1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 1
Tämäasiakirjaonainoastaandokumentointitarkoituksiin.Toimielimeteivätvastaasensisällöstä.
►B ENSIMMÄINENNEUVOSTONDIREKTIVI,
annettu5päivänämaaliskuuta1979,
henkivakuutuksenensivakuutusliikkeenaloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten
jahallinnollistenmääräystenyhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
(EYVL L 63, 13.3.1979, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Toinen neuvoston direktiivi 90/619/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta
1990 L 330 50 29.11.1990
►M2 Neuvoston direktiivi 92/96/ETY, annettu 10 päivänä marraskuuta 1992 L 360 1 9.12.1992
Muutettu:
►A1 Kreikan liittymisasiakirja (*) L 291 17 19.11.1979
►A2 Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja (*) L 302 23 15.11.1985
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
ENSIMMÄINENNEUVOSTONDIREKTIVI,
annettu5päivänämaaliskuuta1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoitta-
mista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 49 ja 57 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettähenkivakuutusliikkeen aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa kansallisten, valvontaa koskevien lainsäädäntöjen välisiä
eroja; tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiinkaikkien jäsenvaltioiden vakuutuksenottajille ja edunsaajille riittäväturva, henkivakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takuita koskevatsäännökset olisi sovitettava yhteen,
vakuutusten luokittelu on välttämätöntä erityisesti pakollisen toimiluvan
alaisen toiminnan määräämiseksi,
tiettyjen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten, jotka laissa määritellyn
asemansa perusteella ovat turvaavuutta ja erityisiä taloudellisia takuita
koskevien edellytysten mukaisia, ei tulisi kuulua tämän direktiivin
soveltamisalaan; liioin tiettyjen yhteisöjen, joiden toiminta kattaa vainhyvin rajoitetun lohkon ja on niiden säännöissä rajoitettua, ei tulisikuulua direktiivin soveltamisalaan,
jäsenvaltioissa on erilaiset henki- ja vahinkovakuutusliikkeen samanai-
kaista harjoittamista koskevat säännökset ja käytännöt;
vastaperustetuille yrityksille ei enää tulisi myöntää oikeutta harjoittaanäitä kahta liiketoimintaa samanaikaisesti; jäsenvaltioilla tulisi ollaoikeus sallia kumpaakin liiketoimintaa samanaikaisesti harjoittavien, joolemassa olevien yritysten jatkaa toimintaansa edellyttäen, että
kumpaakin liiketoimintaa varten määrätään erillinen johto, jotta sekä
henkivakuutuksen ottajien että vahinkovakuutuksen ottajien edutturvataan ja ettei kumpikaan liiketoiminta vastaa toisen toiminnantaloudellisista vähimmäisvelvoitteista; tällaisen yrityksen aikoessasijoittautua jäsenvaltioon harjoittaakseen siellä henkivakuutusliikettäsen tulisi perustaa tuota tarkoitusta varten tytäryhtiö, jolle voitaisiin
myöntää väliaikaisesti tiettyjä helpotuksia; jäsenvaltioille tulisi antaa
mahdollisuus vaatia niitä alueelleen sijoittautuneita olemassa oleviayrityksiä, jotka samanaikaisesti harjoittavat henkivakuutus- ja vahinko-vakuutusliikettä, lopettamaan tämä käytäntö; sitä paitsi erikoistuneidenyritysten olisi oltava erityisvalvonnan alaisia, jos vahinkovakuutusyritys
kuuluu samaan taloudelliseen ryhmään kuin henkivakuutusyritys,
henkivakuutusliike on virallisen toimilupamenettelyn ja valvonnan
alaista kaikissa jäsenvaltioissa; tällaisen toimiluvan myöntämisen taiperuuttamisen edellytykset tulisi määritellä; on säädettävä oikeudestasaattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomioistuimen
käsiteltäväksi,
vakuutustekniseen vastuuvelkaan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu,
voidaan soveltaa samoja säännöksiä kuin vahinkovakuutusliikkeessä,nimittäin siten, että sen on sijaittava siinä maassa, jossa toimintaaharjoitetaan, ja että tuon maan säännöksiä on sovellettava laskentame-1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 2
(1) EYVL N:o C 35, 28.3.1974, s. 9
(2) EYVL N:o C 140, 13.11.1974, s. 44
(3) EYVL N:o C 109, 19.9.1974, s. 1
▼B
netelmiin, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvostuk-
seen; vaikka on toivottavaa, että nämä eri kysymykset voitaisiin sovittaayhteen, se ei ole tärkeää tämän direktiivin tarkoituksen kannalta ja se
voidaan suorittaa myöhemminkin,
on välttämätöntä, että vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun katta-
miseen riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukienvakuutusmaksuvastuu, lisäksi vakuutusyrityksillä on liiketoiminnanheilahteluihin varautumiseksi täydentävä rahasto, niin sanottu solvens-
simarginaali, jota edustavat vapaat varat ja valvontaviranomaisen
suostumuksella muut taseen ulkopuoliset varallisuuserät; sen varmista-miseksi, että tällaisiin tarkoituksiin asetetut vaatimukset määrätäänpuoleettomin arvosteluperustein, jolloin samansuuruiset yritykset asete-taan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi vaadittava, ettäsolvenssimarginaali suhteutetaan kaikkiin yrityksen sitoumuksiin ja
tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvan erilaisen toiminnan riskien
laatuun ja suuruuteen; solvenssimarginaalin tulisi vaihdella sen mukaan,liittyvätkö riskit sijoituksiin, kuolemaan vai pelkästään liiketoimintaan;se tulisikin määrätä
vakuutusmaksuvastuun ja yrityksen vastuulleen ottaman riskisumman,
saatujen vakuutusmaksujen tai maksuosuuksien, yksinomaan rahastojen
tai tontiinivarojen mukaan,
on välttämätöntä edellyttää takuurahastoa, jonka määrä ja koostumus
takaavat, että yritykset omistavat riittävästi varoja perustamisajankoh-tana, ja että liiketoiminnan jatkuessa niiden solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle;
koko tämän takuurahaston tai tietyn osan siitä on oltava taseessa
esitettyjä varoja; on välttämätöntä säätää toimenpiteistä tapauksissa,joissa yrityksen taloudellinen asema tulee sellaiseksi, että yrityksen onvaikea täyttää vakuutussopimuksista aiheutuvia velvoitteitaan,
ensivakuutusliikkeen harjoittamista yhteisössä koskevia yhdenmukais-
tettuja säännöksiä tulisi periaatteessa soveltaa kaikkiin markkinoilla
toimiviin yrityksiin ja siten myös sellaisten yritysten asioimistoihin ja
sivukonttoreihin, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella; onkuitenkin suotavaa antaa erityissäännökset sellaisten asioimistojen jasivukonttoreiden valvonnasta, ottaen huomioon, että niiden yritystenvarat, joihin ne kuuluvat, ovat yhteisön ulkopuolella,
on suotavaa säätää vastavuoroisten sopimusten tekemisestä yhden tai
useamman kolmannen maan kanssa tällaisten erityisjärjestelyjen help-ottamiseksi, samalla noudattaen periaatetta, että sellaisten asioimistojenja sivukonttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönyritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäkauden säännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista mukauttaa
toimintansa niihin vaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot omaksuvat tämändirektiivin mukaisesti, noudattaen kuitenkin, mitä perustamissopi-muksen 53 artiklassa määrätään,
perustamissopimuksen 52 artiklaa on ollut sellaisenaan sovellettava
siirtymäkauden päätymisestä alkaen; siitä lähtien ei ole ollut tarvetta
antaa direktiivejä sijoittautumisvapauteen kohdistuvien rajoitusten
poistamiseksi; muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeensijoittautumisvapauden rajoitusten poistamisesta 24 päivänä heinäkuuta1973 annetun neuvoston direktiivin 73/240/ETY (
1) säännökset, jotka
koskevat todistusta hyvästä maineesta ja siitä, ettei henkilö ole ollut
konkurssissa, eivät kuitenkaan tarkasti katsoen ole rajoituksia, ja niitä
edellytetään myös henkivakuutuksessa; nämä olisi siten myös liitettävätähän yhteensovittamisdirektiiviin, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhtenäinen sovelta-
minen ja siten huolehtia tällä alueella läheisestä yhteistyöstä komissionja jäsenvaltioiden kesken,1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 3
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 20
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
YLEISETSÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tämä direktiivi koskee niiden yritysten ensivakuutustoiminnan aloitta-
mista ja harjoittamista, jotka ovat sijoittautuneet tai jotka aikovatsijoittautua jäsenvaltioon, harjoittaakseen jäljempänä määriteltyätoimintaa:
1. Seuraavat vakuutusliikkeen lajit, kun niitä harjoitetaan sopimusper-
usteisesti:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti
vakuutuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuu-tuksen vain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän
saavuttamisen tai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkiva-
kuutuksen vakuutusmaksujen palautuksineen, vakuutuksenavioliiton varalta, vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten harjoittama lisävakuutus, eli erityisesti
henkilövahingon, työkyvyttömyys mukaan lukien, varalta otettu
vakuutus, vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja
vakuutus tapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetinvaralta, jos näitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuu-tuksen ohella;
d) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava pysyvä
sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa ( ”permanent health
insurance”).
2. Seuraava toiminta, milloin se on sopimusperusteista, jos sen valvonta
kuuluu niille hallintoviranomaisille, jotka ovat vastuussa yksityisva-kuutuksen valvonnasta ►
M2 ◄:
a) tontiinit, joilla tarkoitetaan yhdistysten perustamista tavoitteena
kerätä jäseniltä vakuutusmaksuina pääomia ja jakaa myöhemmintäten kertyneet varat eloonjääneille tai vainajan edunsaajille;
b) vakuutusteknisiin laskelmiin perustuvat kertyneen pääoman takai-
sinmaksua tarkoittavat sopimukset, joilla tietyn ajan kestäviä jatietynmääräisiä sitoumuksia otetaan vastuulle sovittua kerta-maksua tai etukäteen sovittuja jatkuvia maksuja vastaan;
c) ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, eli toiminta, joka käsittää
kyseisen yrityksen kohdalla sijoitusten ja erityisesti sellaisten
laitosten rahastojen varojen hoitamisen, jotka suorittavat maksujakuoleman tai eloon jäämisen johdosta tai toiminnan lakkaamisentai supistumisen sattuessa;
d) c alakohdassa tarkoitettu toiminta, jos siihen liittyy joko pääoman
säilymisen tai vähimmäiskoron maksamisen vakuutus;
e) ”Code français des assurances” -teoksen IV kirjan 4 osaston 1
luvussa tarkoitettujen vakuutusyhtiöiden toiminta.
