02021R2115 — FI — 06.12.2021 — 000.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.





Oikaistu:









▼B

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) 2021/2115,

annettu 2 päivänä joulukuuta 2021,

jäsenvaltioiden yhteisen maatalouspolitiikan nojalla laadittavien, Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) rahoitettavien strategiasuunnitelmien (YMP:n strategiasuunnitelmat) tukea koskevista säännöistä sekä asetusten (EU) N:o 1305/2013 ja (EU) N:o 1307/2013 kumoamisesta







I OSASTO

KOHDE JA SOVELTAMISALA, SOVELLETTAVAT SÄÄNNÖKSET JA MÄÄRITELMÄT

1 artikla

Kohde ja soveltamisala

1. Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt seuraavista: a) yleis- ja erityistavoitteet, joihin pyritään Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) yhteisessä maatalouspolitiikassa (YMP) rahoitettavalla unionin tuella, sekä asiaan liittyvät indikaattorit; b) interventiotyypit ja yhteiset vaatimukset, jotta jäsenvaltiot voivat pyrkiä kyseisiin tavoitteisiin, sekä asiaan liittyvät rahoitusjärjestelyt; c) YMP:n strategiasuunnitelmat, jotka jäsenvaltioiden on määrä laatia ja joissa vahvistetaan tavoitteet, täsmennetään interventioiden edellytykset ja jaetaan varat erityistavoitteiden ja tunnistettujen tarpeiden mukaisesti; d) koordinointi ja hallinto sekä seuranta, raportointi ja arviointi.

2. Tätä asetusta sovelletaan maataloustukirahastosta ja maaseuturahastosta rahoitettavaan unionin tukeen, jota myönnetään jäsenvaltion laatimassa ja komission hyväksymässä, 1 päivän tammikuuta 2023 ja 31 päivän joulukuuta 2027 välisen ajanjakson, jäljempänä ’YMP:n strategiasuunnitelmakausi’, kattavassa YMP:n strategiasuunnitelmassa täsmennettyihin interventioihin.

2 artikla

Sovellettavat säännökset

1. Tämän asetuksen mukaisesti myönnettävään tukeen sovelletaan asetusta (EU) 2021/2116 ja kyseisen asetuksen nojalla annettuja säännöksiä.

2. Tämän asetuksen mukaisesti maaseuturahastosta rahoitettavaan tukeen sovelletaan asetuksen (EU) 2021/1060 19 artiklaa, III osaston II lukua, paitsi 28 artiklan ensimmäisen alakohdan c alakohtaa, sekä 46 ja 48 artiklaa.

3 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

1) ’viljelijällä’ sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmää riippumatta siitä, millainen ryhmän ja sen jäsenten oikeudellinen asema on kansallisen oikeuden mukaisesti, jonka tila sijaitsee perussopimusten alueellisella soveltamisalalla, siten kuin se määritellään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 52 artiklassa yhdessä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 349 ja 355 artiklan kanssa, ja joka harjoittaa jäsenvaltioiden määrittämää tämän asetuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaista maataloustoimintaa;

2) ’tilalla’ kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia maataloustoimintaan käytettäviä yksiköitä;

3) ’interventiolla’ tukivälinettä, jolla on tietyt jäsenvaltion YMP:n strategiasuunnitelmassaan tässä asetuksessa säädettyjen interventiotyyppien perusteella täsmentämät tukikelpoisuusedellytykset;

4) ’toimella’ a) hanketta, sopimusta, toimintaa tai hankkeiden tai toimien ryhmää, joka on valittu asianomaisen YMP:n strategiasuunnitelman perusteella; b) kun kyseessä ovat rahoitusvälineet, rahoitusvälineelle suotuja tukikelpoisia julkisia kokonaismenoja ja kyseisestä rahoitusvälineestä tämän jälkeen lopullisille vastaanottajille myönnettyä rahoitustukea;

5) ’julkisilla menoilla’ toimien rahoitusosuutta, joka on peräisin kansallisten tai alue- tai paikallisviranomaisten talousarviovaroista taikka maataloustukirahastoa ja maaseuturahastoa varten varatuista unionin talousarviovaroista tai julkisoikeudellisten yhteisöjen taikka viranomaisten tai julkisoikeudellisten yhteisöjen muodostamien yhteenliittymien talousarviovaroista;

6) ’välitavoitteilla’ tietylle varainhoitovuodelle ennalta sovittuja väliarvoja, jotka jäsenvaltiot ovat asettaneet 107 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen interventiostrategioidensa puitteissa ja jotka on saavutettava tietyllä hetkellä YMP:n strategiasuunnitelmakauden aikana, jotta voidaan varmistaa oikea-aikainen edistyminen suhteessa tulosindikaattoreihin;

7) ’tavoitteilla’ ennalta sovittuja arvoja, jotka jäsenvaltiot ovat asettaneet 107 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen interventiostrategioidensa puitteissa ja jotka on saavutettava YMP:n strategiasuunnitelmakauden lopussa suhteessa tulosindikaattoreihin;

8) ’syrjäisimmillä alueilla’ Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 349 artiklassa tarkoitettuja syrjäisimpiä alueita;

9) ’AKIS-järjestelmällä’ yhdistettyä järjestelmää, joka sisältää sellaisten henkilöiden, organisaatioiden ja laitosten välisiä tietovirtoja, jotka käyttävät ja tuottavat maataloutta ja siihen liittyviä aloja koskevaa tietoa (maatalouden tieto- ja innovointijärjestelmä);

10) ’Egeanmeren pienillä saarilla’ asetuksen (EU) N:o 229/2013 1 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä Egeanmeren pieniä saaria;

11) ’keskinäisellä rahastolla’ jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaisesti hyväksymää järjestelmää, jossa siihen kuuluvat viljelijät voivat vakuuttaa itsensä ja jossa maksetaan korvauksia taloudellisia tappioita kärsineille jäsenviljelijöille;

12) ’vähemmän kehittyneillä alueilla’ asetuksen (EU) 2021/1060 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuja vähemmän kehittyneitä alueita;

13) ’tuensaajalla’ 69 artiklassa tarkoitettujen maaseudun kehittämisen interventiotyyppien osalta: a) julkis- tai yksityisoikeudellista elintä, yhteisöä, riippumatta siitä, onko se oikeushenkilö, luonnollista henkilöä tai luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmää, joka on vastuussa toimien käynnistämisestä tai joka on vastuussa niin toimien käynnistämisestä kuin täytäntöönpanostakin; b) kun kyseessä on valtiontukijärjestelmä, yritystä, joka saa tuen; c) kun kyseessä on rahoitusväline, holdingrahaston täytäntöönpanosta vastaavaa elintä, tai jos holdingrahastorakennetta ei ole, erityisrahaston täytäntöönpanosta vastaavaa elintä, tai jos 123 artiklassa tarkoitettu hallintoviranomainen, jäljempänä ’hallintoviranomainen’, hallinnoi rahoitusvälinettä, hallintoviranomaista;

14) ’tukiprosentilla’ toimen julkisten menojen määrää; rahoitusvälineiden yhteydessä sillä viitataan tuen bruttoavustusekvivalenttiin, sellaisena kuin se määritellään komission asetuksen (EU) N:o 702/2014 ( 1 ) 2 artiklan 20 kohdassa;

15) ’Leaderilla’ asetuksen (EU) 2021/1060 31 artiklassa tarkoitettua yhteisölähtöistä paikallista kehittämistä;

16) ’välittävällä elimellä’ sellaista julkis- tai yksityisoikeudellista elintä, mukaan lukien alueelliset tai paikalliset elimet, alueelliset kehittämiselimet tai kansalaisjärjestöt, joka toimii kansallisen tai alueellisen hallintoviranomaisen alaisuudessa tai hoitaa tehtäviä tällaisen viranomaisen puolesta;

17) ’varainhoitovuodella’ asetuksen (EU) 2021/2116 35 artiklan mukaista maatalouden varainhoitovuotta.

4 artikla

YMP:n strategiasuunnitelmissa vahvistettavat määritelmät ja edellytykset

1. Jäsenvaltioiden on esitettävä YMP:n strategiasuunnitelmissaan ”maataloustoiminnan”, ”maatalousmaan”, ”tukikelpoisen hehtaarin”, ”aktiiviviljelijän”, ”nuoren viljelijän” ja ”uuden viljelijän” määritelmät sekä asiaankuuluvat edellytykset tämän artiklan mukaisesti:

2. ”maataloustoiminta” on määritettävä siten, että se mahdollistaa yksityisten tai julkisten hyödykkeiden tarjoamisen yhdellä tai kummallakin seuraavista tavoista: a) maataloustuotteiden tuottaminen, joka kattaa eläinkasvatuksen tai viljelyn, myös kosteikkoalueen viljelyn avulla, jolloin maataloustuotteilla tarkoitetaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita, kalastustuotteita lukuun ottamatta, sekä puuvillaa ja lyhytkiertoista energiapuuta; b) maatalousmaan säilyttäminen sellaisessa kunnossa, että se soveltuu laitumeksi tai viljelyyn ilman, että sitä olisi valmisteltava muutoin kuin tavanomaisia maatalousmenetelmiä ja -koneita käyttäen.

3. ”maatalousmaa” on määritettävä siten, että se koostuu peltoalasta, pysyvistä viljelykasveista ja pysyvästä nurmesta, myös kun ne muodostavat peltometsäviljelyjärjestelmän kyseisellä alalla. Jäsenvaltioiden on määriteltävä ilmaisut ”peltoala”, ”pysyvät viljelykasvit” ja ”pysyvä nurmi” seuraavan kehyksen sisällä: a) ”peltoala” on kasvien tuotantoa varten viljeltyä maata tai viljelyyn käytettävissä olevaa kesantomaata; lisäksi sen on sitoumuksen keston ajan oltava kasvien tuotantoa varten viljeltyä maata tai viljelyyn käytettävissä olevaa kesantomaata, joka on kesannoitu noudattaen tämän asetuksen 31 artiklaa tai 70 artiklaa tai liitteessä III luetteloitua GAEC-vaatimusta 8 tai neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 ( 2 ) 22, 23 tai 24 artiklaa, neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 ( 3 ) 39 artiklaa tai Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen ( 4 ) (EU) N:o 1305/2013 28 artiklaa; b) ”pysyvät viljelykasvit” ovat viljelykiertoon kuulumattomia kasveja, jotka ovat muita kuin pysyvää nurmea ja pysyvää laidunta, joihin maata käytetään viiden vuoden ajan tai pidempään ja joista saadaan toistuvia satoja, mukaan lukien taimitarhat ja lyhytkiertoinen energiapuu; c) ”pysyvä nurmi ja pysyvä laidun” (joita yhdessä kutsutaan ”pysyväksi nurmeksi”) on maata, jota käytetään heinäkasvien tai muiden nurmirehukasvien kasvattamiseen joko luonnollisesti (itseuudistuva) tai viljelemällä (kylvämällä) ja joka ei ole kuulunut tilan viljelykiertoon vähintään viiteen vuoteen ja, jos jäsenvaltiot niin päättävät, jota ei ole kynnetty, muokattu tai uudelleen kylvetty erityyppisillä heinäkasveilla tai muilla nurmirehukasveilla vähintään viiteen vuoteen. Se voi sisältää muitakin lajeja, kuten laidunnettavia pensaita tai puita ja, jos jäsenvaltiot niin päättävät, muita lajeja, kuten pensaita tai puita, joista voidaan tuottaa eläinten rehua, edellyttäen että heinäkasvit ja muut nurmirehukasvit ovat vallitsevina. Jäsenvaltiot voivat myös päättää, että pysyvänä nurmena pidetään seuraavan tyyppistä maata: i) maata, jolla kasvaa tässä kohdassa tarkoitettuja lajeja ja joka on osa vakiintunutta paikallista käytäntöä ja jossa heinäkasvit ja muut nurmirehukasvit eivät perinteisesti ole vallitsevina tai niitä ei ole laidunmailla; ii) maata, jolla kasvaa tässä kohdassa tarkoitettuja lajeja ja jolla heinäkasvit ja muut nurmirehukasvit eivät ole vallitsevina tai niitä ei ole laidunmailla.

4. Suorien tukien muodossa olevissa interventiotyypeissä ”tukikelpoinen hehtaari” on määritettävä niin, että se kattaa alat, jotka ovat viljelijän hallinnassa ja jotka käsittävät a) tilan maatalousmaan, jota käytetään maataloustoimintaan sinä vuonna, jolle haetaan tukea, tai jos aluetta käytetään myös muuhun kuin maataloustoimintaan, sitä käytetään pääasiassa maataloustoimintaan; asianmukaisesti perustelluista ympäristöön, biologiseen monimuotoisuuteen ja ilmastoon liittyvistä syistä jäsenvaltiot voivat päättää, että tukikelpoisiin hehtaareihin sisällytetään myös tietyt alat, joita käytetään maataloustoimintaan ainoastaan joka toinen vuosi; b) tilan sellaisen alan, i) jota maisemapiirteiltään koskee liitteessä III luetteloidun, GAEC-vaatimuksen 8 mukainen säilyttämisvelvoite; ii) jonka avulla saavutetaan liitteessä III luetteloidun GAEC-vaatimuksen 8 mukainen, muuna kuin tuottavana kohteena käytettävän peltoalan, kesantoala mukaan lukien, vähimmäisosuus; tai iii) joka perustetaan tai säilytetään 31 artiklassa tarkoitetun ekojärjestelmän tuloksena viljelijän asiaankuuluvan sitoumuksen ajan. Jos jäsenvaltiot niin päättävät, ”tukikelpoiseen hehtaariin” voi sisältyä muita maisemapiirteitä, edellyttäen että ne eivät ole enemmistönä eivätkä viljelylohkosta kattamansa alan vuoksi merkittävästi haittaa maataloustoiminnan harjoittamista. Kyseistä periaatetta sovellettaessa jäsenvaltiot voivat asettaa enimmäisosuuden, jonka kyseiset muut maisemapiirteet saavat kattaa viljelylohkosta. Kun kyseessä on pysyvä nurmi, jolla on hajanaisia tukikelvottomia piirteitä, jäsenvaltiot voivat päättää soveltaa kiinteitä vähennyskertoimia tukikelpoisen alan määrittämiseksi; c) tilan sellaisen alan, joka on antanut oikeuden tämän asetuksen III osaston II luvun 2 jakson 2 alajakson tai asetuksen (EU) N:o 1307/2013 III osastossa säädetyn perustukijärjestelmän tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmän mukaisiin maksuihin ja joka ei ole jäsenvaltioiden tämän kohdan a ja b alakohdan perusteella määrittämä ”tukikelpoinen hehtaari”: i) johtuen direktiivin 92/43/ETY, 2009/147/EY tai 2000/60/EY soveltamisesta kyseiseen alaan; ii) johtuen tässä asetuksessa vahvistetuista ja asetuksen (EU) 2021/2116 65 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhdennetyn järjestelmän kattamista pinta-alaperusteisista interventioista, jotka mahdollistavat sellaisten tuotteiden tuottamisen, joita ei luetella Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen liitteessä I, kosteikkoalueen viljelyllä, tai sellaisissa kansallisissa luonnon monimuotoisuutta tai kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä koskevissa järjestelmissä vahvistetuista interventioista, joiden ehdot ovat kyseisten pinta-alaperusteisten interventioiden mukaisia, edellyttäen että kyseiset interventiot ja kansalliset järjestelmät edesauttavat yhden tai useamman tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan d, e ja f alakohdassa vahvistetun erityistavoitteen saavuttamista; iii) viljelijän metsittämissitoumuksen ajaksi asetuksen (EY) N:o 1257/1999 31 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan, asetuksen (EU) N:o 1305/2013 22 artiklan tai tämän asetuksen 70 artiklan tai 73 artiklan taikka sellaisen kansallisen järjestelmän mukaisesti, jonka ehdot ovat asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan tai asetuksen (EU) N:o 1305/2013 22 artiklan tai tämän asetuksen 70 artiklan tai 73 artiklan mukaiset; iv) alan kesannointiin johtavan viljelijän sitoumuksen ajaksi asetuksen (EY) N:o 1257/1999 22, 23 ja 24 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan, asetuksen (EU) N:o 1305/2013 28 artiklan tai tämän asetuksen 70 artiklan mukaisesti.

