2009R0073 — FI — 03.10.2009 — 001.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

Muutettu:









▼B

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 73/2009,

annettu 19 päivänä tammikuuta 2009,

yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä sekä asetusten (EY) N:o 1290/2005, (EY) N:o 247/2006, (EY) N:o 378/2007 muuttamisesta ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 kumoamisesta







EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan sekä 299 artiklan 2 kohdan, ottaa huomioon vuoden 1979 liittymisasiakirjan ja erityisesti siihen liitetyn puuvillaa koskevan pöytäkirjan N:o 4 6 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon ( 1 ), ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ( 2 ), ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon ( 3 ), sekä katsoo seuraavaa: (1) Vuosina 2003 ja 2004 sovittuihin yhteisen maatalouspolitiikan YMP:n uudistuksiin sisältyi säännöksiä uudistusten toimivuuden arvioinnista. Komissio esitti tätä silmällä pitäen Euroopan parlamentille ja neuvostolle 20. marraskuuta 2007 tiedonannon ”YMP:n uudistuksen ’terveystarkastuksen’ valmistelu”. Tämä tiedonanto ja sen keskeisistä osista myöhemmin käydyt keskustelut Euroopan parlamentissa, neuvostossa, Euroopan talous- ja sosiaalikomiteassa sekä alueiden komiteassa, ja myös julkisesta kuulemisesta esiin nousseet lukuisat näkemykset olisi otettava huomioon. (2) Yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1782/2003 ( 4 ) täytäntöönpanosta saadut kokemukset osoittavat erityisesti, että tukijärjestelmän eräitä osia on tarpeen mukauttaa. Erityisesti olisi laajennettava suorien tukien irrottamista tuotannosta ja yksinkertaistettava tilatukijärjestelmän toimintaa. Lisäksi asetusta (EY) N:o 1782/2003 on muutettu huomattavasti useaan otteeseen. Tämän vuoksi ja selkeyden parantamiseksi se olisi kumottava ja korvattava tällä asetuksella. (3) Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 vahvistetaan periaate, jonka mukaan suoria tukia vähennetään tai evätään viljelijöiltä, jotka eivät noudata eräitä kansanterveyteen, eläinten ja kasvien terveyteen, ympäristöön ja eläinten hyvinvointiin liittyviä vaatimuksia. Tämä täydentävien ehtojen järjestelmä on olennainen osa yhteisön suorien tukien järjestelmää, ja se olisi säilytettävä. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että eräät täydentävien ehtojen vaatimukset eivät liity riittävästi maataloustoimintaan tai maatalousmaahan taikka liittyvät enemmänkin kansallisiin viranomaisiin kuin viljelijöihin. Sen vuoksi täydentävien ehtojen soveltamisalaa on syytä mukauttaa. (4) Koska asetuksella (EY) N:o 1782/2003 pyritään estämään maatalousmaan käytöstäpoisto ja varmistamaan, että se pidetään viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, siinä vahvistetaan yhteisön puitteet, joiden mukaisesti jäsenvaltiot vahvistavat vaatimuksia ottaen huomioon asianomaisten alueiden erityispiirteet, mukaan luettuina maaperä ja ilmasto-olosuhteet, viljelyjärjestelmät, maankäyttö, viljelykierto, viljelykäytännöt sekä tilarakenteet. Nämä puitteet olisi säilytettävä. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että tiettyjen standardien merkitys ja hyödylliset vaikutukset eivät riitä perustelemaan sitä, että ne pannaan täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Sen vuoksi tällaisten standardien olisi oltava jäsenvaltioille vaihtoehtoisia. Jotta varmistettaisiin mahdollisimman johdonmukainen menettelytapa, standardi ei kuitenkaan saisi olla vaihtoehtoinen, jos asianomainen jäsenvaltio on sen pohjalta jo määrittänyt vähimmäisvaatimuksen ennen vuotta 2009 tai jos tätä standardia koskevia kansallisia sääntöjä on annettu. (5) Pakollisen kesannoinnin jättäminen pois tilatukijärjestelmästä tämän asetuksen mukaisesti saattaa joissakin tapauksissa vaikuttaa haitallisesti ympäristöön erityisesti joidenkin maiseman ominaispiirteiden osalta. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa yhteisön säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan tiettyjä maiseman ominaispiirteitä. Erityistilanteissa jäsenvaltion olisi myös voitava säätää luontotyyppien perustamisesta ja/tai säilyttämisestä. (6) Vesien suojelu ja vesihuolto maataloustoiminnassa ovat yhä suurempi ongelma eräillä alueilla. Sen vuoksi olisi vahvistettava myös hyvään viljelykuntoon ja ympäristöolosuhteisiin liittyviä yhteisön puitteita vesien suojelemiseksi saastumiselta ja valumilta sekä vedenkäytön hallinnoimiseksi. (7) Pysyvien laitumien myönteiset ympäristövaikutukset on tunnustettu asetuksessa (EY) N:o 1782/2003. Tässä asetuksessa tarkoitetut toimenpiteet, joiden tarkoituksena on ollut kannustaa nykyisten pysyvien laidunten säilyttämiseen entisellään sen varmistamiseksi, että suuria alueita ei muuteta peltomaaksi, olisi säilytettävä. (8) Asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön pakollinen järjestelmä suorien tukien vähentämiseksi asteittain (tukien mukauttaminen) tavoitteena saavuttaa parempi tasapaino kestävän maatalouden edistämiseen ja maaseudun kehittämiseen tähtäävien politiikan välineiden välillä. Tämä järjestelmä olisi säilytettävä ja siihen olisi sisällytettävä enintään 5 000 euron suuruisia suoria tukiosuuksia koskeva poikkeus. (9) Tuen mukauttamisella saadut määrät käytetään maaseudun kehittämistoimenpiteiden rahoittamiseen. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 antamisen jälkeen maatalousala on joutunut kohtaamaan lukuisia uusia ja vaikeita haasteita, kuten ilmastonmuutos ja bioenergian kasvava merkitys sekä paremman vesihuollon tarve ja biologisen monimuotoisuuden tehokkaampi suojeleminen. Yhteisöä on Kioton pöytäkirjan sopimuspuolena ( 5 ) kehotettu mukauttamaan politiikkojansa ilmastonmuutokseen liittyvien näkökohtien perusteella. Lisäksi vedenniukkuuteen ja kuivuuteen liittyvien vakavien ongelmien vuoksi neuvosto katsoi 30 päivänä lokakuuta 2007 annetuissa päätelmissään ”Vedenniukkuus ja kuivuus”, että maatalouden vesihuoltoon liittyviin kysymyksiin olisi kiinnitettävä yhä enemmän huomiota. Lisäksi neuvosto korosti 18 päivänä joulukuuta 2006 annetuissa päätelmissään ”Biodiversiteetin köyhtymisen pysäyttäminen”, että biologisen monimuotoisuuden suojeleminen on merkittävä haaste, ja vaikka huomattavaa kehitystä on tapahtunut, yhteisön biologiseen monimuotoisuuteen liittyvän tavoitteen saavuttaminen vuonna 2010 vaatii lisäponnisteluja. Lisäksi innovoinnilla voidaan erityisesti edistää uusien teknologioiden, tuotteiden ja prosessien kehittämistä, joten sillä tuetaan pyrkimyksiä edellä mainittuihin uusiin haasteisiin vastaamiseksi. Maitokiintiöjärjestelmän voimassaolon päättyminen vuonna 2015 maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22 päivänä lokakuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 ( 6 ) mukaisesti edellyttää maidontuottajilta erityisponnisteluja muuttuviin olosuhteisiin sopeutumiseksi, erityisesti epäsuotuisassa asemassa olevilla alueilla. Sen vuoksi myös tämä erityistilanne olisi määriteltävä uudeksi haasteeksi, johon jäsenvaltioiden olisi pystyttävä vastaamaan ”pehmeän laskun” varmistamiseksi maitotuotealoillaan. (10) Yhteisö tunnustaa tarpeen pyrkiä vastaamaan näihin uusiin haasteisiin n yhteisön politiikoilla. Maatalousalalla sopiva väline tähän ovat maaseudun kehittämisohjelmat, jotka hyväksytään Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 ( 7 ) mukaisesti. Jotta jäsenvaltiot voivat tarkistaa maaseudun kehittämisohjelmiaan vastaavasti joutumatta supistamaan nykyisiä maaseudun kehittämistoimia muilla aloilla, lisärahoitus on tarpeen. Vuosien 2007–2013 rahoituskehyksissä ei kuitenkaan ole varoja yhteisön maaseudun kehittämispolitiikan vahvistamiseksi tarvittavalla tavalla. Tässä tilanteessa valtaosa tarvittavista varoista olisi hankittava siten, että suoriin tukiin tuen mukauttamisella tehtävän vähennyksen osuutta korotetaan asteittain. (11) Suorien tukien jakautumiselle on ominaista, että suuri määrä tuista myönnetään varsin pienelle määrälle suurtuensaajia. On selvää, että suuremmat tuensaajat eivät tarvitse samaa yksikkötuen tasoa, jotta tulotukeen liittyvä tavoite saavutettaisiin tehokkaasti. Lisäksi suurempien tuensaajien mahdollisuudet tehdä mukautuksia auttavat niitä toimimaan, vaikka tukitaso olisi alhaisempikin. Suuria tukimääriä saavien viljelijöiden voidaan siksi kohtuudella odottaa osallistuvan uusiin haasteisiin vastaavien maaseudun tukitoimenpiteiden rahoitukseen erityisosuudella. Sen vuoksi on asianmukaista vahvistaa mekanismi, jolla suurempia tukia alennetaan enemmän, ja näin saatavat varat käytetään uusiin haasteisiin vastaamiseksi maaseudun kehittämisen puitteissa. (12) Syrjäisimpien alueiden maantieteellinen sijainti, saaristoluonne, pieni koko, vuorisuus ja ilmasto aiheuttavat niiden maatalousalalle lisätaakkoja. Näiden hankaluuksien ja rajoitteiden lieventämiseksi olisi poikettava velvollisuudesta soveltaa tuen mukauttamista syrjäisimpien alueiden viljelijöihin. (13) Jäsenvaltioiden, jotka ovat valinneet vapaaehtoisen mukauttamisen järjestelmän, olisi otettava huomioon pakollisen mukauttamisen korotukset. Sen vuoksi yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä annetussa asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädettyjen suorien tukien vapaaehtoista mukauttamista koskevista säännöistä 27 päivänä maaliskuuta 2007 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 378/2007 ( 8 ) olisi siksi muutettava. (14) Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 määriteltyä tuen mukauttamista vastaavan 5 prosenttiyksikön vähennyksen soveltamisesta johtuvat määrät olisi jaettava jäsenvaltioiden kesken kyseisessä asetuksessa vahvistettujen eli puolueettomien perusteiden mukaisesti säätämällä samalla, että tietty prosenttiosuus kyseisistä määristä jää jäsenvaltioon, jossa ne ovat kertyneet. Ottaen huomioon rukiin intervention poistamisesta aiheutuvat rakennesopeutukset tietyt rukiin tuotantoalueiden osalta erityiset toimenpiteet, jotka rahoitetaan tuen mukauttamisesta kertyneistä varoista, olisi säilytettävä. Tuen lisämukauttamisesta saatavien varojen olisi lisäksi oltava sen jäsenvaltion käytettävissä, jossa ne ovat kertyneet. (15) Jotta tuen mukauttamisen toimivuutta helpotettaisiin erityisesti sen osalta, miten suorat tuet myönnetään viljelijöille ja miten siirrot maaseudun kehittämisohjelmiin tehdään, olisi määriteltävä jäsenvaltiokohtaiset nettoenimmäismäärät viljelijöille tuen mukauttamisen jälkeen myönnettävän tuen rajoittamiseksi. Jotta otettaisiin huomioon yhteisen maatalouspolitiikan tuen erityispiirteet syrjäisimmillä alueilla ja se, että mukauttaminen ei koske suoria tukia, kyseisen jäsenvaltion nettoenimmäismäärään ei saisi sisältyä syrjäisimpien alueiden suoria tukia. Sen vuoksi yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1290/2005 ( 9 ) olisi vastaavasti muutettava. (16) Euroopan unioniin 1 päivänä toukokuuta 2004 tai sen jälkeen liittyneiden uusien jäsenvaltioiden maataloustuottajille myönnetään suoria tukia niiden liittymisasiakirjoissa määrättyjen asteittaisen käyttöönottomenettelyn mukaisesti. Jotta saavutettaisiin asianmukainen tasapaino kestävän maatalouden edistämiseen ja maaseudun kehittämiseen tähtäävien toimintavälineiden välillä, tuen mukauttamisjärjestelmää ei pitäisi soveltaa uusien jäsenvaltioiden viljelijöihin ennen kuin niissä maksettavien suorien tukien taso on vähintään samansuuruinen muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa. (17) Tuen mukauttamisen ei pitäisi johtaa siihen, että viljelijälle uusissa jäsenvaltioissa maksettava nettomäärä on pienempi kuin määrä, joka maksetaan vastaavalle viljelijälle muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa. Kun tuen mukauttamista aletaan soveltaa viljelijöihin uusissa jäsenvaltioissa, vähennyksen taso olisi siksi rajoitettava asteittaista käyttöönottoa koskevan aikataulun mukaisen tason ja muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa tuen mukauttamisen jälkeen sovellettavan tason väliseen erotukseen. Lisäksi tuen mukauttaminen olisi otettava huomioon myönnettäessä täydentävää kansallista suoraa tukea uusien jäsenvaltioiden viljelijöille, joihin sovelletaan tuen mukauttamista. (18) Sen varmistamiseksi, etteivät yhteisen maatalouspolitiikan rahoittamiseen käytettävät määrät ylitä rahoituskehyksissä vahvistettuja vuotuisia enimmäismääriä, olisi säilytettävä asetuksella (EY) N:o 1782/2003 säädetty rahoitusmekanismi, jolla suoria tukia tarkistetaan, kun ennusteet osoittavat, että otsakkeen 2 alaenimmäismäärä, johon liittyy 300 000 000 euron turvamarginaali, ylittyy tiettynä varainhoitovuotena. Ottaen huomioon uusien jäsenvaltioiden viljelijöille tukien asteittaisen käyttöönoton vuoksi maksettavien suorien tukien tasot ja koska tukien asteittaisen käyttöönoton mekanismia sovelletaan kaikkiin uusissa jäsenvaltioissa myönnettäviin suoriin tukiin, tätä rahoituskurin välinettä ei pitäisi soveltaa näissä valtioissa ennen kuin niissä sovellettavien suorien tukien taso on vähintään samansuuruinen kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa. Ottaen huomioon, että Euroopan yhteisöjen yleisessä talousarviossa painotetaan erityisesti Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 7 päivänä kesäkuuta 2007 tehdyn neuvoston päätöksen 2007/436/EY, Euratom ( 10 ) 2 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja varoja, neuvoston olisi asianmukaista tehdä poikkeuksellisesti komission