3. Elinikään liittyvä toiminta, josta säädetään tai määrätään sosiaaliva-
kuutuslainsäädännössä, jos vakuutusyritykset harjoittavat tai hoitavatsitä omalla vastuullaan jäsenvaltion lakien mukaisesti.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 4
▼B
2 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin
poikkeuksin niitä vakuutusluokkia, jotka on mainittu muun ensiva-kuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja
harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 73/239/ETY (
1) liitteessä,
jäljempänä ’ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkova-kuutus)’;
2. Sellaisten huolto- ja avustuskassojen toimintaa, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan, ja joissa jäsentenmaksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
3. Muiden yhteisöjen kuin 1 artiklassa mainittujen yritysten toiminta,
jonka tarkoituksena on tarjota etuuksia yritykseen tai yritysryhmään
taikka ammattiin tai ammattien ryhmään kuuluville työntekijöille tai
yksityisyrittäjille kuoleman tai eloon jäämisen varalta taikkatoiminnan lakkaamisen tai supistumisen varalta, riippumatta siitä,kattavatko vakuutusmaksuvastuut aina täysin tästä toiminnastaaiheutuvat sitoumukset;
4. Edellä 1 artiklan 3 kohdassa säädetyin poikkeuksin vakuutusliikettä,
joka on osa lakisääteistä sosiaaliturvaa.
3 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Yhteisöjä, joiden tehtävänä on tarjota etuuksia yksinomaan kuoleman
sattuessa, jos tällaisten etuuksien summa ei ylitä yksittäisestäkuolemantapauksesta johtuvia hautajaiskuluja tai jos etuudet tarjotaanluontoissuorituksena;
2. Keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jos:
— niiden yhtiö- tai yhdistysjärjestyksessä on määräykset ylimää-
räisten vakuutusmaksujen keräämisestä taikka etuuksienpienentämisestä tai avun vaatimisesta muilta henkilöiltä, jotkaovat sitoutuneet tarjoamaan sitä, ja
— tämän direktiivin tarkoittamasta toiminnasta saatu vuosittainen
vakuutusmaksutulo ei ole enempää kuin 500 000 laskentayk-
sikköä kolmelta perättäiseltä vuodelta. Jos tämä määrä ylittyykolmena perättäisenä vuotena, tätä direktiiviä on sovellettavaneljännestä vuodesta lähtien.
4 artikla
Tämä direktiivi ei koske Saksassa toimivaa ”Versorgungsverband
deutscher Wirtschaftsorganisationen” -nimistä laitosta eikä Luxembur-gissa toimivaa ”Caisse d'épargne de l'État” -nimistä laitosta, ellei niidensääntöjä toiminnan laajuuden osalta muuteta.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” Euroopan laskentayksikköä (ELY), joka on
määritelty Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta 21 päivänäjoulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen (
2) 10 artiklassa;
silloin kun tässä direktiivissä viitataan laskentayksikköön, kansalli-seen valuuttaan sovellettavan vaihtoarvon on kunkin vuoden 31
päivästä joulukuuta oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden
viimeisen päivän arvo, jolta on saatavissa ELY-vaihtoarvot kaikilleyhteisön valuutoille;1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 5
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(2) EYVL N:o L 356, 31.12.1977, s. 1
▼B
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksimuutettavin varoin;
c) ”varojen sijainnilla” sellaisen, joko irtaimen tai kiinteän, omaisuuden
olemassaoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottavasisältävän vaatimusta, että irtain omaisuus olisi talletettava tai että
kiinteään omaisuuteen kohdistuisi rajoittavia toimia, kuten kiinni-
tysten rekisteröinti; saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottavaolevan siinä jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksetta-vaksi;
d) ”riskisummalla” kuoleman sattuessa maksettavaa summaa, josta
vähennetään pääriskin vakuutusmaksuvastuuosuus.
II OSASTO
SELLAISIINYRITYKSIINSOVELLETTAVATSÄÄNNÖKSET,JOILLA
ONKOTIPAIKKAYHTEISÖNALUEELLA
A JAKSO
Toiminnanaloittamisenedellytykset
6 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetun toiminnan aloittamiseen on oltava ennalta
myönnetty virallinen toimilupa.
Tällaista toimilupaa on haettava kotijäsenvaltion toimivaltaisilta vira-
nomaisilta:
a) yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa tämän jäsenvaltion alueelle, ja
b) yrityksen, joka saatuaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun
toimiluvan laajentaa liiketoimintaansa kokonaiseen vakuutusluok-kaan tai muihin vakuutusluokkiin.
7 artikla
1. Toimilupa on voimassa koko yhteisössä. Sillä sallitaan yrityksen
harjoittaa liiketoimintaa yhteisössä joko sijoittautumisvapauden tai
palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella.
2. Toimilupa myönnetään liitteessä määriteltyä vakuutusluokkaa
varten. Se kattaa koko luokan, jollei hakija halua kattaa kuin osankyseiseen luokkaan kuuluvista liitteessä olevassa A kohdassa luetelluistariskeistä.
Toimivaltaiset viranomaiset saavat rajoittaa yhtä luokkaa varten haetun
toimiluvan ainoastaan 9 artiklassa tarkoitetussa toimintasuunnitelmassamääriteltyihin liiketoimiin.
Kukin jäsenvaltio saa myöntää useampia luokkia koskevan toimiluvan
sikäli kuin kansallisessa lainsäädännössä sallitaan näiden luokkiensamanaikainen harjoittaminen.
8 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusyritykset, jotka
hakevat toimilupaa:
a) ovat yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
— Belgian kuningaskunnassa: ”société anonyme/naamloze
vennootschap”, ”société en commandite par actions/commandi-
taire vennootschap op aandelen”, ”association d'assurancemutuelle/onderlinge verzekeringsvereniging”, ”société coopéra-tive/coöperatieve vennootschap”,
— Tanskan kuningaskunnassa: ”aktieselskaber”, ”gensidige sels-
kaber”, ”pensionskasser omfattet af lov omforsikringsvirksomhed (tvaergående pensionskasser)”,1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 6
▼M2
▼M2
— Saksan liittotasavallassa: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit”, ”ÖffentlichrechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen”,
— Ranskan tasavallassa: ”société anonyme”, ”société d'assurance
mutuelle”, ”institution de prévoyance régie par le code de lasécurité sociale”, ”institution de prévoyance régie par le code
rural” ja ”mutuelles régies par le code de la mutualité”,
— Irlannissa: ”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”, ”societies registered under the Industrialand Provident Societies Acts, societies registered under the
Friendly Societies Acts”,
— Italian tasavallassa: ”società per azioni”, ”società cooperativa”,
”mutua di assicurazione”,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa: ”société anonyme”, ”société
en commandite par actions”, ”association d'assurancesmutuelles”, ”société coopérative”,
— Alankomaiden kuningaskunnassa: ”naamloze vennootschap”,
”onderlinge waarborgmaatschappij”,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa: ”incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited”, ”societiesregistered under the Industrialand Provident Societies Acts”,”societies registrered under the Friendly Societies Acts”,vakuutuksenantajat, jotka toimivat nimellä ”Lloyd's”,
— Helleenien tasavallassa: ” ανώνυµη εταιρία ”,
— Espanjan kuningaskunnassa: ”sociedad anónima”, ”sociedad
mutua”, ”sociedad cooperativa”, ja
— Portugalin tasavallassa: ”sociedade anónima”, ”mútua de
seguros”.
Vakuutusyritys voi myös olla yhtiömuodoltaan Eurooppayhtiö silloin,
kun sellainen on perustettu.
Lisäksi jäsenvaltiot voivat tarvittaessa perustaa julkisoikeudellisia
yrityksiä, sikäli kuin niiden toimielimien tavoitteena on harjoittaavakuutusliikettä vastaavilla edellytyksillä kuin yksityisoikeudelliset
yritykset
b) rajoittavat välittömästi liiketoimintansa tässä direktiivissä tarkoitet-
tuun vakuutusliikkeeseen ja siitä välittömästi johtuvaan
liiketoimintaan lukuun ottamatta muita kaupallisia liiketoimia,
c) esittävät 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman,
d) omistavat 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston,
ja
e) ovat sellaisten henkilöiden tosiasiallisesti johtamia, jotka täyttävät
hyvää mainetta, ammattipätevyyttä tai -kokemusta koskevat edelly-
tykset.
2. Yrityksen, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimintansa
muihin vakuutusluokkiin tai laajentaakseen toimiluvan koskemaanainoastaan osaa yhteen vakuutusluokkaan sisältyvistä riskeistä, onesitettävä 9 artiklan mukainen toimintasuunnitelma.
Lisäksi sen on esitettävä todisteet siitä, että sillä on 19 artiklassa
säädetty solvenssimarginaali ja 20 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuvähimmäistakuurahasto.
3. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa antaa määräyksiä, joissa vaadi-
taan niiden vakuutuskirjaa, maksuperusteita sekä lomakkeita ja muitapainettuja asiakirjoja koskevien yleisten ja erityisten edellytysten,
maksujen ja niiden laskuperusteiden, joita käytetään maksujen ja
vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi, hyväksymistä ennalta taijärjestelmällistä tiedoksi antamista, joita yritys aikoo käyttää vakuutuk-senottajien kanssa asioidessaan.
Sen estämättä, mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, kotijäsen-
valtio saa ainoastaan vakuutusmatemaattisia periaatteita koskevankansallisen lainsäädännön noudattamisen valvomiseksi vaatia maksujenja vakuutusteknisen vastuuvelan laskemisessa käytettävien teknisten1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 7
▼M2
perusteiden antamista ennalta tiedoksi ilman, että tämä on ennakkoe-
dellytys liiketoiminnan harjoittamiselle.
Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita pitämästä edelleen voimassa tai
laatimasta lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, joissa edelly-tetään perustamisasiakirjan ja yhtiöjärjestyksen hyväksymistä ja muidentavanomaiseen valvontaan kuuluvien tarpeellisten asiakirjojen tiedoksiantamista.
Komission on annettava neuvostolle kertomus tämän kohdan sovelta-
misesta viimeistään viiden vuoden kuluttua direktiivin (
1) soveltamisesta.
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa säätää, että toimilupaha-
kemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoiden taloudellisettarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetun
toimintasuunnitelman on sisällettävä seuraavat tiedot tai perustelut:
a) niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa,
b) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet,
c) erät, joista koostuu vähimmäistakuurahasto,
d) hallinnon ja myyntiverkon arvioidut perustamiskustannukset ja
niiden kattamiseen tarkoitetut varat,sekä lisäksi kolmelta ensimmäi-seltä tilivuodelta, jona liiketoiminta harjoitetaan:
e) suunnitelma, jossa on yksityiskohtaiset arviot tuloista ja menoista
ensivakuutusliiketoimista ja tulevista jälleenvakuutuksista sekämenevistä jälleenvakuutuksista,
f) maksuvalmiusennuste,
g) arviot vastuusta ja solvenssimarginaalin kattamiseen tarkoitetuista
varoista.