Hampun tuotantoon käytetyt alat ovat tukikelpoisia vain, jos käytettyjen lajikkeiden tetrahydrokannabinolipitoisuus on enintään 0,3 prosenttia.

5. ”Aktiiviviljelijä” on määritettävä siten, että varmistetaan tuen myöntäminen vain luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille tai luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmille, jotka harjoittavat vähintään vähimmäistason maataloustoimintaa, tämän kuitenkaan estämättä tuen myöntämistä useampaa toimintaa harjoittaville tai osa-aikaisille viljelijöille.

”Aktiiviviljelijän” määrittämisessä jäsenvaltioiden on sovellettava objektiivisia ja syrjimättömiä perusteita, kuten tuloharkintaa, tilan työvoimapanoksia, yrityksen toimialaa, ja sisältymistä maataloustoimintaa koskeviin kansallisiin tai alueellisiin rekistereihin. Tällaiset perusteet voidaan ottaa käyttöön yhdessä tai useammassa jäsenvaltion valitsemassa muodossa, mukaan lukien negatiivinen luettelo, jolla estetään, että viljelijä katsotaan aktiiviviljelijäksi. Jos jäsenvaltio pitää aktiiviviljelijöinä viljelijöitä, joiden saamat suorat tuet eivät edellisenä vuotena ylittäneet tiettyä määrää, kyseinen määrä saa olla enintään 5 000 euroa.

6. ”Nuori viljelijä” on määritettävä siten, että määritelmä sisältää a) yläikärajan, joka asetetaan 35 ja 40 ikävuoden välille; b) edellytykset ”tilan pääasiallisena yrittäjänä” toimimiselle; c) asianmukaisen koulutuksen tai vaadittavat taidot jäsenvaltioiden määrittämän mukaisesti.

7. ”Uusi viljelijä” on määritettävä siten, että se viittaa muuhun kuin nuoreen viljelijään, ja henkilöön, joka toimii ”tilan pääasiallisena yrittäjänä” ensimmäistä kertaa. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön objektiivisia ja syrjimättömiä lisävaatimuksia, jotka koskevat asianmukaista koulutusta tai asianmukaisia taitoja.

8. Kansanterveyden suojelemiseksi siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä tämän asetuksen täydentämiseksi säännöillä, joilla asetetaan tukien myöntämisen edellytykseksi tiettyjen hamppulajikkeiden varmennettujen siementen käyttö sekä menetelmä hamppulajikkeiden määrittämiseksi ja niiden tämän artiklan 4 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetun tetrahydrokannabinolipitoisuuden tarkistamiseksi.







II OSASTO

TAVOITTEET JA INDIKAATTORIT

5 artikla

Yleistavoitteet

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 39 artiklassa vahvistettujen YMP:n tavoitteiden, sisämarkkinoiden toiminnan ja tasapuolisten toimintaedellytysten ylläpitämistä unionin viljelijöiden välillä koskevan tavoitteen sekä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti maataloustukirahaston ja maaseuturahaston tuella pyritään jatkossakin parantamaan maatalouden, elintarvikealan ja maaseutualueiden kestävää kehitystä ja edistämään seuraavien yleistavoitteiden saavuttamista talous-, ympäristö- ja sosiaalialoilla, mikä edistää kestävän kehityksen Agenda 2030 -toimintaohjelman täytäntöönpanoa:

a) edistetään älykästä, kilpailukykyistä, muutoskestävää ja monipuolista maatalousalaa, jolla varmistetaan pitkän aikavälin elintarviketurva;

b) tuetaan ja vahvistetaan ympäristönsuojelua, mukaan lukien luonnon monimuotoisuus, ja ilmastotoimia ja edistetään unionin ympäristö- ja ilmastotavoitteiden saavuttamista mukaan lukien sen Pariisin sopimukseen perustuvat sitoumukset;

c) lujitetaan maaseutualueiden sosioekonomista rakennetta.

6 artikla

Erityistavoitteet

1. Yleistavoitteisiin pyritään seuraavien erityistavoitteiden avulla: a) annetaan tukea riittävien maataloustulojen ja maatalousalan muutoskestävyyden varmistamiseksi koko unionin alueella, jotta saataisiin parannettua pitkän aikavälin elintarviketurvaa ja maatalouden monimuotoisuutta ja varmistettaisiin maataloustuotannon taloudellinen kestävyys unionissa; b) parannetaan maatilojen markkinasuuntautuneisuutta ja kilpailukykyä sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä, myös kiinnittämällä enemmän huomiota tutkimukseen, teknologiaan ja digitalisointiin; c) parannetaan viljelijöiden asemaa arvoketjussa; d) edistetään ilmastonmuutoksen hillitsemistä ja ilmastonmuutokseen sopeutumista muun muassa vähentämällä kasvihuonekaasupäästöjä ja parantamalla hiilen sitomista sekä edistetään kestävää energiaa; e) edistetään kestävää kehitystä ja luonnonvarojen, kuten veden, maaperän ja ilman, tehokasta hoitoa, myös vähentämällä kemikaaliriippuvuutta; ▼C1 f) edistetään luonnon monimuotoisuuden vähenemisen pysäyttämistä ja vähenemissuuntauksen kääntämistä, parannetaan ekosysteemipalveluja sekä säilytetään elinympäristöjä ja maisemia; ▼B g) houkutellaan nuoria viljelijöitä ja uusia viljelijöitä alalle ja tuetaan heitä sekä helpotetaan kestävän yritystoiminnan kehittämistä maaseutualueilla; h) edistetään työllisyyttä, kasvua, sukupuolten tasa-arvoa, mukaan lukien naisten osallistuminen maatalouteen, sekä sosiaalista osallisuutta ja paikallista kehitystä maaseutualueilla, myös kiertobiotaloudessa ja kestävässä metsätaloudessa; i) parannetaan unionin maatalouden keinoja vastata ruokaa ja terveyttä koskeviin yhteiskunnan vaatimuksiin, mukaan lukien korkealaatuinen, turvallinen ja ravitseva kestävällä tavalla tuotettu ruoka, ruokahävikin vähentäminen sekä eläinten hyvinvoinnin parantaminen ja mikrobilääkeresistenssin torjuminen.

2. Edellä 1 kohdassa asetettuja tavoitteita täydennetään ja ne liitetään toisiinsa maatalouden ja maaseudun uudenaikaistamisen läpileikkaavalla tavoitteella lisäämällä ja jakamalla tietämystä, innovointia ja digitalisointia maataloudessa ja maaseutualueilla sekä kannustalla näiden käyttöönottoa viljelijöiden keskuudessa tutkimuksen, innovoinnin, tietämyksen vaihdon ja koulutuksen paremman saatavuuden avulla.

3. Edellä 1 ja 2 kohdassa asetettuja erityistavoitteita toteuttaessaan jäsenvaltioiden on komission tuella toteuttava asianmukaiset toimenpiteet hallinnollisen taakan vähentämiseksi ja varmistettava YMP:n täytäntöönpanon yksinkertaistaminen.

7 artikla

Indikaattorit

1. Edellä 5 artiklassa ja 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamista on arvioitava liitteessä I esitettyjen tuotokseen, tulokseen, vaikutukseen ja asiayhteyteen liittyvien yhteisten indikaattoreiden perusteella. Kyseiset yhteiset indikaattorit käsittävät seuraavat: a) tuotosindikaattorit, jotka liittyvät tuettujen interventiotoimenpiteiden toteutuneisiin tuotoksiin; b) tulosindikaattorit, jotka liittyvät 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin asianomaisiin erityistavoitteisiin ja joita käytetään määrällisten välitavoitteiden ja tavoitteiden asettamiseen suhteessa YMP:n strategiasuunnitelmiin sisältyviin kyseisiin erityistavoitteisiin ja sen arvioimiseen, miten kyseisten tavoitteiden saavuttamisessa on edistytty; ilmastoon ja ympäristöön liittyviä tavoitteita koskevat tulosindikaattorit voivat koskea interventioita, jotka edistävät liitteessä XIII lueteltuihin unionin säädöksiin perustuvien sitoumusten täyttämistä; c) vaikutusindikaattorit, jotka liittyvät 5 artiklassa ja 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa esitettyihin tavoitteisiin ja joita käytetään YMP:n strategiasuunnitelmien ja YMP:n yhteydessä; d) 115 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut ja liitteessä I luetteloidut taustaindikaattorit.

2. Siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitettä I yhteisten tuotos-, tulos-, vaikutus- ja taustaindikaattoreiden mukauttamiseksi. Kyseiset delegoidut säädökset rajoitetaan tiukasti jäsenvaltioiden kokemien, kyseisten indikaattorien soveltamisessa ilmenneiden teknisten ongelmien käsittelemiseen.







II OSASTO

YHTEISET VAATIMUKSET JA INTERVENTIOTYYPIT







I LUKU

YHTEISET VAATIMUKSET







1 jakso

Yleiset periaatteet

8 artikla

Strateginen lähestymistapa

Jäsenvaltiot pyrkivät II osastossa säädettyihin tavoitteisiin määrittämällä interventiot tämän osaston II, III ja IV luvussa vahvistettujen interventiotyyppien perusteella, niiden kunkin tarpeiden arvioinnin ja tässä luvussa vahvistettujen yhteisten vaatimusten mukaisesti.

9 artikla

Yleiset periaatteet

Jäsenvaltioiden on suunniteltava YMP:n strategiasuunnitelmiensa interventiot ja 13 artiklassa tarkoitetut GAEC-vaatimukset Euroopan unionin perusoikeuskirjan ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti.

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että interventiot ja 13 artiklassa tarkoitetut GAEC-vaatimukset vahvistetaan objektiivisin ja syrjimättömin perustein ja että ne ovat yhteensopivia sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kanssa eivätkä vääristä kilpailua.

Jäsenvaltioiden on vahvistettava oikeudellinen kehys, joka kattaa unionin tuen myöntämisen viljelijöille ja muille tuensaajille komission tämän asetuksen 118 ja 119 artiklan mukaisesti hyväksymien YMP:n strategiasuunnitelmien sekä tässä asetuksessa ja asetuksessa (EU) 2021/2116 vahvistettujen periaatteiden ja vaatimusten mukaisesti. Ne panevat täytäntöön kyseiset komission hyväksymät YMP:n strategiasuunnitelmat.

10 artikla

WTO:n kotimainen tuki

Jäsenvaltioiden on suunniteltava interventiot tämän asetuksen liitteessä II lueteltujen interventiotyyppien perusteella, mukaan lukien 4 artiklassa säädetyt määritelmät ja edellytykset, siten että ne täyttävät WTO:n maataloussopimuksen liitteessä 2 olevat kriteerit.

Erityisesti kestävyysperusteisen perustulotuen, kestävyysperusteisen täydentävän uudelleenjakotulotuen, nuorten viljelijöiden täydentävän tulotuen sekä ilmasto-, ympäristö- ja eläinten hyvinvointijärjestelmien on täytettävä niiden WTO:n maataloussopimuksen liitteessä 2 olevien kohtien kriteerit, jotka on esitetty tämän asetuksen liitteessä II kyseisten interventioiden osalta. Muiden interventioiden osalta tämän asetuksen liitteessä II esitetyt WTO:n maataloussopimuksen liitteessä 2 olevat kohdat ovat suuntaa-antavia ja kyseisissä interventioissa voidaan sen sijaan noudattaa jotakin muuta WTO:n maataloussopimuksen liitteessä 2 olevaa kohtaa, jos tämä täsmennetään ja selitetään YMP:n strategiasuunnitelmassa.

11 artikla

Öljysiemeniä koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan täytäntöönpano

1. Jos jäsenvaltiot säätävät pinta-alaperusteisista interventiosta, jotka eivät noudata WTO:n maataloussopimuksen liitteessä 2 esitettyjä määräyksiä, mukaan lukien tämän asetuksen III osaston II luvun 3 jakson 1 alajakson mukainen tuotantosidonnainen tulotuki, ja jos kyseiset interventiot koskevat joitakin tai kaikkia GATT-sopimukseen liittyvän Euroopan talousyhteisön ja Amerikan yhdysvaltojen välisen öljysiemeniä koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan liitteessä tarkoitettuja öljysiemeniä, asianomaisten jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmiin sisällytettyihin suunniteltuihin tuotoksiin perustuvan tukialan kokonaisala ei saa ylittää koko unionin enimmäistukialaa, jotta voidaan varmistaa unionin kansainvälisten sitoumusten noudattaminen.

