelliset perusteet sille, ettei se ole tarpeen. Tällaisissa tapauksissa voidaan toisen karsinogeenisuustutkimuksen sijasta käyttää tieteellisesti validoituja vaihtoehtoisia malleja karsinogeenisuuden toteamiseksi.

Jos aineenvaihduntaa koskevat vertailutiedot osoittavat, että joko rotta tai hiiri ei sovellu ihmisen syöpäriskin arviointiin, on harkittava jonkin toisen lajin käyttöä.

Kokeellisesti saadut tiedot, mukaan lukien mahdollisen vaikutustavan selittäminen ja merkityksellisyys ihmiselle, on toimitettava, jos karsinogeenisuutta aiheuttava vaikutustapa katsotaan ei-genotoksiseksi.

Jos historiallisia kontrollitietoja esitetään, niiden on koskettava samaa lajia ja eläinkantaa, jota on pidetty samanlaisissa olosuhteissa samassa laboratoriossa, ja niiden on oltava peräisin samoihin aikoihin tehdyistä tutkimuksista. Muista laboratorioista saatua historiallista kontrollitietoa voidaan esittää erillisinä lisätietoina.

Toimitettujen historiallisten kontrollitietojen on sisällettävä

a) lajin ja kannan tunnistetiedot ja toimittajan nimi sekä koloniaa koskevat tiedot, jos toimittaja on sijoittautunut useampaan maantieteelliseen paikkaan;

b) laboratorion nimi ja päivämäärät, jolloin tutkimus on toteutettu;

c) kuvaus yleisistä olosuhteista, joissa eläimiä on pidetty, mukaan lukien rehun tyyppi tai tuotemerkki, ja jos mahdollista, kulutetut määrät;

d) kontrollieläinten arvioitu ikä päivinä ja paino tutkimuksen alussa ja eläinten lopettamispäivänä tai niiden kuolinpäivänä;

e) kuvaus kontrolliryhmän kuolevuudesta tutkimuksen aikana tai sen lopussa, ja muita asiaan kuuluvia huomioita (esimerkiksi sairaudet, infektiot);

f) tutkimuksesta saatujen patologisten tietojen kokoamisesta ja tulkinnasta vastuussa olevien laboratorion ja tieteellisten asiantuntijoiden nimet; ja

g) lausunto niiden kasvainten laadusta, jotka on mahdollisesti yhdistetty esiintyvyystietojen tuottamista varten.

Historialliset kontrollitiedot on esitettävä tutkimuskohtaisesti, ja absoluuttisten arvojen lisäksi on annettava prosenttiosuudet ja suhteelliset tai muunnetut arvot, jos ne ovat avuksi arvioinnissa. Jos toimitetaan yhdistettyjä tai tiivistettyjä tietoja, niihin on sisällyttävä arvojen vaihteluväli, keskiarvo, mediaani ja tarvittaessa keskihajonta.

Testattavat annokset, mukaan lukien suurin testattava annos, on valittava lyhytaikaisten testien tulosten sekä aineenvaihdunta- ja toksikokineettisten tutkimusten tulosten perusteella, jos niitä on testejä suunniteltaessa käytettävissä. Annoksen valinnassa on otettava huomioon toksikokineettiset tiedot kuten imeytymisen saturaatio, jonka mittarina on tehoaineen ja/tai aineenvaihduntatuotteiden systeeminen hyötyosuus.

Annoksia, jotka ovat kohtuuttoman myrkyllisiä, ei pidetä asiaankuuluvina arviointien suorittamisen kannalta. Pitkäaikaisissa tutkimuksissa on harkittava veressä olevan tehoainepitoisuuden määrittämistä (esimerkiksi Tmax).

Tietoja kerättäessä ja raportteja laadittaessa ei saa yhdistää hyvänlaatuisten ja pahanlaatuisten kasvainten esiintymistä. Erilaisia toisiinsa liittymättömiä hyvänlaatuisia tai pahanlaatuisia samassa elimessä olevia kasvaimia ei saa yhdistää raportteja laadittaessa.

Sekaannusten välttämiseksi kasvainten nimeämisessä ja niitä koskevassa raportoinnissa on käytettävä tutkimuksen aikana tavanomaisesti käytettävää, esimerkiksi Kansainvälisen syöväntutkimuskeskuksen julkaisemaa histopatologista terminologiaa. Käytetty järjestelmä on yksilöitävä.