10 artikla
1. Vakuutusyrityksen, joka aikoo perustaa sivukonttorin toisen
jäsenvaltion alueelle, on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltionsa toimival-
taisille viranomaisille.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritys, joka aikoo
perustaa sivukonttorin toiseen jäsenvaltioon, esittää seuraavat tiedot
antaessaan 1 kohdan mukaisen ilmoituksen:
a) jäsenvaltio, jonka alueelle se aikoo perustaa sivukonttorin,
b) toimintasuunnitelma, jossa esitetään erityisesti, millaista liiketoi-
mintaa aiotaan harjoittaa ja miten sivukonttorin hallinto onjärjestetty,
c) siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee, oleva osoite, josta
voidaan saada asiakirjoja ja johon niitä voidaan lähettää edellyttäen,että tämä osoite on sama kuin se osoite, johon kaikki valtuutetulle
asiamiehelle annettavat tiedot lähetetään, ja
d) sivukonttorin valtuutetun asiamiehen nimi, jolla on oltava riittävä
toimivalta tehdä yritystä koskevia sitoumuksia kolmansien henki-
löiden kanssa ja edustaa sitä sen jäsenvaltion viranomaisissa jatuomioistuimissa, jossa sivukonttori sijaitsee. Kun on kyse Lloyd's -nimisestä vakuutuksenantajien yhteenliittymästä, vakuutussitoumuk-sista siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori sijaitsee, mahdollisesti
aiheutuvassa oikeusriidassa vakuutettuja ei saa kohdella huonommin,
kuin jos kanne olisi nostettu tavanomaista yritystä vastaan.Valtuutetulla asiamiehellä on tämän vuoksi oltava riittävä toimivaltasiihen, että häntä vastaan voidaan nostaa kanne ja että hän voi toimiaasianomaisia Lloyd's -nimisen yhteenliittymän vakuutuksenantajiasitovasti.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 8
(1) EYVL N:o L 360, 9.12.1992, s. 1.
▼M2
3. Jollei kotivaltion toimivaltaisilla viranomaisilla ole kyseinen
suunnitelma huomioon ottaen aihetta epäillä hallintorakenteen sopi-vuutta tai vakuutusyrityksen taloudellista tilaa taikka hallituksen
jäsenten, johtajien tai valtuutetun asiamiehen hyvämaineisuutta ja
ammattipätevyyttä tai -kokemusta, niiden on kolmen kuukaudenkuluessa siitä, kun 2 kohdassa tarkoitetut tiedot on saatu, välitettäväkaikki nämä tiedot sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossasivukonttori sijaitsee, sekä ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on myös todistettava, että
vakuutusyrityksellä on 19 ja 20 artiklan mukaisesti laskettu vähimmäis-
solvenssimarginaali.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten kieltäytyessä antamasta 2
kohdassa tarkoitettuja tietoja sen jäsenvaltion toimivaltaisille virano-maisille, jossa sivukonttori sijaitsee, niiden on esitettävä kyseiselleyritykselle kieltäytymisensä syyt kolmen kuukauden kuluessa kaikkienkyseisten tietojen vastaanottamisesta. Tämä kieltäytyminen tai vastaa-
matta jättäminen voidaan saattaa kotivaltion tuomioistuimen
käsiteltäväksi.
4. Ennen kuin vakuutusyrityksen sivukonttori aloittaa toimintansa,
sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa sivukonttorisijaitsee, on kahden kuukauden kuluessa siitä, kun 3 kohdassa tarkoitetuttiedot on saatu, ilmoitettava tarvittaessa kotijäsenvaltion toimivaltaiselleviranomaiselle edellytykset, joita yleisen edun vuoksi on noudatettava
harjoitettaessa liiketoimintaa siinä jäsenvaltiossa, jossa sivukonttori
sijaitsee.
5. Sivukonttori voidaan perustaa ja se voi aloittaa toimintansa, kun
sen jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, jossa sivukonttorisijaitsee, on saatu ilmoitus tai jos tällaista ilmoitusta ei ole saatu, kun4 kohdassa säädetty määräaika on päättynyt.
6. Edellä olevan 2 kohdan b, c tai d alakohdan mukaisesti annettujen
tietojen muuttuessa vakuutusyrityksen on ilmoitettava tästä muutoksesta
kotijäsenvaltion ja sen jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee,
toimivaltaisille viranomaisille vähintään kuukautta ennen muutoksentoteuttamista, jotta kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ja senjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee,voivat täyttää 3 ja 4 kohdan mukaiset tehtävänsä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että epäävä päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Samoin on säädettävä, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudessa kuukau-dessa sen vastaanottamisesta, on oikeus saattaa asia tuomioistuimenkäsiteltäväksi.
13 artikla
1. Yritys ei voi saada samanaikaisesti toimilupaa sekä tämän
direktiivin että direktiivin 73/239/ETY mukaisesti, tämän kuitenkaan
rajoittamatta 3 ja 7 kohdan soveltamista.
2. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin määrätä, että:
— yritykset, jotka ovat saaneet toimiluvan tämän direktiivin nojalla
voivat myös saada toimiluvan direktiivin 73/239/ETY 6 artiklanmukaisesti kyseisen direktiivin liitteessä olevissa luokissa 1 ja 2
tarkoitettujen riskien kattamiseen,
— yritykset, jotka ovat saaneet toimiluvan direktiivin 73/239/ETY 6
artiklan mukaisesti, voivat myös saada toimiluvan ainoastaan tämän1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 9
▼B
▼M2
▼M2
saman direktiivin liitteessä olevissa luokissa 1 ja 2 tarkoitettujen
riskien kattamiseen tämän direktiivin nojalla.
3. Jollei 6 kohdasta muuta johdu, 2 kohdassa tarkoitetut yritykset ja
ne yritykset, jotka tätä direktiiviä tiedoksi annettaessa harjoittavat
samanaikaisesti sekä tässä direktiivissä että direktiivissä 73/239/ETY
tarkoitettua liiketoimintaa, voivat jatkaa sitä edelleenkin edellyttäen, ettäkumpaakin liiketoimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
4. Jäsenvaltiot voivat säätää, että 2 kohdassa tarkoitettujen yritysten
on noudatettava koko liiketoiminnassaan tilinpäätössääntöjä, jotkakoskevat tämän direktiivin mukaisesti toimiluvan saaneita yrityksiä.Kunnes myöhempi yhteensovittaminen toteutetaan, jäsenvaltiot voivat
myös säätää, että yrityksen purkamista koskevien säännösten osalta 2
kohdassa tarkoitettujen yritysten harjoittamaa, direktiivin 73/239/ETYliitteessä luokissa 1 ja 2 lueteltuihin riskeihin liittyvää liiketoimintaakoskevat, henkivakuutusliikkeen harjoittamiseen sovellettavatsäännökset.
5. Kun yrityksellä, joka harjoittaa direktiivin 73/239/ETY liitteessä
tarkoitettua liiketoimintaa, on taloudellisia, kaupallisia tai hallinnollisiayhteyksiä tässä direktiivissä tarkoitettua liiketoimintaa harjoittavan
yrityksen kanssa, niiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden
alueella näillä yrityksillä on kotipaikka, on huolehdittava, että kyseistenyritysten väliset sopimukset tai muut menojen ja tulojen jaotteluunmahdollisesti vaikuttavat järjestelyt eivät vääristä kyseisten yritystenkirjanpitoa.
6. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että yritykset, joilla on kotipaikka niiden
alueella, lopettavat sen määräämässä ajassa niiden toimintojen sama-
naikaisen harjoittamisen, joita ne harjoittavat tätä direktiiviä
tiedoksiannettaessa.
7. Tämän artiklan määräyksiä tarkistetaan komission neuvostolle
jättämän kertomuksen perusteella, purkamista koskevien säännöstenmyöhemmän yhteensovittamisen perusteella ja joka tapauksessaviimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999 mennessä.
14 artikla
1. Edellä 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu erillinen johto on
järjestettävä siten, että tässä direktiivissä tarkoitettu toiminta pidetäänerillään ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)tarkoitetusta toiminnasta, jotta:
— ei vahingoitettaisi yhtäältä henkivakuutuksenottajien eikä toisaalta
vahinkovakuutuksenottajien etuja ja varsinkin, jotta henkivakuu-tuksen tuotot hyödyttäisivät henkivakuutuksenottajia ikään kuinyritys harjoittaisi vain henkivakuutusliikettä,
— kumpikaan toiminta eli tämän direktiivin mukainen toiminta ja
ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin mukainen toiminta (vahin-kovakuutus) ei vastaisi toisen toiminnan taloudellisistavähimmäisvelvoitteista, varsinkaan solvenssimarginaalista.
Jos kuitenkin taloudelliset vähimmäisvelvoitteet täyttyvät ensimmäisen
alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyin edellytyksin ja toimi-
valtainen viranomainen on siitä tietoinen, yritys voi käyttää jompaankumpaan toimintaan niitä taseessa esitettyjä solvenssimarginaalintaseita, jotka ovat vielä käytettävissä.
Valvontaviranomaisten on tarkastamalla kummankin toiminnan tulokset
varmistettava, että tämän kohdan säännöksiä noudatetaan.
2. a) Kirjanpitoa on hoidettava siten, että se osoittaa kummankin
toiminnan, henki- ja vahinkovakuutusliikkeen, tuloksen lähteet.Tämän vuoksi kaikki tuotot (varsinkin vakuutusmaksut, jälleen-
vakuuttajien suoritukset ja sijoitustulot) ja kulut (varsinkin
vakuutussuoritukset, vakuutusteknisen vastuuvelan lisäykset,jälleenvakuutusmaksut, vakuutustoiminnan, liikekulut) onesitettävä erikseen alkuperän mukaan. Kumpaankin toimintaanliittyvien yhteisten erien vienti on suoritettava toimivaltaisenvalvontaviranomaisen hyväksymien jakoperusteiden mukaisesti.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 10
▼B
▼B
b) Kirjanpidon perusteella on laadittava selvitys, jossa selvästi
osoitetaan erät, jotka muodostavat kunkin solvenssimarginaalintämän direktiivin 18 artiklan ja ensimmäisen yhteensovittamisdir-
ektiivin (vahinkovakuutus) 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
3. Jos jommankumman toiminnan solvenssimarginaali on riittämätön,
valvontaviranomaisten on sovellettava tähän toimintaan asianomaisessa
direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä riippumatta siitä, mikä on toisen
toiminnan tulos. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensimmäisen alakohdantoisessa luetelmakohdassa on säädetään, näihin toimenpiteisiin saattaasisältyä luvan antaminen siirtoon toimintojen välillä.
B JAKSO
Toiminnanharjoittamisenedellytykset
15 artikla
1. Vakuutusyrityksen talouden valvonta, mukaan lukien sellaisen
liiketoiminnan valvonta, jota yritys harjoittaa joko sivukonttoreidenvälityksellä tai palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella, kuuluuyksinomaan kotijäsenvaltion toimivaltaan. Jos sitoumusjäsenvaltion
toimivaltaisilla viranomaisilla on perusteet katsoa, että vakuutusyr-
ityksen liiketoiminta saattaa vaikuttaa sen vakavaraisuuteen, niiden onilmoitettava asiasta kyseisen yrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisilleviranomaisille. Kotijäsenvaltion viranomaisten on todennettava, noudat-taako yritys tässä direktiivissä määriteltyjä toiminnan vakauden
periaatteita.
