1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON ASETUS (ETY) N: 696/93,
annettu 15 päivänä maaliskuuta 1993,
tilastoyksiköistä yhteisön tuotantojärjestelmän havainnointia ja analyysia varten
(EYVL L 76, 30.3.1993, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►A1Itävallan, Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirja C241 21 29.8.1994
(mukautettu neuvoston päätöksellä 95/1/EY, Euratom, EHTY) L 1 1 1.1.1995
▼B
NEUVOSTON ASETUS (ETY) N: 696/93,
annettu 15 päivänä maaliskuuta 1993,
tilastoyksiköistä yhteisön tuotantojärjestelmän havainnointia ja
analyysia varten
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen jaerityisesti sen 100 a artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(
1),
toimii yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, että
sisämarkkinoiden toimintaa varten tarvitaan tilastostandardeja, joita
voidaan soveltaa kansallisten ja yhteisön tilastotietojen keräämiseen,luovuttamiseen ja julkaisemiseen ja niiden yksiköiden määrittelyyn,
jotta yritysten, rahoituslaitosten, hallitusten sekä kaikkien muiden
yhteismarkkinoilla toimivien käyttöön saataisiin luotettavaa ja vertailu-kelpoista tilastotietoa,
tuotantojärjestelmää koskevat tilastotiedot ovat tarpeen yrityksille
niiden kilpailukyvyn arvioimiseksi ja hyödyllisiä yhteisön laitoksille
kilpailun vääristymien ehkäisemiseksi,
toissijaisuusperiaatteen mukaan yhteisten tilastostandardien laatiminen
yhdenmukaisten tietojen tuottamiseksi on sellaista toimintaa, joka voi
olla tehokasta ainoastaan yhteisön tasolla, ja näiden standardien noudat-
taminen on kunkin jäsenvaltion virallisten tilastojen laatimisestavastaavien toimielinten ja laitosten vastuulla,
ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltiot käyttävät yhdessä
määriteltyjä tilastoyksiköitä, on mahdollista tuottaa nopeasti ja jousta-
vasti yhtenäisiä tilastotietoja, jotka olisivat niin luotettavia jayksityiskohtaisia kuin sisämarkkinoiden toimintaa varten vaaditaan,
olisi säädettävä, että jäsenvaltiot voivat erityistä tarvetta varten säilyttää
tai ottaa käyttöön muita tilastoyksiköitä tuotantojärjestelmän havain-
nointia ja analyysia varten kansallisissa toimialaluokituksissaan,
tilastoyksiköiden valinta tilastotietojen keruuta tai analyysia varten
täsmennetään erityissäännöksissä,
asetuksessa (ETY) N:o 3037/90(
4) säädetyn Euroopan yhteisön tilastol-
lisen toimialaluokituksen, jäljempänä ’NACE’, Rev. 1:n käyttösekäEuroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT) soveltaminenvaativat tilastoyksiköiden standardoituja määritelmiä tilastorekistereitä
sekä tilastotietojen keruuta, esittämistä ja analyysia varten,
asetuksella (ETY) N:o 3037/90 perustetulla komitealla on toimivalta
”laatia ohjeita tilastoyksiköiden luokittelemiseksi NACE Rev. 1:nmukaisesti”, mutta nämä yksiköt on määriteltävä muualla,
on välttämätöntä määritellä NACE Rev. 1:n mukaan luokitellut tilas-
toyksiköt yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa, jotta kansallistentilastojen ja vastaavien yhteisön tilastojen vertailukelpoisuus voidaan
taata,
on suotavaa rajoittaa tuotantojärjestelmän tilastoyksiköiden määrää,taloudellisten tilastojen kansainvälinen vertailukelpoisuus edellyttää,
että jäsenvaltiot ja yhteisön laitokset käyttävät sellaisia tilastoyksiköitä,
jotka liittyvät toisaalta suoraan Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvä-lisen toimialaluokitusstandardin (ISIC Rev. 3) johdanto-osassa1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 2
(1) EYVL N:o C 267, 16.10.1992, s. 3
(2) EYVL N:o C 337, 21.12.1992. Päätös 10 päivänä helmikuuta 1993
(3) EYVL N:o C 19, 25.1.1993, s. 60
(4) EYVL N:o L 293, 24.10.1990, s. 1
▼B
esitettyyn määritelmään ja toisaalta Yhdistyneiden Kansakuntien
kansantalouden tilinpitojärjestelmän asiakirjoihin,
tuotantojärjestelmä koostuu kaikista niistä kokonaisuuksista, jotka osal-
listuvat tuotantoon ja kaikista niiden suorittamista taloudellisista ja
rahoitukseen liittyvistä toimenpiteistä, ja
siirtymäkausi on tarpeen näiden yksiköiden tiukkaa ja yleistä sovelta-
mista varten,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Tässä asetuksessa otetaan käyttöön luettelo tilastoyksiköistä, jäljempänä
’tuotantojärjestelmän tilastoyksiköt’, ja luettelo käytetyistä kriteereistä,
sekä annetaan tilastoyksiköiden määritelmät ja selventävät huomau-
tukset, jotka kaikki ovat liitteessä.
2 artikla
Jäsenvaltiot ja komissio käyttävät tuotantojärjestelmän tilastoyksi-
köiden määritelmiä kerätäkseen, luovuttaakseen, julkaistakseen jaanalysoidakseen tuotantojärjestelmää koskevia ja erityisesti NACERev. 1:een liittyviä tilastotietoja.
3 artikla
Jäsenvaltioiden on tammikuun 1 päivästä 1994 käytettävä 2 artiklassa
tarkoitettuihin tehtäviin 1 artiklassa tarkoitettuja määritelmiä mainitun
päivämäärän jälkeisiä tilanteita koskevien tilastotietojen osalta.