Histopatologista tutkimusta varten valitun biologisen materiaalin on sisällettävä sellaista aineistoa, jonka avulla saadaan tarkempaa tietoa ruumiinavauksessa havaituista vaurioista. Mahdollisesti käytettävissä olevat erityiset histologiset tekniikat (värjäys), histokemialliset tekniikat ja elektronimikroskooppitutkimukset, joilla voidaan selvittää vaikutusmekanismia, saattavat olla hyödyksi; jos niitä käytetään, ne on raportoitava.

5.6 Lisääntymismyrkyllisyys

Mahdolliset vaikutukset lisääntymisen fysiologisiin tekijöihin sekä mahdolliset vaikutukset jälkeläisten kehitykseen on tutkittava ja raportoitava seuraavien seikkojen osalta:

— Uroksen ja naaraan lisääntymistoimintojen tai -kyvyn heikkeneminen, joka johtuu haitallisista vaikutuksista lisääntymiskiertoon, sukupuolikäyttäytymiseen, siittiöiden tai munasolujen muodostumisen eri vaiheisiin tai hormonitoimintaan tai fysiologisiin vasteisiin, jotka vaikuttavat hedelmöittämiskykyyn, hedelmöittymiseen tai hedelmöittyneen munasolun kehittymiseen sen kohtuun kiinnittymiseen saakka.

— Haitalliset vaikutukset jälkeläisiin, esimerkiksi mikä tahansa tavanomaista kehittymistä haittaava vaikutus ennen ja jälkeen syntymän. Niihin kuuluvat morfologiset epämuodostumat, kuten anogenitaalinen etäisyys, nisien vetäytyminen ja toimintahäiriöt (esimerkiksi lisääntymiseen liittyvät ja neurologiset vaikutukset).

Vaikutukset, jotka korostuvat sukupolvesta toiseen, on raportoitava.

Jos merkityksellisiä vaikutuksia havaitaan jälkeläisissä tai niitä voidaan odottaa (esimerkiksi annostasojen määrittämistutkimuksen perusteella), on suoritettava toisen vaiheen tutkimus, jossa mitataan tehoaine ja sen merkitykselliset aineenvaihduntatuotteet maidossa.

Mahdollisia hermostomyrkyllisiä ja immunotoksisia vaikutuksia sekä vaikutuksia, jotka voivat liittyä hormonaalisen järjestelmän muutoksiin, on tarkasteltava huolellisesti, ja ne on raportoitava.

Tutkimuksissa on otettava huomioon kaikki käytettävissä olevat asiaankuuluvat tiedot, mukaan lukien yleisten myrkyllisyystutkimusten tulokset, jos niihin sisältyy tarkoituksenmukaisia parametrejä (kuten siemennesteanalyysi, lisääntymiskierto, lisääntymiselinten histopatologia), sekä tehoaineita rakenteellisesti vastaavia aineita koskevat tiedot.

Käsittelyn aiheuttamia vaikutuksia on yleensä verrattava saman tutkimuksen kontrollieläinten tietoihin, mutta historialliset kontrollitiedot voivat olla hyödyllisiä tiettyjen lisääntymistä koskevien tutkimusten tulkinnassa. Jos historiallisia kontrollitietoja esitetään, niiden on koskettava samaa lajia ja eläinkantaa, jota on pidetty samanlaisissa olosuhteissa samassa laboratoriossa, ja niiden on oltava peräisin samoihin aikoihin tehdyistä tutkimuksista.

Toimitettujen historiallisten kontrollitietojen on sisällettävä

a) lajin ja kannan tunnistetiedot ja toimittajan nimi sekä koloniaa koskevat tiedot, jos toimittaja on sijoittautunut useampaan maantieteelliseen paikkaan;

b) laboratorion nimi ja päivämäärät, jolloin tutkimus on toteutettu;

c) kuvaus yleisistä olosuhteista, joissa eläimiä on pidetty, mukaan lukien rehun tyyppi tai tuotemerkki, ja jos mahdollista, kulutetut määrät;

d) kontrollieläinten arvioitu ikä päivinä ja paino tutkimuksen alussa ja eläinten lopettamispäivänä tai niiden kuolinpäivänä;

e) kuvaus kontrolliryhmän kuolevuudesta tutkimuksen aikana tai sen lopussa, ja muita asiaan kuuluvia huomioita (esimerkiksi sairaudet, infektiot);

f) tutkimuksesta saatujen patologisten tietojen kokoamisesta ja tulkinnasta vastuussa olevien laboratorion ja tieteellisten asiantuntijoiden nimet.

Historialliset kontrollitiedot on esitettävä tutkimuskohtaisesti, ja absoluuttisten arvojen lisäksi on annettava prosenttiosuudet ja suhteelliset tai muunnetut arvot, jos ne ovat avuksi arvioinnissa. Jos toimitetaan yhdistettyjä tai tiivistettyjä tietoja, niihin on sisällyttävä arvojen vaihteluväli, keskiarvo, mediaani ja tarvittaessa keskihajonta.