2. Talouden valvontaan kuuluu erityisesti vakuutusyrityksen koko
liiketoiminnan vakavaraisuuden, vakuutustekninen vastuuvelka mukaanlukien, laskennalliset varaukset ja sitä kattavien varojen tarkastaminen
kotijäsenvaltiossa annettujen määräysten tai noudatettujen menettelyjen
mukaisesti yhteisön tasolla annettujen säännösten nojalla.
3. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että
jokaisella vakuutusyrityksellä on asianmukainen hallinto- ja kirjanpi-
tojärjestelmä sekä asianmukainen sisäinen tarkastusmenettely.
16 artikla
Jäsenvaltion, jossa sivukonttori sijaitsee, on säädettävä, että kun toisessa
jäsenvaltiossa toimiluvan saanut vakuutusyritys harjoittaa liiketoimin-taansa sivukonttorin välityksellä, kotijäsenvaltion toimivaltaisetviranomaiset voivat ilmoitettuaan siitä ennalta sen jäsenvaltion toimi-valtaisille viranomaisille, jossa sivukonttori sijaitsee, tarkastaa itse tai
tähän tarkoitukseen valtuuttamiensa henkilöiden välityksellä paikalla
yrityksen talouden valvonnalle tarpeellisia tietoja. Sen jäsenvaltionviranomaiset, jossa sivukonttori sijaitsee, voivat osallistua tähäntarkastamiseen.
17 artikla
1. Kotijäsenvaltion on vaadittava, että jokainen vakuutusyritys
muodostaa koko liiketoimintansa osalta riittävänvakuutusteknisen
vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu.
Tämän vakuutusteknisen vastuuvelan määrä määräytyy seuraavien
periaatteiden mukaisesti:
A. i) Henkivakuutuksen vakuutustekninen vastuuvelka lasketaan
riittävän turvaavan prospektiivisen vakuutusmatemaattisenmenetelmän avulla ottaen huomioon kaikki myöhemmät velvoit-teet kussakin voimassa olevassa vakuutussopimuksessa
vahvistettujen ehtojen mukaisesti ja erityisesti:
— kaikki taatut suoritukset, mukaan lukien taatut takaisinos-
toarvot,
— lisäedut, joihin vakuutuksenottajilla on jo oikeus joko
yhdessä tai kukin osaltaan erikseen näiden saavutettujen,ilmoitettujen, ositettujen lisäetujen laadusta huolimatta,1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 11
▼M2
▼M2
— kaikki vaihtoehdot, joihin vakuutuksenottajalla on oikeus
vakuutussopimuksen ehtojen mukaan,
— yrityksen kulut, mukaan lukien palkkiot;
ottaen huomioon myös myöhemmät vakuutusmaksut,
ii) retrospektiivistä menetelmää voidaan käyttää, jos voidaan
osoittaa, että tämän menetelmän tuloksena saatu vakuutuste-
kninen vastuuvelka ei ole pienempi kuin riittävän varovaista
prospektiivistä menetelmää käyttäen saatu määrä, tai josprospektiivistä menetelmää ei voida käyttää kyseiseen sopimus-lajiin,
iii) varovainen laskentamenetelmä ei tarkoita todennäköisimmiksi
katsottuihin oletuksiin perustuvaa menetelmää, mutta sen onvarattava kohtuullinen marginaali erilaisten tekijöiden epäedul-listen poikkeamien osalta,
iv) vakuutusteknisen vastuuvelan laskentamenetelmän on oltava
varovainen myös vakuutusteknistä vastuuvelkaa kattavienvarojen arvostamismenetelmän osalta,
v) vakuutustekninen vastuuvelka on laskettava kunkin vakuutusso-
pimuksen osalle erikseen. Kohtuullisten arvioiden tai yleistystenkäyttö on kuitenkin sallittu, kun voidaan olettaa, että ne antavatsuunnilleen saman tuloksen kuin erilliset laskelmat. Erillisenlaskennan periaate ei estä muodostamasta ylimääräistä vastuu-
velkaa niiden yleisten riskien osalta, joita ei katsota erillisiksi, ja
vi) kun vakuutussopimuksen takaisinostoarvo on taattu, tämän
sopimuksen vakuutusmaksuvastuuosuuden on oltava ainavähintään yhtä suuri kuin samana ajankohtana taattu takaisinos-
toarvo.
B. Käytettävä korkokanta on valittava varovasti. Se on vahvistettava
kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamien määräystenmukaisesti seuraavia periaatteita soveltaen:
a) Kaikkien sopimusten osalta yrityksen kotijäsenvaltion toimival-
taisen viranomaisen on vahvistettava yksi tai useampiaenimmäiskorkoja erityisesti seuraavien sääntöjen mukaisesti:
i) kun sopimuksiin sisältyy korkotakuu, yrityksen kotijäsenval-
tion toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava yksi
enimmäiskorko. Tämä korko voi olla eri korko kuinsopimuksessa merkitty riippuen käytetystä valuutasta edel-lyttäen, että se on enintään 60 prosenttia sen valtionliikkeeseen laskemien joukkovelkakirjojen korosta, jonkavaluutassa sopimus on merkitty. Jos on kyse ecu-määräisestä
sopimuksesta tämä raja vahvistetaan Euroopan yhteisön
laitosten liikkeeseen laskemien ecu-määräisten lainojenmukaisesti.
Jos jäsenvaltio edellisen kohdan toisen virkkeen soveltami-
seksi päättää vahvistaa enimmäiskoron niiden sopimustenosalta, jotka on merkitty toisen jäsenvaltion valuutassa, tämänon ensin neuvoteltava sen jäsenvaltion toimivaltaisen virano-maisen kanssa, jonka valuutassa sopimus on merkitty,
ii) kun yrityksen varoja ei ole kuitenkaan arvostettu hankinta-
hintaansa, jäsenvaltio voi säätää, että voidaan laskea yksi taiuseampi enimmäiskorko ottaen huomioon kyseisenä ajankoh-tana salkussa olevien asianomaisten varojen tuotto, josta on
vähennetty turvaavuuden edellyttämä marginaali ja, erityisesti
jatkuvamaksuisten sopimusten osalta, ottaen lisäksi huomioontulevien varojen ennakoitu tuotto. Kotijäsenvaltion toimival-taisen viranomaisen on vahvistettava turvaavuudenedellyttämä vähennys ja tulevien varojen arvioituun tuottoonsovellettava enimmäiskorko tai sovellettavat enimmäiskorko-
kannat,
b) enimmäiskoron vahvistaminen ei tarkoita, että yrityksen on
käytettävä niin korkeaa korkoa,
c) kotijäsenvaltio voi päättää, ettei a alakohtaa sovelleta seuraaviin
sopimusluokkiin:
— sijoitussidonnaiset sopimukset,1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 12
▼M2
— enintään kahdeksaksi vuodeksi tehdyt kertamaksuiset sopi-
mukset,
— sopimukset, joihin ei liity oikeutta lisäetuihin, ja eläkesopi-
mukset, joilla ei ole takaisinostoarvoa.
Valittaessa turvaavaa korkokantaa ensimmäisen alakohdan
kahdessa viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissavoidaan ottaa huomioon sopimukseen merkitty valuutta ja
yrityksen hallussa olevat vastaavat varat, sekä kun yrityksen
varat on arvostettu käypään arvoonsa, tulevien varojen arvioitutuotto.
Käytetty korko ei saa missään tapauksessa ylittää varojen tuottoa,
joka on laskettu kotijäsenvaltion tilinpäätöstä koskevienmääräysten mukaisesti ja josta on tehty kohtuullinen vähennys,
d) jäsenvaltion on vaadittava, että yritys tekee tilinpäätöksessään
varauksen vakuutuksenottajien osalta tehtyjen korkositoumusten
kattamiseksi, kun yrityksen varojen nykyinen tai arvioitu tuotto eiriitä kattamaan näitä sitoumuksia, ja
e) edellä a alakohdan soveltamiseksi vahvistetut enimmäiskorot on
ilmoitettava komissiolle ja niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilleviranomaisille, jotka sitä pyytävät.
C. Tilastolliset arviointiperusteet ja kuluja vastaavat perusteet on
valittava varovaisesti ottaen huomioon sitoumusjäsenvaltio, vakuu-
tusmuoto ja ennakoidut hallintokulut ja palkkiot.
D. Niiden vakuutussopimusten osalta, joihin liittyy oikeus lisäetuihin,
voidaan vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmässä jokovälittömästi tai välillisesti ottaa huomioon kaikki myöhempienlisäetujen lajit yhtenäisellä tavalla muiden myöhempää kehitystäkoskevien oletusten ja nykyisten lisäetujen laskentamenetelmän
kanssa.
E. Myöhempiä kuluja koskeva vastuu voi olla välillinen, esimerkiksi
siten, että tulevista vakuutusmaksuista vähennetään kuormituso-suudet. Välillinen tai välitön nimenomainen kokonaisvarautuminenei kuitenkaan saa olla kyseisten tulevien kulujen varovaista arviotapienempi.
F. Vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmä ei saa vaihtua
vuosittain menetelmän tai laskentaperusteiden satunnaisten
muutosten vuoksi ja sen on oltava sellainen, että lisäetuja saadaankohtuullisesti kunkin vakuutussopimuksen voimassaolon ajan.
2. Vakuutusyrityksen on pidettävä yleisön saatavilla perusteet ja
menetelmät, joita käytetään vakuutusteknisen vastuuvelan arvioimiseksi,mukaan lukien lisäeduista aiheutuva vastuu.
3. Kotijäsenvaltion on vaadittava kultakin vakuutusyritykseltä, että
sen koko vakuutusliikettä koskeva vakuutustekninen vastuuvelkakatetaan toisiaan vastaavilla varoilla direktiivin 92/96/ETY 24 artiklanmukaisesti. Kun on kyse Euroopan yhteisössä harjoitettavista liiketoi-mista, näiden varojen on sijaittava yhteisössä. Jäsenvaltiot eivät saa
vaatia, että vakuutusyritykset sijoittavat varansa tiettyyn jäsenvaltioon.
Kotijäsenvaltio voi kuitenkin myöntää lievennyksiä varojen sijaintiakoskeviin sääntöihin.
4. Jos kotijäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan
kattamiseen voidaan käyttää saatavia jälleenvakuutuksenantajilta, senon vahvistettava sallittu prosenttiosuus. Tässä tapauksessa se ei saamäärätä näiden saatavien sijaintipaikkaa.