2. Viimeistään 8 päivänä kesäkuuta 2022 komissio antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joilla vahvistetaan kunkin jäsenvaltion ohjeellinen tukiala laskettuna sen perusteella, mikä oli kunkin jäsenvaltion osuus unionin keskimääräisestä viljelyalasta vuosien 2016–2020 aikana. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 153 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

3. Kunkin jäsenvaltion, joka aikoo myöntää tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tukea, on ilmoitettava 118 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa YMP:n strategiasuunnitelmaa koskevassa ehdotuksessaan vastaavat suunnitellut tuotokset hehtaareina.

Jos sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet kaikki suunnitellut tuotokset, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu koko unionin enimmäistukiala ylittyy, komissio laskee kullekin viitealaansa enemmän ilmoittaneelle jäsenvaltiolle vähennyskertoimen, joka on suhteutettu jäsenvaltion suunniteltujen tuotosten liialliseen määrään niin, että koko unionin enimmäistukiala säilytetään. Kaikille asianomaisille jäsenvaltioille ilmoitetaan kyseisestä vähennyskertoimesta YMP:n strategiasuunnitelmaa koskevissa 118 artiklan 3 kohdan mukaisissa komission huomautuksissa. Kunkin jäsenvaltion vähennyskerroin vahvistetaan 118 artiklan 6 kohdassa tarkoitetussa täytäntöönpanopäätöksessä, jolla komissio hyväksyy YMP:n strategiasuunnitelman.

Jäsenvaltio ei saa muuttaa tukialojaan omasta aloitteestaan 118 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päivämäärän jälkeen.

4. Jos jäsenvaltio aikoo lisätä komission hyväksymässä YMP:n strategiasuunnitelmassaan vahvistettuja tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja suunniteltuja tuotoksiaan, sen on ilmoitettava komissiolle tarkistetut suunnitellut tuotokset esittämällä 119 artiklan mukaisesti YMP:n strategiasuunnitelmaansa koskeva muutospyyntö ennen 1 päivää tammikuuta asianomaista hakuvuotta edeltävänä vuonna.

5. Jotta voidaan välttää 1 kohdassa tarkoitetun koko unionin enimmäistukialan ylittyminen, komissio tapauksen mukaan vahvistaa vähennyskertoimia tai tarkistaa olemassa olevia vähennyskertoimia, mikäli kertoimia on vahvistettu 3 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, kaikkien niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka ylittivät ohjeellisen tukialansa YMP:n strategiasuunnitelmissaan.

Komissio ilmoittaa asianomaisille jäsenvaltioille vähennyskertoimista viimeistään 31 päivänä tammikuuta asianomaista hakuvuotta edeltävänä vuonna.

Kunkin asianomaisen jäsenvaltion on esitettävä viimeistään 31 päivänä maaliskuuta asianomaista hakuvuotta edeltävänä vuonna vastaava YMP:n strategiasuunnitelmansa muutospyyntö, jossa otetaan huomioon toisessa alakohdassa tarkoitettu vähennyskerroin. Kyseisen jäsenvaltion vähennyskerroin vahvistetaan 119 artiklan 10 kohdassa tarkoitetussa täytäntöönpanosäädöksessä, jolla komissio hyväksyy YMP:n strategiasuunnitelman muutoksen.

6. Jäsenvaltioiden on tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yhteisymmärryspöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvien öljysiementen osalta ilmoitettava komissiolle 134 artiklassa tarkoitetuissa vuotuisissa tuloksellisuuskertomuksissa niiden hehtaarien kokonaismäärä, joista tukea on tosiasiallisesti maksettu.

7. Jäsenvaltiot eivät saa sisällyttää syötäväksi tarkoitettujen auringonkukansiementen viljelyä yhteenkään 1 kohdassa tarkoitetuista pinta-alaperusteisista interventioista.







2 jakso

Ehdollisuus

12 artikla

Periaate ja soveltamisala

1. Jäsenvaltioiden on sisällytettävä YMP:n strategiasuunnitelmiinsa ehdollisuusjärjestelmä, jonka mukaisesti viljelijöille ja muille tuensaajille, joille maksetaan suoraa tukea II luvun mukaisesti tai vuotuista tukea 70, 71 ja 72 artiklan mukaisesti, määrätään hallinnollinen seuraamus, jos nämä eivät täytä YMP:n strategiasuunnitelmissa vahvistettuja, liitteessä III olevassa luettelossa mainittuja unionin oikeuden mukaisia lakisääteisiä hoitovaatimuksia ja GAEC-vaatimuksia, jotka koskevat seuraavia erityisaloja: a) ilmasto ja ympäristö, mukaan lukien vesi, maaperä, ekosysteemien biologinen monimuotoisuus; b) kansanterveys ja kasvinterveys; c) eläinten hyvinvointi.

2. YMP:n strategiasuunnitelmiin on sisällytettävä tehokasta ja oikeasuhteista hallinnollisten seuraamusten järjestelmää koskevat säännöt. Kyseisten sääntöjen on oltava erityisesti asetuksen (EU) 2021/2116 IV osaston IV luvussa vahvistettujen vaatimusten mukaisia.

3. Liitteessä III tarkoitettuja lakisääteisiin hoitovaatimuksiin liittyviä säädöksiä sovelletaan niiden sovellettavan toisinnon muodossa, ja kun on kyse direktiiveistä, sellaisina kuin jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön.

4. Tässä jaksossa ’lakisääteisellä hoitovaatimuksella’ tarkoitetaan kutakin liitteessä III luetteloitua tietyn säädöksen unionin oikeuden mukaista yksittäistä lakisääteistä hoitovaatimusta, joka eroaa sisällöltään muista saman säädöksen vaatimuksista.

13 artikla

Hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevat jäsenvaltioiden velvoitteet

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikki maatalousmaa, myös maa, jota ei enää käytetä tuotantotarkoituksiin, säilytetään hyvässä maatalous- ja ympäristökunnossa. Jäsenvaltioiden on asetettava kansallisella tai alueellisella tasolla viljelijöille ja muille tuensaajille liitteessä III luetteloidun GAEC-vaatimuksen osalta vähimmäistoimenpidevaatimukset mainitussa liitteessä tarkoitettujen toimenpidevaatimusten päätavoitteen mukaisesti. Toimenpidevaatimuksiaan asettaessaan jäsenvaltioiden on otettava huomioon tapauksen mukaan kyseessä olevien alueiden erityispiirteet, mukaan lukien maaperä- ja ilmasto-olosuhteet, käytössä olevat viljelyjärjestelmät, viljelykäytännöt, tilakoko, tilarakenteet, maankäyttö ja syrjäisimpien alueiden erityispiirteet.

2. Jäsenvaltiot voivat liitteessä III vahvistettujen päätavoitteiden osalta asettaa kyseisessä liitteessä vahvistettujen toimenpidevaatimusten lisäksi muita toimenpidevaatimuksia kyseisiin päätavoitteisiin pääsemiseksi. Tällaisten muiden toimenpidevaatimusten on oltava syrjimättömiä ja oikeasuhteisia ja niiden on vastattava yksilöityjä tarpeita.

Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa asettaa vähimmäistoimenpidevaatimuksia muiden päätavoitteiden kuin liitteessä III vahvistettujen päätavoitteiden osalta.

3. Siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä tämän asetuksen täydentämiseksi säännöillä, joilla varmistetaan tasapuoliset toimintaedellytykset GAEC-vaatimuksessa 1 mainitun suhteen osalta.







3 jakso

Sosiaalinen ehdollisuus

14 artikla

Periaate ja soveltamisala

1. Jäsenvaltioiden on osoitettava viimeistään 1 päivästä tammikuuta 2025 YMP:n strategiasuunnitelmissaan, että viljelijöille ja muille tuensaajille, joille maksetaan II luvun mukaisia suoria tukia tai 70, 71 ja 72 artiklan mukaisia vuotuisia tukia, määrätään hallinnollinen seuraamus, jos nämä eivät noudata liitteessä IV tarkoitetuista säädöksistä johtuviin sovellettaviin työoloihin ja -ehtoihin tai työnantajan velvoitteisiin liittyviä vaatimuksia.

2. Kun jäsenvaltiot sisällyttävät YMP:n strategiasuunnitelmiinsa 1 kohdassa tarkoitetun hallinnollisten seuraamusten järjestelmän, niiden on institutionaalisten määräystensä mukaisesti kuultava asianomaisia kansallisia työmarkkinaosapuolia, jotka edustavat maatalousalan hallinnointia ja työvoimaa, kunnioittaen täysimäärisesti näiden riippumattomuutta sekä oikeutta neuvotella ja tehdä työehtosopimuksia. Kyseinen hallinnollisten seuraamusten järjestelmä ei saa vaikuttaa työmarkkinaosapuolten oikeuksiin ja velvollisuuksiin, jos ne vastaavat kansallisten oikeudellisten ja työehtosopimusneuvotteluja koskevan kehyksen mukaisesti liitteessä IV tarkoitettujen säädösten täytäntöönpanosta tai noudattamisen valvonnasta.

3. YMP:n strategiasuunnitelman on sisällettävä tehokasta ja oikeasuhteista hallinnollisten seuraamusten järjestelmää koskevat säännöt. Kyseisten sääntöjen on oltava asetuksen (EU) 2021/2116 IV osaston V luvussa vahvistettujen asiaa koskevien vaatimusten mukaisia.

4. Liitteessä IV tarkoitettuja säädöksiä, jotka sisältävät 1 kohdassa tarkoitetun hallinnollisten seuraamusten järjestelmän kattamat säännökset, sovelletaan niiden sovellettavan toisinnon muodossa, sellaisina kuin jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön.







4 jakso

Maatilojen neuvontapalvelut

15 artikla

Maatilojen neuvontapalvelut

1. Jäsenvaltioiden on sisällytettävä YMP:n strategiasuunnitelmiinsa viljelijöille ja muille YMP:n tuensaajille suunnattuja maanhoitoa ja tilanhoitoa koskevia neuvontapalveluja, jäljempänä ’maatilojen neuvontapalvelut’. Jäsenvaltiot voivat hyödyntää olemassaolevia järjestelmiään.

2. Maatilojen neuvontapalvelut kattavat taloudellisen, ympäristöön liittyvän ja sosiaalisen ulottuvuuden käytössä olevat viljelykäytännöt huomioon ottaen sekä tarjoavat tutkimuksen ja innovointihankkeiden avulla kehitettyä ajantasaista teknologista ja tieteellistä tietoa, myös julkishyödykkeiden tarjoamisen osalta.

Maatilojen neuvontapalvelujen kautta on tarjottava asianmukaista apua maatilan kehittämisen kaikissa vaiheissa, mukaan lukien perustaminen ensimmäisen kerran, tuotantotapojen muuttaminen kuluttajien kysyntää vastaavaksi, innovatiiviset käytännöt, ilmastokestävyyttä tarjoavat maataloustekniikat, peltometsäviljely ja agroekologia mukaan lukien, eläinten hyvinvoinnin parantaminen ja tarvittaessa turvallisuusstandardit ja sosiaalinen tuki.

Maatilojen neuvontapalvelut sisällytetään toisiinsa liittyviin palveluihin, joissa on mukana maatilaneuvojia, tutkijoita, viljelijäjärjestöjä ja muita asiaan liittyviä sidosryhmiä ja jotka muodostavat AKIS-järjestelmän.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että annettava neuvonta on puolueetonta ja että neuvojilla on soveltuva pätevyys, asianmukainen koulutus ja että heillä ei ole eturistiriitoja.

4. Maatilojen neuvontapalvelut mukautetaan eri tuotanto- ja tilatyyppien mukaan, ja niiden on katettava vähintään seuraavat: a) kaikki YMP:n strategiasuunnitelmassa vahvistetut viljelijöihin ja muihin tuensaajiin sovellettavat vaatimukset, edellytykset ja hoitositoumukset, mukaan lukien ehdollisuuteen liittyvät hoitovaatimukset ja toimenpidevaatimukset sekä interventioihin liittyvät edellytykset, sekä tiedot YMP:n strategiasuunnitelmaan sisällytetyistä rahoitusvälineistä ja suunnitelman mukaisesti laadittavista liiketoimintasuunnitelmista; b) vaatimukset, jotka jäsenvaltiot ovat vahvistaneet direktiivin 92/43/ETY, direktiivin 2000/60/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1107/2009 ( 5 ) 55 artiklan, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/50/EY ( 6 ), direktiivin 2009/128/EY, direktiivin 2009/147/EY, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/429 ( 7 ), Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/2031 ( 8 ) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/2284 ( 9 ) täytäntöönpanemiseksi; c) 29 päivänä kesäkuuta 2017 annetussa komission tiedonannossa ”Eurooppalainen yhteinen terveys -toimintasuunnitelma mikrobilääkeresistenssin torjumiseksi” vahvistetut maatalouskäytännöt mikrobilääkeresistenssin kehittymisen estämiseksi; d) riskinehkäisy ja -hallinta; e) innovointituki, joka on tarkoitettu erityisesti 127 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun eurooppalaisen innovaatiokumppanuuden toimijaryhmien hankkeiden valmisteluun ja toteuttamiseen; f) edellä 114 artiklan b alakohdassa tarkoitetut digitaaliteknologiat maataloudessa ja maaseutualueilla; g) kestävä ravinnehuolto, mukaan lukien viimeistään vuodesta 2024 maatilojen kestävän ravinnevälineen käyttö, joka on digitaalisovellus, joka tarjoaa vähintään seuraavat: i) pääravinteiden tasapaino pellolla; ii) ravinteita koskevat oikeudelliset vaatimukset; iii) maaperädata käytettävissä olevien tietojen ja analyysien pohjalta; iv) ravinnehuollon kannalta keskeiset yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän tiedot; h) työehdot, työnantajan velvoitteet, työterveys ja -turvallisuus sekä sosiaalituki viljelijäyhteisöissä.







II LUKU

SUORIEN TUKIEN MUODOSSA OLEVAT INTERVENTIOTYYPIT







1 jakso

Interventiotyypit, tuen alentaminen ja vähimmäisvaatimukset

16 artikla

Suorien tukien muodossa olevat interventiotyypit

1. Tämän luvun mukaiset interventiotyypit voivat olla tuotannosta irrotettuja suoria tukia ja tuotantosidonnaisia suoria tukia.

2. Tuotannosta irrotetut suorat tuet ovat seuraavat: a) kestävyysperusteinen perustulotuki; b) kestävyysperusteinen täydentävä uudelleenjakotulotuki; c) nuorten viljelijöiden täydentävä tulotuki; d) ilmastoa, ympäristöä- ja eläinten hyvinvointia koskevat järjestelmät.