Jotta saataisiin hyödyllistä tietoa kehitysmyrkyllisyystutkimusten suunnittelua ja tulkintaa varten, voidaan myöhemmän vaiheen tutkimuksissa selvittää tehoaineen pitoisuudet vanhempien ja sikiön/jälkeläisten veressä ja raportoida ne.

5.6.1 Sukupolvitutkimukset

Raportoitujen sukupolvitutkimusten on yhdessä muiden kyseistä tehoainetta koskevien asiaankuuluvien tietojen kanssa oltava riittävät, jotta voidaan määrittää toistuvasta tehoaineelle altistumisesta johtuvat vaikutukset lisääntymiseen ja jotta voidaan erityisesti

a) tunnistaa tehoaineelle altistumisen suorat ja epäsuorat vaikutukset lisääntymiseen;

b) tunnistaa mahdolliset muut kuin lisääntymiseen kohdistuvat haittavaikutukset, joita aiheutuu pienemmillä annoksilla kuin lyhytaikaista ja kroonista myrkyllisyyttä koskevissa testeissä;

c) vahvistaa parentaalista toksisuutta, lisääntymistulosta ja poikasten kehittymistä koskevat NOAEL-arvot.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Lisääntymismyrkyllisyystutkimus vähintään kahdella rottasukupolvella on aina raportoitava.

OECD:n laajennettua yhden sukupolven lisääntymismyrkyllisyystutkimusta voidaan harkita vaihtoehdoksi usean sukupolven tutkimukselle.

Jos lisääntymiseen kohdistuvien vaikutusten parempi tulkitseminen sitä edellyttää ja jos kyseisiä tietoja ei vielä ole saatavissa, voi olla tarpeen suorittaa lisätutkimuksia, joilla selvitetään vaikutusten kohdesukupuoli ja mahdolliset vaikutusmekanismit.

5.6.2 Kehitysmyrkyllisyystutkimukset

Raportoitujen kehitysmyrkyllisyystutkimusten on yhdessä muiden kyseistä tehoainetta koskevien asiaankuuluvien tietojen kanssa oltava riittävät, jotta voidaan arvioida toistuvasta tehoaineelle altistumisesta johtuvat vaikutukset alkion- ja sikiönkehitykseen ja jotta voidaan erityisesti

a) yksilöidä tehoaineelle altistumisesta johtuvat suorat ja epäsuorat vaikutukset alkion- ja sikiönkehitykseen;

b) tunnistaa mahdollinen emomyrkyllisyys;

c) vahvistaa havaittujen vasteiden ja annoksen välinen suhde sekä naaraassa että sen jälkeläisissä;

d) vahvistaa emomyrkyllisyyttä ja poikasten kehitystä koskevat NOAEL-arvot;

e) saada lisätietoja kantaviin naaraisiin kohdistuvista haittavaikutuksista verrattuna ei-kantaviin naaraisiin;

f) saada lisätietoja yleisten myrkkyvaikutusten vahvistumisesta kantavilla eläimillä.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Kehitysmyrkyllisyystutkimukset on aina suoritettava.

Testausedellytykset

Kehitysmyrkyllisyys on määritettävä rotalla ja kaniinilla suun kautta tapahtuvalla altistuksella; rottatutkimusta ei saa tehdä, jos kehitysmyrkyllisyys on arvioitu asianmukaisesti osana laajennettua yhden sukupolven lisääntymismyrkyllisyystutkimusta.

Muut altistusreitit saattavat olla hyödyksi ihmistä koskevassa riskinarvioinnissa. Epämuodostumat ja variaatiot on raportoitava erikseen sekä yhdistettyinä niin, että kaikki merkitykselliset muutokset, joita havaitaan tapahtuvan tunnusomaisten mallien mukaan yksittäisissä sikiöissä, taikka ne joiden voidaan katsoa edustavan saman muutostyypin eri vakavuusastetta, selostetaan lyhyesti.

Epämuodostumien ja variaatioiden diagnosointikriteerit on ilmoitettava raportissa. International Federation of Teratology Societies -liiton parhaillaan kehittämä termihakemisto on otettava huomioon mahdollisuuksien mukaan.

Jos muissa tutkimuksissa tehdyt havainnot tai testiaineen vaikutustapa antavat viitteitä syntymän jälkeen ilmenevistä vaikutuksista, esimerkiksi hermostoa koskevasta kehitysmyrkyllisyydestä, sitä koskevien tietojen saamiseksi saatetaan tarvita lisätutkimuksia tai -tietoja.