18 artikla
Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta yritykseltä, jonka kotipaikka on sen
alueella, solvenssimarginaalia, joka on riittävä tämän koko liiketoi-minnan kannalta.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 13
▼B
▼B
Solvenssimarginaalin muodostavat:
1. Yrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat
velat sekä aineettomat erät. Erityisesti on otettava lukuun:
— maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yrityksen osalta
takuupääoma lisättynä osakastileillä, jotka täyttävät seuraavatedellytykset:
a) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
näiltä tileiltä voidaan suorittaa maksuja jäsenille vain, jos se ei
aiheuta solvenssimarginaalin pienenemistä alle vaaditun tason,
tai yrityksen tultua puretuksi, jos kaikki yrityksen muut velaton maksettu,
b) perustamiskirjassa ja yhtiöjärjestyksessä on määrättävä, että
kaikista maksuista, jotka suoritetaan muutoin kuin yksittäisenosakkuuden päättymisen vuoksi, on ilmoitettava toimivaltai-sille viranomaisille vähintään kuukautta aikaisemmin ja ettänämä voivat tämän määräajan aikana kieltää maksun, ja
c) perustamiskirjan ja yhtiöjärjestyksen asiaa koskevia
määräyksiä voidaan muuttaa vasta, kun toimivaltaiset virano-maiset ovat ilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta, jollei aja b alakohdassa esitetyistä edellytyksistä muuta johdu,
— puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta heti
kun 25 prosenttia tästä pääomasta on maksettu,
— rahastot ja varaukset (sidotut ja vapaat), jotka eivät vastaa tiettyjä
sitoumuksia,
— kaikki siirtyvät voittovarat,— kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja etuoikeusasemaltaan
huonommassa asemassa olevat lainat voidaan sisällyttääainoastaan enintään 50 prosenttiin solvenssimarginaalista, jostamäärästä enintään 25 prosenttia saa olla määräaikaisia etuoikeu-
sasemaltaan huonommassa asemassa olevia lainoja tai
määräaikaisia kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita, jos seur-aavat vähimmäisvaatimukset täyttyvät:
a) sen varalta, että vakuutusyritys joutuu konkurssiin tai
purkautuu, on oltava sitovat sopimukset, joiden perusteella
etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevilla lainoilla
tai etuoikeutetuilla osakkeilla on kaikkien muiden velkojiensaatavia huonompi etuoikeus ja niitä ei makseta takaisin ennenkuin kaikki muut kyseisenä ajankohtana voimassa olevat velaton maksettu.
Etuoikeusasemaltaan huonommassa asemassa olevan lainan on
täytettävä myös seuraavat edellytykset:
b) vain tosiasiallisesti maksetut varat otetaan huomioon,
c) määräaikaisten lainojen alkuperäisen erääntymisajan on oltava
vähintään viisi vuotta. Vakuutusyrityksen on viimeistään
vuotta ennen erääntymisaikaa esitettävä toimivaltaisten vira-nomaisten hyväksyttäväksi suunnitelma siitä, mitensolvenssimarginaali aiotaan pitää vaaditulla tasolla tai saattaasille tasolle erääntymispäivänä, jollei lainan osuutta solvenssi-marginaalista vähennetä asteittain vähintään viiden
erääntymispäivää edeltävän vuoden kuluessa. Toimivaltaiset
viranomaiset voivat antaa luvan näiden varojen takaisin-maksun ennakkoon edellyttäen, että liikkeeseen laskevavakuutusyritys pyytää sitä ja sen solvenssimarginaali ei laskevaadittua tasoa alemmaksi,
d) lainat, joiden erääntymisaikaa ei ole määrätty, voidaan maksaa
takaisin vain noudattaen viiden vuoden irtisanomisaikaa, jolleiniitä enää pidetä solvenssimarginaalin osana tai jollei takai-
sinmaksu edellytä toimivaltaisten viranomaisten ennalta
antamaa virallista suostumusta. Jälkimmäisessä tapauksessavakuutusyrityksen on ilmoitettava asiasta toimivaltaisilleviranomaisille vähintään kuusi kuukautta ennen aiottuatakaisinmaksupäivää sekä esitettävä tosiasiallinen ja vaadittusolvenssimarginaali ennen kyseistä takaisinmaksua ja sen1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 14
▼M2
▼M2
jälkeen. Toimivaltaiset viranomaiset antavat luvan takaisin-
maksuun ainoastaan, jos vakuutusyrityksensolvenssimarginaali ei laske vaadittua tasoa alemmaksi,
e) lainasopimus ei saa sisältää määräystä, jonka mukaan tietyissä
muissa oloissa kuin vakuutusyritystä purettaessa velka onmaksettava takaisin ennen sovittua erääntymispäivää,
f) lainasopimusta voidaan muuttaa ainoastaan, kun toimivaltaiset
viranomaiset ovat ilmoittaneet, etteivät ne vastusta muutosta,
— arvopaperit, joiden kestoa ei ole määritetty, ja muut rahoitusväli-
neet, jotka täyttävät seuraavat edellytykset mukaan lukien muut
kuin edellä olevassa luetelmakohdassa mainitut kumulatiivisetetuoikeutetut osakkeet, enintään 50 prosenttiin asti solvenssimar-ginaalista näiden arvopaperien ja edellä olevassaluetelmakohdassa mainittujen etuoikeusasemaltaan huonommassaasemassa olevan lainojen kokonaismäärästä,
a) niitä ei voi maksaa takaisin haltijan aloitteesta eikä ilman
toimivaltaisten viranomaisten ennalta antamaa suostumusta,
b) liikkeeseen laskemista koskevan sopimuksen on annettava
vakuutusyritykselle mahdollisuus lykätä lainan koron maksa-mista,
c) lainanantajan saatavilla vakuutusyritykseltä on oltava muita
velkojia kuin toisia pääomalainan haltijoita huonompi etuoi-keus,
d) arvopapereiden liikkeeseen laskemista koskevissa asiakirjoissa
on määrättävä, että velkaa ja maksamattomia korkoja voidaan
käyttää tappioiden kattamiseen siten, että turvataan vakuutu-syrityksen liiketoiminnan jatkuminen,
e) ainoastaan tosiasiallisesti maksetut määrät otetaan huomioon;
2. Taseessa olevat kansallisessa lainsäädännössä sallitut varaukset
voitonjakoa varten, jos niitä voidaan käyttää kattamaan mahdollisiatappioita ja niitä ei ole varattu lisäetujen antamiseen vakuutukse-nottajille;
3. Mikäli yritys on tehnyt perustellun hakemuksen sen jäsenvaltion
valvontaviranomaiselle, jonka alueella sillä on kotipaikka, ja
viranomainen on suostunut siihen, seuraavat erät:
a) määrä, joka vastaa 50 prosenttia yrityksen tulevista voitoista;
tulevien voittojen määrä saadaan kertomalla arvioitu vuotuinenvoitto vakuutussopimusten jäljellä olevaa keskimääräistä kauttaedustavalla kertoimella; käytettävä kerroin voi olla enintään 10;
arvioitu vuotuinen voitto on 1 artiklassa luetellussa toiminnassa
viiden viimeisen vuoden aikana saatujen voittojen aritmeettinenkeskiarvo.
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on määriteltävä
yhteisellä sopimuksella ja yhteistyössä komission kanssa perusteet
arvioidun vuotuisen voiton kertoimen laskemiseksi, sekä se, mistä
eristä voitot koostuvat. Siihen saakka, kunnes tällaiseen sopimuk-seen on päästy, nämä erät määritellään sen jäsenvaltionlainsäädännön mukaisesti, jonka alueella yritys (päätoimipaikka,asioimisto tai sivukonttori) toimii.
Toimivaltaisten viranomaisten määriteltyä toteutuneiden voittojen
käsitteen komission on annettava ehdotuksensa käsitteen yhden-mukaistamiseksi vakuutusyritysten tilinpäätöstenyhdenmukaistamista koskevalla ja direktiivin 78/660/ETY (
1)1
artiklan 2 kohdassa säädetyn yhteensovittamisen toteuttavalla
direktiivillä;
b) jos zillmerointia ei suoriteta tai jos zillmerointi on pienempi kuin
vakuutusmaksuihin sisältyvä hankintamenon kuormituslisä, erotuszillmeroimattoman tai osittain zillmeroidun vakuutusmaksuvas-tuun ja sen vakuutusmaksuvastuun välillä, joka on zillmeroitu1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 15
(1) EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11▼B
▼B
vakuutusmaksuun sisältyvän hankintamenojen kuormituslisällä
vastaavan prosentin mukaisesti; tämä määrä ei kuitenkaan saaolla enempää kuin 3,5 prosenttia kaikkien niiden vakuutussopi-
musten, joissa zillmerointi on mahdollista, vakuutussummien ja
vakuutusmaksuvastuun erotuksesta; erotuksesta vähennetään akti-voitujen hankintamenojen poistamatta oleva osuus;
c) jos sen jäsenvaltion valvontaviranomaiset, jossa yritys harjoittaa
toimintaansa, ovat sen hyväksyneet, kaikki muut varaukset, jotkaeivät käy ilmi tilinpäätöksestä ja jotka johtuvat omaisuudenaliarvostuksesta ja muiden velkojen kuin vakuutusmaksuvastuunyliarvostuksesta, jos nämä varaukset, jotka eivät käy ilmitilinpäätöksestä, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
19 artikla
Jollei 20 artiklasta muuta johdu, vähimmäissolvenssimarginaali on
määriteltävä harjoitettujen vakuutusluokkien mukaisesti jäljempänäesitetyllä tavalla:
a) Edellä 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen
vakuutusten, lukuun ottamatta sijoitusrahastoihin liittyvää vakuu-tusta, sekä 1 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun toiminnan
solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava samansuuruinen
kuin kahden seuraavan tuloksen summa:
— ensimmäinen tulos:
4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka liittyy menevän
jälleenvakuutuksen sisältävään ensivakuutusliikkeeseen sekätulevaan jälleenvakuutukseen, kerrotaan menevällä jälleenvakuu-
tuksella vähennetyn vakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän ja
edellä määritellyn bruttovakuutusmaksuvastuun kokonaismääränsuhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessasaa olla vähemmän kuin 85 prosenttia.
— toinen tulos:
niiden vakuutusten osalta, joihin liittyvä riskisumma ei ole
negatiivinen luku, 0,3 prosentin osuus tästä yrityksen vastuulleenottamasta riskisummasta kerrotaan yrityksen vastuullaan pitämän,
menevällä jälleenvakuutuksella ja edelleenvakuutuksella vähen-
netyn riskisumman kokonaismäärän sekä menevänjälleenvakuutuksen ja edelleenvakuutuksen sisältävän riski-summan kokonaismäärän suhteella viime tilikautena; tämäsuhde ei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 50prosenttia.