4 artikla
1 Siirtymäkautena, joka alkaa 1 päivästä tammikuuta 1994 ja
päättyy 31 päivänä joulukuuta 1995, jäsenvaltiot voivat tähän ajanjak-soon liittyvien tilastojen osalta käyttää muita kuin 1 artiklassatarkoitettuja tuotantojärjestelmän tilastoyksiköitä.
Tällöin komissiolle tarkoitetut siirtymäkauden tilastotiedot on mahdolli-
simman tarkasti mukautettava ja luovutettava liitteen mukaisesti.
2 Komissio voi poikkeuksellisesti jäsenvaltion pyynnöstä ja asian-
mukaisesti perusteltujen teknisten tai toiminnallisten seikkojenperusteella jatkaa siirtymäkautta enintään 31 päivään joulukuuta 1997.
5 artikla
Edellä 4 artiklassa mainitun siirtymäkauden jälkeen komissio voi antaa
jäsenvaltiolle luvan käyttää muita tuotantojärjestelmän tilastoyksiköitä,
jos ne laaditaan 6 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
6 artikla
Tämän asetuksen soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt,
mukaan lukien erityisesti tuotantojärjestelmän tilastoyksiköitä koskevattoimenpiteet taloudelliseen ja tekniseen kehitykseen mukauttamiseksi,käytetyt kriteerit sekä liitteessä annetut määritelmät vahvistetaan 7artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
7 artikla
1 Komission edustaja tekee päätöksellä 89/382/ETY, Euratom(
1)
perustetulle tilasto-ohjelmia käsittelevälle komitealle ehdotuksen tarvit-
tavista toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksestamääräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyydenmukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä,1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 3
(1) EYVL N:o L 181, 28.6.1989, s. 47
▼B
jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien
jäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassamäärätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
2 Komissio päättää toimenpiteistä, joita sovelletaan välittömästi. Jos
toimenpiteet eivät kuitenkaan ole komitean lausunnon mukaisia,komissio ilmoittaa niistä viipymättä neuvostolle. Siinä tapauksessakomissio lykkää päättämiensä toimenpiteiden soveltamista kolmellakuukaudella ilmoituksen tekopäivästä.
3 Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin 2 kohdassa
tarkoitetun ajan kuluessa.
8 artikla
Yhteisön tilastoja käsittelevissä yhteisön säädöksissä tarkoitetut tuotan-
tojärjestelmän tilastoyksiköt on ymmärrettävä tämän asetuksen
käsitteiden ja sanaston mukaan.
9 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen
jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä .
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaise-
naan kaikissa jäsenvaltioissa.1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
LIITE
TUOTANTOJÄRJESTELMÄN TILASTOYKSIKÖTYHTEISÖSSÄ
I JAKSO
Luettelo yksiköistä
Luettelo tuotantojärjestelmän tilastoyksiköistä yhteisössä on seuraava:
A. yritys;
B. institutionaalinen yksikkö;C. yritysryhmä;
D. toimialayksikkö(TAY);
E. homogeeninen tuotantoyksikkö(HTY);
F. paikallinen yksikkö;
G. paikallinen toimialayksikkö(paikallinen TAY);H. paikallinen homogeeninen tuotantoyksikkö(paikallinen HTY).
II JAKSO
Käytetyt kriteerit
Tämän asetuksen tilastoyksiköt on määritelty kolmen kriteerin perusteella.
Näiden kolmen kriteerin suhteellinen tärkeys vaihtelee yksiköiden mukaan.
A.Oikeudelliset, tilinpidolliset tai organisatoriset kriteerit
1 Jotta voitaisiin määritellä yksiköitä, jotka voidaan tunnistaa ja yksilöidä
taloudessa, on käytettävä oikeudellisia ja hallinnollisia kriteerejä. Joissain
tapauksissa oikeudellisesti erilliset yksiköt on yhdistettävä, koska ne eivät
ole organisatorisesti riittävän itsenäisiä. Joidenkin yksiköiden määrittele-
miseksi on lisäksi käytettävä tilinpidollisia kriteerejä tai rahoituskriteerejä.
2 ”Yritys”-yksikön muodostamiseksi käytetään oikeudellisia yksiköitä, jotka
harjoittavat kokonaan tai osittain tuotantotoimintaa.
3 Oikeudelliset yksiköt ovat:
— oikeushenkilöitä, jotka on sellaisiksi tunnustettu laissa riippumatta
niistä henkilöistä tai laitoksista, jotka omistavat ne tai ovat niiden
jäseniä, tai
— luonnollisia henkilöitä, jotka harjoittavat taloudellista toimintaa itse-
näisesti.
4 Oikeudellinen yksikkömuodostaa aina joko yksin tai joskus muiden
oikeudellisten yksiköiden kanssa ”yritys” -tilastoyksikön oikeudellisen
perustan.
B.Maantieteellinen kriteeri
1 Yksikkö voidaan yksilöidä maantieteellisesti. Tällöin eritellään paikal-
linen, alueellinen, kansallinen, yhteisön ja kansainvälinen taso.
2 Paikallinen taso vastaa pienintä hallinnollista jakoa: ”commune tai
gemeente” Belgiassa, ”kommune” Tanskassa, ”Gemeinde” Saksassa,
”demos” tai ”koinotis” Kreikassa, ”municipio” Espanjassa, ”commune”
Ranskassa, ”DED/ward” Irlannissa, ”commune” Italiassa, ”commune”
Luxemburgissa, ”gemeente” Alankomaissa, ►
A1Itävallassa ”Gemeinde”,
Portugalissa ”concelho”, Suomessa ”kunta — kommun”, Ruotsissa
”primärkommun” jaYhdistyneessä kuningaskunnassa ”ward”. ◄
3 Alueelliset tasot määritellään NUTS alueluokitusjärjestelmässä. Siinä on I,
II ja III-tasot.