3. Tuotantosidonnaiset suorat tuet ovat seuraavat: a) tuotantosidonnainen tulotuki; b) puuvillan lajikohtainen tuki.

17 artikla

Tukikatto ja tukien asteittainen aleneminen

1. Jäsenvaltiot voivat asettaa tukikaton viljelijälle myönnettävän kestävyysperusteisen perustulotuen määrälle tiettynä kalenterivuonna. Jäsenvaltioiden, jotka päättävät ottaa käyttöön tukikaton, on vähennettävä 100 prosenttia 100 000 euroa ylittävästä määrästä.

2. Jos viljelijälle myönnettävän kestävyysperusteisen perustulotuen määrä on tiettynä kalenterivuonna yli 60 000 euroa, jäsenvaltiot voivat alentaa sitä enintään 85 prosentilla.

Jäsenvaltiot voivat lisätä ylimääräisiä osuuksia yli 60 000 euron rajan ja määrittää kyseisten ylimääräisten osuuksien vähennysprosentit. Niiden on varmistettava, että kutakin osuutta vähennetään yhtä paljon tai enemmän kuin sitä edeltävää osuutta.

3. Ennen 1 tai 2 kohdan soveltamista jäsenvaltiot voivat vähentää viljelijälle tiettynä kalenterivuonna myönnettävästä kestävyysperusteisesta perustulotuesta seuraavat: a) kaikki viljelijän ilmoittamat maataloustoimintaan liittyvät palkat, mukaan lukien verot ja työnantajamaksut; b) vastaavat kustannukset, jotka aiheutuvat sellaisten maatilalla työskentelevien henkilöiden säännöllisestä ja ilmaisesta maataloustoimintaan liittyvästä työstä, jotka eivät saa palkkaa tai joiden saama palkka on suoritetuista palveluista tavallisesti maksettavaa korvausta pienempi mutta jotka saavat korvauksen maatilan liiketoiminnan taloudellisen tuloksen kautta; c) maanviljelijän ilmoittamien maataloustoimintaan liittyvien alihankintamenojen työvoimakustannusten osuus.

Ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen määrien laskemiseksi jäsenvaltioiden on käytettävä viljelijälle koituneita todellisia palkkakustannuksia. Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa viljelijät voivat pyytää käyttämään vakiokustannuksia, jotka asianomainen jäsenvaltio määrittää YMP:n strategiasuunnitelmassaan täsmennetyllä menetelmällä, joka perustuu kansallisen tai alueellisen tason maataloustoimintaan liittyviin keskipalkkoihin kerrottuna asianomaisen viljelijän ilmoittamien vuotuisten työyksiköiden määrällä.

Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen määrien laskemiseksi jäsenvaltioiden on käytettävä vakiokustannuksia, jotka asianomainen jäsenvaltio määrittää YMP:n strategiasuunnitelmassaan täsmennetyllä menetelmällä, joka perustuu kansallisen tai alueellisen tason maataloustoimintaan liittyviin keskipalkkoihin kerrottuna asianomaisen viljelijän ilmoittamien vuotuisten työyksiköiden määrällä.

4. Oikeushenkilön tapauksessa taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmän tapauksessa jäsenvaltiot voivat soveltaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua alennusta näiden oikeushenkilöiden tai ryhmien jäsenten tasolla, jos kansallisessa oikeudessa säädetään yksittäisille jäsenille oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka ovat verrattavissa tilan päävastuullisten yksittäisten viljelijöiden asemassa olevien oikeuksiin ja velvollisuuksiin erityisesti niiden taloudellisen, sosiaalisen ja verotuksellisen aseman osalta, edellyttäen että ne ovat osaltaan vahvistaneet kyseisten oikeushenkilöiden tai ryhmien maatalouden rakenteita.

5. Tuloa, joka tukien alentamisesta arvioidaan saatavan, on ensisijaisesti käytettävä kestävyysperusteisen täydentävän uudelleenjakotulotuen rahoittamiseen, jos se vahvistetaan asiaankuuluvassa YMP:n strategiasuunnitelmassa, ja tämän jälkeen sellaisten muiden interventioiden rahoittamiseen, jotka kuuluvat tuotannosta irrotettuihin suoriin tukiin.

Jäsenvaltiot voivat myös käyttää koko tulon tai osan siitä siirtoina rahoittaakseen IV luvun mukaisia maaseuturahaston interventiotyyppejä. Tällainen siirto maaseuturahastoon on tehtävä osana YMP:n strategiasuunnitelman rahoitustaulukoita, ja sitä voidaan tarkistaa 103 artiklan mukaisesti vuonna 2025. Siihen ei sovelleta kyseisessä artiklassa asetettuja maataloustukirahaston ja maaseuturahaston välisten varainsiirtojen enimmäisrajoja.

6. Siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä tämän asetuksen täydentämiseksi säännöillä, joilla vahvistetaan tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetyn tukien alentamisen yhdenmukaistettu laskentaperusta, yksityiskohtaisten sääntöjen antamiseksi varojen jakamisesta viljelijöille.

18 artikla

Vähimmäisvaatimukset

1. Jäsenvaltioiden on asetettava vähimmäispinta-ala ja myönnettävä suoria tukia vain sellaisille aktiiviviljelijöille, joiden tilan tukikelpoinen ala, jolle on haettu suoria tukia, ylittää kyseisen vähimmäispinta-alan.

Vaihtoehtoisesti jäsenvaltiot voivat asettaa viljelijälle maksettavien suorien tukien vähimmäismäärän.

2. Jos jäsenvaltio on päättänyt asettaa vähimmäispinta-alan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, sen on kuitenkin asetettava 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti niille viljelijöille maksettava vähimmäismäärä, jotka saavat eläintukea, jota maksetaan eläintä kohden suorien tukien muodossa ja joilla on vähimmäispinta-alaa vähemmän hehtaareja.

Jäsenvaltioiden on vähimmäispinta-alaa tai vähimmäismäärää asettaessaan pyrittävä varmistamaan, että suoria tukia myönnetään ainoastaan aktiiviviljelijöille, jos

a) vastaavien tukien hallinnointi ei aiheuta liiallista hallinnollista rasitusta; ja

b) vastaavat määrät vaikuttavat tosiasiallisesti niiden erityistavoitteiden saavuttamiseen, jotka vahvistetaan 6 artiklan 1 kohdassa ja joita suorat tuet edistävät.

3. Kreikka voi päättää olla soveltamatta tätä artiklaa Egeanmeren pieniin saariin.

19 artikla

Osuus riskinhallintavälineeseen

Poiketen siitä, mitä asetuksen (EU) 2021/2116 44 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi päättää osoittaa viljelijälle maksettavasta suorasta tuesta enintään kolme prosenttia sillä ehdolla, että tämä summa käytetään tukemaan viljelijän osuutta riskinhallintavälineeseen.

Jäsenvaltioiden, jotka päättävät hyödyntää tätä säännöstä, on sovellettava sitä kaikkiin tiettynä vuonna suoraa tukea saaviin viljelijöihin.







2 jakso

Tuotannosta irrotetut suorat tuet







1 alajakso

Yleiset säännökset

20 artikla

Tuotannosta irrotettujen suorien tukien saamisen yleiset edellytykset

Jäsenvaltioiden on myönnettävä tuotannosta irrotetut suorat tuet aktiiviviljelijöille tässä jaksossa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.







2 alajakso

Kestävyysperusteinen perustulotuki

21 artikla

Yleiset säännöt

1. Jäsenvaltioiden on säädettävä kestävyysperusteisesta perustulotuesta, jäljempänä ’perustulotuki’, tässä alajaksossa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.

2. Jäsenvaltioiden on säädettävä perustulotuesta vuotuisena tuotannosta irrotettuna tukena tukikelpoista hehtaaria kohden.

3. Perustulotukea myönnetään jokaisesta aktiiviviljelijän ilmoittamasta tukikelpoisesta hehtaarista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23–27 artiklan soveltamista.

22 artikla

Tuen hehtaarikohtainen määrä

1. Perustulotuki maksetaan yhdenmukaisena hehtaarikohtaisena maksuna, paitsi jos jäsenvaltiot päättävät myöntää perustulotuen 23 artiklassa tarkoitettujen tukioikeuksien perusteella.

2. Jäsenvaltiot voivat päättää, että ne eriyttävät hehtaarikohtaisen perustulotuen määrän alueryhmittäin, jos alueryhmillä on samanlaiset sosioekonomiset olosuhteet tai maataloudelliset olosuhteet, mukaan lukien perinteiset maatalouden muodot, sellaisena kuin jäsenvaltiot ovat ne määritelleet, kuten perinteinen laajaperäinen vuoristolaiduntaminen. Jäljempänä 109 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti hehtaarikohtaisen perustulotuen määrää voidaan alentaa ottaen huomioon asianomaiseen YMP:n strategiasuunnitelmaan sisältyvät muut interventiot.

23 artikla

Tukioikeudet

1. Jäsenvaltiot, joka ovat soveltaneet asetuksen (EU) N:o 1307/2013 III osaston I luvun 1 jakson mukaista perustukijärjestelmää, voivat päättää myöntää perustulotuen tukioikeuksien perusteella tämän asetuksen 24–27 artiklan mukaisesti.

2. Jos jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet asetuksen (EU) N:o 1307/2013 III osaston I luvun 1 jakson mukaista perustukijärjestelmää, päättävät, että ne eivät enää myönnä perustulotukea tukioikeuksien perusteella, mainitun asetuksen mukaisesti myönnetyt tukioikeudet lakkaavat kyseisen päätöksen soveltamista edeltävän vuoden 31 päivänä joulukuuta.

24 artikla

Tukioikeuksien arvo ja arvon yhdenmukaistaminen

1. Jäsenvaltioiden on määritettävä tukioikeuksien yksikköarvo ennen tämän artiklan mukaista yhdenmukaistamista mukauttamalla tukioikeuksien arvoa suhteessa tukioikeuksien asetuksen (EU) N:o 1307/2013 mukaisesti hakuvuodeksi 2022 vahvistettuun arvoon ja kyseisen asetuksen III osaston III luvussa hakuvuodeksi 2022 säädettyyn asiaan liittyvään tukeen, joka myönnetään ilmaston ja ympäristön kannalta suotuisiin maatalouskäytäntöihin.

2. Jäsenvaltiot voivat päättää tukioikeuksien arvon eriyttämisestä 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti.

3. Kunkin jäsenvaltion on viimeistään hakuvuonna 2026 vahvistettava yksittäisten tukioikeuksien arvon enimmäistaso jäsenvaltiokohtaisesti tai kullekin 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle alueryhmälle.

4. Jos 1 kohdan mukaisesti määritetty tukioikeuksien arvo ei ole yhdenmukainen jäsenvaltion sisällä tai 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueryhmän sisällä, asianomaisen jäsenvaltion on varmistettava, että tukioikeuksien arvoa yhdenmukaistetaan kohti yhtenäistä yksikköarvoa viimeistään hakuvuoteen 2026 mennessä.

5. Sovellettaessa 4 kohtaa kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että viimeistään hakuvuoden 2026 osalta kaikkien tukioikeuksien arvo on vähintään 85 prosenttia hakuvuoden 2026 perustulotuen 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta suunnitellusta keskimääräisestä yksikkömäärästä, siten kuin se vahvistetaan jäsenvaltion YMP:n strategiasuunnitelmassa kyseisen jäsenvaltion tai 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueryhmän osalta.

6. Jäsenvaltioiden on rahoitettava tämän artiklan 4 ja 5 kohdan noudattamisen edellyttämät tukioikeuksien arvon korotukset tämän artiklan 3 kohdan soveltamisesta saatavilla määrillä ja tarvittaessa pienentämällä tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti määritellyn tukioikeuksien yksikköarvon ja hakuvuoden 2026 perustulotuen 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun suunnitellun yksikkömäärän, kuten YMP:n strategiasuunnitelmassa vahvistetaan kyseisen jäsenvaltion tai 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueryhmän osalta, välistä erotusta.

Jäsenvaltiot voivat päättää soveltaa kyseistä vähennystä kaikkiin niihin tukioikeuksiin tai osaan niistä, joiden tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti määritelty arvo ylittää hakuvuoden 2026 perustulotuen 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun suunnitellun yksikkömäärän, siten kuin se vahvistetaan jäsenvaltion YMP:n strategiasuunnitelmassa kyseisen jäsenvaltion tai 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueryhmän osalta.

7. Edellä 6 kohdassa tarkoitetut vähennykset on tehtävä objektiivisin ja syrjimättömin perustein. Tällaisiin perusteisiin voi sisältyä suurimman sallitun vähennyksen, joka ei saa olla pienempi kuin 30 prosenttia, vahvistaminen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 kohdan mukaisesti vahvistetun vähimmäisarvon soveltamista.

8. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 3–7 kohdan mukainen tukioikeuksien arvon mukauttaminen alkaa vuodesta 2023.

25 artikla

Tukioikeuksien aktivoiminen

1. Jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet myöntää tukea tukioikeuksien perusteella, on myönnettävä perustulotukea aktiiviviljelijöille, joilla on omia tai vuokrattuja tukioikeuksia, kun nämä tukioikeudet on aktivoitu. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että aktiiviviljelijät ilmoittavat tukioikeuksien aktivoimiseksi tukioikeuksiin liittyvät tukikelpoiset hehtaarit.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tukioikeudet, myös silloin kun on kyse perinnöstä tai ennakkoperinnöstä, aktivoidaan ainoastaan siinä jäsenvaltiossa tai 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa alueryhmässä, jossa ne myönnettiin.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että aktivoidut tukioikeudet antavat oikeuden tukeen niissä vahvistetun määrän perusteella.

26 artikla

Tukioikeusvarannot

1. Kunkin jäsenvaltion, joka päättää myöntää perustulotukea tukioikeuksien perusteella, on hallinnoitava kansallista varantoa.

2. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, jos jäsenvaltio päättää eriyttää perustulotuen 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti, se voi päättää ottaa käyttöön varannon kutakin mainitussa artiklassa tarkoitettua alueryhmää varten.

3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että varannosta myönnetään tukioikeuksia ainoastaan aktiiviviljelijöille.

4. Jäsenvaltioiden on käytettävä varantoaan tukioikeuksien myöntämiseksi ensisijaisesti seuraaville viljelijöille: a) nuoret viljelijät, jotka ovat aloittaneet tilanpidon ensimmäistä kertaa; b) uudet viljelijät.