Korkeintaan kolmen vuoden kuolemanvaravakuutuksessa edellä
olevan osuuden on oltava 0,1 prosenttia; sellaisessa vakuutuksessa,jonka vakuutusaika on pidempi kuin kolme vuotta mutta enintäänviisi vuotta, osuuden on oltava 0,15 prosenttia.
b) Solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on vastattava seuraavan
laskelman tulosta 1 artiklan 1 alakohdan c alakohdassa tarkoitetunlisävakuutuksen kohdalla:
— lasketaan yhteen kaikki viime tilikautena erääntyneet ensivakuu-
tusliikkeen vakuutusmaksut tai osuudet (mukaan lukien
vakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvät liitännäismaksut);
— tähän summaan lisätään kaikki tulevan jälleenvakuutuksen
vakuutusmaksut viime tilikaudelta;
— tästä summasta vähennetään viime tilikautena erääntyneiden
mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen ja osuuksien koko-naismäärä sekä ensiksi mainittuun kokonaissummaan sisältyviinvakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvien verojen ja maksujen
summa.
Näin saatu erotus jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen yli menevän osan;näistä osuuksista otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttia
jälkimmäisestä ja lasketaan ne yhteen.
Tulos saadaan kertomalla näin saatu summa yrityksen vastuulle
jääneiden, jälleen- ja edelleenvakuuttajien osuuksilla vähennettyjenkorvausmenojen määrän ja korvausmenojen bruttomäärän suhteella1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 16
▼B
viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa olla
vähemmän kuin 50 prosenttia.
Nimellä ”Lloyd's” tunnetun vakuutuksenantajien yhteenliittymän
osalta solvenssimarginaalin laskemisen on perustuttava nettovakuu-tusmaksuihin, jotka kerrotaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen,jossa yhtiön kotipaikka on, vuosittain määräämällä kiinteälläprosenttiluvulla. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettava maksettuja
palkkioita koskevien viimeisimpien tilastotietojen perusteella. Yksi-
tyiskohtaiset tiedot sekä asiaankuuluvat laskelmat on lähetettäväniiden valtioiden valvontaviranomaisille, joiden alueella Lloyd'sharjoittaa liiketoimintaansa.
c) Edellä 1 artiklan 1 alakohdan d alakohdassa tarkoitetussa pysyvässä
sairausvakuutuksessa, jota ei voida irtisanoa sekä 1 artiklan 2alakohdan b alakohdassa tarkoitetuissa kertyneen pääoman takaisin-maksua koskevissa sopimuksissa solvenssimarginaalinvähimmäismäärän on oltava 4 prosenttia vakuutusmaksuvastuusta,
joka on laskettu tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessa
esitetyn mukaisesti.
d) Tontiineissa, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa,
solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava 1 prosentti yhdis-tyksen varoista.
e) Sijoitusrahastoihin liittyvissä, 1 artiklan 1 alakohdan a ja b
alakohdissa tarkoitetuissa vakuutuksissa ja 1 artiklan 2 alakohdanc, d ja e alakohdassa tarkoitetussa toiminnassa, solvenssimarginaalinvähimmäismäärän on oltava yhtä suuri kuin:
— 4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka on laskettu
tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessa esitetynmukaisesti, siltä osin kuin yritys vastaa sijoitusriskistä, ja 1prosentin osuus siten lasketusta vakuutusmaksuvastuusta, siltä
osin kuin yritys ei vastaa sijoitusriskistä, edellyttäen että
sopimuskausi on pidempi kuin viisi vuotta ja että varojasopimuksessa määriteltyjen liikekustannusten kattamiseksi onvarattu enemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi.
sekä
— 0,3 prosentin osuus riskisummasta laskettuna tämän artiklan a
alakohdan toisen tuloksen ensimmäisen alakohdan mukaisesti,siltä osin kuin yritys kattaa kuoleman riskin.
20 artikla
1. Yksi kolmasosa 19 artiklassa määritellystä vähimmäissolvenssi-
marginaalista muodostaa takuurahaston. Jäljempänä 2 kohdassasäädetyin poikkeuksin vähintään 50 prosenttia tästä rahastosta on
muodostettava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
2. a) Takuurahasto ei kuitenkaan saa olla vähemmän kuin 800 000
laskentayksikköä.
b) Jäsenvaltio saa määrätä takuurahaston vähimmäismäärän alennet-
tavaksi 600 000 laskentayksikköön, jos kyseessä on keskinäinen
yhtiö tai yhdistys taikka tontiiniyhdistys.
c) Edellä 3 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan toisessa
virkkeessä tarkoitettujen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistystenosalta, heti kun ne kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan,
sekä tontiiniyhdistysten kohdalla jäsenvaltio saa sallia perustetta-
vaksi 100 000 laskentayksikön suuruisenvähimmäistakuurahaston, jota kartutetaan b alakohdassamäärättyyn määrään saakka perättäisin 100 000 laskentayksikönerin aina kutakin 500 000 laskentayksikön suuruista maksutulonlisäystä kohden.
d) a, b ja c alakohdassa tarkoitetun vähimmäistakuurahaston on
koostuttava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
3. Keskinäiset yhtiöt tai yhdistykset eivät saa 8 artiklan 2 kohdassa
tai 10 artiklassa tarkoitetulla tavalla laajentaa toimintaansa, elleivät nevälittömästi ole tämän artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisia.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 17
▼M2
21 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 17 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa
kattavat varat.
2. Ellei 17 artiklan 3 kohdasta, 24 artiklan 1, 2, 3 ja 5 alakohdasta ja
26 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltiot eivätsaa rajoittaa toimiluvan saaneiden vakuutusyritysten oikeutta vapaasti
hallita irtainta ja kiinteää omaisuuttaan.
3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltioilla on
oikeus kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina toteuttaatoimenpiteitä vakuutettujen etujen turvaamiseksi.
22 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia yrityksiä jälleenvakuuttamaan osaa 1
artiklassa tarkoitetusta vakuutusliikkeestään kansallisessalainsäädännössä nimetylle yhteisölle tai nimetyille yhteisöille.
2. Italian tasavallan on toteutettava kaikki toimenpiteet sen varmis-
tamiseksi, että vaatimus siitä, että sen alueelle sijoittuneet yritykset
jälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään ”Istituto Nazionale di
Assicurazioni” -nimisessä laitoksessa, kumotaan viimeistään 20päivänä marraskuuta 1994.
23 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki yritykset, joilla on
kotipaikka sen alueella, laativat sen koko toiminnan, taloudellisenaseman ja vakavaraisuuden kattavan tilinpäätöksen.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että vakuutusyritykset, joiden
kotipaikka on niiden alueella, toimittavat määräajoin asiakirjat, jotkaovat tarpeellisia valvontaa varten samoin kuin tilastolliset asiakirjat.Toimivaltaisten viranomaisten on annettava toisilleen tiedoksi kaikki
valvontaa varten tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
3. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpi-
teet, sen varmistamiseksi, että toimivaltaisilla viranomaisilla ontarvittava toimivalta ja keinot niiden vakuutusyritysten liiketoiminnanvalvomiseksi, joiden kotipaikka on niiden alueella, mukaan lukien
tämän alueen ulkopuolella harjoitettava liiketoiminta tätä liiketoimintaa
koskevien neuvoston direktiivien mukaisesti ja niiden soveltamiseksi.
Tämän toimivallan ja keinojen on erityisesti annettava toimivaltaisille
viranomaisille mahdollisuus:
a) perehtyä yksityiskohtaisesti yrityksen tilaan ja koko liiketoimintaan,
erityisesti:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevien
asiakirjojen esittämistä, ja
— suorittamalla tarkastuksia paikalla yrityksen toimitiloissa,
b) toteuttaa yrityksen, sen hallituksen jäsenten tai johtajien tai
yrityksessä määräämisvaltaa käyttävien henkilöiden osalta kaikki
asianmukaiset ja tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
yrityksen liiketoiminta on niiden lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten mukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakinjäsenvaltiossa, ja erityisesti toimintasuunnitelman mukaista, jos seon sekä vakuutettujen etuja vaarantavien epäkohtien välttämiseksi tai
poistamiseksi pakollinen, ja
c) turvata näiden toimenpiteiden toteuttaminen, jos tarpeellista pakko-
toimin ja tarvittaessa oikeusteitse.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 18
▼B
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että toimivaltaisilla viranomaisilla on
mahdollisuus saada kaikkia edustajien hallussa olevia sopimuksiakoskevat tiedot.
24 artikla
1. Jos yritys ei noudata 17 artiklan säännöksiä, sen yrityksen
kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltää varojen vapaan
hallinnan ilmoitettuaan asiasta niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisilleviranomaisille, jossa riskit sijaitsevat.
2. Sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen palauttamiseen,
jonka solvenssimarginaali ei ole 19 artiklassa säädettyjen vähimmäis-vaatimusten mukainen, yrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisenviranomaisen on vaadittava, että sen hyväksyttäväksi esitetään terveh-dyttämissuunnitelma.
Jos toimivaltainen viranomainen katsoo, että yrityksen taloudellinen
asema heikkenee huomattavasti, se voi poikkeustapauksissa rajoittaamyös yrityksen varojen vapaata hallintaa tai kieltää sen. Toimivaltaisenviranomaisen on sen jälkeen ilmoitettava kaikista toteuttamistaan
toimenpiteistä niille muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden
alueella yritys harjoittaa liiketoimintaansa, ja kyseisten viranomaistenon ensiksi mainitun viranomaisen pyynnöstä toteutettava samattoimenpiteet.
3. Jos solvenssimarginaali ei ole 20 artiklassa määritellyn takuur-
ahaston mukainen, kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen onvaadittava yritystä toimittamaan viranomaisen hyväksyttäväksi lyhyenaikavälin rahoitussuunnitelma.
Toimivaltainen viranomainen voi myös rajoittaa yrityksen varojen
vapaata hallintaa tai kieltää sen kokonaan. Sen on ilmoitettavatoimenpiteestään niiden muiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joidenalueilla yritys harjoittaa liiketoimintaa, ja viimeksi mainittujen virano-
maisten on ensiksi mainitun pyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset viranomaiset voivat toisaalta toteuttaa kaikki
aiheelliset toimenpiteet turvatakseen vakuutettujen edut 1, 2 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Jokaisen jäsenvaltion on annettava kaikki tarpeelliset määräykset
voidakseen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti kieltää alueellaansijaitsevien varojen vapaan hallinnan 1, 2 ja 3 kohdassa säädetyissä
tapauksissa yrityksen kotijäsenvaltion pyynnöstä, jonka on osoitettava
ne varat, joihin toimenpiteet kohdistetaan.