4 Havainto- ja analyysiyksiköt määritellään siten, että saadaan ensisijaisesti
määriteltyä jokaista jäsenvaltiota koskevat tiedot ja yhdistettyä ne niin,
että saadaan koko yhteisöä tai laajempia talousalueita koskevat tiedot.
5 Maantieteellisiä kriteerejä koskevien sääntöjen on oltava tiukat, jotta
konsolidoinneissa voidaan välttää moninkertainen laskenta ja tietojen
poisjäänti.1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
C.Toimintaa koskevat kriteerit
1 Tuotantotoiminta, jäljempänä ’toiminta’ koostuu laitteistoista, työvoi-
masta, tuotantomenetelmistä ja tietoverkoista ja välituotteista, jotka
yhdessä myötävaikuttavat tiettyjen tuotteiden ja palvelujen tuotantoon.
Toimintaa luonnehtivat tuotantopanokset (tavarat tai palvelut), tuotanto-
prosessi ja tuotokset.
2 Toiminta määritellään jollain NACE Rev.1 -luokituksen tasolla.3 Jos samassa yksikössä harjoitetaan useampaa toimintaa, ne toiminnat,
jotka eivät ole aputoimintoja, luokitellaan käyttäen perusteena arvonli-
säystä tuotannontekijähintaan. Tällöin erotetaan toisistaan pääasiallinen
toiminta ja sivutoiminnat.
4 Jos arvonlisätietoja ei ole saatavana, käytetään muita kriteerejä, kuten
työntekijöiden määrää, palkkakuluja, liikevaihtoa ja omaisuutta, ja näitä
korvikekriteerejä on sovellettava niin, että löydetään paras mahdollinen
arvio luokasta, joka olisi saatu arvonlisätietojen perusteella.
5 Yksiköt luokitellaan niiden toimintojen mukaan. Jos jokin toiminta on
enemmän kuin 50 prosenttia arvonlisäyksestä, yksikön luokitus
määritellään sen mukaan. Muissa tapauksissa on noudatettava luoki-
tussääntöjä. Luokitus tapahtuu portaittain korkeimmalta tasolta, joka
vastaa pääluokkaa (aakkoskoodi), aina 4-numerotasolle 2-numerotason ja
3-numerotason kautta. Luokituksen on joka tasolla oltava sopusoinnussa
edellisen tason kanssa. Asetuksen (ETY) N:o 3037/90 7 artiklassa perus-
tettu tilasto-ohjelmia käsittelevä komitea on toimivaltainen tällä alalla.
6 Pääasiallisiin toimintoihin ja sivutoimintoihin liittyy aputoimintoja, kuten
esimerkiksi hallinto, kirjanpito, tietojenkäsittely, valvonta, osto, myynti ja
markkinointi, varastointi, korjaukset ja kuljetukset.
Nämä yksikön sisäiset aputoiminnat mahdollistavat tavaroiden ja palve-
lujen tuotannon kolmansille osapuolille tai helpottavat sitä. Itse
aputoimintojen tuotteita ei toimiteta kolmansille osapuolille.
7 Aputoiminta-käsitettä selvitetään tarkemmin B kohdan neljännessä
jaksossa.
III JAKSO
Yksiköiden määritelmät ja kutakin yksikköä koskevat selventävät huomau-
tukset
A.Yritys
Yritys vastaa pienintä oikeudellisten yksiköiden ryhmää, joka muodostaa
sellaisen organisatorisen tavaroiden ja palvelujen tuotantoyksikön, joka on
tietyssä määrin itsenäinen päätöksenteossaan erityisesti käytettävissään
olevien voimavarojensa osalta. Yritys harjoittaa yhtä tai useampaa toimintaa
yhdessä tai useammassa paikassa. Yritys voi muodostua yhdestä ainoasta
oikeudellisesta yksiköstä.
Selventäviä huomautuksiaEdellä määriteltynä yritys on taloudellinen kokonaisuus, joka voi tietyissä
olosuhteissa vastata useiden oikeudellisten yksiköiden yhteenliittymää. Itse
asiassa eräät oikeudelliset yksiköt harjoittavat toimintaa yksinomaan jonkun
toisen oikeudellisen yksikön hyväksi ja ovat olemassa vain hallinnollisista
(kuten verotuksellisista) syistä ilman, että niillä olisi taloudellista merkitystä.
Suuri osa ilman henkilöstöä toimivista oikeudellisista yksiköistä kuuluu
tähän ryhmään. Näiden oikeudellisten yksiköiden toimintoja on pidettävä
sen oikeudellisen emoyksikön aputoimintoina, jota ne palvelevat, johon ne
kuuluvat ja johon ne on liitettävä muodostaakseen taloudellisessa tutkimuk-
sessa käytettävän ”yrityksen”.
B.Institutionaalinen yksikkö
Institutionaalinen yksikkö on taloudellisen päätöksenteon keskus. Sille on
ominaista toiminnallinen yhtenäisyys ja itsenäinen päätöksenteko sen harjoit-
taessa pääasiallista tehtäväänsä. Yksikön katsotaan muodostavan
institutionaalisen yksikön, jos se on pääasiallista tehtäväänsä harjoittaessaan
päätöksenteossaan itsenäinen ja jos sillä on täydellinen tilinpito.
— sanottaessa, että yksikköon pääasiallista tehtäväänsä harjoittaessaan
päätöksenteossaan itsenäinen tarkoitetaan, että se on vastuussa toimistaan
ja tekemistään päätöksistä,
— sanottaessa, että yksiköllä on täydellinen tilinpito, tarkoitetaan, että sillä
on hallussaan sitä koskevat tilinpäätöstä koskevat asiakirjat, joista1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
ilmenee kaikki sen tilikautena suorittamat taloudelliset toimet ja rahoitus-
toimet, sekä tase, josta ilmenee sen varat ja vastattavat.