ehdotuksesta tarvittava päätös rahoituskurin välineen soveltamisesta. (19) Jotta viljelijät voisivat noudattaa nykyaikaista korkealaatuista maataloutta koskevia vaatimuksia, jäsenvaltioilla on tarpeen olla edelleen asetuksella (EY) N:o 1782/2003 säädetty kattava järjestelmä, jossa kaupallisille tiloille tarjotaan neuvontapalveluja. Maatilojen neuvontajärjestelmän olisi lisättävä viljelijöiden tietämystä materiaalivirroista ja maatilan toiminnoista, jotka liittyvät ympäristöä, elintarvikkeiden turvallisuutta sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskeviin vaatimuksiin, vaikuttamatta kuitenkaan mitenkään viljelijöiden velvollisuuksiin ja vastuuseen noudattaa näitä vaatimuksia. (20) Asetuksen (EY) N:o 1290/2005 mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet varmistuakseen Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) rahoitettavien toimien tosiasiallisesta ja asianmukaisesta toteuttamisesta sekä estääkseen sääntöjenvastaisuudet ja rangaistakseen niistä. Sen vuoksi niillä olisi oltava suoria tukia koskeva yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä. Jäsenvaltioiden olisi yhteisön tuen tehokkuuden ja valvonnan parantamiseksi sallittava käyttää yhdennettyä järjestelmää myös tämän asetuksen soveltamisalaan kuulumattomien yhteisön järjestelmien osalta. (21) Olisi säilytettävä yhdennetyn hallinto- ja valvontajärjestelmän tärkeimmät osat ja erityisesti säännökset, jotka koskevat sähköistä tietokantaa, viljelylohkojen tunnistusjärjestelmää, viljelijöiden tukihakemuksia, yhdenmukaistettua valvontajärjestelmää ja tilatukijärjestelmän osalta tukioikeuksien tunnistamista ja rekisteröintiä koskevaa järjestelmää. (22) Pienten määrien hallinnointi on vaivalloista jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Liiallisen hallinnollisen taakan hillitsemiseksi jäsenvaltioiden ei yleensä pitäisi myöntää suoria tukia, jos tuki olisi alle 100 euroa tai jos tilan tukikelpoinen ala, jolle tukea haetaan, on vähemmän kuin yksi hehtaari. Koska jäsenvaltioiden maatalousekonomioiden rakenne kuitenkin vaihtelee merkittävästi ja voi erota huomattavasti yhteisön keskimääräisestä tilarakenteesta, olisi säädettävä erityissäännöksestä, jotta jäsenvaltiot voisivat soveltaa omaa erityistilannettaan kuvaavia vähimmäismääriä. Syrjäisimmillä alueilla ja Egeanmeren saarilla on hyvin erikoinen tilarakenne, joten niihin ei pitäisi soveltaa mitään vähimmäismääriä. Lisäksi jäsenvaltion olisi maatalousalojensa rakenteiden erityispiirteiden perusteella voitava valita, kumpaa vähimmäismäärätyyppiä se soveltaa. Koska viljelijöille, joiden tiloihin ei liity maatalousmaata, on jaettu erityistukioikeuksia, hehtaariperustaisen kynnyksen soveltaminen olisi tehotonta. Tällaisiin viljelijöihin olisi siksi sovellettava vähimmäismäärää, joka liittyy keskimääräiseen vähimmäistukeen. Tasapuolisen kohtelun takaamiseksi viljelijöille, joiden suoriin tukiin sovelletaan asteittaista käyttöönottoa, vähimmäismäärän olisi perustuttava lopullisiin määriin, jotka on määrä myöntää käyttöönottomenettelyn päätyttyä. (23) Tilatukijärjestelmän soveltamisesta saatujen kokemusten mukaan tuotannosta irrotettua tulotukea on eräissä tapauksissa myönnetty edunsaajille, joiden maataloustoiminta muodostaa vain merkityksettömän osan näiden koko taloudellisesta toiminnasta tai joiden toiminnan tarkoituksena ei lainkaan tai vain hyvin vähäisessä määrin on maataloustoiminnan harjoittaminen. Jotta maatalousalan tulotukea ei myönnettäisi tällaisille edunsaajille ja jotta yhteisön tuki käytettäisiin maatalousväestön kohtuullisen elintason varmistamiseen, jäsenvaltioille olisi annettava lupa olla myöntämättä kyseisille luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille tämän asetuksen mukaisia suoria tukia. (24) Kansallisten toimivaltaisten viranomaisten olisi maksettava yhteisön tukijärjestelmien mukaiset tuet täysimääräisesti edunsaajille säädettyjen maksuaikojen kuluessa, jollei tässä asetuksessa säädetyistä tuen vähennyksistä muuta johdu. Suorien tukien hallinnoinnin joustavoittamiseksi jäsenvaltioiden olisi sallittava maksaa suorat tuet kahdessa vuosierässä. (25) Yhteisen maatalouspolitiikan mukaisissa tukijärjestelmissä säädetään suorasta tilatuesta erityisesti maatalousväestön kohtuullisen elintason turvaamiseksi. Kyseinen tavoite liittyy läheisesti maaseutualueiden säilyttämiseen. Yhteisön varojen virheellisen kohdentamisen estämiseksi tukea ei pitäisi maksaa viljelijöille, jotka ovat keinotekoisesti luoneet tukien saamiseen vaaditut edellytykset. (26) Yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi yhteisiä tukijärjestelmiä on muutettava muuttuvien tilanteiden vuoksi lyhyessäkin määräajassa. Edunsaajat eivät näin ollen voi olettaa tukiedellytysten pysyvän muuttumattomina, vaan heidän olisi oltava valmiita siihen, että järjestelmiä saatetaan tarkistaa talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella. (27) Asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön tilatukijärjestelmä, jossa silloiset eri tukimekanismit yhdistettiin yhdeksi järjestelmäksi, jossa suorat tuet ovat tuotannosta riippumattomia. Tilatukijärjestelmän soveltamisesta saatujen kokemusten mukaan eräitä sen osia voidaan yksinkertaistaa viljelijöiden ja hallinnon hyväksi. Koska tilatukijärjestelmä on nyttemmin pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa, joiden velvollisuus on ollut niin tehdä, eräät sen täytäntöönpanon alkuun liittyvät säännökset ovat vanhentuneet ja niitä olisi sen vuoksi tarkistettava. Tässä yhteydessä on eräissä tapauksissa havaittu tukioikeuksien merkittävää alikäyttöä. Tällaisten tilanteiden välttämiseksi ja ottaen huomioon, että viljelijät jo tuntevat tilatukijärjestelmän toiminnan, alun perin vahvistettua määräaikaa käyttämättömien tukioikeuksien palauttamiseksi kansalliseen varantoon olisi lyhennettävä kahdeksi vuodeksi. (28) Tilatukijärjestelmän tärkeimmät osat olisi säilytettävä. Erityisesti vahvistamalla kansalliset enimmäismäärät voidaan varmistaa, ettei tuen ja tukioikeuksien kokonaismäärä ylitä nykyisiä talousarviovaroja. Jäsenvaltioilla olisi myös oltava kansallinen varanto, jota voidaan käyttää uusien viljelijöiden järjestelmään osallistumisen helpottamiseksi tai eräiden alueiden erityistarpeiden huomioon ottamiseksi. Olisi vahvistettava tukioikeuksien siirtoa ja käyttöä koskevat säännöt sen estämiseksi, että siirtoja tehtäisiin keinottelumielessä tai että tukioikeuksia kasautuisi ilman vastaavaa maatalousperustaa. (29) Jos lisää aloja sisällytetään asteittain tilatukijärjestelmään, on tarpeen tarkistaa määritelmä maasta, joka on järjestelmässä tukikelpoinen tai jonka osalta voidaan aktivoida tukioikeuksia. Olisi kuitenkin säädettävä, että hedelmien ja vihannesten viljelyalat jätetään pois tuen piiristä, jos jäsenvaltio on päättänyt lykätä kyseisen alan sisällyttämistä tilatukijärjestelmään. Olisi vahvistettava hamppua koskevat erityistoimenpiteet, jotta tukea ei myönnettäisi laittomille viljelmille. (30) Kesannointivelvoite otettiin käyttöön tarjonnan sääntelymekanismiksi. Kun otetaan huomioon peltokasvien markkinatilanteen kehitys yhdessä tuotannosta irrotettujen tukien kanssa, kyseinen mekanismi ei ole enää tarpeen, ja se olisi sen vuoksi poistettava. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 mukaisesti vahvistetut kesannointioikeudet olisi aktivoitava sen vuoksi hehtaarien osalta soveltaen samoja tukikelpoisuusedellytyksiä kuin muihinkin oikeuksiin. Kesannointivelvoitteen poistaminen voi johtaa siihen, että maa, joka oli tukikelpoinen kesannointioikeuksien aktivoimiseksi, ei ole enää tukikelpoinen. Tällaisen maan tukikelpoisuuden säilyttämiseksi olisi säädettävä, että tietyt metsitetyt alat, myös asetuksen (EY) N:o 1698/2005 asiaa koskevien sääntöjen mukaisten kansallisten järjestelmien nojalla metsitetyt alat tai tiettyjen ympäristösitoumusten alaiset alat ovat kelpoisia tilatukijärjestelmän mukaisesti. (31) Kun aiemmin tuotantoon sidotut markkinatuet sisällytettiin tilatukijärjestelmään, tukioikeuksien arvo perustui historiallisen mallin valinneissa jäsenvaltioissa aiempiin tilakohtaisiin tukiin. Kun tilatukijärjestelmän käyttöönotosta on jo vuosia ja siihen on onnistuneesti sisällytetty muita aloja, on yhä vaikeampi perustella, miksi aiempaan tukeen perustuvien tukitasojen välillä voi olla merkittäviä tilakohtaisia eroja. Sen vuoksi historiallisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi sallittava eräin edellytyksin tarkistaa jaettuja tukioikeuksia niiden yksikköarvon yhdenmukaistamiseksi yhteisön oikeuden yleisperiaatteita ja yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteita noudattaen. Jäsenvaltiot voivat yhdenmukaisempia arvoja vahvistaessaan ottaa huomioon maantieteellisten alueiden ominaispiirteet. Jotta viljelijät voisivat mukautua muuttuviin tukitasoihin, tukioikeuksien arvon yhdenmukaistaminen olisi tehtävä riittävän siirtymäkauden kuluessa ja vain muutamia vähennyksiä soveltaen. (32) Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 mukaisesti jäsenvaltiot pystyivät valitsemaan, soveltavatko ne tilatukijärjestelmää historiallisen vai alueellisen täytäntöönpanomallin mukaisesti. Jäsenvaltioilla on sen jälkeen ollut mahdollisuus arvioida valintojensa vaikutuksia sekä taloudelliselta että hallinnon kannalta. Jäsenvaltioilla olisi siksi oltava mahdollisuus tarkistaa alkuperäistä valintaansa kokemustensa perusteella. Tästä syystä historiallisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi — sen lisäksi että niillä on mahdollisuus yhdenmukaistaa tukioikeuksien arvoa — sallittava siirtyä tilatukijärjestelmän alueellistettuun soveltamiseen asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 jo säädettyjen vaihtoehtojen mukaisesti. Jäsenvaltioiden olisi voitava erityisesti siirtyä suorien tukien maan kattavasta myöntämisestä tukien myöntämiseen asteittain alueiden välillä. Tätä vaihtoehtoa soveltamalla jäsenvaltiot voisivat suunnata suoria tukia joustavammin tarkoituksenmukaisimmalla tavalla perustamissopimuksen 33 artiklassa määrättyjen tavoitteiden sekä puolueettomien ja syrjimättömien perusteiden kuten maatalouden potentiaalin ja ympäristöperusteien pohjalta. Alueellisen mallin valinneiden jäsenvaltioiden olisi lisäksi eräin edellytyksin sallittava tarkistaa päätöksiään tukioikeuksien arvon yhdenmukaistamiseksi etukäteen vahvistetuilla vuotuisilla menettelyillä yhteisön oikeuden yleisperiaatteita ja yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteita noudattaen. Jotta viljelijät voisivat mukautua muuttuviin tukitasoihin, tällaiset muutokset olisi tehtävä riittävän siirtymäkauden kuluessa ja vain rajattua määrää vähennyksiä soveltaen. (33) Vaikka asetuksella (EY) N:o 1782/2003 otettiin käyttöön tuotannosta irrotettu tilatukijärjestelmä, siinä myös sallittiin jäsenvaltioiden jättää eräät tuet kokonaan tai osittain järjestelmän ulkopuolelle. Kyseisessä asetuksessa säädetään myös, että tätä vaihtoehtoa tarkastellaan uudelleen ja mahdollisesti tarkistetaan markkinoiden ja rakenteiden kehityksen perusteella. Kokemusten perusteella tuen irrottaminen tuotantomääristä lisää viljeltäviä tuotteita koskevia valinnanmahdollisuuksia, sillä viljelijät voivat tehdä tuotantopäätöksensä kannattavuuden ja markkinoiden palautteen perusteella. Tämä pätee erityisesti peltokasveihin ja humalaan ja jossain määrin myös naudan- ja vasikanliha-alaan ja siemeniin. Sen vuoksi peltokasvi- ja humala- alojen osittain tuotantoon sidotut tuet olisi sisällytettävä tilatukijärjestelmään vuodesta 2010. Humalan osalta jäsenvaltiot voivat asetuksen (EY) N:o 1782/2003 nojalla myöntää osan humalan pinta-alatuesta hyväksytyille tuottajaorganisaatioille. Jotta tuottajaorganisaatiot voisivat jatkaa toimintaansa entiseen tapaan, asetuksessa (EY) N:o 1234/2007, sellaisena kuin se on muutettuna yhteisen maatalouspolitiikan muuttamisesta 19. tammikuuta 2009 annetulla asetuksella (EY) N:o 72/2009 ( 11 ), säädetään, että kyseisessä jäsenvaltiossa on käytettävä vastaavat määrät samoihin toimintoihin. Nämä määrät olisi sen vuoksi vähennettävä tällä asetuksella kyseiselle jäsenvaltiolle säädetyistä kansallisista enimmäismääristä. Jotta naudan- ja vasikanliha-alan ja siementen tuottajat voisivat mukautua uusiin tukijärjestelyihin, olisi säädettävä, että naudan- ja vasikanlihapalkkiot ja siementuki sisällytetään tilatukijärjestelmään viimeistään vuonna 2012. Koska hedelmä- ja vihannesalan tuotantomääriin osittain sidotut tuet on otettu käyttöön vasta hiljattain siirtymävaiheen toimenpiteenä, ne olisi voitava edelleen pitää tilatukijärjestelmän ulkopuolella samalla kun jäsenvaltioiden olisi voitava tarkistaa päätöksiään tuotannosta irrotetun tuen lisäämiseksi. (34) Emolehmien sekä lampaan- ja vuohenliha-alan osalta eräillä alueilla näyttää edelleen olevan maatalouselinkeinon kannalta tarpeen säilyttää maataloustuotannon vähimmäistaso etenkin, jos viljelijöillä ei ole muita taloudellisia vaihtoehtoja. Sen vuoksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus päättää, säilyttävätkö ne joko tuotantoon sidotut tuet nykytasolla vai alhaisemmalla tasolla. Tällöin olisi säädettävä, että nautaeläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta sekä naudanlihan ja naudanlihatuotteiden pakollisesta merkitsemisestä 17 päivänä heinäkuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1760/2000 ( 12 ) sekä lammas- ja vuohieläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän käyttöönottamisesta 17 päivänä joulukuuta 2003 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 21/2004 ( 13 ) säädettyjä tunnistus- ja rekisteröintivaatimuksia on noudatettava erityisesti eläinten jäljitettävyyden varmistamiseksi. (35) Jäsenvaltioiden olisi sallittava käyttää enintään 10 prosenttia enimmäismääristään erityistuen myöntämiseen tarkoin määritellyissä tapauksissa. Jäsenvaltion pitäisi kohdistaa tällainen tuki ympäristönhoitoon ja eläinten hyvinvointiin sekä maataloustuotteiden laadun ja kaupan pitämisen parantamiseen. Erityistukea pitäisi olla käytettävissä myös maitokiintiöiden asteittaisen lakkauttamisen vaikutusten vähentämiseksi ja tuen irrottamiseksi tuotantomääristä erityisen herkillä aloilla. Koska riskienhallinnan merkitys kasvaa, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus osallistua viljelijöiden sato-, eläin- ja kasvivakuutusten kustannuksiin sekä eräiden eläin- tai kasvitaudeista tai ympäristövahingoista johtuvien taloudellisten tappioiden korvaamiseen. Yhteisön kansainvälisten velvollisuuksien täyttämiseksi tuotantoon sidottuihin tukitoimenpiteisiin käytettävissä olevat varat olisi rajoitettava asianmukaiselle tasolle, ja erityisissä vaikeuksissa olevia jäsenvaltioita varten olisi myönnettävä siirtymäkauden poikkeuksia. Olisi vahvistettava edellytykset, jotka koskevat sato-, eläin- ja kasvivakuutusmaksujen kustannuksiin osallistumista sekä eläin- ja kasvitaudeista ja ympäristövahingoista johtuvia korvauksia. Lisäksi jäsenvaltioille, jotka ovat soveltaneet asetuksen (EY) N:o 1782/2003 69 artiklaa, olisi myönnettävä riittävä siirtymäkausi, jotta ne voisivat siirtyä joustavasti erityistukea koskeviin uusiin sääntöihin. (36) Kokemus on osoittanut, että jäsenvaltiot eivät tällä hetkellä käytä täysimääräisesti tilatukijärjestelmässä kansallisten enimmäismäärien puitteissa saatavilla olevia varoja, erityisesti jos tukioikeudet on jätetty aktivoimatta. Varojen tehokkaamman käytön helpottamiseksi jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus myöntää tukea yli niiden kansallisten enimmäismäärien aina tiettyyn määrään asti, joka takaa sen pysyvän kansallisten enimmäismäärien alikäytön rajoissa. Tällainen määrä olisi laskettava kulloinkin viimeisimmän käytettävissä olevan vuoden budjetin alikäytön perusteella eikä tällöin tulisi asettaa kyseeseen jäsenvaltiokohtaisten suorien tukien yhteenlaskettujen nettoenimmäismäärien noudattamista. Tästä syystä ja sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot eivät joudu ennakoimattomien tukien vähennysten eteen, laskennassa olisi käytettävä tietyn suuruisia turvamarginaaleja. Määrät olisi käytettävä joko erityisen tuen rahoittamiseen tai siirrettävä Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoon. (37) Tilatukijärjestelmässä myönnettävät suorat tuet perustuvat aiemmin saatujen suorien tukien viitemääriin tai alueellisiin hehtaarikohtaisiin tukiin. Uusien jäsenvaltioiden viljelijät eivät saaneet yhteisön suoria tukia kalenterivuosina 2000, 2001 ja 2002, eikä niillä näin ollen ole viitetietoja näiltä vuosilta. Sen vuoksi asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetään, että tilatukijärjestelmän on uusissa jäsenvaltioissa perustuttava alueellisiin hehtaarikohtaisiin tukiin. Koska uudet jäsenvaltiot ovat olleet yhteisön jäseniä jo vuosia, voitaisiin harkita viitekausien käyttöönottoa niille jäsenvaltioille, jotka eivät ole vielä siirtyneet tilatukijärjestelmään. Jotta tilatukijärjestelmään siirtyminen olisi helpompaa ja erityisesti keinottelumielessä tehtyjen hakemusten torjumiseksi uusien jäsenvaltioiden olisi sallittava tilatukijärjestelmän tukioikeuksien laskemiseksi ottaa huomioon alat, joiden osalta ne saivat aiemmin tukea yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmässä. (38) Kun tilatukijärjestelmä pannaan täytäntöön alueellisesti, uusilla jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus mukauttaa hehtaarikohtaisten tukioikeuksien arvoa puolueettomin perustein varmistaakseen maataloustuottajien tasapuolisen kohtelun ja välttääkseen markkinoiden vääristymisen. (39) Uusilla jäsenvaltioilla olisi oltava samat mahdollisuudet kuin muilla jäsenvaltiolla panna tilatukijärjestelmä täytäntöön osittain. (40) Suorien tukien tuotannosta irrottaminen ja tilatukijärjestelmän käyttöönotto olivat yhteisen maatalouspolitiikan uudistusprosessin olennaisia osatekijöitä. Vuonna 2003 oli kuitenkin useita syitä säilyttää eräiden viljelykasvien erityistuki. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 soveltamisesta saadut kokemukset yhdessä markkinatilanteen kehityksen kanssa osoittavat, että tilatukijärjestelmän ulkopuolelle vuonna 2003 jätetyt järjestelmät voidaan nyt sisällyttää siihen markkinasuuntautuneemman ja kestävän maatalouden edistämiseksi. Tämä koskee erityisesti oliiviöljyalaa, jolla tuet sidottiin tuotantomääriin vain vähäisessä määrin, samoin kuin durumvehnää, valkuaiskasveja, riisiä, perunatärkkelystä ja pähkinöitä, joiden osalta jäljellä olevien tuotantoon sidottujen tukien lisääntyvä tehottomuus puoltaa tuen irrottamista tuotantomääristä. Pellava- ja hamppualalla sekä kuivarehu- ja perunatärkkelysalalla jalostustuki olisi myös irrotettava tuotannosta ja asianomaiset määrät olisi sisällytettävä tilatukijärjestelmään. Valkuaiskasvien, riisin, perunatärkkelyksen, pähkinän sekä pellavan ja hampun osalta on asianmukaista sisällyttää tuet tilatukijärjestelmään vuodesta 2012 ja sallia samalla — lukuun ottamatta asetuksen (EY) N:o 1234/2007 mukaisesti myönnettävää jalostustukea — jäsenvaltioiden päättää aikaisemmasta sisällyttämisestä, jotta tuottajilla olisi mahdollisuus sopeutua muutokseen. Pähkinöiden osalta jäsenvaltioiden olisi sallittava edelleen säilyttää tuen kansallinen osa tuotantoon sidottuna, jotta tuotannosta irrottamisen vaikutukset vaimenisivat. (41) Kun tilatukijärjestelmään sisällytetään lisää aloja, olisi säädettävä tilatukijärjestelmässä myönnettävien tuottajakohtaisten uusien tulotukien laskennasta. Pähkinä-, perunatärkkelys-, pellava- ja hamppu- sekä kuivarehualoilla lisätuki olisi myönnettävä viljelijän viimeksi kuluneina vuosina saaman tuen perusteella. Kun kyseessä on sellaisten tukien sisällyttäminen tilatukijärjestelmään, jotka oli jätetty sen ulkopuolelle vain osittain, jäsenvaltioiden olisi kuitenkin voitava käyttää alkuperäisiä viitekausia. Perunatärkkelyksen osalta Saksassa ja Alankomaissa jaettavien käytettävissä olevien kokonaismäärien osalta olisi otettava huomioon yhdessä näistä jäsenvaltioista tuotetun perunatärkkelyksen rajatylittävät toimitukset toisessa näistä jäsenvaltioista tapahtuvaa jalostusta varten. Lisäksi maatalousalojensa erityistarpeiden kattamiseksi ja sen varmistamiseksi, että viljelijöiden aiemmin saamia tukia ei vähennetä kohtuuttomasti, jäsenvaltioiden olisi tietyin rajoituksin voitava sallia sisällyttää varat tilatukijärjestelmään niiden viljelijöiden tukemiseksi, jotka ovat harjoittaneet tiettyä maataloustoimintaa muilla aloilla samoina vuosina, esimerkiksi niittyjen hyödyntämistä tai eläinten pitoa. (42) Asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 otetaan käyttöön erityistuki energiakasveille alan kehityksen edistämiseksi. Energiakasvien erityistuen myöntämiselle ei ole enää riittävästi perusteita ottaen huomioon bioenergia-alan viimeaikainen kehitys ja erityisesti tällaisten tuotteiden suuri kysyntä kansainvälisillä markkinoilla sekä sitovat tavoitteet, jotka on asetettu bioenergian osuudelle kaikista polttoaineista vuoteen 2020 mennessä. (43) Kun puuvilla-ala sisällytettiin tilatukijärjestelmään, katsottiin tarpeelliseksi säilyttää osa tuesta sidottuna puuvillan viljelyyn maksamalla tukikelpoisille hehtaareille lajikohtaista tukea, jotta varauduttaisiin tuotannon keskeyttämisriskejä vastaan yhteisön puuvillatuotantoalueilla. Tätä olisi syytä soveltaa edelleen vuoden 1979 liittymisasiakirjaan liitetyssä puuvillaa koskevassa pöytäkirjassa N:o 4 esitettyjen tavoitteiden mukaisesti. (44) Rakenneuudistuksen vaikutusten lieventämiseksi niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat myöntäneet yhteisön sokerialan väliaikaisesta rakenneuudistusjärjestelmästä 20 päivänä helmikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 320/2006 ( 14 ) mukaista rakenneuudistustukea, sokerijuurikkaan ja sokeriruo'on viljelijöille tarkoitettu tuki enintään viitenä peräkkäisenä vuotena olisi säilytettävä. (45) Kun hedelmä- ja vihannesala sisällytettiin tilatukijärjestelmään, mansikoiden ja vadelmien osalta säädettiin tilapäisestä tuotantosidonnaisesta pinta-alatuesta. Tällaisen tuen myöntämistä on syytä jatkaa alunperin sovittuja aikarajoituksia pidempään säätämällä samalla tuen irrottamisesta tuotannosta. Tämän huomioon ottamiseksi kansallisia enimmäismääriä olisi mukautettava. (46) Yksinkertaistettu siirtymäkauden tukijärjestelmä suorien tukien myöntämiseksi pinta-alaperusteisesti uusissa jäsenvaltioissa, toisin sanoen yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä, on osoittautunut tehokkaaksi ja yksinkertaiseksi järjestelmäksi myöntää viljelijöille tulotukea uusissa jäsenvaltioissa. Yksinkertaistamisen hyväksi järjestelmän soveltamisen valinneiden uusien jäsenvaltioiden olisi sallittava jatkaa sen soveltamista vuoden 2013 loppuun. (47) Ottaen huomioon sokerialan sekä hedelmä- ja vihannesalan uudistukset ja niiden tilatukijärjestelmään sisällyttäminen jäsenvaltioiden, jotka päättivät soveltaa yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, olisi voitava myöntää tulotukea erillistuen muodossa sokerijuurikkaan, sokeriruo'on ja juurisikurin tuottajille sekä eräiden hedelmien ja vihannesten tuottajille. Sellaisten jäsenvaltioiden olisi sallittava myös myöntää erillistä erityistukea samoin edellytyksin kuin muissa jäsenvaltioissa. (48) Koska suorat tuet otetaan uusissa jäsenvaltioissa käyttöön asteittain, uusien jäsenvaltioiden sallittiin myöntää täydentävää kansallista suoraa tukea. Tällaisten tukien myöntämisedellytykset olisi säilytettävä. (49) Kun jäsenvaltiot alun perin jakoivat tukioikeuksia, eräiden virheiden vuoksi tuet viljelijöille muodostuivat erityisen suuriksi. Tällaiseen sääntöjenvastaisuuteen sovelletaan tavallisesti rahoitusoikaisua, kunnes korjaavat toimenpiteet toteutetaan. Kun otetaan huomioon tukioikeuksien ensimmäisestä jakamisesta kulunut aika, tarvittava oikaisu johtaisi jäsenvaltioissa suhteettomiin oikeudellisiin ja hallinnollisiin velvoitteisiin. Oikeusvarmuuden vuoksi tällaisten tukien jako olisi sen vuoksi säännönmukaistettava. (50) Ranska, Portugali ja Espanja päättivät asetuksen (EY) N:o 1782/2003 mukaisesti jättää Ranskan merentakaisissa departementeissa, Azoreilla, Madeiralla ja Kanariansaarilla myönnettävät tuet tilatukijärjestelmän ulkopuolelle ja myöntää ne kyseisen asetuksen IV osastossa säädettyjen edellytysten mukaisesti. Osa kyseisessä osastossa säädetyistä tuista on sisällytetty kokonaan tilatukijärjestelmään. Yksinkertaistamisen hyväksi ja ottaen huomioon syrjäisimpien alueiden erityisolosuhteet tällaista tukea olisi hallinnoitava unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 2006 annetussa asetuksessa (EY) N:o 247/2006 ( 15 ) vahvistetuissa tukiohjelmissa. Tätä varten olisi siirrettävä asianomaiset varat suoria tukia koskevista kansallisista enimmäismääristä kyseisessä asetuksessa vahvistettuihin määriin. Jotta asianomaisten jäsenvaltioiden olisi mahdollista mukauttaa tukiohjelmansa, tällaisia siirtoja olisi suoritettava vasta vuonna 2010. Sitä ennen suoria tukia sovelletaan syrjäisimpiin alueisiin asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 säädetyin edellytyksin. Sen vuoksi asetusta (EY) N:o 247/2006 olisi muutettava. (51) Olisi erityisesti mainittava, että jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, tämän asetuksen säännökset, joiden perusteella jäsenvaltiot voisivat toimia tavalla, joka voidaan tulkita valtiontueksi, jätetään valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle, koska kyseisiin säännöksiin sisältyvät asianmukaiset edellytykset tuen myöntämiseksi, tai koska niissä säädetään, että komissio vahvistaa tällaiset edellytykset kilpailun tarpeettoman vääristymisen estämiseksi. (52) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY ( 16 ) mukaisesti. (53) Jotta sekä jäsenvaltiot että viljelijäväestö voisivat hyötyä tällä asetuksella käyttöön otetuista yksinkertaistamismenettelyistä ja erityisesti kesannointivelvoitteen kumoamisesta, tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2009. Niitä säännöksiä, joilla mahdollisesti rajoitetaan viljelijöiden oikeuksia tai luodaan uusia velvoitteita, kuten täydentäviä ehtoja, joita viljelijöiden on noudatettava koko vuoden ajan, olisi kuitenkin sovellettava vasta vuodesta 2010 lähtien ja suojakaistaleiden luomista vesistöjen varrelle koskevaa standardia 1 päivään tammikuuta 2012 mennessä. Lisäksi jäsenvaltioille olisi annettava riittävästi aikaa panna täytäntöön säännökset, joiden mukaisesti suoria tukia irrotetaan lisää tuotantomääristä ja joiden mukaisesti ne voivat tarkistaa vuoden 2003 uudistuksen yhteydessä tekemiään päätöksiä. Sen vuoksi tämän asetuksen asianomaisia säännöksiä olisi sovellettava vuodesta 2010 ja kumottua asetusta (EY) N:o 1782/2003 olisi sovellettava vuonna 2009 niihin tukijärjestelmiin, jotka sisällytetään tilatukijärjestelmään vasta vuodesta 2010 alkaen, sekä katsoo seuraavaa: ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:







I OSASTO

SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT

1 artikla

Soveltamisala

Tässä asetuksessa vahvistetaan

a) suoria tukia koskevat yhteiset säännöt;

b) viljelijöiden tilatukijärjestelmä, jäljempänä ’tilatukijärjestelmä’;

c) yksinkertaistettu siirtymäkauden tulotukijärjestelmä uusien jäsenvaltioiden viljelijöille, siten kuin se on määritelty 2 artiklan g kohdassa, jäljempänä ’yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmä’;

d) tukijärjestelmät riisiä, tärkkelysperunaa, valkuaiskasveja, pähkinöitä, siemeniä, puuvillaa, sokeria, hedelmiä ja vihanneksia, lampaan- ja vuohenlihaa sekä naudan- ja vasikanlihaa tuottaville viljelijöille;

(e) puitteet sille, että uudet jäsenvaltiot, siten kuin ne on määritelty 2 artiklan g kohdassa, voivat myöntää täydentäviä suoria tukia.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa tarkoitetaan

a) ’viljelijällä’ sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä taikka luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden ryhmää riippumatta ryhmän ja sen jäsenten oikeudellisesta asemasta kansallisessa lainsäädännössä, jonka tila sijaitsee yhteisön alueella, siten kuin perustamissopimuksen 299 artiklassa määritetään, ja joka harjoittaa maataloustoimintaa;

b) ’tilalla’ kaikkia viljelijän johtamia, saman jäsenvaltion alueella sijaitsevia tuotantoyksiköitä;

c) ’maataloustoiminnalla’ maataloustuotteiden tuotantoa, kasvatusta tai viljelyä, myös sadonkorjuuta, lypsämistä ja tuotantoeläinten kasvatusta ja pitoa, tai maan säilyttämistä viljelyn ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa, kuten 6 artiklassa säädetään;

d) ’suoralla tuella’ tarkoitetaan viljelijälle suoraan liitteessä I luetellussa tukijärjestelmässä myönnettävää tukea;

e) ’tietyn kalenterivuoden tuella’ tai ’edustavan kauden tuella’ asianomaisen vuoden/asianomaisten vuosien osalta myönnettyä tai myönnettävää tukea, myös kaikkia tukia, jotka myönnetään kyseisenä kalenterivuonna/kyseisinä kalenterivuosina alkavien muiden ajanjaksojen osalta;

f) ’maataloustuotteilla’ perustamissopimuksen liitteessä I lueteltuja tuotteita kalastustuotteita lukuun ottamatta, sekä puuvillaa;

g) ’uusilla jäsenvaltioilla’ Bulgariaa, Tšekkiä, Viroa, Kyprosta, Latviaa, Liettuaa, Unkaria, Maltaa, Puolaa, Romaniaa, Sloveniaa ja Slovakiaa;

h) ’maatalousmaalla’ pellon, pysyvien laidunten tai pysyvien viljelmien pinta-alaa.

3 artikla

Suorien tukien rahoitus

Tämän asetuksen liitteessä I luetellut tukijärjestelmät rahoitetaan asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti.







II OSASTO

SUORIA TUKIA KOSKEVAT YLEISSÄÄNNÖKSET







1 LUKU

Täydentävät ehdot

4 artikla

Pääasialliset vaatimukset

1. Suoria tukia saavan viljelijän on noudatettava liitteessä II lueteltuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia sekä 6 artiklassa tarkoitettua hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta.

Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja vaatimuksia sovelletaan ainoastaan viljelijän maataloustoiminnan tai tilan maatalousmaan osalta.

2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on esitettävä viljelijälle muun muassa sähköisiä välineitä käyttäen luettelo lakisääteisistä hoitovaatimuksista sekä hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimuksesta, joita viljelijän on noudatettava.

5 artikla

Lakisääteiset hoitovaatimukset

1. Liitteessä II luetellut lakisääteiset hoitovaatimukset vahvistetaan yhteisön lainsäädännössä seuraavilla aloilla:

a) kansanterveys sekä eläinten ja kasvien terveys,

b) ympäristö,

c) eläinten hyvinvointi.

2. Liitteessä II tarkoitettuja säädöksiä sovelletaan niiden voimassa olevassa muodossa, ja kun on kyse direktiiveistä, sellaisina kuin jäsenvaltiot ovat panneet ne täytäntöön.

6 artikla

Hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimus

1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että maatalousmaa, erityisesti maa, jota ei enää käytetä tuotantoon, säilytetään maatalouden ja ympäristön kannalta hyvässä kunnossa. Jäsenvaltioiden on määriteltävä kansallisella tai alueellisella tasolla hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta koskevat vähimmäisedellytykset liitteessä III esitetyn kehyksen perusteella ottaen huomioon kyseisten alueiden erityispiirteet, mukaan luettuina maaperä ja ilmasto-olosuhteet, olemassa olevat viljelyjärjestelmät, maankäyttö, viljelykierto, viljelykäytännöt ja tilarakenteet. Jäsenvaltiot eivät saa säätää vähimmäisvaatimuksista, joista ei säädetä tässä kehyksessä.

Liitteessä III olevan taulukon kolmannessa sarakkeessa luetellut standardit ovat valinnaisia, paitsi jos

a) jäsenvaltio oli määritellyt tällaista standardia varten hyvää maataloutta ja ympäristöä koskevat vähimmäisvaatimukset ennen 1 päivää tammikuuta 2009, ja/tai

b) jäsenvaltiossa sovelletaan standardin alaan kuuluvia kansallisia sääntöjä.

2. Muiden kuin uusien jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden vuoden 2003 pinta-alatukihakemusten määräpäivänä pysyvänä laitumena ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena. Uusien jäsenvaltioiden on Bulgariaa ja Romaniaa lukuun ottamatta varmistettava, että pysyvänä laitumena 1 päivänä toukokuuta 2004 ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena. Bulgarian ja Romanian on varmistettava, että pysyvänä laitumena 1 päivänä tammikuuta 2007 ollut maa-ala säilytetään pysyvänä laitumena.

Jäsenvaltio voi kuitenkin asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa poiketa ensimmäisestä alakohdasta, edellyttäen että se toteuttaa toimia estääkseen pysyvien laidunten kokonaisalan merkittävän pienenemisen.

Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta metsitettäväksi tarkoitettuun pysyvään laitumeen, jos metsitys on ympäristön mukaista; tähän ei lueta joulukuusiviljelmiä eikä lyhytaikaisesti viljeltäviä, nopeakasvuisia lajeja.







2 LUKU

Tuen mukauttaminen ja rahoituskuri

7 artikla

Tuen mukauttaminen

1. Kaikkia viljelijälle tiettynä kalenterivuonna myönnettäviä suoria tukia, joiden määrä ylittää 5 000 euroa, vähennetään kunakin vuonna vuoteen 2012 saakka seuraavien prosenttimäärien mukaisesti:

a) 2009: 7 %,

b) 2010: 8 %,

c) 2011: 9 %,

d) 2012: 10 %.

2. Edellä olevassa 1 kohdassa säädettyjä vähennyksiä korotetaan 4 prosenttiyksiköllä, jos määrä on yli 300 000 euroa.

3. Edellä olevaa 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta Ranskan merentakaisten departementtien, Azorien ja Madeiran, Kanariansaarten eikä Egeanmeren saarten viljelijöille myönnettävään suoraan tukeen.

8 artikla

Nettoenimmäismäärät

1. Suorien tukien kokonaisnettomäärät, jotka voidaan myöntää jäsenvaltiossa tiettynä kalenterivuonna tämän asetuksen 7 ja 10 artiklan sekä asetuksen (EY) N:o 378/2007 1 artiklan soveltamisen jälkeen, lukuun ottamatta asetusten (EY) N:o 247/2006 ja (EY) N:o 1405/2006 mukaisesti myönnettäviä suoria tukia, eivät saa ylittää tämän asetuksen liitteessä IV esitettyjä enimmäismääriä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 11 artiklan soveltamista. Jäsenvaltioiden on liitteessä esitettyjen enimmäismäärien noudattamiseksi tarvittaessa vähennettävä lineaarisesti niiden suorien tukien määriä, joihin sovelletaan tämän asetuksen 7 ja 10 artiklassa sekä asetuksen (EY) N:o 378/2007 1 artiklassa säädettyä vähennystä.

2. Komissio tarkistaa tämän asetuksen liitteessä IV esitetyt enimmäismäärät tämän asetuksen 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen ottaakseen huomioon

a) muutokset niiden suorien tukien kokonaisenimmäismääriin, joita voidaan myöntää,

b) muutokset asetuksessa (EY) N:o 378/2007 tarkoitettuun vapaaehtoisen tuen mukauttamisen järjestelmään,

c) tilojen rakenteelliset muutokset,

d) siirrot maaseuturahastoon tämän asetuksen 136 artiklan mukaisesti.

9 artikla

Tuen mukauttamisesta saadut määrät

1. Määrät, jotka saadaan tämän asetuksen 7 artiklassa säädettyjen vähennysten soveltamisesta muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa, ovat käytettävissä yhteisön lisätukena maaseuturahaston rahoittamiin maaseudun kehittämistoimenpiteisiin asetuksen (EY) N:o 1698/2005 ja tässä artiklassa esitettyjen edellytysten mukaisesti.

2. Yhtä prosenttiyksikköä vastaavat määrät jaetaan niille jäsenvaltioille, joissa vastaavat määrät ovat kertyneet. Määrät, jotka vastaavat neljän prosenttiyksikön vähennystä, jaetaan asianomaisille jäsenvaltioille 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen seuraavien perusteiden mukaisesti:

a) maatalousmaa;

b) maatalouden työpaikat;

c) bruttokansantuote (BKT) asukasta kohti ostovoimana mitattuna.

Asianomaisen jäsenvaltion on kuitenkin saatava vähintään 80 prosenttia edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuista kyseisessä jäsenvaltiossa kertyneistä kokonaismääristä.

3. Poiketen siitä, mitä 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, jos jäsenvaltion rukiin tuotannon osuus ylitti keskimäärin viisi prosenttia sen viljatuotannon kokonaismäärästä vuosina 2000–2002 ja jos sen rukiin tuotannon osuus ylitti 50 prosenttia yhteisön rukiin tuotannon kokonaismäärästä samalla aikavälillä, kyseisessä jäsenvaltiossa kertyneistä mukauttamisvaroista jaetaan vähintään 90 prosenttia uudelleen kyseiselle jäsenvaltiolle vuoden 2013 loppuun saakka.

Tällaisessa tapauksessa vähintään 10 prosenttia kyseiselle jäsenvaltiolle jaetusta määrästä on voitava kohdistaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin rukiin tuotantoalueilla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklassa säädettyjen mahdollisuuksien soveltamista.

Tämän kohdan soveltamiseksi ’viljalla’ tarkoitetaan liitteessä V lueteltuja tuotteita.