C JAKSO
Toimiluvanperuuttaminen
26 artikla
1. Kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa vakuu-
tusyritykselle antamansa toimiluvan, jos yritys:
a) ei käytä toimilupaa 12 kuukauden kuluessa, luopuu siitä nimeno-
maisesti tai lopettaa liiketoimintansa yli kuudeksi kuukaudeksi, jollei
kyseinen jäsenvaltio ole säätänyt, että toimilupa raukeaa näissätapauksissa,
b) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä,
c) ei ole voinut määräajassa toteuttaa 24 artiklassa tarkoitetussa
tervehdyttämis- tai rahoitussuunnitelmassa vahvistettuja toimenpi-teitä, ja
d) laiminlyö törkeästi siihen sovellettavan lainsäädännön perusteella
sille kuuluvia velvoitteita.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 19
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
Jos toimilupa peruutetaan tai raukeaa, kotijäsenvaltion toimivaltaisen
viranomaisen on ilmoitettava asiasta muiden jäsenvaltioiden toimival-taisille viranomaisille, joiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet
estääkseen sen, että kyseinen yritys aloittaa uuden liiketoiminnan niiden
alueella joko sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjoamisenvapauden perusteella. Yrityksen on toisaalta toteutettava näidenviranomaisten kanssa kaikki aiheelliset toimenpiteet vakuutettujenetujen turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen varojen vapaata
hallintaa 24 artiklan 1 ja 2 kohdan toisen alakohdan tai 3 kohdan toisen
alakohdan soveltamiseksi.
2. Toimiluvan peruuttamispäätös on perusteltava yksityiskohtaisesti
ja annettava tiedoksi kyseiselle yritykselle.
III A OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN ASIOIMISTOIHIN TAI SIVU-
KONTTOREIHIN, JOTKA OVAT SIJOITTAUTUNEET YHTEISÖN
ALUEELLE JA JOTKA KUULUVAT YRITYKSILLE, JOIDEN KOTI-
PAIKKAONYHTEISÖNULKOPUOLELLA
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että yrityksillä, joiden kotipaikka
on yhteisön ulkopuolella, on virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetuntoiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuravat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan oikeus harjoittaa 1
artiklassa tarkoitettua vakuutustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimiston tai sivukonttorin sijaintipaikkaan
siellä harjoittamaansa toimintaa koskevan kirjanpidon sekäsäilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää pääasiamiehen, jonka toimivaltainen viranomainen
hyväksyy;
e) yrityksen siinä jäsenvaltiossa, jossa se toimii, omistamien varojen
määrä on vähintään puolet 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassasäädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, minkä lisäksi setallettaa vakuudeksi vähintään yhden neljäsosan vähimmäismäärästä;
f) se sitoutuu ylläpitämään 29 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
28 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat 17 artiklassa
tarkoitetun riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näidenjäsenvaltioiden alueilla tehdyistä vakuutussopimuksista aiheutuvanvastuun. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukont-tori kattaa tämän vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen jäsenvaltion
säätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuuvelan
laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen
arvostukseen sekä tarvittaessa sen vahvistamiseen, mihin määrään
saakka näitä varoja voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelankattamiseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa kattavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkinsovellettava, mitä 17 artiklan 3 kohdassa säädetään.
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustettujen
asioimistojen tai sivukonttoreiden solvenssimarginaalit muodostuvat 181979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 20
▼M1
▼B
▼B
artiklassa luetelluista eristä. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärä
lasketaan 19 artiklan mukaisesti. Tämän marginaalin laskemisessaotetaan kuitenkin huomioon vain kyseisen asioimiston tai sivukonttorin
harjoittama toiminta.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalin vähimmäismäärästä
muodostaa takuurahaston.
Tämän rahaston määrä ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin puolet 20
artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vähimmäismäärästä. Edellä27 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukainen alkutallete luetaan tähän
rahastoon.
Takuurahasto ja sen vähimmäismäärä muodostetaan 20 artiklan
mukaisesti.
3. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärää vastaavat varat on
pidettävä siinä jäsenvaltiossa, jossa toimintaa harjoitetaan, takuura-haston määrään saakka ja sen yli menevä osa yhteisön alueella.
30 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen
useammalta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vainyhdessä myönnettäviä etuja:
a) edellä 29 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnanmukaan; tätä laskelmaa varten otetaan ainoastaan huomioon kaikkienniiden asioimistojen tai sivukonttoreiden toiminta, jotka on perustettuyhteisön alueelle;
b) edellä 27 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettu tallete tehdään
vain yhteen näistä jäsenvaltioista;
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä
jäsenvaltioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa
on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessa valvoo
yhteisöön perustettujen asioimistojen tai sivukonttoreiden koko liiketoi-minnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava viranomaisen valinta.Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos
toimivaltaiset viranomaiset kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissahakemus on tehty, suostuvat tähän. Edut tulevat voimaan heti, kunvalittu valvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille
valvovansa yhteisössä sijaitsevien asioimistojen ja sivukonttoreiden
koko liiketoiminnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvaka-
varaisuuden valvontaan tarvittavat tiedot.
4. Yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä, joita asia koskee,
kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruutettava
tämän artiklan nojalla myönnetyt edut.
31 artikla
1. a) Tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit eivät saa, b
alakohdassa säädetyin poikkeuksin, jäsenvaltiossa samanaikaisestiharjoittaa toimintaa, jota tarkoitetaan yhtäältä ensimmäisenyhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä, ja
toisaalta tässä direktiivissä.
b) Jäljempänä c alakohdassa säädetyin poikkeuksin jäsenvaltiot
voivat määrätä, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot jasivukonttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtanaharjoittavat jossakin jäsenvaltiossa kumpaakin toimintaa samanai-kaisesti, voivat jatkaa niitä siellä edellyttäen, että kumpaakintoimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 21
▼B
c) Jäsenvaltion, joka 13 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdan
mukaisesti vaatii alueelleen perustettuja yrityksiä lopettamaansellaisten toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita ne
harjoittavat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana, on myös
asetettava tämä vaatimus alueelleen perustetuille ja sielläsamanaikaisesti molempia toimintoja harjoittaville tässä osastossatarkoitetuille asioimistoille ja sivukonttoreille.
d) Jäsenvaltiot voivat säätää, että tässä osastossa tarkoitetut asioi-
mistot ja sivukonttorit, jotka harjoittavat kotipaikassaansamanaikaisesti kumpaakin toimintaa ja jotka tämän direktiivintiedoksiantoajankohtana harjoittavat jonkin jäsenvaltion alueellaainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, voivat jatkaa
siellä toimintaansa. Jos yritys aikoo harjoittaa tuolla alueella
ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus)tarkoitettua toimintaa, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoi-tettua toimintaa vain tytäryhtiönsä kautta.
2. Tässä osastossa tarkoitettuihin asioimistoihin ja sivukonttoreihin
sovelletaan 23 ja 24 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
Sovellettaessa 24 artiklaa rinnastetaan asioimistojen ja sivukonttoreiden
kokonaisvakavaraisuutta valvova viranomainen sen jäsenvaltion valvon-taviranomaiseen, jossa yrityksellä on kotipaikka.
3. Jos 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa
toimiluvan, tämän viranomaisen on ilmoitettava siitä niiden toisten
jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, joissa yritys toimii, ja viimeksi
mainittujen viranomaisten on toteutettava aiheelliset toimenpiteet. Jossyynä toimiluvan peruuttamiseen on 30 artiklan 1 kohdan a alakohdanmukaisesti lasketun solvenssimarginaalin riittämättömyys, muidenkinkyseisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on peruutettava anta-mansa toimiluvat.
31a artikla
1. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että niiden alueelle perustetut ja tässä osastossatarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittain
sopimuksia koskevan vakuutuskantansa samaan jäsenvaltioon sijoittau-
tuneelle vastaanottavalle yritykselle, jos tämän jäsenvaltion taitarvittaessa 30 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion toimivaltaiset virano-maiset todistavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutushuomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaali.
2. Kansallisen lainsäädännön mukaisin edellytyksin kunkin jäsenval-
tion on sallittava, että sen alueella perustetut ja tässä osastossa
tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit siirtävät kokonaan tai osittainvakuutuskantansa vakuutusyritykselle, jonka kotipaikka on toisessajäsenvaltiossa, jos tämän jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaisettodistavat, että vastaanottavalla yrityksellä on kannanluovutus huomioonottaen riittävä solvenssimarginaali.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että sen alueelle perustetut ja tässä osastossa
tarkoitetut asioimistot tai sivukonttorit kansallisen lainsäädännönmukaisin edellytyksin siirtävät kokonaan tai osittain vakuutuskantansatässä osastossa tarkoitetuille ja toisen jäsenvaltion alueelle perustetulleasioimistolle tai sivukonttorille, sen on huolehdittava, että vastaanot-
tavan yrityksen tai tarvittaessa 30 artiklassa tarkoitetun jäsenvaltion
toimivaltaiset viranomaiset todistavat, että vastaanottavalla yritykselläon kannanluovutus huomioon ottaen tarpeellinen solvenssimarginaali jaettä vastaanottavan yrityksen jäsenvaltion laki sallii tällaisen luovu-tuksen ja että tämä valtio hyväksyy luovutuksen.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen jäsenval-
tion, jossa luovuttava asioimisto tai sivukonttori sijaitsee, on sallittava
luovutus saatuaan siihen sitoumusjäsenvaltion toimivaltaisten virano-maisten suostumuksen, jollei tämä ole sama jäsenvaltio, jossa luovuttavaasioimisto tai sivukonttori sijaitsee.
5. Niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, joita on
asiassa kuultu, on annettava tiedoksi lausuntonsa tai suostumuksensa1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 22
▼M2
▼M2
luovuttavan vakuutusyrityksen kotijäsenvaltion toimivaltaisille virano-
maisille kolmen kuukauden kuluessa pyynnöstä; jos ne viranomaiset,joita on asiassa kuultu, eivät ole antaneet vastausta määräajassa,
vastauksen puuttumista pidetään myönteistä lausuntoa tai hiljaista
suostumusta vastaavana.
6. Tämän artiklan mukaisesti hyväksytty luovutus julkistetaan
kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen edellytysten mukaisesti sitou-
musjäsenvaltiossa. Tämä luovutus on välittömästi voimassavakuutuksenottajiin, vakuutettuihin ja kaikkiin muihin henkilöihinnähden, joilla on luovutetuista sopimuksista johtuvia oikeuksia taivelvoitteita.
Tämä säännös ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta antaa vakuutuksenotta-
jille mahdollisuus irtisanoa sopimus tietyssä määräajassa luovutuksesta.
32 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantämän osaston säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaakseenvastavuoroisuuteen perustuvalla tavalla riittävän turvan jäsenvaltioiden
vakuutetuille.
III B OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN KOLMANNEN MAAN
LAINSÄÄDÄNNÖN ALAISTEN EMOYRITYSTEN TYTÄRYRITYKSIIN
JA SELLAISTEN EMOYRITYSTEN SUORITTAMIIN OSUUKSIEN
HANKINTOIHIN
32 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) yhden tai useamman sellaisen emoyrityksen suoraan tai välillisesti
omistamalle tytäryritykselle annetusta toimiluvasta, johon sovelle-
taan kolmannen maan lainsäädäntöä. Komissio ilmoittaa asiasta 32 b
artiklan 6 kohdassa tarkoitetulle komitealle;
b) jos tällainen emoyritys hankkii yhteisön vakuutusyrityksestä
osuuden, joka muuttaisi viimeksi mainitun sen tytäryritykseksi.Komissio ilmoitta asiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetullekomitealle.