Selventäviä huomautuksia1 Pääomayhtiöiden sektorilla yritys vastaa Euroopan kansantalouden tilinpi-
tojärjestelmän (EKT) institutionaalista yksikköä. Julkisoikeudellisissa ja
voittoa tavoittelemattomissa yhteisöissä on myös vastaavia institutionaa-
lisia yksiköitä. Kotitalouksien osalta institutionaalinen yksikkö kattaa
kaikki kotitalouksien toimet, kun taas käsite ”yritys” koskee yksinomaan
niiden tuotannollista toimintaa.
2 Näiden sääntöjen soveltaminen johtaa seuraaviin ratkaisuihin niiden yksi-
köiden osalta, joilla ei ole selkeästi näitä kahta edellä tarkoitettua
institutionaalisen yksikön ominaisuutta:
a) kotitaloudet ovat aina institutionaalisia yksiköitä, koska ne ovat toimin-
taansa harjoittaessaan päätöksenteossaan itsenäisiä, vaikka niillä ei olisi
täydellistä tilinpitoa.
b) yksiköt, joilla ei ole täydellistä tilinpitoa, on katsottava kuuluviksi
niihin institutionaalisiin yksiköihin, joiden tileihin niiden osittainen
tilinpito kuuluu
c) yksiköt, joilla on täydellinen tilinpito, mutta jotka pääasiallista
tehtäväänsä harjoittaessaan eivät ole päätöksenteossaan itsenäisiä, on
katsottava kuuluviksi niitä valvoviin yksiköihin,
d) yksiköt, jotka vastaavat institutionaalisen yksikön määritelmää,
pidetään sellaisina, vaikka ne eivät missään muodossa julkaisisi tilinpi-
toaan,
e) yksiköitä, jotka kuuluvat yritysryhmään ja joilla on täydellinen tilin-
pito, pidetään institutionaalisina yksiköinä, vaikka ne olisivat
tosiasiallisesti, vaikkakaan ei oikeudellisesti, luovuttaneet osan itsenäi-
sestä päätöksenteostaan ryhmän yleisestä johdosta vastaavalle
hallintayhtiölle ( holding-yhtiö ). Hallintayhtiötä itseään pidetään sen
valvomista yksiköistä erillisenä institutionaalisena yksikkönä.
3 Institutionaalisiksi yksiköiksi katsotaan:
— yksiköt, joilla on täydellinen tilinpito ja jotka ovat päätöksenteossaan
itsenäisiä:
a) pääomayhtiöt
b) osuuskunnat ja henkilöyhtiöt, jotka ovat oikeushenkilöitä,
c) julkiset liikelaitokset, jotka ovat asemansa puolesta oikeushen-
kilöitä,
d) voittoa tavoittelemattomat yhteisöt, jotka ovat oikeushenkilöitä,
e) julkisoikeudelliset yhteisöt;
— yksiköt, joilla on täydellinen tilinpito ja jotka perinteisesti katsotaan
päätöksenteossaan itsenäisiksi:
f) yritysmäiset yhteisöt: yksityisyritykset, henkilöyhtiöt, muut kuin a,
b ja c kohdassa tarkoitetut julkiset yritykset, edellyttäen, että niiden
taloudellinen toiminta ja rahoitustoiminta on erotettu niiden omista-
jien taloudellisesta toiminnasta ja rahoitustoiminnasta ja muistuttaa
pääomayhtiöiden toimintaa.
— yksiköt, joilla ei välttämättä ole täydellistä tilinpitoa, mutta jotka peri-
nteisesti katsotaan päätöksenteossaan itsenäisiksi:
g) kotitaloudet.
C.Yritysryhmä
Yritysryhmä koostuu yrityksistä, joiden välillä on oikeudellisia ja rahoituk-
sellisia yhteyksiä. Yritysryhmässä voi olla useampia
päätöksentekokeskuksia, erityisesti tuotannon, myynnin ja voiton suhteen;
yritysryhmässä voidaan yhdistää eräitä rahoitukseen ja verotukseen liittyviä
seikkoja. Yritysryhmä muodostaa taloudellisen kokonaisuuden, joka voi
tehdä erityisesti niitä yksiköitä koskevia päätöksiä, jotka sen muodostavat.
Selventäviä huomautuksia1 Tiettyjä havainnointeja ja analyysejä varten on joskus hyödyllistä ja
tarpeen tutkia eräiden yritysten välisiä yhteyksiä ja yhdistää ne yritykset,
joiden keskinäiset sidokset ovat vahvat. Meneillään on monia selvityksiä
käsitteestä ”yritysryhmä”. Yritysryhmä on tässä määritelty käsitteen ”tilin-
pitoryhmä” perusteella, sellaisena kuin siitä säädetään seitsemännessä
direktiivissä 83/349/ETY (EYVL n:o L 193, 18.7.1983, s.1).1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼B
Mainittua direktiiviä sovellettiin konsolidoituihin tilinpäätöksiin ensim-
mäisen kerran vuonna 1990 alkaneena tilikautena. Seitsemännen
direktiivin soveltamisalaa on laajennettu direktiivillä 90/605/ETY (EYVL
n:o L 317, 16.11. 1991, s. 60).
2 Seitsemännen direktiivin mukaan kysymyksessä on yritysryhmä, jos 20
prosenttia yrityksen pääomasta tai äänimäärästä on toisen yrityksen
hallussa tai valvonnassa. Yksityiskohtaiset säännöt yritysjohdon nimitys-
valtuuksien valvonnasta on otettava huomioon. Omistusosuuden
enemmistöstä huolimatta tavoitteena on ottaa huomioon tosiasiallisesti
toteutettu valvonta.