5.7 Hermostomyrkyllisyyttä koskevat tutkimukset

5.7.1 Hermostomyrkyllisyyttä koskevat tutkimukset jyrsijöillä

Jyrsijöillä tehtävistä hermostomyrkyllisyyttä koskevista tutkimuksista on saatava riittävät tiedot tehoaineen potentiaalisen hermostomyrkyllisyyden (neurobehavioraaliset ja neuropatologiset vaikutukset) arvioimiseen kerta-altistumisen ja toistuvan altistumisen jälkeen.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Tutkimukset on suoritettava niiden tehoaineiden osalta, joiden rakenne on vastaava tai samankaltainen kuin aineilla, jotka pystyvät aiheuttamaan hermostomyrkyllisyyttä, sekä niiden tehoaineiden osalta, jotka aiheuttavat tiettyjä oireita mahdollisesta hermostomyrkyllisyydestä, neurologisia merkkejä tai neuropatologisia vaurioita myrkyllisyystutkimuksissa annostasoilla, joihin ei liity ilmeistä yleistä myrkyllisyyttä. Tällaisten tutkimusten suorittamista on harkittava myös niiden aineiden osalta, joilla on hermostomyrkyllisyyteen perustuva tuholaisia torjuva vaikutus.

On harkittava, olisiko hermostomyrkyllisyyttä koskevia tutkimuksia sisällytettävä rutiiniluonteisiin toksikologisiin tutkimuksiin.

5.7.2 Viivästynyttä polyneuropatiaa koskevat tutkimukset

Viivästynyttä polyneuropatiaa koskevista tutkimuksista on saatava riittävät tiedot sen arvioimiseksi, voiko tehoaine aiheuttaa akuutin ja toistuvan altistumisen jälkeen viivästynyttä polyneuropatiaa. Toistuvan annostuksen tutkimuksesta voidaan luopua, paitsi jos on viitteitä yhdisteen kertymisestä ja jos merkittävää neurotoksisen esteraasin estoa tai kliinisiä/histopatologisia merkkejä viivästyneestä polyneuropatiasta ilmenee kanoilla tehdyssä kerta-annostuksen testissä määritetyn LD50-arvon tuntumassa.

Olosuhteet, joissa tiedot vaaditaan

Nämä tutkimukset on suoritettava niiden tehoaineiden osalta, joiden rakenne on vastaava tai samankaltainen kuin niillä tehoaineilla, jotka pystyvät aiheuttamaan viivästynyttä polyneuropatiaa, kuten organofosfaatit.

5.8 Muut toksikologiset tutkimukset

5.8.1 Aineenvaihduntatuotteiden myrkyllisyystutkimukset

Muita aineita kuin tehoainetta koskevia lisätutkimuksia ei vaadita kaikissa tapauksissa. Lisätutkimustarvetta koskevat päätökset on tehtävä tapauskohtaisesti.

Jos aineenvaihdunnan tai muiden prosessien tuloksena kasveissa tai eläintuotteissa, maaperässä, pohjavedessä ja ulkoilmassa olevat aineenvaihduntatuotteet ovat erilaisia kuin toksikologisissa tutkimuksissa käytetyissä eläimissä esiintyvät aineenvaihduntatuotteet tai jos niitä havaitaan pieninä määrinä näissä eläimissä, on suoritettava jatkotestausta tapauskohtaisesti ottaen huomioon aineenvaihduntatuotteen määrä ja sen kemiallinen rakenne verrattuna emoaineeseen.

5.8.2 Tehoainetta koskevat lisätutkimukset

Täydentäviä tutkimuksia on suoritettava, jos se on havaittujen vaikutusten tarkempaa selvittämistä varten tarpeen ottaen huomioon käytettävissä olevien toksikologisten ja aineenvaihduntatutkimusten tulokset ja tärkeimmät altistumisreitit. Näitä tutkimuksia voivat olla

a) imeytymistä, jakautumista, erittymistä ja aineenvaihduntaa toisella lajilla koskevat tutkimukset;

b) immunotoksikologista potentiaalia koskevat tutkimukset;

c) kohdennettu kerta-annostutkimus tarkoituksenmukaisten akuutin altistumisen viiteannosten (ARfD, aAOEL) määrittämiseksi;

d) muita antoreittejä koskevat tutkimukset;

e) karsinogeenista potentiaalia koskevat tutkimukset;

f) seoksen vaikutuksia koskevat tutkimukset.

Vaadittavat tutkimukset on suunniteltava tapauskohtaisesti tutkittavien parametrien ja saavutettavien tavoitteiden perusteella.

5.8.3 Hormonitoimintaa hä