5. Jäsenvaltion on myönnettävä tukioikeudet sellaisille viljelijöille tai korotettava sellaisten aktiiviviljelijöiden nykyisten tukioikeuksien arvoa, joilla on siihen oikeus tuomioistuimen antaman lopullisen päätöksen tai kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen lopullisen hallintotoimen nojalla. Jäsenvaltion on varmistettava, että aktiiviviljelijät saavat kyseisellä päätöksellä tai hallintotoimella vahvistettujen tukioikeuksien lukumäärän ja arvon kyseisen jäsenvaltion vahvistamana ajankohtana.

6. Jos varanto ei riitä kattamaan tukioikeuksien myöntämistä 4 ja 5 kohdan mukaisesti, jäsenvaltioiden on varmistettava, että varantoa täydennetään kaikkien tukioikeuksien arvon lineaarisella alennuksella.

7. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa täydentäviä sääntöjä, jotka koskevat varannon käyttöä, mukaan lukien lisäluokat viljelijöille, jotka pääsevät hyötymään varannosta, edellyttäen että 4 ja 5 kohdassa tarkoitetut ensisijaiset ryhmät ovat jo hyötyneet siitä, sekä tapauksia, jotka käynnistävät varannon täydentämisen. Jos varantoa täydennetään tukioikeuksien arvon lineaarisella alennuksella, tällaista lineaarista alennusta on sovellettava kaikkiin tukioikeuksiin kansallisella tasolla tai, jos jäsenvaltiot soveltavat 2 kohdassa säädettyä poikkeusta, 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun asiaankuuluvan alueryhmän tasolla.

8. Jäsenvaltioiden on vahvistettava varannosta jaettavien uusien tukioikeuksien arvo tukioikeuksien myöntämisvuoden kansallisena keskiarvona tai kullekin 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle alueryhmälle tukioikeuksien myöntämisvuoden keskiarvona.

9. Jäsenvaltiot voivat päättää korottaa olemassa olevien tukioikeuksien arvon myöntämisvuoden kansalliseen keskiarvoon tai kunkin 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alueryhmän keskiarvoon.

27 artikla

Tukioikeuksien siirrot

1. Tukioikeudet siirretään ainoastaan aktiiviviljelijöille, jotka ovat sijoittautuneet samaan jäsenvaltioon, paitsi kun on kyse perintönä tai ennakkoperintönä tapahtuvasta siirrosta.

2. Jos jäsenvaltiot päättävät eriyttää perustulotuen 22 artiklan 2 kohdan mukaisesti, tukioikeuksia voidaan siirtää ainoastaan niiden alueryhmien sisällä, joille ne on myönnetty.

28 artikla

Tuki pienviljelijöille

Jäsenvaltiot voivat myöntää tukea määrittämänsä mukaisille pienviljelijöille kertakorvauksena tai hehtaarikohtaisina määrinä, jotka korvaavat tämän jakson ja tämän luvun 3 jakson mukaiset suorat tuet. Jäsenvaltioiden on sisällytettävä vastaava interventio YMP:n strategiasuunnitelmaan viljelijöille vapaaehtoisena.

Kunkin viljelijän vuotuisen tuen määrä saa olla enintään 1 250 euroa.

Jäsenvaltiot voivat päättää vahvistaa erilaisia kertakorvauksia tai hehtaarikohtaisia määriä, jotka liittyvät eri pinta-alakynnyksiin.







3 alajakso

Täydentävä tulotuki

29 artikla

Kestävyysperusteinen täydentävä uudelleenjakotulotuki

1. Jäsenvaltioiden on säädettävä kestävyysperusteisesta täydentävästä uudelleenjakotulotuesta, jäljempänä ’uudelleenjakotulotuki’, tässä artiklassa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.

Poiketen siitä, mitä tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 98 artiklassa säädetään, jäsenvaltiot voivat käsitellä tarvetta tulotuen uudelleenjakoon muilla maataloustukirahastosta rahoitetuilla välineillä ja interventioilla, joilla pyritään jakamaan tulotuki oikeudenmukaisemmin ja kohdentamaan se viljelijöille vaikuttavammin ja tehokkaammin, edellyttäen että ne pystyvät osoittamaan YMP:n strategiasuunnitelmissaan, että tätä tarvetta käsitellään riittävästi.

2. Jäsenvaltioiden on varmistettava suorien tukien uudelleenjako suuremmilta pienemmille ja keskisuurille tiloille säätämällä uudelleenjakotulotuesta vuotuisena, tuotannosta irrotettuna tukena tukikelpoista hehtaaria kohden viljelijöille, joilla on oikeus 21 artiklassa tarkoitetun perustulotuen mukaiseen tukeen.

3. Jäsenvaltioiden on vahvistettava kansallisella tai alueellisella tasolla, jona voidaan pitää 22 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen alueryhmien tasoa, hehtaarikohtainen määrä tai eri määrät eri hehtaariasteikoille sekä viljelijäkohtainen hehtaarien enimmäismäärä, jolle/joille uudelleenjakotulotukea maksetaan.

4. Tietylle hakuvuodelle suunniteltu hehtaarikohtainen määrä ei saa olla suurempi kuin kansallinen keskimääräinen suorien tukien määrä hehtaaria kohden kyseisenä hakuvuonna.

5. Kansallinen keskimääräinen suorien tukien määrä hehtaaria kohden määritellään liitteessä V säädetyn, tiettyä hakuvuotta koskevan suorien tukien kansallisen enimmäismäärän ja kyseisen hakuvuoden perustulotuen suunnitellun, hehtaareina ilmaistun kokonaistuotoksen välisenä suhteena.

6. Oikeushenkilön tapauksessa taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmän tapauksessa jäsenvaltiot voivat soveltaa 3 kohdassa tarkoitettua hehtaarien enimmäismäärää näiden oikeushenkilöiden tai ryhmien jäsenten tasolla, jos kansallisessa oikeudessa säädetään yksittäisille jäsenille oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka ovat verrattavissa tilan päävastuullisten yksittäisten viljelijöiden asemassa olevien oikeuksiin ja velvollisuuksiin erityisesti niiden taloudellisen, sosiaalisen ja verotuksellisen aseman osalta, edellyttäen että ne ovat osaltaan vahvistaneet kyseisten oikeushenkilöiden tai ryhmien maatalouden rakenteita.

Jos viljelijät ovat jäsenvaltioiden määrittelemän mukaisesti osa sidoksissa olevien oikeushenkilöiden ryhmää, jäsenvaltiot voivat kyseisen ryhmän tasolla soveltaa 3 kohdassa tarkoitettua hehtaarien enimmäismäärää jäsenvaltioiden määrittelemin edellytyksin.

30 artikla

Nuorten viljelijöiden täydentävä tulotuki

1. Jäsenvaltiot voivat säätää 4 artiklan 6 kohdassa säädettyjen perusteiden mukaisesti määriteltyjen nuorten viljelijöiden täydentävästä tulotuesta tässä artiklassa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.

2. Jäsenvaltiot voivat osana velvollisuuttaan houkutella nuoria viljelijöitä 6 artiklan 1 kohdan g alakohdassa asetetun tavoitteen mukaisesti ja kohdentaakseen kyseiseen tavoitteeseen 95 artiklan mukaisesti liitteessä XII tarkoitetun vähimmäismäärän, tarjota täydentävää tulotukea nuorille viljelijöille, jotka ovat äskettäin aloittaneet tilanpidon ensimmäistä kertaa ja ovat oikeutettuja 21 artiklassa tarkoitetun perustulotuen mukaiseen tukeen.

Jäsenvaltiot voivat päättää myöntää tämän artiklan nojalla tukea viljelijöille, jotka ovat saaneet asetuksen (EU) N:o 1307/2013 50 artiklan mukaista tukea, kyseisen artiklan 5 kohdassa tarkoitetun ajanjakson jäljellä olevalle osalle.

3. Nuorten viljelijöiden täydentävä tulotuki on myönnettävä enintään viiden vuoden ajaksi alkaen ensimmäisestä vuodesta nuorten viljelijöiden tukea koskevan hakemuksen jättämisestä ja soveltaen vuoden 2027 jälkeiselle kaudelle määritettävän YMP:n oikeudellisen kehyksen mukaisesti vahvistettavia edellytyksiä, jos viiden vuoden jakso ulottuu vuoden 2027 yli. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuensaajille ei luoda oikeudellisia odotuksia vuoden 2027 jälkeiselle kaudelle.

Kyseinen tuki on myönnettävä joko vuotuisena tuotannosta irrotettuna tukena tukikelpoista hehtaaria kohden tai kertakorvauksena nuorta viljelijää kohden.

Jäsenvaltiot voivat päättää myöntää tämän artiklan mukaista tukea ainoastaan tietylle hehtaarien enimmäismäärälle nuorta viljelijää kohden.

4. Oikeushenkilön tapauksessa taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmän tapauksessa jäsenvaltiot voivat soveltaa 3 kohdassa tarkoitettua hehtaarien enimmäismäärää kyseisten oikeushenkilöiden tai ryhmien jäsenten tasolla, kun a) nämä ovat ”nuoria viljelijöitä” koskevan määritelmän mukaisia ja noudattavat ”nuoria viljelijöitä” koskevia vaatimuksia 4 artiklan 6 kohdan mukaisesti; ja b) kansallisessa oikeudessa edellytetään, että yksittäisten jäsenten on noudatettava oikeuksia ja velvollisuuksia, joita voidaan verrata sellaisten yksittäisten viljelijöiden oikeuksiin ja velvollisuuksiin, joilla on tilanpidosta vastaavan viljelijän asema erityisesti taloudellisen, sosiaalisen ja verotuksellisen aseman osalta, edellyttäen että ne ovat osaltaan vahvistaneet kyseisten oikeushenkilöiden tai ryhmien maatalouden rakenteita.







4 alajakso

Ilmastoa, ympäristöä ja eläinten hyvinvointia koskevat järjestelmät

31 artikla

Ilmastoa, ympäristöä ja eläinten hyvinvointia koskevat järjestelmät

1. Jäsenvaltioiden on perustettava ja tuettava vapaaehtoisia ilmastoa, ympäristöä ja eläinten hyvinvointia koskevia järjestelmiä, jäljempänä ’ekojärjestelmät’, tässä artiklassa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.

2. Jäsenvaltioiden on tuettava tämän artiklan nojalla aktiiviviljelijöitä tai aktiiviviljelijöiden ryhmiä, jotka tekevät sitoumuksia ilmaston, ympäristön ja eläinten hyvinvoinnin ja mikrobilääkeresistenssin torjunnan kannalta suotuisten maatalouskäytäntöjen noudattamisesta.

3. Jäsenvaltioiden on laadittava luettelo 2 kohdassa tarkoitetuista ilmaston, ympäristön, eläinten hyvinvoinnin ja mikrobilääkeresistenssin torjunnan kannalta suotuisista maatalouskäytännöistä. Kyseiset maatalouskäytännöt on suunniteltava siten, että ne täyttävät yhden tai useamman erityistavoitteista, jotka on vahvistettu 6 artiklan 1 kohdan d, e ja f alakohdassa ja eläinten hyvinvoinnin parantamisen ja mikrobilääkeresistenssin torjunnan osalta 6 artiklan 1 kohdan i alakohdassa.

4. Kunkin ekojärjestelmän on periaatteessa katettava vähintään kaksi seuraavista ilmaston, ympäristön, eläinten hyvinvoinnin ja mikrobilääkeresistenssin torjunnan toiminta-aloista: a) ilmastonmuutoksen hillitseminen, mukaan lukien maatalouskäytäntöjen kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen sekä hiilen varastoinnin pitäminen nykytasolla ja sen sitomisen lisääminen; b) ilmastonmuutokseen sopeutuminen, mukaan lukien toimet elintarviketuotantojärjestelmien resilienssin parantamiseksi sekä eläinten ja kasvien monimuotoisuus, jotta ne kestävät paremmin tauteja ja ilmastonmuutosta; c) veden laadun suojelu tai parantaminen ja vesivaroihin kohdistuvan paineen vähentäminen; d) maaperän köyhtymisen estäminen, maaperän ennallistaminen sekä maaperän hedelmällisyyden, ravinnehuollon ja maaperän eliöstön parantaminen; e) luonnon monimuotoisuuden suojelu, elinympäristöjen tai lajien säilyttäminen tai elvyttäminen, mukaan lukien maisemapiirteiden tai ei-tuotannollisten alueiden ylläpitäminen ja luominen; f) toimet, joilla edistetään torjunta-aineiden, erityisesti ihmisten terveydelle tai ympäristölle riskin aiheuttavien torjunta-aineiden, kestävää käyttöä tai käytön vähentämistä; g) toimet, joilla parannetaan eläinten hyvinvointia tai torjutaan mikrobilääkeresistenssiä.

5. Tämän artiklan nojalla jäsenvaltioiden on myönnettävä tukea ainoastaan sitoumuksille, jotka a) menevät pidemmälle kuin I luvun 2 jaksossa vahvistetut asiaankuuluvat lakisääteiset hoitovaatimukset ja GAEC-vaatimukset; b) menevät pidemmälle kuin asiaankuuluvat lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden käyttöä sekä eläinten hyvinvointia koskevat vähimmäisvaatimukset sekä muut asiaankuuluvat kansallisessa ja unionin oikeudessa vahvistetut pakolliset vaatimukset; c) menevät pidemmälle kuin 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti vahvistetut maatalousmaan säilyttämistä koskevat edellytykset; d) eroavat sitoumuksista, joista myönnetään tukea 70 artiklan mukaisesti.

Jos kansallisessa oikeudessa asetetaan uusia vaatimuksia, jotka menevät pidemmälle kuin unionin oikeudessa säädetyt vastaavat vähimmäisvaatimukset, ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen sitoumusten osalta tukea voidaan myöntää kyseisten vaatimusten täyttämistä edistäville sitoumuksille enintään 24 kuukauden ajan päivästä, jolloin vaatimuksista tulee pakollisia tilan osalta.

6. Edellä olevan 5 kohdan nojalla jäsenvaltiot voivat kuvatessaan sitoumuksia, jotka tässä artiklassa tarkoitettujen ekojärjestelmien tuensaajien on täytettävä, käyttää perustana yhtä tai useampaa I luvun 2 jaksossa vahvistetuista hoitovaatimuksista ja toimenpidevaatimuksista, edellyttäen että ekojärjestelmien velvoitteet menevät pidemmälle kuin jäsenvaltioiden I luvun 2 kohdan mukaisesti vahvistamat asiaankuuluvat lakisääteiset hoitovaatimukset ja hyvää maatalous- ja ympäristökuntoa koskevat vähimmäistoimenpidevaatimukset.