3 Tämä määritelmä ei sellaisenaan riitä tilastollista analyysia varten, koska
”tilinpitoryhmät” eivät ole toisensa poissulkevia yhteenlaskettavaksi sovel-
tuvia yritysryhmiä. On siis muodostettava ”tilinpitoryhmä”-käsitteeseen
perustuva ”yritysryhmä”-tilastoyksikköseuraavin muutoksin:
— otetaan huomioon konsolidoinnin korkeimman tason (”ryhmän
johtoelin”) tilinpitoryhmät;
— lasketaan yritysryhmän piiriin yksiköt, joiden tilinpito on kokonaan
yhdistetty konsolidoivan yhtiön tilinpitoon;
— lisätään yritykset, joissa on omistusosuuden enemmistöja joiden tilejä
ei oteta kokonaiskonsolidointiin jonkin seitsemännessä direktiivissä
hyväksytyn perusteen nojalla, kuten toiminnan luonteessa olevan eron
tai yrityksen suhteellisen pienen koon perusteella;
— alle vuoden pituisia väliaikaisia yhteyksiä ei oteta huomioon.
4 Yritysryhmä on yritysten yhteenliittymä, jota valvoo johtoelin. Johtoelin
on oikeudellinen emoyksikkö, jota mikään muu oikeudellinen yksikkö ei
valvo (suoraan tai välillisesti). Kaikkia tytäryhtiöiden tytäryhtiöitä
pidetään emoyrityksen tytäryhtiöinä. Kuitenkin on olemassa osuuskuntia
tai keskinäisten yhtiöiden muotoja, joissa tytäryritykset tosiasiassa omis-
tavat osan emoyrityksen omistusosuuksista.
5 Yritysryhmät koostuvat usein hyvin erityyppisistä toisiinsa liittyvistä
yksiköistä (omistus, valvonta ja hallinto). Näillä yksiköillä on usein
yhteyksiä tytäryhtiöiden ja niiden tytäryhtiöiden yksiköihin. ”Yritys-
ryhmä”-yksikkövastaa usein liittoa, jolla on paljon hyvin erilaisia
suhteita; lisäksi sillä on usein hyvin erilaisia toimintoja. Yritysryhmien
sisällä on alaryhmiä.
6 On hyödyllistä tuntea kaikki yhteydet (niin enemmistö- kuin vähemmistö-
suhteetkin) johtoelimestä tytäryhtiöiden ja niiden tytäryhtiöverkoston
kautta johtoelimen valvomaan yritykseen. Tällöin voidaan laatia yritys-
ryhmän koko hallintokaavio.
7 Ottaen huomioon tilinpitoa koskevien direktiivien vaikutukset, yritysryh-
mien perusyksiköistä on aina pyrittävä erottamaan ne, jotka kuuluvat
yrityksiin, jotka eivät ole rahoituslaitoksia, ja ne, jotka on luokiteltava
rahoituslaitoksiksi. Jälkimmäisistä on erotettava yksiköt, jotka kuuluvat
”luottolaitoksiin” ja ne, jotka kuuluvat ”vakuutusyhtiöihin”. Yritysryhmät
voivat olla maailmanlaajuisia, mutta niitä on tutkittava kunkin jäsenvaltion
talousalueen ja yhteisön talousalueen osalta.
8 ”Yritysryhmä”-yksikköon erityisen hyö dyllinen yritysten rahoitusta ja
strategiaa koskevien analyysien kannalta, mutta se on liian moninainen ja
epävakaa voidakseen olla havainnoinnin ja analyysin keskusyksikkö, joka
on edelleen yritys. Yritysryhmää käytetään eräiden tietojen keräämiseen ja
esittämiseen.
D.Toimialayksikkö (TAY)
Toimialayksikkö ryhmittää kaikki yrityksen osat johonkin NACE Rev. 1
luokituksen (4-numerotaso) luokkaan. Toimialayksikkövastaa yhtä tai
useampaa yrityksen operatiivista alaosastoa. Yrityksellä on oltava tietojärjes-
telmä, jonka avulla kunkin tulosyksikön osalta voidaan esittää tai laskea
ainakin tuotannon arvo, välituotekäytöt, henkilöstökulut, kate, henkilöstön
määrä ja kiinteän pääoman bruttomuodostus.
Selventäviä huomautuksia1 TAY on havaintoyksikkö, jonka avulla parannetaan tilastotietojen keruun
tulosten toimialoittaista homogeenisuutta ja kansainvälistä vertailukelpoi-
suutta. Tämä sen vuoksi, että yritystasolla voidaan havaita erilaisia
horisontaalisen ja vertikaalisen yhdentymisen muotoja sekä kansallisella
että kansainvälisellätasolla. Yksikköä, joka suorittaa ainoastaan aputoimin-
toja sille yritykselle, johon se kuuluu, ei voida pitää erillisenä TAY:na.
Itse asiassa TAY vastaa ISIC Rev. 3:n johdanto-osan 96 kohdassa
annettua käytännön määritelmää.1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
2 TAY:t kuuluvat tiettyyn luokkaan NACE Rev. 1:n luokituksessa ja voivat
myös valmistaa muita kuin niiden toimintaa luonnehtivan homogeenisen
luokan tuotteita niihin liitettyjen sellaisten sivutoimintojen avulla, joita ei
voida eritellä saatavilla olevien tilinpitoon liittyvien asiakirjojen perus-
teella. Vastaavasti ne TAY:t, jotka on niiden pääasiallisen toiminnan
mukaan luokiteltu nimikkeistön tiettyyn luokkaan, eivät välttämättä kata
tiettyjen tuotteiden homogeenisten luokkien koko tuotantoa, koska samat
tuotteet voidaan tuottaa nimikkeistön johonkin toiseen luokkaan kuuluvan
TAY:n sivutoiminnoissa.