4. Edellä 7 artiklan 1 kohdan soveltamisesta saatu jäljelle jäävä määrä ja 7 artiklan 2 kohdan soveltamisesta saadut määrät jaetaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen sille jäsenvaltiolle, jossa vastaavat määrät ovat kertyneet. Ne on käytettävä asetuksen (EY) N:o 1698/2005 69 artiklan 5 a kohdan mukaisesti.

10 artikla

Tuen mukauttamista koskevat erityissäännöt uusissa jäsenvaltioissa

1. Edellä 7 artiklaa sovelletaan viljelijöihin uudessa jäsenvaltiossa minä tahansa kalenterivuonna vain, jos kyseisessä jäsenvaltiossa kyseisenä kalenterivuonna 121 artiklan mukaisesti sovellettava suorien tukien taso on vähintään yhtä suuri kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa sovellettava taso, kun otetaan huomioon 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettavat vähennykset.

2. Jos 7 artiklaa sovelletaan viljelijöihin uudessa jäsenvaltiossa, 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettava prosenttiosuus on enintään samansuuruinen kuin erotus 121 artiklan mukaisesti asianomaisessa jäsenvaltiossa sovellettavan suorien tukien tason ja muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa sovellettavan suorien tukien tason välillä, kun otetaan huomioon 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti sovellettavat vähennykset.

3. Edellä 7 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamisesta saadut määrät jaetaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen sille uudelle jäsenvaltiolle, jossa vastaavat määrät ovat kertyneet. Ne on käytettävä asetuksen (EY) N:o 1698/2005 69 artiklan 5 a kohdan mukaisesti.

11 artikla

Rahoituskuri

1. Sen varmistamiseksi, että yhteisen maatalouspolitiikan markkinoihin liittyvien menojen ja suorien tukien rahoittamiseen käytettävät, tällä hetkellä talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta ja moitteettomasta varainhoidosta tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen ( 17 ) liitteessä I olevaan otsakkeeseen 2sisältyvät määrät eivät ylitä neuvostossa 18 päivänä marraskuuta 2002 kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien Brysselissä 24–25 päivänä lokakuuta 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmien johdosta tekemässä päätöksessä 2002/929/EY ( 18 ) vahvistettujen rahoitusnäkymien vuotuisia enimmäismääriä, suorien tukien mukauttamisesta päätetään, kun ennusteet otsakkeen 2 mukaisten toimenpiteiden rahoittamiseksi, korotettuina tämän asetuksen 134 ja 135 artiklassa tarkoitetuilla määrillä ja ennen tämän asetuksen 7 ja 10 artiklassa sekä asetuksen (EY) N:o 378/2007 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuen mukauttamista, osoittavat edellä tarkoitetun sovellettavan vuotuisen enimmäismäärän ylittyvän jonakin varainhoitovuonna, ottaen huomioon 300 000 000 euron marginaali kyseisen enimmäismäärän alla.

2. Neuvosto päättäen komission ehdotuksesta, joka sille annetaan viimeistään 1 kohdassa tarkoitettujen tarkistusten soveltamiskalenterivuoden maaliskuun 31 päivänä, päättää näistä mukautuksista viimeistään kyseisen kalenterivuoden 30 päivänä kesäkuuta.

3. Sovellettaessa 121 artiklassa vahvistettua tukien lisäystä koskevaa aikataulua kaikkiin uusissa jäsenvaltioissa myönnettäviin suoriin tukiin ei sovelleta tämän artiklan 1 kohtaa ennen sen kalenterivuoden alkua, jolloin uusissa jäsenvaltioissa sovellettavien suorien tukien taso on vähintään yhtä suuri kuin muissa kuin uusissa jäsenvaltioissa kyseisenä ajankohtana sovellettava tällaisten tukien taso.







3 LUKU

Maatilojen neuvontajärjestelmä

12 artikla

Maatilojen neuvontajärjestelmä

1. Jäsenvaltioissa on oltava järjestelmä, jossa viljelijöille annetaan maatalousmaata ja tilanhoitoa koskevia neuvoja, jäljempänä ’maatilojen neuvontajärjestelmä’, ja jota hoitaa yksi tai useampi nimetty viranomainen tai yksityiset laitokset.

2. Neuvontajärjestelmän on katettava vähintään 1 luvussa tarkoitetut lakisääteiset hoitovaatimukset sekä hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimus.

3. Viljelijöiden osallistuminen maatilojen neuvontajärjestelmään on vapaaehtoista.

Jäsenvaltiot voivat määritellä tasapuolisia arviointiperusteita noudattaen ne ensisijaiset viljelijäryhmät, jotka voivat osallistua maatilojen neuvontajärjestelmään.

4. Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 2010 mennessä maatilojen neuvontajärjestelmän soveltamisesta kertomuksen, johon tarvittaessa liittyy asiaan kuuluvia ehdotuksia.

13 artikla

Nimettyjen viranomaisten ja yksityisten laitosten velvollisuudet

Rajoittamatta yleisön tiedonsaantioikeutta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamista jäsenvaltioiden on varmistettava, etteivät 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut nimetyt viranomaiset ja yksityiset laitokset paljasta neuvontatoimintansa yhteydessä tietoonsa tulleita henkilökohtaisia tai yksityisiä tietoja muille henkilöille kuin kyseistä tilaa hoitavalle viljelijälle, lukuun ottamatta toimintansa yhteydessä havaitsemiaan säännönvastaisuuksia tai säännösten rikkomisia, joita koskee yhteisön tai kansallisessa lainsäädännössä säädetty velvoite julkisille viranomaisille ilmoittamisesta erityisesti rikostapauksissa.







4 LUKU

Yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä

14 artikla

Soveltamisala

Kunkin jäsenvaltion on perustettava yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä, jäljempänä ’yhdennetty järjestelmä’, ja ylläpidettävä sitä.

Yhdennettyä järjestelmää sovelletaan liitteessä I lueteltuihin tukijärjestelmiin.

Sitä sovelletaan tarvittavissa määrin myös tämän osaston 1 ja 2 luvussa säädettyihin hallinto- ja valvontasääntöihin.

15 artikla

Yhdennetyn järjestelmän osat

1. Yhdennetyn järjestelmän on sisällettävä seuraavat osat:

a) sähköinen tietokanta;

b) viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä;

c) tukioikeuksien tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä;

d) tukihakemukset;

e) yhdennetty valvontajärjestelmä;

f) yhtenäinen järjestelmä, johon kirjataan kaikkien tukihakemuksen jättävien viljelijöiden tunnistetiedot.

2. Jos sovelletaan tämän asetuksen 52 ja 53 artiklaa, yhdennetyn järjestelmän on käsitettävä asetuksen (EY) N:o 1760/2000 sekä asetuksen (EY) N:o 21/2004 mukaisesti perustettu eläinten tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä.

3. Jäsenvaltiot voivat sisällyttää oliivialan paikkatietojärjestelmän viljelylohkojen tunnistusjärjestelmään.

16 artikla

Sähköinen tietokanta

1. Sähköiseen tietokantaan on kirjattava kunkin maatilan osalta tukihakemuksista saadut tiedot.

Tämän tietokannan on mahdollistettava erityisesti se, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen saa käyttöönsä kalenterivuotta ja/tai markkinointivuotta koskevat tiedot vuodesta 2000 alkaen. Järjestelmästä on myös saatava käyttöön neljään edeltävään vuoteen liittyvät tiedot suoraan ja viipymättä.

2. Jäsenvaltiot voivat luoda hajautettuja tietokantoja, jos ne sekä tietojen kirjaamista ja saantia koskevat hallinnolliset menettelyt laaditaan yhdenmukaisesti koko jäsenvaltion alueella ja ne ovat keskenään yhteensopivia ristiintarkastusten mahdollistamiseksi.

17 artikla

Viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä

Viljelylohkojen tunnistusjärjestelmä perustuu karttoihin tai maarekisteriasiakirjoihin tai muuhun kartta-aineistoon. On käytettävä hyväksi sähköistä paikkatietojärjestelmätekniikkaa (GIS), johon on suotavaa sisällyttää ilmaortokuvaus tai satelliittiortokuvaus ja joka noudattaa yhtenäistä standardia. Kyseinen standardi takaa vähintään mittakaavaltaan 1:10 000 olevia karttoja vastaavan tarkkuuden.

18 artikla

Tukioikeuksien tunnistamis- ja rekisteröintijärjestelmä

1. On perustettava tukioikeuksien tunnistamista ja rekisteröintiä koskeva järjestelmä, joka mahdollistaa oikeuksien tarkastamisen ja ristiintarkastukset tukihakemusten ja viljelylohkojen tunnistusjärjestelmän kanssa.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun järjestelmän on mahdollistettava se, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen saa suoraan ja viipymättä käyttöönsä vähintään neljää edeltävää kalenterivuotta koskevat tiedot.

19 artikla

Tukihakemukset

1. Viljelijän on vuosittain jätettävä suoria tukia koskeva hakemus, jossa on tapauksen mukaan ilmoitettava

a) kaikki tilan viljelylohkot, ja jos jäsenvaltio soveltaa 15 artiklan 3 kohtaa, oliivipuiden lukumäärä ja niiden sijainti lohkolla;

b) aktivoitaviksi ilmoitetut tukioikeudet;

c) kaikki muut tässä asetuksessa säädetyt tai asianomaisen jäsenvaltion säätämät tiedot.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava muun muassa sähköisiä välineitä käyttäen edellisenä vuonna määritettyihin aloihin perustuvat esitäytetyt lomakkeet ja kyseisten alojen ja tapauksen mukaan oliivipuiden sijainnin osoittava graafinen aineisto. Jäsenvaltio voi päättää, että tukihakemuksessa on oltava ainoastaan edellisenä vuonna jätettyyn tukihakemukseen tehdyt muutokset.

3. Jäsenvaltio voi päättää, että useista tai kaikista liitteessä I luetelluista tukijärjestelmistä tai muista tukijärjestelmistä tehdään yksi yhtenäinen hakemus.

20 artikla

Tukikelpoisuusedellytysten tarkastaminen

1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tukihakemuksille hallinnollisia tarkastuksia tukikelpoisuusedellytysten tarkistamiseksi.

2. Hallinnollisia tarkastuksia on täydennettävä paikalla tehtävien tarkastusten järjestelmällä tukikelpoisuuden tarkistamiseksi. Tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on laadittava maatilojen otantasuunnitelma.

Jäsenvaltiot voivat käyttää kaukokartoitusta tai satelliittipaikannusjärjestelmää (GNSS) viljelylohkojen tarkastamiseksi paikalla.

3. Kunkin jäsenvaltion on nimettävä viranomainen vastaamaan tässä luvussa säädettyjen tarkastusten ja valvonnan koordinoinnista.

Jos jäsenvaltiot siirtävät erikoistuneille laitoksille tai yrityksille tiettyjä osia tämän luvun nojalla tehtävistä töistä, nimetyllä viranomaisella on säilyttävä töiden valvonta ja niihin liittyvä vastuu.

21 artikla

Tuen vähentäminen ja epääminen, jos tukikelpoisuussääntöjä ei noudateta

1. Jos havaitaan, että viljelijä ei täytä tässä asetuksessa säädettyjä tuen myöntämiseen liittyviä tukikelpoisuusedellytyksiä, myönnettyyn tai myönnettävään tukeen tai sen osaan, jonka osalta tukikelpoisuusedellytykset täyttyvät, sovelletaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavia tuen vähentämisiä tai epäämisiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23 artiklassa säädetyn tuen vähentämisen ja epäämisen soveltamista.

2. Vähennysprosentit luokitellaan tapahtuneen havaitun noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen yhden tai useamman kalenterivuoden ajan.

22 artikla

Täydentäviä ehtoja koskevat tarkastukset

1. Jäsenvaltioiden on tehtävä tarkastuksia paikalla todetakseen, noudattavatko viljelijät 1 luvussa tarkoitettuja velvoitteita.

2. Jäsenvaltiot voivat käyttää nykyisiä hallinto- ja valvontajärjestelmiään varmistaakseen lakisääteisten hoitovaatimusten sekä hyvän viljelykunnon ja ympäristön vaatimuksen noudattamisen.

Näiden järjestelmien sekä erityisesti sikojen tunnistamisesta ja rekisteröinnistä 15 päivänä heinäkuuta 2008 annetun neuvoston direktiivin 2008/71/EY ( 19 ) sekä asetusten (EY) N:o 1760/2000 ja (EY) N:o 21/2004 mukaisesti perustetun eläinten tunnistus- ja rekisteröintijärjestelmän on oltava tämän asetuksen 26 artiklan 1 kohdan mukaisesti yhteensopivia yhdennetyn järjestelmän kanssa.

23 artikla

Tuen vähentäminen tai epääminen, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta

1. Jos lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta ei jonkin kalenterivuoden, jäljempänä ’asianomainen kalenterivuosi’, jonain aikana noudateta ja kyseinen noudattamatta jättäminen johtuu suoraan tukihakemuksen asianomaisena kalenterivuonna jättäneen viljelijän toiminnasta tai laiminlyönnistä, viljelijälle myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismäärää alennetaan tai se evätään 24 artiklassa säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti sen jälkeen kun on sovellettu 7, 10 ja 11 artiklaa.

Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös, jos kyseinen noudattamatta jättäminen johtuu suoraan sellaisen henkilön toiminnasta tai laiminlyönnistä, jolle tai jolta maatalousmaa on siirtynyt.

Tässä kohdassa ’siirtymisellä’ tarkoitetaan mitä tahansa toimea, jolla maatalousmaa lakkaa olemasta siirtäjän käytössä.

Toisesta alakohdasta poiketen silloin, kun henkilö, jonka toiminnasta tai laiminlyönnistä noudattamatta jättäminen johtuu, on jättänyt tukihakemuksen kyseisenä kalenterivuotena, tuen vähentämistä tai epäämistä sovelletaan tälle henkilölle myönnettyjen tai myönnettävien suorien tukien kokonaismääriin vuodesta 2010.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi tämän asetuksen 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa yksityiskohtaisissa säännöissä säädettyjen edellytysten mukaisesti päättää olla vähentämättä tai epäämättä tukea 100 euroon saakka viljelijää ja kalenterivuotta kohti.