Aktiiviviljelijöiden tai aktiiviviljelijöiden ryhmien, jotka osallistuvat ensimmäisen alakohdan mukaisesti perustettuihin ekojärjestelmiin, katsotaan noudattavan liitteessä III tarkoitettuja asiaankuuluvia hoitovaatimuksia ja toimenpidevaatimuksia, edellyttäen että he/ne täyttävät asianomaisen ekojärjestelmän mukaiset sitoumukset, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asetuksen (EU) 2021/2116 87 artiklan 1 kohdan soveltamista.

Jäsenvaltiot, jotka perustavat ekojärjestelmiä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, voivat varmistaa, että niiden hallinto- ja valvontajärjestelmät eivät tuota päällekkäisiä tarkastuksia, jos samoja hoitovaatimuksia ja toimenpidevaatimuksia sovelletaan sekä näiden ekojärjestelmien että liitteessä III asetettujen velvoitteiden perusteella.

7. Tuki tietylle ekojärjestelmälle myönnetään vuotuisena maksuna kaikille sitoumusten piiriin kuuluville tukikelpoisille hehtaareille. Tuki myönnetään joko a) 2 alajaksossa säädettynä perustulotuen lisämaksuna; tai b) maksuna, jolla aktiiviviljelijöille tai aktiiviviljelijöiden ryhmille korvataan kokonaan tai osittain lisäkustannukset ja tulonmenetykset, joita aiheutuu tehdyistä sitoumuksista, ja joka lasketaan 82 artiklan mukaisesti ja jossa otetaan huomioon ekojärjestelmien tavoitteet; kyseistä tukea voidaan myöntää myös transaktiokustannuksiin.

Poiketen siitä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, b alakohdan mukaisesti myönnetyt maksut eläinten hyvinvointia koskeviin sitoumuksiin, mikrobilääkeresistenssin torjuntaa koskeviin sitoumuksiin ja, jos se on asianmukaisesti perusteltua, ilmaston kannalta suotuisia maatalouskäytäntöjä koskeviin sitoumuksiin voivat myös olla eläinyksiköistä maksettavan vuotuisen tuen muodossa.

8. Jäsenvaltioiden on osoitettava, miten maatalouskäytännöillä, joihin on sitouduttu ekojärjestelmien puitteissa, vastataan 108 artiklassa tarkoitettuihin tarpeisiin ja miten niillä edistetään 109 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ympäristö- ja ilmastoarkkitehtuuria sekä eläinten hyvinvointia ja mikrobilääkeresistenssin torjuntaa. Niiden on käytettävä luokitus- tai pisteytysjärjestelmää tai muuta asianmukaista menetelmää ekojärjestelmien vaikuttavuuden ja tehokkuuden varmistamiseksi, jotta asetetut tavoitteet saavutetaan. Kun jäsenvaltiot määrittävät tukitasoa ekojärjestelmän piiriin kuuluville eri sitoumuksille tämän artiklan 7 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan nojalla, niiden on otettava huomioon kunkin ekojärjestelmän kestävyys ja kunnianhimoisuus objektiivisin ja läpinäkyvin perustein.

9. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän artiklan mukaiset interventiot ovat yhdenmukaisia 70 artiklaan perustuvien interventioiden kanssa.







3 jakso

Tuotantosidonnaiset suorat tuet







1 alajakso

Tuotantosidonnainen tulotuki

32 artikla

Yleiset säännöt

1. Jäsenvaltiot voivat myöntää tuotantosidonnaista tulotukea aktiiviviljelijöille tässä alajaksossa säädetyin ja jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmissaan täsmentämin edellytyksin.

2. Jäsenvaltioiden interventioilla on pyrittävä auttamaan 33 artiklassa lueteltuja tuettuja aloja ja tuotantoja tai tiettyjä niihin sisältyviä maatalouden muotoja kohdattujen vaikeuksien ratkaisemiseksi kilpailukykyä, kestävyyttä tai laatua parantamalla. Jäsenvaltioita ei vaadita osoittamaan valkuaiskasvien osalta kohdattuja vaikeuksia.

3. Tuotantosidonnainen tulotuki myönnetään vuotuisena maksuna hehtaaria tai eläintä kohden.

33 artikla

Soveltamisala

Tuotantosidonnaista tulotukea voidaan myöntää ainoastaan seuraavilla aloilla ja seuraaviin tuotantoihin tai tiettyihin niihin sisältyviin maatalouden muotoihin, jos ne ovat tärkeitä sosioekonomisista tai ympäristöön liittyvistä syistä:

a) viljat;

b) öljysiemenet pois lukien syötäväksi tarkoitetut auringonkukansiemenet 11 artiklan 7 kohdan mukaisesti;

c) valkuaiskasvit, mukaan lukien palkokasvit ja palkokasvien ja heinäkasvien seokset edellyttäen, että palkokasvit ovat seoksessa vallitsevina;

d) pellava;

e) hamppu;

f) riisi;

g) pähkinät;

h) tärkkelysperunat;

i) maito ja maitotuotteet;

j) siemenet;

k) lampaan- ja vuohenliha;

l) naudan- ja vasikanliha;

m) oliiviöljy ja syötäväksi tarkoitetut oliivit;

n) silkkiäistoukat;

o) kuivarehu;

p) humala;

q) sokerijuurikas, sokeriruoko, juurisikurit;

r) hedelmät ja vihannekset;

s) lyhytkiertoinen energiapuu.

34 artikla

Tukikelpoisuus

1. Jäsenvaltiot voivat myöntää tuotantosidonnaista tulotukea hehtaarikohtaisena tukena ainoastaan aloille, jotka ne ovat määrittäneet tukikelpoisiksi hehtaareiksi.

2. Jos tuotantosidonnainen tulotuki koskee nautaeläimiä tai lampaita ja vuohia, jäsenvaltioiden on vahvistettava tukikelpoisuusedellytyksinä vaatimukset, jotka koskevat asetuksen (EU) 2016/429 IV osan I osaston 2 luvun 1 jakson mukaista eläinten tunnistamista ja rekisteröimistä. Nautaeläimet tai lampaat ja vuohet on katsottava tukikelpoisiksi, jos tunnistus- ja rekisteröintivaatimukset täyttyvät asianomaisena hakuvuonna tiettyyn jäsenvaltion vahvistamaan päivämäärään mennessä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muita sovellettavia tukikelpoisuusedellytyksiä.

35 artikla

Siirretty säädösvalta jonkin alan markkinoiden rakenteellisen epätasapainon tapauksessa

Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 152 artiklan mukaisesti tämän asetuksen täydentämiseksi toimenpiteillä, joiden avulla estetään se, että tuotantosidonnaisen tulotuen saajat joutuisivat kärsimään markkinoiden rakenteellisesta epätasapainosta jollakin alalla. Kyseisissä delegoiduissa säädöksissä voidaan antaa jäsenvaltioille mahdollisuus päättää, että tuotantosidonnaisen tulotuen maksamista jatketaan vuoteen 2027 asti niiden tuotantoyksiköiden perusteella, joille tällaista tuotantosidonnaista tukea myönnettiin menneellä viitejaksolla.







2 alajakso

Puuvillan lajikohtainen tuki

36 artikla

Soveltamisala

Bulgarian, Kreikan, Espanjan ja Portugalin on myönnettävä puuvillan lajikohtaista tukea aktiiviviljelijöille, jotka tuottavat CN-koodin 5201 00 puuvillaa tässä alajaksossa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.

37 artikla

Yleiset säännöt

1. Puuvillan lajikohtaista tukea myönnetään puuvillan tukikelpoiselle viljelyalalle hehtaaria kohden. Jotta viljelyalalle voidaan myöntää tukea, sen on sijaittava jäsenvaltion puuvillan tuotantoon hyväksymällä maatalousmaalla ja sille on pitänyt kylvää jäsenvaltion hyväksymiä lajikkeita, jotka tosiasiallisesti korjataan tavanomaisissa kasvuolosuhteissa.

2. Puuvillan lajikohtainen tuki maksetaan laadultaan virheettömästä, aidosta ja kauppakelpoisesta puuvillasta.

3. Bulgarian, Kreikan, Espanjan ja Portugalin on hyväksyttävä 1 kohdassa tarkoitetut maa ja lajikkeet mahdollisten 5 kohdan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen ja edellytysten mukaisesti.

4. Tämän alajakson soveltamisalaan kuuluvien interventioiden osalta a) aiheutuneiden menojen tukikelpoisuus määritetään asetuksen (EU) 2021/2116 37 artiklan a kohdan perusteella; b) asetuksen (EU) 2021/2116 12 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa todentamisviranomaisten antaman lausunnon on katettava 12 artiklan 1 kohdan a, b ja d alakohta sekä johdon vahvistuslausuma.

5. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 152 artiklan mukaisesti tämän asetuksen täydentämiseksi säännöillä ja edellytyksillä, jotka koskevat maan ja lajikkeiden hyväksymistä puuvillan lajikohtaista tukea varten.

6. Komissio antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joilla vahvistetaan säännöt, jotka koskevat menettelyä maan ja lajikkeiden hyväksymiseksi puuvillan lajikohtaista tukea varten ja tätä hyväksymistä koskevia ilmoituksia tuottajille. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 153 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

38 artikla

Perusalat, vahvistetut satotasot ja viitemäärät

1. Vahvistetaan seuraavat kansalliset perusalat: — Bulgaria: 3 342 ha — Kreikka: 250 000 ha — Espanja: 48 000 ha — Portugali: 360 ha

2. Vahvistetut satotasot viitejaksolla ovat seuraavat: — Bulgaria: 1,2 tonnia/ha — Kreikka: 3,2 tonnia/ha — Espanja: 3,5 tonnia/ha — Portugali: 2,2 tonnia/ha

3. Lajikohtaisen tuen määrä tukikelpoisen viljelyalan hehtaaria kohden lasketaan kertomalla 2 kohdassa vahvistetut satotasot seuraavilla viitemäärillä: — Bulgaria: 636,13 euroa — Kreikka: 229,37 euroa — Espanja: 354,73 euroa — Portugali: 223,32 euroa

4. Jos puuvillan tukikelpoinen viljelyala ylittää jossain jäsenvaltiossa jonakin vuonna 1 kohdassa vahvistetun perusalan, kyseisen jäsenvaltion 3 kohdassa tarkoitettua määrää vähennetään suhteessa perusalan ylitykseen.

5. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 152 artiklan mukaisesti tämän asetuksen täydentämiseksi säännöillä, jotka koskevat puuvillan lajikohtaisen tuen myöntämisen edellytyksiä, tukikelpoisuusvaatimuksia ja maatalouskäytäntöjä.

6. Komissio voi antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joilla vahvistetaan 4 kohdassa säädetyn vähennyksen laskentasäännöt. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 153 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

39 artikla

Hyväksytyt toimialakohtaiset organisaatiot

1. Tässä alajaksossa ’hyväksytyllä toimialakohtaisella organisaatiolla’ tarkoitetaan oikeushenkilöä, jonka muodostavat puuvillaa tuottavat viljelijät ja vähintään yksi siementenpoistaja ja joka hoitaa muun muassa seuraavanlaisia tehtäviä: a) auttaa parantamaan puuvillan markkinoille saattamisen koordinointia erityisesti tutkimusten ja markkinatutkimusten avulla; b) laatii unionin sääntöjen mukaisia vakiosopimuksia; c) huolehtii tuotannon suuntaamisesta tuotteisiin, jotka vastaavat paremmin markkinoiden tarpeita ja kuluttajien kysyntää erityisesti laadun ja kuluttajansuojan osalta; d) uudistaa tuotteen laadunparantamisen menetelmiä ja keinoja; e) kehittää markkinointistrategioita puuvillan menekin edistämiseksi laatusertifiointijärjestelmillä.

2. Jäsenvaltion, jonne siementenpoistajat ovat sijoittautuneet, on hyväksyttävä toimialakohtaiset organisaatiot, jos ne noudattavat mahdollisia 3 kohdan nojalla vahvistettavia perusteita.

3. Siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla täydennetään tätä asetusta seuraavia koskevilla säännöillä: a) toimialakohtaisten organisaatioiden hyväksymisperusteet; b) tuottajien velvollisuudet; c) seuraukset, joita aiheutuu, jos hyväksytty toimialakohtainen organisaatio ei täytä a alakohdassa tarkoitettuja perusteita.

40 artikla

Tuen myöntäminen

1. Viljelijöille myönnetään puuvillan lajikohtaista tukea tukikelpoista hehtaaria kohden 38 artiklassa vahvistetulla tavalla.

2. Hyväksytyn toimialakohtaisen organisaation jäsenviljelijöille myönnetään 38 artiklan 1 kohdassa säädetyn perusalan rajoissa puuvillan lajikohtaista tukea tukikelpoista hehtaaria kohden korotettuna kahdella eurolla.

41 artikla

Poikkeukset

1. Jäljempänä 101 ja 102 artiklaa ja VII osastoa, lukuun ottamatta sen III jaksoa, ei sovelleta tässä alajaksossa vahvistettuun puuvillan lajikohtaiseen tukeen.

2. Puuvillan lajikohtaista tukea ei saa sisällyttää mihinkään 108–114 artiklassa tarkoitettuun YMP:n strategiasuunnitelman jaksoon, lukuun ottamatta 112 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, joka liittyy rahoitussuunnitelmaan.

3. Asetuksen (EU) 2021/2116 55 artiklan 1 kohdan toista ja kolmatta alakohtaa ei sovelleta tässä alajaksossa tarkoitettuihin interventioihin.







III LUKU

TIETTYJEN ALOJEN INTERVENTIOTYYPPEJÄ







1 jakso

Yleiset säännökset

42 artikla

Soveltamisala

Tässä luvussa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat interventiotyyppejä

a) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan i alakohdassa tarkoitetulla hedelmä- ja vihannesalalla;

b) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan v alakohdassa tarkoitetulla mehiläistuotteiden alalla, jäljempänä ’mehiläishoitoala’;

c) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan l alakohdassa tarkoitetulla viinialalla;

d) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan f alakohdassa tarkoitetulla humala-alalla;

e) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan g alakohdassa tarkoitetulla oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla;

f) muilla asetuksen (EU) N:o 1308/2013 1 artiklan 2 kohdan a–h, k, m, o–t ja w alakohdassa tarkoitetuilla aloilla ja tämän asetuksen liitteessä VI luetteloidut tuotteet kattavilla aloilla.