3 Yritysten sisäisiä tilinpitojärjestelmiä (esimerkiksi tulosyksiköt) on
syntynyt paljon sellaisten kriteerien pohjalta, jotka ovat usein lähellä
toiminta-käsitettä. Niiden avulla voidaan saada tietojen saantia helpottavaa
tietoa TAY- tasolla.
4 Aputoimintojen kaikki kustannukset jaetaan seurannan kohteena olevien
yritysten pää- ja sivutoimintojen eli TAY-yksiköiden kustannuksiksi.
E.Homogeeninen tuotantoyksikkö (HTY)
Homogeeniselle tuotantoyksikölle (HTY) on luonteenomaista yksi ainoa
tuotanto, joka tunnistetaan yhdenmukaisista tuotantopanoksista, tuotantopro-
sessista ja tuotoksista. Panoksina ja tuotoksina olevat tuotteet erotetaan
toisistaan fyysisten ominaisuuksien, jalostussasteen ja käytetyn tuotantote-
kniikan perusteella viittaamalla johonkin tuoteluokitukseen. Homogeeninen
tuotantoyksikkövoi vastata institutionaalista yksikkö ä tai jotain sen osaa,
mutta se ei voi koskaan kuulua kahteen institutionaaliseen yksikköön.
Selventäviä huomautuksia
1 Tuotantoprosessin tarkkaa analysoimista varten Euroopan kansantalouden
tilinpitojärjestelmä (EKT) on ottanut käyttöön käsitteen homogeeninen
tuotantoyksikkö, jonka avulla voidaan tutkia teknisiä ja taloudellisia
suhteita. Näitä analyysiyksiköitä, joita käytetään erityisesti panos tuotos-
taulukoita varten, ei yleensä voida tarkkailla suoraan ja ne muodostetaan
käytännössä tiedoista, jotka on kerätty havaintoyksiköitä varten.
2 Suurin osa havaintoyksiköistä sisältää toisiinsa liittyviä ja rinnakkaisia
toimintoja. Havaintoyksiköt voivat harjoittaa pääasiallista toimintaa, sivu-
toimintoja eli muihin luokkiin kuuluvia toimintoja sekä aputoimintoja,
kuten hallintoa, ostoa, myyntiä, varastointia tai korjausta. Jos havaintoyk-
sikköharjoittaa pääasiallista toimintaa ja yhtä tai useampaa sivutoimintaa,
se jaetaan yhtä moneen homogeeniseen yksikköön ja sivutoiminnat luoki-
tellaan eri luokkiin kuin pääasiallinen toiminta. Sitä vastoin
havaintoyksikköön kuuluvia aputoimintoja ei eroteta niistä pääasiallisista
toiminnoista ja sivutoiminnoista, joihin ne liittyvät.
3 Homogeeninen tuotantoyksikkömääritellään toiminnan sijaintipaikasta
riippumatta. ISIC Rev. 3:ssa ”homogeeninen tuotantoyksikkö”
määritellään siten, että se vastaa ”paikallista tuotantoyksikköä”. ISIC
Rev. 3:ssa olevan 112 kohdan soveltamisen edellytyksenä on 104 kohta.
F.Paikallinen yksikkö
Paikallinen yksikköon yritys tai yrityksen osa, esimerkiksi työ paja, tehdas,
myymälä, toimisto, kaivos, varasto, joka sijaitsee maantieteellisesti määritel-
lyssä paikassa. Tässä paikassa tai tästä paikasta käsin harjoitetaan
taloudellista toimintaa, jossa, tiettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta, työsken-
telee yksi tai useampi henkilö(mahdollisesti osa-aikaisesti) saman yrityksen
lukuun.
Selventäviä huomautuksia1 Jos henkilötyö skentelee useammassa kuin yhdessä paikassa (ylläpito- tai
valvontatehtävissä) tai kotonaan, paikallisena yksikkönä on se paikka,
josta hän saa ohjeensa ja josta työjärjestetään. Kuhunkin paikalliseen
yksikköön liittyvä työpanos on voitava eritellä. Kuitenkin kaikissa oikeu-
delliselta perustalta yritystä tai sen osaa palvelevilla oikeudellisilla
yksiköillä on oltava kotipaikkanaan paikallinen yksikkö, vaikka siellä ei
työskentelisi ketään. Sen lisäksi paikallinen yksikkö voi käsittää
pelkästään aputoimintoja.
2 Maantieteellisesti määritelty paikka on ymmärrettävä sanan tarkassa
merkityksessä: kahta saman yrityksen yksikköä, jotka sijaitsevat eri
paikoissa (jopa jäsenvaltion pienimmän hallinnollisen alueen sisällä) on
pidettävä kahtena paikallisena yksikkönä. Sama paikallinen yksikkö voi
kuitenkin sijaita maantieteellisesti usealla viereisellä hallinnollisella
alueella. Tällöin postiosoite on tavan mukaan määräävä tekijä.
3 Alueen rajat toimivat sijainnin rajoina, jolloin esimerkiksi sen poikki kulk-
evat yleiset tiet eivät välttämättä katkaise rajojen jatkuvuutta. Tämä1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
määritelmä on lähellä ISIC Rev. 3:n 101 kohdassa annettua määritelmää
siinä määrin, kun kysymyksessä on sijainti sanan tarkassa merkityksessä,
mutta se eroaa 102 kohdassa annetusta määritelmästä siinä, että tämä
tarkka merkitys ei voi vaihdella kyseessä olevien tilastojen mukaan;
lisäksi kriteeriä henkilöiden työskentelemisestä sovelletaan yleensä.
4 Samaa määritelmää paikallisesta yksiköstä sovelletaan alueellisiin tilinpi-
totarpeisiin EKT-AS:ssä (EKT:n alueellinen soveltaminen).