Jos jäsenvaltio päättää käyttää ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua vaihtoehtoa, toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava seuraavana vuonna tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viljelijä korjaa havaitun noudattamatta jättämisen. Havainnot ja velvoite toteuttaa toimia tilanteen korjaamiseksi on ilmoitettava viljelijälle.

24 artikla

Tuen vähentämistä ja epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt, jos täydentäviä ehtoja koskevia sääntöjä ei noudateta

1. Edellä 23 artiklassa tarkoitettuja tuen vähentämistä tai epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt vahvistetaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen. Tässä yhteydessä huomioon otetaan havaitun noudattamatta jättämisen vakavuus, laajuus, kesto ja toistuvuus sekä tämän artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa vahvistetut perusteet.

2. Jos kyseessä on laiminlyönti, vähennys ei saa olla enempää kuin 5 prosenttia, ja jos kyseessä on toistuva noudattamatta jättäminen, vähennys ei saa olla enempää kuin 15 prosenttia.

Asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat päättää olla vähentämättä tukea, kun noudattamatta jättämistä on sen vakavuuden, laajuuden ja keston vuoksi pidettävä vähäisenä. Vähäisenä ei kuitenkaan pidetä noudattamatta jättämistä, joka aiheuttaa välittömän vaaran kansanterveydelle tai eläinten terveydelle.

Jos viljelijä ei välittömästi toteuta toimia havaitun noudattamatta jättämisen oikaisemiseksi, toimivaltaisen viranomaisen on toteutettava toimet sen varmistamiseksi, että viljelijä oikaisee havaitun noudattamatta jättämisen; nämä toimet voivat asianmukaisessa tapauksessa tarkoittaa vain hallinnollista tarkastusta. Havainnot vähäisestä noudattamatta jättämisestä ja velvoite toteuttaa toimia tilanteen korjaamiseksi on ilmoitettava viljelijälle.

3. Jos kyseessä on tarkoituksellinen noudattamatta jättäminen, vähennysprosentin on pääsääntöisesti oltava vähintään 20, ja kyseeseen voi myös tulla täydellinen yhden tai useamman tukijärjestelmän ulkopuolelle sulkeminen, ja nämä seuraamukset voivat jatkua yhden tai useamman kalenterivuoden ajan.

4. Tuen vähentämisen ja evätyn tuen kokonaismäärä ei voi kuitenkaan yhden kalenterivuoden osalta ylittää 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kokonaismäärää.

25 artikla

Täydentävien ehtojen soveltamisesta johtuvat määrät

Määrät, jotka saadaan tuen vähentämisestä ja epäämisestä 1 luvun noudattamatta jättämisen vuoksi, on tilitettävä maataloustukirahastolle. Jäsenvaltiot voivat pitää itsellään 25 prosenttia näistä määristä.

26 artikla

Tukijärjestelmien yhteensopivuus yhdennetyn järjestelmän kanssa

1. Liitteessä VI lueteltujen tukijärjestelmien soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että järjestelmiin sovellettavat hallinto- ja valvontamenettelyt ovat yhteensopivia yhdennetyn järjestelmän kanssa seuraavilta osin:

a) sähköinen tietokanta;

b) viljelylohkojen tunnistusjärjestelmät;

c) hallinnolliset tarkastukset.

Tätä varten ensimmäisen alakohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitetut tietokanta, tunnistusjärjestelmät ja tarkastukset on luotava niin, että järjestelmät toimivat yhdessä tai että niiden välinen tietojenvaihto on mahdollista ilman ongelmia ja ristiriitoja.

2. Jäsenvaltiot voivat muiden kuin liitteessä VI lueteltujen yhteisön tai kansallisten tukijärjestelmien soveltamiseksi sisällyttää yhdennetyn järjestelmän osan tai osia hallinto- ja valvontamenettelyihinsä.

27 artikla

Tiedonannot ja valvonta

1. Komissiolle on tiedotettava säännöllisesti yhdennetyn järjestelmän soveltamisesta.

Se järjestää asiaa koskevan mielipiteiden vaihdon jäsenvaltioiden kanssa.

2. Komission nimittämät valtuutetut edustajat voivat asetuksen (EY) N:o 1290/2005 37 artiklan mukaisesti — ilmoitettuaan asiasta hyvissä ajoin toimivaltaisille viranomaisille — tehdä

a) tutkimuksia tai tarkastuksia, jotka koskevat yhdennetyn järjestelmän perustamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi toteutettuja toimenpiteitä;

b) 20 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja erikoistuneita laitoksia ja yrityksiä koskevia tarkastuksia.

3. Komissio voi käyttää asiantuntijoiden tai erikoistuneiden laitosten palveluja yhdennetyn järjestelmän käyttöönoton, seurannan ja käytön edistämiseksi ja erityisesti teknisen avun antamiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille niiden pyynnöstä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden yhdennetyn järjestelmän käyttöönottoa ja soveltamista koskevia velvollisuuksia.







5 LUKU

Muut yleiset säännökset

28 artikla

Suorien tukien saamisen vähimmäisedellytykset

1. Vuodesta 2010 lähtien jäsenvaltio ei saa myöntää suoria tukia viljelijälle seuraavissa tapauksissa:

a) jos sellaisten suorien tukien kokonaismäärä, joita on haettu tai jotka aiotaan myöntää ennen tämän asetuksen 21 ja 23 artiklassa säädettyjä vähennyksiä ja epäämisiä, ei tiettynä kalenterivuonna ylitä 100 euroa; tai

b) jos tilan tukikelpoinen ala, jolle haetaan suoria tukia tai jolle aiotaan myöntää suoria tukia ennen 21 artiklassa säädettyjä vähennyksiä ja epäämisiä, on enintään yksi hehtaari.

Jäsenvaltiot voivat mukauttaa tämän kohdan ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja kynnyksiä liitteessä VII säädetyn kertoimen soveltamisen rajoissa ottaakseen huomioon maataloutensa rakenteen.

Viljelijöihin, joilla on 44 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityistukioikeuksia, sovelletaan kuitenkin tämän kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettua edellytystä.

Asianomaiset jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tätä kohtaa Ranskan merentakaisissa departementeissa, Azoreilla, Madeiralla, Kanariansaarilla ja Egeanmeren saarilla.

Jos maksettavaa määrää vähennetään sen johdosta, että suorien tukien käyttöönotto tapahtuu asteittain tämän asetuksen 121 artiklan, asetuksen (EY) N:o 1782/2003 liitteessä VII olevan K kohdan tai tämän asetuksen liitteessä IX olevan C kohdan mukaisesti, määrä, jota on haettu tai joka aiotaan myöntää, lasketaan sen lopullisen tukimäärän pohjalta, joka viljelijän on määrä saada.

2. Vuodesta 2010 lähtien jäsenvaltiot voivat vahvistaa asianmukaisia puolueettomia ja syrjimättömiä perusteita sen varmistamiseksi, että suoria tukia ei myönnetä luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille

a) joiden maataloustoiminta on vain vähäinen osa koko taloudellisesta toiminnasta, tai

b) joiden pääliiketoimintaan tai toimialaan ei kuulu maataloustoiminnan harjoittaminen.

3. Tukioikeudet, jotka eivät oikeuta tukiin kahtena perättäisenä vuotena 1 ja 2 kohdan soveltamisen vuoksi, on palautettava kansalliseen varantoon.

29 artikla

Tuen maksaminen

1. Jollei tässä asetuksessa muuta säädetä, liitteessä I luetelluissa tukijärjestelmissä myönnettävät tuet maksetaan kokonaisuudessaan edunsaajille.

2. Tuet maksetaan enintään kahdessa erässä vuosittain 1 päivän joulukuuta ja seuraavan kalenterivuoden 30 päivän kesäkuuta välisenä aikana.

3. Liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien mukaisia tukia ei saa maksaa ennen kuin tukikelpoisuusedellytyksiä koskeva tarkastus, jonka tekee jäsenvaltio 20 artiklan mukaisesti, on saatu päätökseen.

4. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, komissio voi 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen

a) mahdollistaa ennakkomaksut;

b) myöntää jäsenvaltioille talousarviotilanteesta riippuen luvan maksaa ennakkona ennen 1 päivää joulukuuta sellaisilla alueilla, joilla viljelijöillä on poikkeuksellisten olojen vuoksi suuria taloudellisia vaikeuksia: i) enintään 50 prosenttia tuista; tai ii) enintään 80 prosenttia tuista, jos ennakkomaksuista on jo säädetty.

30 artikla

Säännösten kiertämistä koskeva lauseke

Tukea ei makseta edunsaajille, joiden osalta on osoitettu, että he ovat keinotekoisesti luoneet tukien saamiseen vaaditut edellytykset saadakseen hyötyä asianomaisen tukijärjestelmän tavoitteiden vastaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yksittäisten tukijärjestelmien erityissäännösten soveltamista.

31 artikla

Ylivoimainen este ja poikkeukselliset olosuhteet

Tätä asetusta sovellettaessa toimivaltaisen viranomaisen on hyväksyttävä ylivoimaiseksi esteeksi tai poikkeuksellisiksi olosuhteiksi esimerkiksi seuraavat:

a) viljelijän kuolema;

b) viljelijän pitkäaikainen työkyvyttömyys;

c) vakava luonnononnettomuus, joka koskee merkittävää osaa tilan maatalousmaasta;

d) kotieläintuotantoon tarkoitettujen tilan rakennusten tuhoutuminen onnettomuudessa;

e) eläinkulkutauti, joka koskee viljelijän koko karjaa tai osaa siitä.

32 artikla

Uudelleentarkastelu

Liitteessä I lueteltujen tukijärjestelmien soveltaminen ei rajoita niiden mahdollista tarkistamista milloin tahansa talouskehityksen tai talousarviotilanteen perusteella.







III OSASTO

TILATUKIJÄRJESTELMÄ







1 LUKU

Yleinen täytäntöönpano

33 artikla

Tukioikeudet

1. Tilatukijärjestelmässä voidaan maksaa tukea viljelijälle,

a) jolla on asetuksen (EY) N:o 1782/2003 mukaisesti saatuja tukioikeuksia;

b) joka saa tukioikeuksia tämän asetuksen mukaisesti i) siirron kautta; ii) kansallisesta varannosta; iii) liitteen IX nojalla; iv) 47 artiklan 2 kohdan, 59 artiklan, 64 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan, 65 artiklan ja 68 artiklan 4 kohdan c alakohdan nojalla.

2. 47 artiklan 2 kohdan, 57 artiklan 6 kohdan, 64 artiklan 2 kohdan ja 65 artiklan soveltamiseksi ”viljelijällä katsotaan olevan tukioikeuksia”, jos hänelle on jaettu tai lopullisesti siirretty tukioikeuksia.

3. Asetuksen (EY) N:o 1782/2003 53 artiklan 2 kohdan, 63 artiklan 2 kohdan sekä 71j artiklan mukaisesti vahvistetut kesannointioikeudet eivät ole riippuvaisia aiemmista kesannointivelvoitteista.

34 artikla

Tukikelpoisiin hehtaareihin liittyvien tukioikeuksien aktivoiminen

1. Viljelijälle maksetaan tilatukijärjestelmässä tukea, kun tukikelpoisiin hehtaareihin liittyvät tukioikeudet on aktivoitu. Aktivoidut tukioikeudet antavat oikeuden niissä vahvistettujen määrien saamiseen.

2. Tässä osastossa ’tukikelpoisella hehtaarilla’ tarkoitetaan

a) tilan maatalousmaata, mukaan luettuina alat, joille on istutettu lyhytkiertoista energiapuuta (CN-koodi ex060290 41), jota käytetään maataloustoimintaan tai silloin kun maata käytetään myös muuhun kuin maataloustoimintaan, sitä käytetään valtaosin maataloustoimintaan, ja

b) alaa, joka oli tukikelpoinen tilatukijärjestelmän tai yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmän mukaisesti vuonna 2008 ja joka i) ei enää täytä tukikelpoisuusmääritelmän vaatimuksia luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY ( 20 ), luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/43/ETY ( 21 ) eikä yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/60/EY ( 22 ) täytäntöönpanon vuoksi, tai ii) on metsitetty yksittäisen viljelijän tätä koskevan sitoumuksen keston ajaksi Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 ( 23 ) 31 artiklan tai asetuksen (EY) N:o 1698/2005 43 artiklan mukaisesti, tai sellaisen kansallisen järjestelmän nojalla, jonka ehdot ovat tuon asetuksen 43 artiklan 1, 2 ja 3 kohdan mukaiset, tai iii) on kesannoitu yksittäisen viljelijän tätä koskevan sitoumuksen keston ajaksi asetuksen (EY) N:o 1257/1999 22, 23 ja 24 artiklan mukaisesti tai asetuksen (EY) N:o 1698/2005 39 artiklan mukaisesti.

Komissio vahvistaa 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat tukikelpoisten hehtaarien muuta kuin maatalouskäyttöä.

Hehtaarien on täytettävä tukikelpoisuusedellytykset koko kalenterivuoden ajan lukuun ottamatta ylivoimaista estettä tai poikkeuksellisia olosuhteita koskevia tapauksia.

35 artikla

Tukikelpoisten hehtaarien ilmoittaminen

1. Viljelijän on ilmoitettava viljelylohkot, jotka vastaavat johonkin tukioikeuteen liittyvää tukikelpoista hehtaaria. Jollei kyseessä ole ylivoimainen este tai poikkeukselliset olosuhteet, kyseisten lohkojen on oltava viljelijän käytössä jäsenvaltion vahvistamana päivänä, joka ei saa olla myöhempi kuin kyseisessä jäsenvaltiossa vahvistettu määräpäivä tukihakemuksen muuttamiselle.

2. Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa sallia, että viljelijä muuttaa ilmoitustaan, sillä edellytyksellä että viljelijä noudattaa tukioikeuksiinsa liittyvien hehtaarien määrää ja edellytyksiä, jotka koskevat tilatuen myöntämistä asianomaiselle alalle.

36 artikla

Tukioikeuksien muuttaminen

Hehtaarikohtaisia tukioikeuksia ei saa muuttaa, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.

Komissio vahvistaa 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen yksityiskohtaiset säännöt, jotka koskevat tukioikeuksien muuttamista vuodesta 2010 erityisesti tukioikeuksien osien osalta.