43 artikla

Pakolliset ja vapaaehtoiset interventiotyypit

1. Edellä 42 artiklan a alakohdassa tarkoitetun hedelmä- ja vihannesalan interventiotyypit ovat pakollisia jäsenvaltioille, joilla on asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksyttyjä tämän alan tuottajaorganisaatioita.

Jos jäsenvaltio, jolla ei YMP:n strategiasuunnitelmansa toimittamishetkellä ole hyväksyttyjä tuottajaorganisaatioita hedelmä- ja vihannesalalla, hyväksyy jonkin kyseisen alan tuottajaorganisaation asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti YMP:n strategiasuunnitelmakauden aikana, kyseisen jäsenvaltion on esitettävä YMP:n strategiasuunnitelmansa muutospyyntö 119 artiklan mukaisesti, jotta suunnitelmaan voidaan sisällyttää hedelmä- ja vihannesalan interventioita.

2. Edellä 42 artiklan b alakohdassa tarkoitetun mehiläishoitoalan interventiotyypit ovat pakollisia kaikille jäsenvaltioille.

3. Edellä 42 artiklan c alakohdassa tarkoitetun viinialan interventiotyypit ovat pakollisia liitteessä VII luetelluille jäsenvaltioille.

4. Jäsenvaltiot voivat valita YMP:n strategiasuunnitelmissaan, että ne panevat täytäntöön 42 artiklan d, e ja f alakohdassa tarkoitetut interventiotyypit.

5. Saksa voi panna humala-alalla täytäntöön 42 artiklan f alakohdassa tarkoitetut interventiotyypit ainoastaan, jos se päättää YMP:n strategiasuunnitelmassaan olla panematta täytäntöön 42 artiklan d alakohdassa tarkoitettuja interventiotyyppejä.

6. Kreikka, Ranska ja Italia voivat panna oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla täytäntöön 42 artiklan f alakohdassa tarkoitetut interventiotyypit ainoastaan, jos ne päättävät YMP:n strategiasuunnitelmissaan olla panematta täytäntöön 42 artiklan e alakohdassa tarkoitettuja interventiotyyppejä.

44 artikla

Tukimuodot

1. Tukimuotona voi olla 42 artiklassa tarkoitetuilla aloilla mikä tahansa seuraavista: a) tuensaajalle tosiasiallisesti aiheutuneiden tukikelpoisten kustannusten korvaaminen; b) yksikkökustannukset; c) kertakorvaukset; d) kiinteämääräinen rahoitus.

2. Edellä 1 kohdan b, c ja d alakohdassa tarkoitettuihin tukimuotoihin liittyvät määrät vahvistetaan jollakin seuraavista tavoista: a) oikeudenmukainen, tasapuolinen ja todennettavissa oleva laskentamenetelmä, jonka perustana ovat i) tilastotiedot, muut objektiiviset tiedot tai asiantuntija-arvio; ii) tuensaajien todennetut aiemmat tiedot; tai iii) tuensaajien tavanomaiset kustannuslaskentakäytännöt; b) talousarvioesitykset, jotka vahvistetaan tapauskohtaisesti ja jotka viini- ja mehiläishoitoalan interventioiden tapauksessa toimen valitseva elin tai muiden tukikelpoisten alojen interventioiden tapauksessa 50 artiklassa tarkoitetut toimintaohjelmat hyväksyvä elin on hyväksynyt ennalta; c) niiden vastaavia yksikkökustannuksia, kertakorvauksia ja kiinteitä määriä koskevien soveltamissääntöjen mukaisesti, joita sovelletaan unionin toimintapolitiikoissa samanlaiseen interventiotyyppiin; d) niiden vastaavia yksikkökustannuksia, kertakorvauksia ja kiinteitä määriä koskevien soveltamissääntöjen mukaisesti, joita sovelletaan jäsenvaltion kokonaan rahoittamissa tukijärjestelmissä samanlaiseen interventiotyyppiin.

45 artikla

Siirretty säädösvalta interventiotyyppejä koskevien lisävaatimusten osalta

Siirretään komissiolle valta antaa 152 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä tämän asetuksen täydentämiseksi vaatimuksilla, joilla täydennetään tässä luvussa asetettuja vaatimuksia seuraavilta osin:

a) tässä luvussa säädettyjen interventiotyyppien asianmukaisen toiminnan varmistaminen, erityisesti välttämällä kilpailuvääristymiä sisämarkkinoilla;

b) tähän lukuun sisältyvien interventioiden kattamien menojen tyyppi, mukaan lukien asetuksen (EU) 2021/2116 22 artiklasta poiketen tuottajaorganisaatioiden tai muiden tuensaajien hallinto- ja henkilöstökustannusten tukikelpoisuus kyseisten interventioiden täytäntöönpanossa;

c) tässä luvussa tarkoitetun unionin taloudellisen avun laskentaperuste, mukaan lukien viitejaksot ja kaupan pidetyn tuotannon arvon määrittäminen, sekä tuottajien organisoitumisasteen laskentaperuste 53 artiklassa tarkoitettua kansallista taloudellista apua varten;

d) 47 artiklan 2 kohdan a, c, f, g, h ja i alakohdassa tarkoitettuihin interventiotyyppeihin ja 58 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c, d ja l alakohdassa tarkoitettuihin interventiotyyppeihin myönnettävän unionin taloudellisen avun enimmäismäärä, mukaan lukien ilmaisjakelua varten markkinoilta poistetun tuotteen pakkaus- ja kuljetuskustannukset sekä tuotteen jalostamisesta ennen ilmaisjakeluun luovuttamista aiheutuvat kustannukset;

e) säännöt, jotka koskevat menojen enimmäismäärän vahvistamista ja tukikelpoisen alan mittaamista 47 artiklan 2 kohdan d alakohdassa ja 58 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuja interventiotyyppejä varten;

f) säännöt, joiden nojalla tuottajien on poistettava markkinoilta viiniyttämisen sivutuotteet, säännöt, jotka koskevat ylimääräisen hallintotaakan välttämiseksi kyseiseen velvollisuuteen myönnettäviä poikkeuksia, ja säännöt, jotka koskevat tislaajien vapaaehtoista sertifiointia;

g) edellytykset, joita sovelletaan 44 artiklan 1 kohdassa lueteltujen tukimuotojen käytössä;

h) säännöt, jotka koskevat tähän lukuun sisältyvillä interventioilla tuettavien tuotannollisten ja ei-tuotannollisten investointien vähimmäispysyvyyttä;

i) säännöt, jotka koskevat 58 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaisten investointien ja 58 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan k alakohdan mukaisten menekinedistämistoimien rahoituksen yhdistämistä.

46 artikla

Tavoitteet hedelmä- ja vihannesalalla, humala-alalla, oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla sekä 42 artiklan f alakohdassa tarkoitetuilla muilla aloilla

Edellä 42 artiklan a, d, e ja f alakohdassa tarkoitetuilla aloilla tavoitteena on oltava seuraavat:

a) tuotannon suunnittelu ja organisointi, tuotannon mukauttaminen kysyntään erityisesti laadun ja määrän osalta, tuotantokustannusten ja investointien tuoton optimointi sekä tuottajahintojen vakauttaminen; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan a, b, c ja i alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

b) tuotteiden tarjonnan keskittäminen ja markkinoille saattaminen, myös suoramarkkinoinnin avulla; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

c) keskipitkän ja pitkän aikavälin kilpailukyvyn parantaminen, erityisesti uudenaikaistamisen avulla; tämä tavoite liittyy 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa esitettyyn erityistavoitteeseen;

d) kestävien tuotantomenetelmien tutkimus ja kehittäminen, mukaan lukien tuhoojankestävyys, eläintautien vastustus, ilmastonmuutoksen hillintä ja siihen sopeutuminen sekä taloudellista kilpailukykyä ja markkinoiden kehitystä tukevat innovatiiviset käytännöt ja tuotantotekniikat; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan a, b, c ja i alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

e) seuraavien edistäminen, kehittäminen ja käyttöönotto: i) ympäristöä kunnioittavat tuotantomenetelmät ja -tekniikat; ii) tuhoojan- ja taudinkestävät tuotantokäytännöt; iii) unionin ja kansallisessa oikeudessa vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia pidemmälle menevät eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevat vaatimukset; iv) jätteen vähentäminen ja sivutuotteiden ympäristöä säästävä käyttö ja hoito, mukaan lukien niiden uudelleenkäyttö ja hyödyntäminen; v) luonnon monimuotoisuuden suojelu ja parantaminen sekä luonnonvarojen kestävä käyttö, erityisesti vesiensuojelu, maaperän suojelu ja ilmansuojelu. Kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan e, f ja i alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

f) ilmastonmuutoksen hillitsemisen ja ilmastonmuutokseen sopeutumisen edistäminen 6 artiklan 1 kohdan d alakohdassa esitetyn mukaisesti;

g) tuotteiden kaupallisen arvon ja laadun parantaminen, mukaan lukien tuotteiden laadun parantaminen ja sellaisten tuotteiden kehittäminen, joilla on suojattu alkuperänimitys tai suojattu maantieteellinen merkintä tai jotka kuuluvat jäsenvaltioiden hyväksymiin unionin tai kansallisiin laatujärjestelmiin; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa vahvistettuun erityistavoitteeseen;

h) tuotteiden menekinedistäminen ja pitäminen kaupan; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan b, c ja i alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

i) hedelmä- ja vihannesalan tuoreiden ja jalostettujen tuotteiden kulutuksen lisääminen; kyseinen tavoite liittyy 6 artiklan 1 kohdan i alakohdassa vahvistettuun erityistavoitteeseen;

j) kriisinehkäisy ja riskinhallinta, joiden tarkoituksena on asianomaisen alan markkinahäiriöiden välttäminen ja ratkaiseminen; kyseiset tavoitteet liittyvät 6 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa esitettyihin erityistavoitteisiin;

k) työehtojen parantaminen sekä työnantajan velvoitteiden ja työterveyttä ja –turvallisuutta koskevien vaatimusten valvominen direktiivien 89/391/ETY, 2009/104/EY ja (EU) 2019/1152 mukaisesti.

47 artikla

Interventiotyypit hedelmä- ja vihannesalalla, humala-alalla, oliiviöljyn ja syötäväksi tarkoitettujen oliivien alalla sekä 42 artiklan f alakohdassa tarkoitetuilla muilla aloilla

1. Jäsenvaltioiden on YMP:n strategiasuunnitelmissaan valittava kullekin 46 artiklan a–i ja k alakohdassa tarkoitettujen tavoitteiden joukosta valitulle tavoitteelle yksi tai useampi seuraavista interventiotyypeistä 42 artiklan a, d, e ja f alakohdassa tarkoitetuilla aloilla: a) investoinnit aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen, tutkimus ja koetuotanto sekä innovatiiviset tuotantomenetelmät ja muut toimet esimerkiksi seuraavilla aloilla: i) maaperän suojelu, mukaan luettuna maaperän hiilensitomiskyvyn ja maaperän laadun parantaminen sekä haitallisten aineiden vähentäminen; ii) vesivarojen käytön ja asianmukaisen hoidon parantaminen, mukaan lukien veden säästö, vesien suojelu ja ojitus; iii) epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen ehkäiseminen ja muuttuviin ilmasto-olosuhteisiin sopeutuneiden lajikkeiden ja rotujen sekä kyseisiin olosuhteisiin sopeutettujen hoitokäytäntöjen kehittämisen ja käytön edistäminen; iv) energian säästämisen, energiatehokkuuden ja uusiutuvan energian käytön lisääminen; v) ekologinen pakkaaminen ainoastaan tutkimuksen ja koetuotannon alalla; vi) bioturvallisuus, eläinten terveys ja hyvinvointi; vii) päästöjen ja jätteen vähentäminen, sivutuotteiden käytön parantaminen, mukaan lukien niiden uudelleenkäyttö ja hyödyntäminen, ja jätehuollon parantaminen; viii) tuhoojankestävyyden parantaminen ja torjunta-aineiden käytön riskien ja vaikutusten vähentäminen, mukaan lukien integroidun torjunnan tekniikoiden täytäntöönpano; ix) eläintautien vastustamisen parantaminen sekä eläinlääkkeiden, mukaan lukien antibiootit, käytön vähentäminen; x) luonnon monimuotoisuutta edistävien elinympäristöjen luominen ja säilyttäminen; xi) tuotteiden laadun parantaminen; xii) geenivarojen parantaminen; xiii) työehtojen parantaminen sekä työnantajan velvoitteiden ja työterveyttä ja –turvallisuutta koskevien vaatimusten valvominen direktiivien 89/391/ETY, 2009/104/EY ja (EU) 2019/1152 mukaisesti; b) neuvontapalvelut ja tekninen apu, jotka koskevat erityisesti kestäviä tuhoojien ja tautien torjuntamenetelmiä, kasvinsuojeluaineiden ja eläinterveystuotteiden kestävää käyttöä, ilmastonmuutokseen sopeutumista ja ilmastonmuutoksen hillitsemistä, työehtoja, työnantajan velvoitteita ja työterveyttä ja -turvallisuutta; c) koulutus, mukaan lukien valmennus ja parhaiden käytäntöjen vaihto, jotka koskevat erityisesti kestäviä tuhoojien ja tautien torjuntamenetelmiä, kasvinsuojeluaineiden ja eläinterveystuotteiden kestävää käyttöä, ilmastonmuutokseen sopeutumista ja ilmastonmuutoksen hillitsemistä sekä organisoitujen kaupankäyntijärjestelmien ja käteistavarapörssien sekä futuurimarkkinoiden käyttöä; d) luonnonmukainen tai integroitu tuotanto; e) toimet, joilla parannetaan kuljetusten ja tuotteiden varastoinnin kestävyyttä ja tehokkuutta; f) menekinedistäminen, tiedotus ja kaupan pitäminen, mukaan lukien toimet ja toiminnot, joiden tarkoituksena on erityisesti lisätä kuluttajien tietoisuutta unionin laatujärjestelmistä ja terveellisen ruokavalion merkityksestä sekä monipuolistaa ja vakiinnuttaa markkinoita; g) unionin ja kansallisten laatujärjestelmien täytäntöönpano; h) jäljitettävyys- ja sertifiointijärjestelmien täytäntöönpano, erityisesti loppukuluttajille myytyjen tuotteiden laadun seuranta; i) toimet ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi ja ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi.