G.Paikallinen toimialayksikkö (paikallinen KAU)
Paikallinen toimialayksikkö(paikallinen KAU) on homogeenisen tuotantoyk-
sikön paikalliseen tasoon liittyvä osa.
Selventäviä huomautuksia1 Kullakin KAU:llä on oltava ainakin yksi ”paikallinen KAU”; KAU
voidaan kuitenkin muodostaa yhden tai useamman paikallisen yksikön
osia yhdistämällä. Sitä vastoin paikallinen yksikkövoi tietyissä olosuh-teissa koostua ainoastaan ryhmästä aputoimintoja. Tällöin paikallisen
yksikön täydentävä luokitus on mahdollista. Toisaalta jokaisella yrityk-
sellä on oltava ainakin yksi ”paikallinen KAU”.
2 ”Paikallinen KAU” vastaa ”establishmentin” määritelmää sellaisena kuin
se on ISIC Rev. 3:n johdanto-osan 106 kohdassa.
H.Paikallinen homogeeninen tuotantoyksikkö (paikallinen KAU)
Paikallinen homogeeninen tuotantoyksikkö(paikallinen KAU) on homogee-
nisen tuotantoyksikön osa, joka sijaitsee paikallisella tasolla.
IV JAKSO
Täydentäviä selventäviä huomautuksia
A.Julkisoikeudelliset ja voittoa tavoittelemattomat yhteisöt
1 Julkisoikeudellisten yhteisöjen osalta tilastojen keräämiseen ja kokoami-
seen sopivat tilastoyksiköt vaihtelevat suuresti (esimerkiksi
keskushallinto, sosiaaliturvahallinto tai alueen, maakunnan, departementin,
kreivikunnan, kaupungin tai taajaman paikallishallinto). Nämä eri toimie-
limet suunnittelevat, valvovat ja hallinnoivat yhdessä niihin kuuluvien
toimielinten varainhoitoa (nämä toimielimet voivat olla esimerkiksi minis-
teriöitä, keskusvirastoja, virastoja, osastoja ja toimistoja. Jotkut näistä
toimielimistä erityisesti paikallisella tasolla ovat toiminnaltaan todennä-
köisesti paljon monipuolisempia kuin yhtiöt.
2 Näiden toimielinten toiminnat kuuluvat usein NACE Rev.1:n L-pääluok-
kaan ”Julkinen hallinto ja maanpuolustus; pakollinen
sosiaalivakuutustoiminta”, kun taas muiden laitosten toiminta kuuluu
pääasiassa muihin pääluokkiin, kuten ”Koulutus” (M-pääluokka), ”Tervey-
denhoito ja sosiaalipalvelut” (N-pääluokka), ”Muut yhteiskunnalliset ja
henkilökohtaiset palvelut” (O-pääluokka) tai johonkin muuhun.
3 Jos yksityissektorin yksiköitä koskevia tietoja on yhdistettävä toimialan
mukaan luokiteltujen julkisoikeudellisten yhteisöjen ja voittoa tavoittele-
mattomien yhteisöjen tietoihin, näiden tietojen yksilöimiseksi ja
luokittelemiseksi on tarpeen käyttää niitä tilastoyksiköitä, jotka vastaavat
yksityissektorilla määriteltyjä tilastoyksiköitä lähinnä olevia yksiköitä.
Tämän vuoksi kaikkia yksityissektorilla käytettyjä kriteereitä sovelletaan
vastaavasti julkisoikeudellisiin yhteisöihin. Sama pätee voittoa tavoittele-
mattomiin yhteisöihin.
B.Aputoiminnat
1 Toimintaa on pidettävä aputoimintana, jos se täyttää kaikki seuraavat
ehdot:
a) toiminta palvelee ainoastaan yksikköä, johon se liittyy; eli tuotetut
tavarat tai palvelut eivät ole liiketoimien kohteena markkinoilla;
b) samankaltaista toimintaa harjoitetaan vastaavassa laajuudessa vertailu-
kelpoisissa tuotantoyksiköissä;
c) toiminta tuottaa palveluja tai poikkeuksellisissa tapauksissa kulutusta-
varoita, jotka eivät sisälly yksikön valmiin tuotteen kokoonpanoon
(esimerkiksi pienet työkalut tai rakennustelineet);
d) toiminta myötävaikuttaa itse yksikön juokseviin kuluihin eli se ei johda
kiinteän pääoman bruttomuodostukseen.1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
2 Aputoiminnan, pääasiallisen toiminnan ja sivutoiminnan välistä eroa
voidaan täsmentää muutamilla seuraavilla esimerkeillä:
— pienten työkalujen valmistaminen yksikön käyttöön on aputoimintaa
(kaikki kriteerit täytetään);
— kuljetus omaan lukuun on yleensä aputoimintaa (kaikki kriteerit
täytetään);
— oman tuotannon myyminen on aputoimintaa, koska yleisen säännön
mukaan ei voida tuottaa, jollei tuotantoa myydä. Jos tuotantoyrityk-
sessä on kuitenkin vähittäismyyntipiste (myynti suoraan kuluttajalle),
joka muodostaa esimerkiksi paikallisen yksikön, tätä myyntipistettä
voidaan poikkeuksellisesti ja eräitä analyysejä varten pitää toimialayk-
sikkönä. Tämä havaintoyksikkö luokitellaan tällöin kahdesti eli
toisaalta sen toiminnan (pääasiallisen toiminnan tai sivutoiminnan)
perusteella, jota se harjoittaa yrityksessä, ja toisaalta sen oman
toiminnan (vähittäismyynti) perusteella.
3 Näin ollen yleisenä sääntönä on, että koska tuotantoprosesseja ei yleensä
voida toteuttaa ilman aputoimintoja, niitä ei pitäisi pitää erillisinä
yksikköinä, vaikka niitä harjoitettaisiin erillisessä oikeudellisessa
yksikössä tai erillisessä paikassa ja vaikka niillä olisi erillinen tilinpito.