37 artikla

Useampi hakemus

Tukikelpoisten hehtaarien määrää vastaavasta pinta-alasta, josta on toimitettu tilatukijärjestelmän mukainen hakemus, voidaan tehdä muita suoria tukia koskeva hakemus sekä tämän asetuksen ulkopuolelle jääviä tukia koskeva hakemus, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.

38 artikla

Maan käyttö, kun hedelmä- ja vihannesalan sisällyttämistä tilatukijärjestelmään lykätään

Jos jäsenvaltio on päättänyt käyttää asetuksen (EY) N:o 1782/2003 51 artiklan toisessa kohdassa säädettyä mahdollisuutta, jäljempänä ’lykätty sisällyttäminen tilatukijärjestelmään’, päätöksen kohteena olevilla alueilla sijaitsevat lohkot eivät ole 31 päivään joulukuuta 2010 asti tukikelpoisia, jos niitä käytetään

a) hedelmien ja vihannesten tuotantoon;

b) ruokaperunoiden tuotantoon; tai

c) taimitarhoina.

Jos tilatukijärjestelmään sisällyttämistä lykätään, jäsenvaltiot voivat kuitenkin päättää sallia kerääjäkasvien viljelyn tukikelpoisilla hehtaareilla enintään kolmen kuukauden pituisena ajanjaksona, joka alkaa kunakin vuonna 15 päivänä elokuuta. Kyseistä päivämäärää voidaan kuitenkin jäsenvaltion pyynnöstä muuttaa 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen niiden alueiden osalta, joilla vilja normaalisti korjataan aikaisemmin ilmastollisista syistä.

39 artikla

Maan käyttö hampun tuotantoon

1. Hampun tuotantoon käytetty ala on tukikelpoista vain, jos käytettyjen lajikkeiden tetrahydrokannabinolipitoisuus on enintään 0,2 prosenttia. Jäsenvaltioiden on perustettava järjestelmä, jonka avulla tetrahydrokannabinolipitoisuus voidaan tarkastaa vähintään 30 prosentilla hamppualoista viljellyistä kasveista. Jos jäsenvaltiot kuitenkin ottavat käyttöön tällaisen viljelyn ennakkohyväksyntäjärjestelmän, vähimmäismäärä on 20 prosenttia.

2. Tuen myöntämisen edellytykseksi asetetaan 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen tiettyjen lajikkeiden varmennettujen siementen käyttö.

40 artikla

Kansalliset enimmäismäärät

1. Kunkin jäsenvaltion vuosittainen kaikkien jaettujen tukioikeuksien sekä tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan ja 69 artiklan 3 kohdan tai vuodeksi 2009 asetuksen (EY) N:o 1782/2003 64 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien kokonaisarvo ei saa olla suurempi kuin tämän asetuksen liitteessä VIII määritetty vastaava kansallinen enimmäismäärä.

Jos tukioikeuksia jaetaan viininviljelijöille ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä huhtikuuta 2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 479/2008 ( 24 ) 9 artiklan ja 102 artiklan 6 kohdan mukaisesti komission käytettäviksi saattamat viimeisimmät tiedot komissio mukauttaa tämän asetuksen 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen liitteessä VIII määritettyjä kansallisia enimmäismääriä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle tämän asetuksen liitteessä IX olevassa B kohdassa tarkoitettujen tukioikeuksien alueellinen keskiarvo viimeistään kansallisten enimmäismäärien mukauttamista edeltävän vuoden 1 päivänä joulukuuta.

2. Jäsenvaltion on tarvittaessa alennettava tukioikeuksien arvoa lineaarisesti liitteessä VIII määritetyn enimmäismäärän noudattamisen varmistamiseksi.

41 artikla

Kansallinen varanto

1. Jäsenvaltioilla on oltava kansallinen varanto, joka sisältää seuraavien erotuksen:

a) tämän asetuksen liitteessä VIII vahvistetut kansalliset enimmäismäärät; ja

b) kaikkien jaettujen tukioikeuksien sekä tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan ja 69 artiklan 3 kohdan tai vuodeksi 2009 asetuksen (EY) N:o 1782/2003 64 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien kokonaisarvo.

2. Jäsenvaltiot voivat käyttää kansallista varantoaan jakaakseen tukioikeuksia ensisijaisesti viljelijöille, jotka aloittavat maataloustoimintansa, puolueettomin perustein ja tavalla, jolla taataan viljelijöiden tasapuolinen kohtelu ja ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen.

3. Jäsenvaltiot, jotka eivät sovella 68 artiklan 1 kohdan c alakohtaa, voivat käyttää kansallista varantoaan puolueettomin perustein ja tavalla, jolla varmistetaan viljelijöiden yhtäläinen kohtelu sekä ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen, vahvistaakseen sellaisilla alueilla oleville viljelijöille tarkoitettuja tukioikeuksia, joihin sovelletaan johonkin julkisen interventioon liittyviä rakenneuudistus- ja/tai kehittämisohjelmia, jotta varmistetaan, että maata ei jätetä viljelemättä ja/tai korvataan näillä alueilla oleville viljelijöille aiheutuvat erityiset haitat.

4. Jäsenvaltioiden on käytettävä kansallista varantoaan tukioikeuksien jakamiseksi objektiivisin perustein ja tavalla, jolla varmistetaan viljelijöiden yhtäläinen kohtelu ja ehkäistään markkinoiden ja kilpailun vääristyminen, viljelijöille, jotka ovat erityistilanteessa, jonka komissio määrittelee 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

5. Jäsenvaltiot voivat soveltaessaan tätä artiklaa korottaa viljelijöille jaettujen tukioikeuksien yksikköarvoa ja/tai lukumäärää.

42 artikla

Käyttämättömät tukioikeudet

Tukioikeudet, joita ei ole aktivoitu 34 artiklan mukaisesti kahteen vuoteen, on lisättävä kansalliseen varantoon, paitsi jos kyseessä ovat ylivoimaiset esteet tai poikkeukselliset olosuhteet. Vuonna 2009 tukioikeuksia, joita ei ole aktivoitu kaksivuotiskauteen 2007–2008, ei kuitenkaan lisätä kansalliseen varantoon, jos ne aktivoitiin vuonna 2006, ja vuonna 2010 tukioikeuksia, joita ei ole aktivoitu kaksivuotiskaudeksi 2008–2009, ei lisätä kansalliseen varantoon, jos ne aktivoitiin vuonna 2007.

43 artikla

Tukioikeuksien siirtäminen

1. Tukioikeuksia voidaan siirtää ainoastaan samaan jäsenvaltioon sijoittuneelle toiselle viljelijälle, paitsi kun on kyse perintönä tai ennakkoperintönä annettavista oikeuksista.

Jälkimmäisessä tapauksessa tukioikeuksia voidaan kuitenkin käyttää ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa ne vahvistettiin.

Jäsenvaltio voi päättää, että tukioikeuksia voidaan siirtää tai käyttää ainoastaan saman alueen sisällä.

2. Tukioikeuksia voidaan siirtää myymällä tai muutoin lopullisesti siirtämällä ne maa-alan kanssa tai ilman. Tukioikeuksien vuokraus tai muu samantyyppinen liiketoimi sallitaan sitä vastoin ainoastaan, jos siirrettyihin tukioikeuksiin liittyy vastaavan tukikelpoisen hehtaarimäärän siirto.

3. Jos tukioikeuksia myydään maa-alan kanssa tai ilman, jäsenvaltiot voivat yhteisön oikeuden yleisperiaatetta noudattaen päättää, että osa myydyistä tukioikeuksista palautetaan kansalliseen varantoon tai että niiden yksikköarvoa alennetaan kansallisen varannon hyväksi niiden perusteiden mukaisesti, jotka komissio määrittää 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

44 artikla

Erityistukioikeuksia koskevat edellytykset

1. Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 3 luvun 2 jaksossa ja 71m artiklassa sekä tämän asetuksen 60 artiklassa ja 65 artiklan neljännessä alakohdassa säädettyihin tukioikeuksiin, jäljempänä ’erityistukioikeudet’, sovelletaan tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä.

2. Poiketen siitä, mitä 34 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltion on sallittava viljelijän, jolla on erityistukioikeuksia, poiketa velvollisuudesta aktivoida tukioikeudet vastaavalla määrällä tukikelpoisia hehtaareita edellyttäen, että viljelijä säilyttää vähintään

a) 50 prosenttia asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 tarkoitettuna viitevuonna harjoitetusta maataloustoiminnasta nautayksikköinä ilmaistuna; tai

b) 60 artiklan mukaisesti myönnettävien erityistukioikeuksien osalta 50 prosenttia nautayksikköinä ilmaistuna maataloustoiminnasta, jota on harjoitettu ennen siirtymistä tilatukijärjestelmään; tai

c) 65 artiklan osalta 50 prosenttia nautayksikköinä ilmaistuna maataloustoiminnasta, jota on harjoitettu asetuksen (EY) N:o 1782/2003 67 ja 68 artiklan soveltamiskautena.

Jos viljelijälle on kuitenkin jaettu erityistukioikeuksia sekä asetuksen (EY) N:o 1782/2003 että tämän asetuksen mukaisesti, hänen on säilytettävä vähintään 50 prosenttia korkeimmasta ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta toimintatasosta.

Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua edellytystä ei sovelleta Maltaan.

3. Jos erityistukioikeuksia siirretään, siirronsaajalle voidaan vuosina 2009, 2010 ja 2011 myöntää 2 kohdassa säädetty poikkeus vain, jos kaikki erityistukioikeudet siirretään. Vuodesta 2012 alkaen siirronsaajalle voidaan myöntää poikkeus ainoastaan, jos kyse on toteutuneesta tai ennakoitavissa olevasta perinnöstä.

Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta Maltaan.

45 artikla

Tukioikeuksien tarkistaminen

1. Jäsenvaltiot, jotka ovat ottaneet käyttöön tilatukijärjestelmän asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 1–4 luvun mukaisesti, voivat asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää, että ne ryhtyvät vuonna 2010 tai sen jälkeen yhdenmukaistamaan tukioikeuksien arvoa.

Jos kyseistä päätöstä sovelletaan vuodesta 2010 alkaen, se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2009 mennessä. Muussa tapauksessa se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2010 mennessä.

2. Edellä olevan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa tukioikeuksia voidaan muuttaa vuosittain asteittain puolueettomien ja syrjimättömien perusteiden mukaisesti. Jos muutos alentaa tukioikeuksien arvoa, se on tehtävä vähintään kolmella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä.

Minkään ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun tukioikeuden arvon vuosittainen alennus ei saa olla yli 50 prosenttia tukioikeuden alkuarvon ja lopullisen arvon välisestä erotuksesta. Jos arvon alennus on alle 10 prosenttia alkuarvosta, jäsenvaltio voi soveltaa vähempää kuin kolmea menettelyä.

3. Jäsenvaltio voi päättää soveltaa tätä artiklaa

a) asianmukaisella maantieteellisellä tasolla, joka on määriteltävä puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi sen institutionaalinen tai hallintorakenne ja/tai maatalouden harjoittamismahdollisuudet, tai

b) jos 46 artiklan 4 kohtaa sovelletaan alueella, joka on määritelty 46 artiklan 2 kohdan mukaisesti.







2 LUKU

Alueellinen ja osittainen täytäntöönpano







1 jakso

Alueellinen täytäntöönpano

46 artikla

40 artiklassa tarkoitettujen kansallisten enimmäismäärien alueellinen jakaminen

1. Jäsenvaltio, joka on ottanut tilatukijärjestelmän käyttöön asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 1–4 luvun mukaisesti, voi päättää soveltaa tilatukijärjestelmää alueellisesti vuonna 2010 tai sen jälkeen tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin.

Jos kyseistä päätöstä sovelletaan vuodesta 2010 alkaen, se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2009 mennessä. Muussa tapauksessa se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2010 mennessä.

2. Jäsenvaltion on määriteltävä alueet puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi sen toimielin- tai hallintorakenne ja alueelliset maatalouden harjoittamismahdollisuudet.

Jäsenvaltiot voivat pitää koko maataan yhtenä alueena.

3. Jäsenvaltion on jaettava 40 artiklassa tarkoitetut enimmäismäärät alueiden kesken puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Jäsenvaltio voi päättää, että alueellisiin enimmäismääriin voidaan soveltaa vuosittaisia asteittaisia muutoksia korkeintaan kolmen etukäteen vahvistetun vuotuisen vaiheen mukaisesti, sekä noudattaen puolueettomia ja syrjimättömiä perusteita kuten maatalouden potentiaali tai ympäristöperusteet.

4. Jos tämän artiklan 1, 2, ja 3 kohtaa soveltava jäsenvaltio päättää olla soveltamatta 47 artiklaa, sen on, tarvittavissa määrin sovellettavan alueellisen enimmäismäärän noudattamiseksi, mukautettava tukioikeuksien arvoa kullakin alueellaan. Tätä varten tukioikeuksien arvoa alennetaan tai nostetaan lineaarisesti. Tukioikeuksien arvon kokonaisvähennys tämän kohdan mukaisesti on rajoitettava 10 prosenttiin niiden alkuarvosta.

5. Jos jäsenvaltio päättää soveltaa sekä 45 artiklaa että tätä artiklaa, tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitetut tukioikeuksien arvon alennukset otetaan huomioon laskettaessa 45 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettuja rajoja.

47 artikla

Maatilan tilatukijärjestelmän alueellistaminen

1. Jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa päättää jakaa enintään 50 prosenttia 46 artiklan mukaisesti vahvistetusta alueellisesta enimmäismäärästä sellaisten viljelijöiden kesken, joiden tila sijaitsee asianomaisella alueella, mukaan luettuina viljelijät, joilla ei ole tukioikeuksia.

2. Viljelijöille jaetaan tukioikeuksia, joiden yksikköarvo lasketaan jakamalla 46 artiklan mukaisesti vahvistettua alueellista enimmäismäärää vastaava osuus alueellisella tasolla vahvistettujen tukikelpoisten hehtaarien lukumäärällä.