2. Jäsenvaltioiden on 46 artiklan j alakohdassa tarkoitetun tavoitteen osalta valittava YMP:n strategiasuunnitelmissaan yksi tai useampi seuraavista interventiotyypeistä 42 artiklan a, d, e ja f alakohdassa tarkoitetuilla aloilla: a) keskinäisten rahastojen perustaminen, kerryttäminen ja täydentäminen asetuksen (EU) N:o 1308/2013 tai tämän asetuksen 67 artiklan 7 kohdan mukaisesti hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden ja tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien toimesta; b) aineelliseen tai aineettomaan omaisuuteen tehtävät investoinnit, joiden avulla voidaan tehostaa markkinoille saatettavien määrien hallintaa, yhteinen varastointi mukaan lukien; c) tuottajaorganisaation tai sen jäsenten tuottamien tuotteiden yhteinen varastointi, mukaan lukien tarvittaessa yhteinen jalostaminen tällaisen varastoimisen helpottamiseksi; d) hedelmä- tai oliivitarhojen uudelleenistutus, kun se on tarpeen terveyteen tai kasvinterveyteen liittyvistä syistä jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen määräämän pakollisen raivauksen vuoksi tai ilmastonmuutokseen sopeutumiseksi; e) karjan uudistaminen terveyssyistä toteutetun pakkoteurastuksen tai luonnonkatastrofien aiheuttamien menetysten vuoksi; f) markkinoiltapoisto ilmaisjakelua tai muita käyttötarkoituksia varten, mukaan lukien tarvittaessa jalostaminen tällaisen markkinoiltapoiston helpottamiseksi; g) raakana korjaaminen, joka koostuu markkinoille kelpaamattomien tuotteiden, jotka eivät saa olla ennen raakana korjaamista sääolosuhteiden, tautien tai muiden syiden vaurioittamia, korjaamisesta kokonaan tietyllä alueella; h) korjaamatta jättäminen, joka tarkoittaa käynnissä olevan tuotantosyklin lopettamista tietyllä alalla, jolla tuote on hyvin kehittynyt ja laadultaan virheetön, aito ja kauppakelpoinen, paitsi jos tuotteet tuhoutuvat sääolosuhteiden tai taudin vuoksi; i) sato- ja tuotantovakuutus, jolla autetaan suojaamaan tuottajien tuloja silloin kun luonnonkatastrofit, epäsuotuisat sääolot, taudit tai tuhoojavahingot aiheuttavat menetyksiä, varmistaen samalla, että tuensaajat toteuttavat tarvittavat riskienehkäisytoimenpiteet; j) muiden asetuksen (EU) N:o 1308/2013 tai tämän asetuksen 67 artiklan 7 kohdan mukaisesti hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden ja tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien taikka yksittäisten tuottajien valmennus; k) kolmansien maiden terveys- ja kasvinsuojeluvaatimusten täytäntöönpano ja hallinnointi unionin alueella, jotta helpotetaan pääsyä kolmansien maiden markkinoille; l) tiedotustoimet, joilla lisätään kuluttajien tietoisuutta ja informoidaan heitä.

48 artikla

Suunnittelu, raportointi ja tuloksellisuuden tarkastaminen ja hyväksyminen toimintaohjelman tasolla

Tämän asetuksen 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, 102 artiklaa, 111 artiklan g ja h alakohtaa, 112 artiklan 3 kohdan b alakohtaa ja 134 artiklaa on sovellettava 42 artiklan a, d, e ja f alakohdassa tarkoitettujen alojen interventiotyyppeihin toimintaohjelmien tasolla eikä interventiotasolla. Myös kyseisten interventiotyyppien suunnittelu, raportointi ja tuloksellisuuden tarkastaminen ja hyväksyminen on suoritettava toimintaohjelmien tasolla.







2 jakso

Hedelmä- ja vihannesala

49 artikla

Tavoitteet hedelmä- ja vihannesalalla

Jäsenvaltioiden on pyrittävä 42 artiklan a alakohdassa tarkoitetulla hedelmä- ja vihannesalalla yhteen tai useampaan 46 artiklassa vahvistettuun tavoitteeseen. Edellä 46 artiklan g, h, i ja k alakohdassa vahvistetut tavoitteet kattavat sekä tuoreet että jalostetut tuotteet, kun taas kyseisen artiklan muissa alakohdissa vahvistetut tavoitteet kattavat ainoastaan tuoreet tuotteet.

Jäsenvaltioiden on varmistettava, että interventiot vastaavat 47 artiklan mukaisesti valittuja interventiotyyppejä.

50 artikla

Toimintaohjelmat

1. Edellä 46 artiklassa tarkoitetut tavoitteet ja hedelmä- ja vihannesalan interventiot, jotka jäsenvaltiot ovat vahvistaneet YMP:n strategiasuunnitelmissaan, on pantava täytäntöön asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien, tai molempien, hyväksyttyjen toimintaohjelmien kautta tässä artiklassa säädetyin edellytyksin.

2. Toimintaohjelmien on kestettävä vähintään kolme ja enintään seitsemän vuotta.

3. Toimintaohjelmissa on pyrittävä vähintään 46 artiklan b, e ja f alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin.

4. Toimintaohjelmissa on kunkin valitun tavoitteen osalta kuvattava interventiot, jotka on valittu jäsenvaltioiden YMP:n strategiasuunnitelmassaan vahvistamien interventioiden joukosta.

5. Tuottajaorganisaatiot tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymät, jotka on hyväksytty asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti, toimittavat toimintaohjelmat jäsenvaltioiden hyväksyttäviksi ja, mikäli toimintaohjelmat hyväksytään, panevat ne täytäntöön.

6. Tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien toimintaohjelmat eivät saa kattaa samoja interventioita kuin jäseninä olevien organisaatioiden toimintaohjelmat. Jäsenvaltioiden on tarkasteltava tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien toimintaohjelmia yhdessä jäseninä olevien organisaatioiden toimintaohjelmien kanssa.

Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että

a) tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymien toimintaohjelmien interventiot rahoitetaan kokonaan, sanotun rajoittamatta 51 artiklan 1 kohdan b alakohtaa, jäseninä olevien organisaatioiden maksuosuuksilla, ja kyseinen rahoitus kerätään kyseisten jäseninä olevien organisaatioiden toimintarahastoista;

b) interventiot ja vastaavat maksuosuudet yksilöidään kunkin jäsenenä olevan organisaation toimintaohjelmassa;

c) päällekkäistä rahoitusta ei ole.

7. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kunkin toimintaohjelman osalta a) vähintään 15 prosenttia menoista koskee 46 artiklan e ja f alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin liittyviä interventioita; b) toimintaohjelma sisältää vähintään kolme 46 artiklan e ja f alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin liittyvää toimea; c) vähintään 2 prosenttia menoista koskee 46 artiklan d alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin liittyviä interventioita; ja d) edellä 47 artiklan 2 kohdan f, g ja h alakohdassa tarkoitettujen interventiotyyppien mukaiset interventiomenot eivät ylitä kolmasosaa kokonaismenoista.

Jos vähintään 80 prosenttia tuottajaorganisaation jäsenistä on tehnyt yhden tai useamman samanlaisen IV luvussa säädetyn maatalouden ympäristösitoumuksen tai luonnonmukaista maataloutta koskevan sitoumuksen, kukin kyseisistä sitoumuksista lasketaan yhdeksi ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetuista vähintään kolmesta toimesta;

8. Toimintaohjelmissa voidaan esitellä ehdotetut toimet, joilla varmistetaan alan työntekijöiden oikeudenmukaiset ja turvalliset työolot.

51 artikla

Toimintarahastot

1. Mikä tahansa hedelmä- ja vihannesalan tuottajaorganisaatio tai tällaisten tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymä voi perustaa toimintarahaston. Toimintarahasto rahoitetaan a) maksuosuuksilla, joista vastaavat i) tuottajaorganisaation jäsenet tai tuottajaorganisaatiot itse tai molemmat; tai ii) tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymä kyseisen yhteenliittymän jäsenten kautta; b) unionin taloudellisella avulla, jota voidaan myöntää tuottajaorganisaatioille tai niiden yhteenliittymille, jos kyseiset organisaatiot tai yhteenliittymät toimittavat toimintaohjelman.

2. Toimintarahastosta voidaan rahoittaa ainoastaan jäsenvaltioiden hyväksymiä toimintaohjelmia.

52 artikla

Unionin taloudellinen apu hedelmä- ja vihannesalalla

1. Unionin taloudellisen avun määrä on yhtä suuri kuin 51 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tosiasiallisesti suoritettujen maksuosuuksien määrä, ja se on rajoitettu 50 prosenttiin tosiasiallisesti aiheutuneista menoista.

2. Unionin taloudellinen apu on enintään a) 4,1 prosenttia kunkin tuottajaorganisaation kaupan pidetyn tuotannon arvosta; b) 4,5 prosenttia kunkin tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän kaupan pidetyn tuotannon arvosta; c) 5 prosenttia kunkin ylikansallisen tuottajaorganisaation tai ylikansallisen tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän kaupan pidetyn tuotannon arvosta.

Kyseisiä rajoja voidaan korottaa 0,5 prosenttiyksiköllä, edellyttäen että ensimmäisessä alakohdassa vahvistetun asiaankuuluvan prosenttiosuuden ylittävä määrä käytetään yksinomaan yhteen tai useampaan interventioon, joka liittyy 46 artiklan d, e, f, h, i ja j alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin. Jos kyseessä ovat tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymät, mukaan lukien ylikansalliset tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymät, yhteenliittymä voi panna kyseiset interventiot täytäntöön jäsentensä puolesta.

3. Edellä 1 kohdassa säädettyä 50 prosentin rajaa korotetaan tuottajaorganisaation tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymän pyynnöstä 60 prosenttiin toimintaohjelman tai sen osan osalta, jos vähintään yksi seuraavista edellytyksistä täyttyy: a) ylikansalliset tuottajaorganisaatiot panevat 46 artiklan b, e ja f alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin liittyviä interventioita täytäntöön kahdessa tai useammassa jäsenvaltioissa; b) yksi tai useampi tuottajaorganisaatio tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymä harjoittaa toimialakohtaisesti toteutettavia interventioita; c) toimintaohjelma kattaa yksinomaan asetuksen (EU) 2018/848 soveltamisalaan kuuluvien luonnonmukaisesti tuotettujen tuotteiden tuotannon erityisen tuen; d) asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksytty tuottajaorganisaatio tai tuottajaorganisaatioiden yhteenliittymä panee toimintaohjelmaa täytäntöön ensimmäistä kertaa; e) tuottajaorganisaatioiden markkina on alle 20 prosenttia hedelmien ja vihannesten tuotannosta jäsenvaltiossa; f) tuottajaorganisaatio toimii jollakin syrjäisimmistä alueista; g) toimintaohjelma käsittää 46 artiklan d, e, f, i ja j alakohdassa tarkoitettuihin tavoitteisiin liittyviä interventioita; h) toimintaohjelmaa panee ensimmäistä kertaa täytäntöön kahden tai useamman hyväksytyn tuottajaorganisaation sulautumisesta syntynyt hyväksytty tuottajaorganisaatio.

4. Edellä 1 kohdassa säädettyä 50 prosentin rajaa korotetaan 80 prosenttiin menoista, jotka liittyvät 46 artiklan d kohdassa tarkoitettuun tavoitteeseen, jos kyseiset menot kattavat vähintään 5 prosenttia toimintaohjelman menoista.

5. Edellä 1 kohdassa säädettyä 50 prosentin rajaa korotetaan 80 prosenttiin menoista, jotka liittyvät 46 artiklan e ja f kohdassa tarkoitettuun tavoitteeseen, jos kyseiset menot kattavat vähintään 20 prosenttia toimintaohjelman menoista.

6. Edellä 1 kohdassa säädettyä 50 prosentin rajaa korotetaan 100 prosenttiin seuraavissa tapauksissa: a) markkinoilta poistettavat hedelmät ja vihannekset, joiden osuus on enintään 5 prosenttia kunkin tuottajaorganisaation kaupan pidetyn tuotannon määrästä ja jotka poistetaan markkinoilta i) ilmaisjakeluna jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten hyväksymille hyväntekeväisyysorganisaatioille ja -säätiöille niiden toimintaan sellaisten henkilöiden avustamiseksi, joita kansallisessa oikeudessa pidetään oikeutettuina valtion apuun erityisesti elämiseen tarvittavien varojen puutteellisuuden takia; ii) ilmaisjakeluna rangaistuslaitoksille, kouluille, oppilaitoksille, asetuksen (EU) N:o 1308/2013 22 artiklassa tarkoitetuille laitoksille ja lasten lomaleireille sekä jäsenvaltioiden nimeämille sairaaloille ja vanhainkodeille, jotka toteuttavat kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että näin jaetut määrät ovat lisäys niiden tavallisesti ostamiin määriin; b) toimet, jotka liittyvät muiden asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksyttyjen tuottajaorganisaatioiden valmennukseen, edellyttäen että kyseiset tuottajaorganisaatiot ovat peräisin tämän asetuksen 53 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta jäsenvaltioiden alueilta, tai yksittäisten tuottajien valmennukseen.

53 artikla

Kansallinen taloudellinen apu

1. Kun kyseessä ovat jäsenvaltioiden alueet, joilla hedelmä- ja vihannesalan tuottajien organisoitumisaste on huomattavasti alle unionin keskiarvon, jäsenvaltiot voivat myöntää asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksytyille tuottajaorganisaatioille kansallista taloudellista apua, joka on suuruudeltaan enintään 80 prosenttia tämän asetuksen 51 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista maksuosuuksista ja enintään 10 prosenttia tällaisen tuottajaorganisaation kaupan pidetyn tuotannon arvosta. Kansallisella taloudellisella avulla täydennetään toimintarahastoa.

2. Tuottajien organisoitumisasteen jäsenvaltion alueella katsotaan olevan huomattavasti alle unionin keskiarvon, jos keskimääräinen järjestäytymisaste on ollut alle 20 prosenttia kolmena peräkkäisenä vuonna ennen toimintaohjelman täytäntöönpanoa. Organisoitumisaste lasketaan sen hedelmä- ja vihannestuotannon arvona, joka kyseisellä alueella saatiin ja jota asetuksen (EU) N:o 1308/2013 mukaisesti hyväksytyt tuottajaorganisaatiot j