Lisäksi aputoimintoja ei saa ottaa huomioon määriteltäessä sen yksikön
toimialaluokkaa, johon aputoiminnot kuuluvat. Paras esimerkki yksiköstä,
joka harjoittaa aputoimintoja on keskushallinto eli pääkonttori.
4 Edellä 1 kohdan määritelmä huomioon ottaen, seuraavia toimintoja ei saa
pitää aputoimintoina:
a) sellaisten tavaroiden tuotanto ja sellaiset työt, jotka osallistuvat
kiinteän pääoman muodostumiseen. Tähän kuuluvat erityisesti omaan
lukuun suoritettavat rakennustyöt. Tämä menettely on NACE Rev.
1:ssä käytetyn menetelmän mukainen, jossa rakentamista omaan
lukuun harjoittavat yksiköt luokitellaan rakennusteollisuuteen, jos niistä
on saatavilla tietoja.
b) tuotantoa, jota siitä huolimatta, että pääasiallinen toiminta ja sivutoi-
minnot kuluttavat sitä paljon, pidetään kuitenkin merkittäviä määriä
kaupan;
c) sellaisten tavaroiden tuotanto, joista tulee olennainen osa pääasiallisen
toiminnan tai sivutoiminnan tuotantoa, esimerkiksi laatikoiden tai
astioiden tuottaminen jossain yrityksen osassa sen tuotteiden pakkaa-
mista varten.
d) energian tuotanto (yritykseen liitetty voimalaitos tai koksauslaitos),
siitä huolimatta käytetäänkötuotettu energia kokonaan pääasialliseen
toimintaan tai sivutoimintoihin vai ei;
e) tuotteiden osto niiden jälleenmyymiseksi muuttamattomana.
f) tutkimus ja kehittäminen. Nämä toiminnat eivät ole kovin yleisiä ja ne
eivät tuota palveluja, joita käytetään nykyisessä tuotannossa.
Jos näistä toiminnoista on saatavilla erillisiä tietoja, toimintoja on
kaikissa näissä tapauksissa pidettävä erillisinä toimintoina, ja näin ollen
niitä on käsiteltävä toimialayksikköinä.
5 Jos aputoimintoja harjoitetaan ainoastaan yhden yksikön hyväksi, nämä
aputoiminnat ja niiden käyttämät voimavarat ovat olennainen osa tämän
yksikön toimintoja ja voimavaroja. Jos tilastoyksikön toimintoja ja
vastaavia aputoimintoja ei kuitenkaan harjoiteta samalla maantieteellisellä
alueella (jolla tarkoitetaan tässä tilastotietojen keruuta varten määriteltyä
aluetta) voisi olla suotavaa kerätä näistä yksiköistä erillistä lisätietoa
niiden tietoluokkien osalta, jotka on luokiteltava näiden maantieteellisten
alueiden mukaan, vaikka nämä yksiköt harjoittaisivat ainoastaan aputoi-
mintoja.
6 Jos aputoimintoja harjoitetaan pääasiallisesti kahden tai useamman toimia-
layksikön hyväksi, näiden aputoimintojen kustannukset on jaettava
kaikkien niiden toimialayksiköiden kesken, joita ne palvelevat. Jos kustan-
nusten jakautumisesta kunkin erillisen toiminnan kesken on saatavilla
tietoja, kustannukset on jaettava tältä pohjalta. Jos tällaisia tietoja ei
kuitenkaan ole saatavilla, aputoiminnan kustannukset on jaettava pääasial-
lisen toiminnan ja sivutoimintojen kesken suhteessa tuotannon arvoon
välillisten kustannusten vähentämisen jälkeen, lukuun ottamatta itse
aputoimintaan liittyviä kustannuksia. Jos tämä menetelmä osoittautuu liian
vaikeaksi soveltaa, aputoiminnan kustannukset on yksinkertaisesti jaettava
suhteessa tuotannon arvoon.
7 Jos aputoiminnot on järjestetty niin, että ne palvelevat kahta tai useampaa
sellaisen yrityksen yksikköä, jossa on useampia yksiköitä, aputoiminnat
voivat muodostaa erillisessä paikassa sijaitsevan aputoimintojen ryhmän.
Tällöin voi olla järkevää käyttää lisäluokituksia samalla tavoin kuin voi1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
olla järkevää kattaa kokonaan tietyt toiminnat, vaikka niitä harjoittavat
itsenäiset yksiköt tai sellaiset yksiköt, jotka harjoittavat ainoastaan aputoi-
mintoja (esimerkiksi ATK-palvelut). Tätä varten nämä toiminnat voidaan
luokitella myös niiden oman toiminnan mukaan sen lisäksi, että ne luoki-
tellaan sen yksikön toiminnan mukaan, johon ne kuuluvat.
8 Toiminta, joka oli alunperin aputoimintaa, voi alkaa tuottaa muille yksi-
köille myytäväksi tarkoitettuja palveluja. Tällainen toiminta voi kehittyä
sellaiseksi, että se lakkaa olemasta aputoimintaa ja sitä on sen vuoksi
pidettävä jonkin yksikön pääasiallisena toimintana tai sivutoimintana.
Ainoa tapa määritellä, onko jokin toiminta aputoimintaa vai pääasiallista
toimintaa tai sivutoimintaa on arvioida sen asemaa koko yrityksessä.
C.Toimintaa ja sijaintia koskeva taulukko
Yksi tai useampi toimintaYksi tai useampi sijainti
Yritys
Institutionaalinen yksikköYksi ainoa sijainti
Paikallinen yksikkö
Yksi ainoa toimintaTAY
HTYPaikallinen KAU
Paikallinen UHP1993R0696 — FI — 01.01.1995 — 001.001 — 12