Kyseisten tukioikeuksien arvoa korotetaan, jos viljelijällä on ennen tämän artiklan soveltamista tukioikeuksia. Tällöin viljelijän jokaisen tukioikeuden alueellista yksikköarvoa korotetaan määrällä, joka lasketaan hänellä asianomaisen jäsenvaltion vahvistamana päivämääränä olleiden tukioikeuksien kokonaisarvon perusteella. Korotukset lasketaan tämän artiklan 1 kohdan soveltamisen jälkeen alueellisen enimmäismäärän jäljellä olevan osuuden rajoissa.

3. Oikeuksien määrän viljelijää kohti on oltava yhtä suuri kuin hehtaarimäärä, jonka viljelijä ilmoittaa 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti sinä vuonna, kun hän soveltaa tilatukijärjestelmää alueellisesti 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, ylivoimaisia esteitä tai poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta.

4. Viljelijällä ennen 1 ja 2 kohdassa tarkoitettua jakoa olleet tukioikeudet on peruutettava ja korvattava 3 kohdassa tarkoitetuilla uusilla tukioikeuksilla.

48 artikla

Tukioikeuksien tarkistaminen

1. Tämän asetuksen 47 artiklaa soveltava jäsenvaltio voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää, että se ryhtyy 46 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tilatukijärjestelmän alueellista soveltamista seuraavana vuonna yhdenmukaistamaan tämän jakson mukaisesti vahvistettujen tukioikeuksien arvoa.

Jos kyseistä päätöstä sovelletaan vuodesta 2010 alkaen, se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2009 mennessä. Muussa tapauksessa se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2010 mennessä.

Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa tukioikeuksia voidaan muuttaa vuosittain asteittain puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Jos muuttamisen seurauksena tukioikeuksien arvo laskee, muuttaminen on tehtävä vähintään kahdella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä.

2. Jäsenvaltio, joka on ottanut tilatukijärjestelmän käyttöön asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 5 luvun 1 jakson tai 6 luvun mukaisesti, voi asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa yhteisön oikeuden yleisperiaatteita noudattaen päättää, että se ryhtyy vuonna 2010 tai sen jälkeen yhdenmukaistamaan tukioikeuksien arvoa.

Jos kyseistä päätöstä sovelletaan vuodesta 2010 alkaen, se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2009 mennessä. Muussa tapauksessa se on tehtävä 1 päivään elokuuta 2010 mennessä.

Sovellettaessa ensimmäistä alakohtaa tukioikeuksia voidaan muuttaa vuosittain asteittain puolueettomin ja syrjimättömin perustein. Jos muuttamisen seurauksena tukioikeuksien arvo laskee, muuttaminen on tehtävä vähintään kolmella etukäteen vahvistetulla vuosittaisella menettelyllä.

Ensimmäisen alakohdan soveltaminen ei rajoita jäsenvaltioiden asetuksen (EY) N:o 1782/2003 63 artiklan 3 kohdan nojalla tekemien päätösten soveltamista. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat poiketa ensimmäisessä alakohdassa säädettyjen menettelyjen vähimmäismäärästä ja tämän artiklan 3 kohdassa säädetyistä rajoituksista.

3. Tukioikeuden arvon alennus ei saa yhdessäkään 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa vuosittaisessa menettelyssä olla yli 50 prosenttia tukioikeuden alkuarvon ja lopullisen arvon välisestä erotuksesta. Jos tukioikeuden arvon alennus on vähemmän kuin 10 prosenttia alkuarvosta, jäsenvaltiot voivat soveltaa vähemmän kuin kolmea menettelyä.

4. Jäsenvaltiot voivat päättää soveltaa 1, 2 ja 3 kohtaa asianmukaisella maantieteellisellä tasolla, joka on määriteltävä puolueettomin ja syrjimättömin perustein, jollaisia ovat esimerkiksi niiden toimielin- tai hallintorakenne ja/tai maatalouden harjoittamismahdollisuudet.

49 artikla

Nurmet

Soveltaessaan 47 artiklaa jäsenvaltiot voivat puolueettomin ja syrjimättömin perustein määrittää 46 artiklan nojalla vahvistetun alueellisen enimmäismäärän tai sen osan puitteissa erilaisia yksikköarvoja tukioikeuksille, jotka jaetaan 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille viljelijöille seuraavien osalta:

a) vuoden 2008 pinta-alatukihakemusten määräpäivänä nurmena olevat hehtaarit ja muut tukikelpoiset hehtaarit; tai

b) vuoden 2008 pinta-alatukihakemusten määräpäivänä pysyvänä laitumena olevat hehtaarit ja muut tukikelpoiset hehtaarit.

50 artikla

Tämän jakson mukaisesti vahvistettuja tukioikeuksia koskevat edellytykset

1. Tämän jakson tai asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 5 luvun 1 jakson tai 6 luvun mukaisesti vahvistettuja tukioikeuksia voidaan siirtää ja käyttää vain samalla alueella tai sellaisten alueiden kesken, joilla hehtaarikohtaisten tukioikeuksien arvo on sama.

2. Jollei tässä jaksossa muuta säädetä, tämän osaston muita säännöksiä sovelletaan.







2 jakso

Osittainen täytäntöönpano

51 artikla

Yleiset säännökset

1. Jäsenvaltio, joka on maksanut lampaan- ja vuohenlihapalkkioita tai naudan- ja vasikanlihapalkkioita asetuksen (EY) N:o 1782/2003 III osaston 5 luvun 2 jakson mukaisesti voivat päättää 1 päivään elokuuta 2009 mennessä jatkaa näiden palkkioiden maksamista tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin. Se voi myös päättää vahvistaa kansallisten enimmäismäärien osan, joka käytetään näiden palkkioiden maksamiseen, alhaisemmalle tasolle kuin asetuksen (EY) N:o 1782/2003 64 artiklan 2 kohdan mukaisesti on päätetty. Jos jäsenvaltio ei tee tätä päätöstä, palkkiot on sisällytettävä tilatukijärjestelmään vuodesta 2010 alkaen tämän asetuksen 66 artiklan mukaisesti.

Jäljempänä tämän asetuksen 53 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen naudan- ja vasikanlihapalkkioiden tapauksessa jäsenvaltio voi myös päättää 1 päivään elokuuta 2010 mennessä olla maksamatta näitä palkkioita ja sisällyttää ne tilatukijärjestelmään vuodesta 2011 alkaen tämän asetuksen 66 artiklan mukaisesti.

Jos jäsenvaltio ei ole sisällyttänyt hedelmä- ja vihannestukea kokonaan tai osittain tilatukijärjestelmään asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 b artiklan nojalla, se voi:

a) vuodesta 2010 alkaen maksaa hedelmä- ja vihannestukea tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin ja asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 b artiklan 1 ja 2 kohdan tai 143 b c artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti tehdyn päätöksen mukaisesti, tai

b) päättää 1 päivään elokuuta 2009 mennessä sisällyttää hedelmä- ja vihannestuen, jota ei ole sisällytetty tilatukijärjestelmään asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 b artiklan nojalla, tilatukijärjestelmään tämä asetuksen 66 artiklan mukaisesti, tai

c) päättää 1 päivään elokuuta 2009 mennessä maksaa siirtymäkauden hedelmä- ja vihannestukea tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin ja alhaisemmalla tasolla kuin asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 b artiklan mukaisesti on päätetty.

Uudet jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, voivat päättää ottaessaan käyttöön tilatukijärjestelmän maksaa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut palkkiot tässä jaksossa vahvistetuin edellytyksin. Siirtymäkauden hedelmä- ja vihannestuen osalta uudet jäsenvaltiot, jotka eivät ole soveltaneen asetuksen (EY) N:o 1782/2003 143 bc artiklaa, eivät saa soveltaa tämän asetuksen 54 artiklaa. Lisäksi uusien jäsenvaltioiden on siirtymäkauden hedelmä- ja vihannestuen osalta otettava tarvittaessa huomioon tämän asetuksen 128 artiklan 3 kohta.

2. Komissio vahvistaa kunkin jäsenvaltion tekemän valinnan perusteella enimmäismäärän kullekin 52, 53 ja 54 artiklassa tarkoitetulle suoralle tuelle 141 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Enimmäismäärän on oltava yhtä suuri kuin kunkin suoran tuen osa 40 artiklassa tarkoitetusta kansallisesta enimmäismäärästä kerrottuna vähennysprosenteilla, joita jäsenvaltiot soveltavat 52, 53 ja 54 artiklan mukaisesti.

52 artikla

Lampaan- ja vuohenlihapalkkiot

Jäsenvaltio voi pidättää enintään 50 prosenttia tämän asetuksen 40 artiklassa tarkoitetusta kansallisen enimmäismäärän osasta, joka vastaa asetuksen (EY) N:o 1782/2003 liitteessä VI lueteltuja lampaan- ja vuohenliha-alan palkkioita. Siinä tapauksessa sen on maksettava vuosittain viljelijöille lisätukea.

Lisätuki myönnetään lampaiden ja vuohien kasvattajille tämän asetuksen IV osaston 1 luvun 10 jaksossa säädettyjen edellytysten mukaisesti tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien rajoissa.

53 artikla

Naudan- ja vasikanlihapalkkiot

1. Jäsenvaltio, joka on soveltanut asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 artiklan 2 kohdan a alakohdan i alakohtaa, ja uudet jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, voivat pidättää kokonaan tai osittain tämän asetuksen 40 artiklassa tarkoitetun kansallisen enimmäismäärän osan, joka vastaa asetuksen (EY) N:o 1782/2003 liitteessä VI tarkoitettua emolehmäpalkkiota. Tällöin niiden on maksettava vuosittain viljelijöille lisätukea.

Lisätuki myönnetään emolehmien pidosta tämän asetuksen IV osaston 1 luvun 11 jaksossa säädettyjen edellytysten mukaisesti tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien rajoissa.

2. Vuosina 2010 ja 2011 jäsenvaltio, joka on soveltanut asetuksen (EY) N:o 1782/2003 68 artiklan 1 kohdan, 2 kohdan a alakohdan ii alakohdan tai 2 kohdan b alakohtaa, ja uudet jäsenvaltiot, jotka ovat soveltaneet yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, voivat pidättää kokonaan tai osittain tämän asetuksen 40 artiklassa tarkoitetun kansallisen enimmäismäärän osan, joka vastaa vasikoiden teurastuspalkkiota, muiden eläinten kuin vasikoiden teurastuksesta maksettavaa palkkiota tai urospuolisten nautojen erityispalkkiota. Tällöin niiden on maksettava viljelijöille lisätukea. Lisätuki myönnetään vasikoiden teurastuksesta, muiden nautaeläinten kuin vasikoiden teurastuksesta ja urospuolisten nautojen pidosta tämän asetuksen IV osaston 1 luvun 11 jaksossa säädettyjen edellytysten mukaisesti ja tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistettujen enimmäismäärien rajoissa.

54 artikla

Siirtymäkauden hedelmä- ja vihannespalkkiot

1. Jäsenvaltio voi pidättää 31 päivään joulukuuta 2011 asti enintään 50 prosenttia 40 artiklassa tarkoitetusta kansallisen enimmäismäärän osasta, joka vastaa tomaattien tuotantotukea.

Jäsenvaltion on tällöin maksettava viljelijöille 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetun enimmäismäärän rajoissa vuosittainen lisäpalkkio.

Lisäpalkkio maksetaan IV osaston 1 luvun 8 jaksossa säädetyin edellytyksin viljelijöille, jotka tuottavat tomaatteja.

2. Jäsenvaltio voi pidättää

a) 31 päivään joulukuuta 2010 asti enintään 100 prosenttia tämän asetuksen 40 artiklassa tarkoitetusta kansallisen enimmäismäärän osasta, joka vastaa sellaisten tiettyjen jalostukseen toimitettavien hedelmä- ja vihanneskasvien tuotantotukea, jotka ovat muita kuin kolmannessa alakohdassa lueteltuja yksivuotisia kasveja ja jotka olivat oikeutettuja tukeen asetuksissa (EY) N:o 2201/96 ja (EY) N:o 2202/96 säädettyjen tukijärjestelmien nojalla, sekä

b) 1 päivästä tammikuuta 201131 päivään joulukuuta 2012 asti enintään 75 prosenttia tämän asetuksen 40 artiklassa tarkoitetusta kansallisen enimmäismäärän osasta, joka vastaa sellaisten tiettyjen jalostukseen toimitettavien hedelmä- ja vihanneskasvien tuotantotukea, jotka ovat muita kuin kolmannessa alakohdassa lueteltuja yksivuotisia kasveja ja jotka olivat oikeutettuja tukeen hedelmä- ja vihannesjalostealan yhteisestä markkinajärjestelystä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2201/96 ( 25 ) ja tiettyjen sitrushedelmien tuottajien tukijärjestelmästä 28 päivänä lokakuuta 1996 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2202/96 ( 26 ) säädettyjen tukijärjestelmien nojalla.

Kyseisen jäsenvaltion on tällöin maksettava viljelijöille vuosittain lisäpalkkio tämän asetuksen 51 artiklan 2 kohdan mukaisesti vahvistetun enimmäismäärän rajoissa.

Lisäpalkkio maksetaan IV osaston 1 luvun 8 jaksossa säädetyin edellytyksin viljelijöille, jotka tuottavat yhtä tai useampaa seuraavista hedelmistä tai vihanneksista, siten kuin kyseinen jäsenvaltio ne määrittelee:

a) tuoreet viikunat;

b) tuoreet sitrushedelmät;

c) syötäväksi tarkoitetut viinirypäleet;

d) päärynät;

e) persikat ja nektariinit; ja

f) d'Ente-luumut.

3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut kansallisten enimmäismäärien osat vahvistetaan liitteessä X.







3 LUKU

Täytäntöönpano uusissa jäsenvaltioissa, jotka ovat soveltaneet yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää

55 artikla

Tilatukijärjestelmän käyttöönotto jäsenvaltioissa, jotka ovat soveltaneet yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää

1. Jollei tässä luvussa toisin säädetä, tämän osaston säännöksiä sovelletaan uusiin jäsenvaltioihin, jotka ovat soveltaneet V osaston 2 luvussa säädettyä yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää.

Ei sovelleta 41 artiklaa eikä 2 luvun 1 jaksoa.

2. Jos uusi jäsenvaltio on soveltanut yhtenäisen pinta-alatuen järjestelmää, sen on tehtävä 51 artiklan 1 kohdassa ja 69 artiklan 1