Kun toimilupa myönnetään yhden tai useamman emoyrityksen, johon
sovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä suoraan tai välillisestiomistamalle tytäryritykselle, yritysryhmän rakenne on määritettäväilmoituksessa, jonka toimivaltainen viranomainen tekee komissiolle.
32 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä
vaikeuksista, joita niiden vakuutusyrityksille koituu niiden sijoittau-
tuessa kolmanteen valtioon tai harjoittaessaan siellä toimintaansa.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta
ennen direktiivin 90/619/ETY (
1) 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua
päivämäärää ja sen jälkeen määräajoin kertomuksen, jossa 3 ja 4 kohdanmukaisesti tarkastellaan yhteisön vakuutusyritysten kolmansissavaltioissa saamaa kohtelua sijoittautumisessa ja vakuutusliikkeenharjoittamisessa sekä osuuksien hankkimisessa kolmansien maidenvakuutusyrityksistä. Komissio antaa nuo selvitykset sekä tarvittavat
ehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa ei myönnä1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 23
(1) EYVL N:o L 330, 29.11.1991, s. 50▼B
▼M1
▼M1
yhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoillepääsyä, kuin
yhteisö myöntää tuon kolmannen maan vakuutusyrityksille, komissiovoi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvotellakseen yhtäläisten
kilpailuedellytysten saamisesta yhteisön vakuutusyrityksille. Neuvosto
päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa maassa
toimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa osakseen sellaista
kansallista kohtelua, joka antaisi niille samat kilpailuedellytykset kuinkotimaisille vakuutusyrityksille, ja että tehokkaan markkinoillepääsynedellytykset eivät täyty, komissio voi aloittaa neuvottelut tilanteenkorjaamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan 32 b
artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisten neuvottelujenaloittamisen lisäksi päättää milloin tahansa myös, että jäsenvaltioidentoimivaltaisten viranomaisten on rajoitettava tai lykättävä päätöksiään,
jotka koskevat:
— vireillä olevia ja tulevia toimilupahakemuksia, ja
— suorien tai välillisten osuuksien hankintoja, joita kyseisen kolmannen
maan lainsäädännön alaiset emoyritykset suorittavat.
Nämä toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.
Neuvosto voi komission ehdotuksesta päättää määräenemmistöllä ennen
tuon kolmen kuukauden määräajan päättymistä neuvottelujen tulostenperusteella toimenpiteiden jatkamisesta.
Tällaista päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa
tapauksiin, joissa yhteisössä toimiluvan saaneet vakuutusyritykset tainiiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa sellaiset yrityksettai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyrityksistä.
5. Kun komissio havaitsee, että jokin 3 tai 4 kohdassa kuvattu tilanne
on syntynyt, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka yksi
tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alainenemoyritys suoraan tai välillisesti omistaa;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia sellainen osuus
yhteisön vakuutusyrityksestä, että jälkimmäisestä tulisi edellisen
tytäryritys.
Tämä tietojenantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa on päästy sopimukseen tai kun 4 kohdan 2 ja 3
alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen päättyy.
6. Komissiota avustaa komitea, jossa on jäsenvaltioiden edustajat ja
puheenjohtajana komission edustaja.
Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista toimenpi-
teistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa, jonkapuheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausuntoannetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa niidenpäätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä, jotka neuvosto tekeekomission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvien jäsenvaltioiden edusta-
jien äänet painotetaan mainitussa artiklassa määrätyllä tavalla.
Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komitean
lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia tai
lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolleehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto ratkaisee asianmääräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää erikseen
kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessä ja joka eimissään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolme kuukautta siitä, kunasia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekee päätöksen ehdotetuista1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 24
▼M1
toimenpiteistä, jollei neuvosto ole yksinkertaisella enemmistöllä
hylännyt mainittuja toimenpiteitä.
7. Tämän artiklan mukaisten toimenpiteiden on oltava niiden
velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritysten toiminnanaloittamista ja harjoittamista koskevien kahden- ja monenvälisten
kansainvälisten sopimusten nojalla.
IV OSASTO
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSETJAMUUTSÄÄNNÖKSET
33 artikla
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä II osastossa tarkoitetuille yrityk-
sille, jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujentoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat näiden alueilla yhtä taiuseampaa liitteessä mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuodenmääräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa
mukauttamiseksi 18, 19 ja 20 artiklan säännöksiin.
2. Lisäksi jäsenvaltiot saavat:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viiden
vuoden määräajan päättyessä eivät vielä ole täysin muodostaneetsolvenssimarginaalia, enintään kahden vuoden lisäajan, edellyttäen,
että yritykset ovat 24 artiklan mukaisesti esittäneet valvontavirano-
maisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, jotka ne sitä varten aikovattoteuttaa;
b) lukuun ottamatta 3 artiklan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan
toisessa virkkeessä tarkoitettuja keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä,vapauttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut yritykset, joiden 19
artiklan mukaisesti muodostettava jälleenvakuutuksella
vähentämätön solvenssimarginaali ei viisivuotiskauden päättyessävastaa 20 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuatakuurahaston vähimmäismäärää, vaatimuksesta muodostaa tämärahasto ennen sen tilikauden loppua, jona solvenssimargiaalisaavuttaa vähimmäismäärän.
Näille yrityksille takuurahaston vähimmäismäärän muodostamiseksi
täten myönnettävä enimmäisaika ei missään tapauksessa saa ollapidempi kuin 10 vuotta tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne välittömästi noudata tämän direktiivinmääräyksiä.
4. Yritykset, joiden rakenne poikkeaa 8 artiklassa lueteltujen
yritysten rakenteesta, voivat jatkaa tämän direktiivin tiedoksiannostalukien kolmen vuoden ajan nykyistä toimintaansa siinä oikeudellisessamuodossa, jossa ne toimivat tiedoksiannon tapahtuessa. Yritykset, jotkaon perustettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella
erityissäädöksellä ( ”by Royal Charter”), erityisellä asiakirjalla ( ”by
private Act”) tai erityisellä viranomaisen päätöksellä ( ”by special PublicAct”) voivat jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamat-toman ajan.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava näistä yrityksistä luettelo ja
toimitettava se toisille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoittavat henkiva-
kuutustoimintaa ja ottavat vastaan talletuksia, saavat jatkaa näidentoimintojen harjoittamista, lukuun ottamatta talletusten vastaanottamista,jonka on lakattava kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedok-
siannosta lukien. Poikkeuksina ”Caisse générale d'épargne et de retraite
(CGER)/Algemene Spooren Lifrentekas (ASLK)” Belgiassa, ”societiesregistered under the Friendly Societies Acts” -tyyppiset laitoksetYhdistyneessä kuningaskunnassa sekä ”Banca nazionale delle commu-nicazioni” -niminen laitos Italiassa voivat jatkaa sitä toimintaa, jota neharjoittivat, kun tämä direktiivi annettiin tiedoksi.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 25
▼B
▼B
6. Yrityksille, jotka 13 artiklassa säädetyin edellytyksin harjoittavat
samanaikaisesti molempia toimintoja, on myönnettävä viiden vuodenmääräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa
mukauttamiseksi 14 artiklan säännöksiin.
7. Edellä 17 — 20 artiklan vaatimukset täyttävien yritysten
pyynnöstä jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta niiden nykyisiinsäännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,talletteista tai vakuuksista.
34 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimistoille
tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin vaatimien täytäntöönpano-toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat yhtä tai useampaa liitteessäI tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka eivät laajenna toimintaansa 10artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, enintään viiden vuodenmääräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien 29 artiklassa
säädettyjen edellytysten täyttämiseksi.
36 artikla
Sen määräajan kuluessa, joka päättyy 32 artiklan mukaisesti kolmannen
maan kanssa tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään neljänvuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta, jokainenjäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon valtion yrityksiin edelleensoveltaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleita säännöksiä, jotka
koskevat vakuutusmaksuvastuun sisältävän vakuutusteknisen vastuu-
velan vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että muille jäsenvaltioille jakomissiolle on siitä ilmoitettu ja että näille yrityksille ei annetalaajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsenval-tioiden yrityksille annetaan 17 artiklan 2 kohdan mukaan.
37 artikla
1. Jos jäsenvaltio vaatii omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä
maineesta sekä todisteen siitä, ettei henkilö ole ollut konkurssissa, taitodisteen jommastakummasta näistä seikoista, tuon valtion on hyväk-syttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi todisteeksiesitetty ote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden edellytystentäyttymistä osoittava vastaava asiakirja, jonka toimivaltainen oikeus- tai
hallintoviranomainen on antanut siinä jäsenvaltiossa, josta henkilö on
peräisin tai josta hän tulee.
2. Jos jäsenvaltiossa, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee, ei
anneta 1 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, sen sijasta voidaan antaavalaehtoinen ilmoitus — tai jollei valtiossa käytetä valaa, valan sijastavoidaan antaa juhlallinen vakuutus — jonka kyseinen henkilö antaa
toimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai tarvittaessa sen
jäsenvaltion notaarille, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee;toimivaltaisen viranomaisen tai notaarin on todistettava valaehtoinen taijuhlallisen vakuutuksen muodossa annettu ilmoitus oikeaksi. Vakuutussiitä, ettei henkilöä ole asetettu konkurssiin, voidaan myös antaa
toimivaltaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat eivät saa niitä
esitettäessä olla kolmea kuukautta vanhempia.
4. Jäsenvaltioiden on nimettävä 18 kuukauden kuluessa tämän
direktiivin tiedoksiantopäivästä ne viranomaiset ja yhteisöt, jotka ovattoimivaltaisia antamaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, sekä
ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
Saman määräajan kuluessa jokaisen jäsenvaltion on myös ilmoitettava
muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne viranomaiset tai yhteisöt, joilletässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on esitettävä haettaessa lupaa 1artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen tämän jäsenvaltionalueella.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 26
▼M2
▼B
▼B
V OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
38 artikla
Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat tiiviissä
yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa yhteisössä ja
selvittääkseen tämän direktiivin soveltamisessa mahdollisesti ilmenevätvaikeudet.
39 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa siitä kun tämä
direktiivi annetaan tiedoksi kertomuksen tässä direktiivissä asetettujentaloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioiden vakuutusmark-kinoihin. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen33 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
2. Komissio antaa 10 vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi
antamisesta neuvostolle kertomuksen tässä direktiivissä tarkoitettujenkahdenlaisten yritysten toiminnasta: niiden yritysten, jotka harjoittavatsamanaikaisesti sekä ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä(vahinkovakuutus) että tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, janiiden yritysten, jotka harjoittavat vain tässä direktiivissä tarkoitettua
toimintaa.
3. Komission ehdotuksesta neuvosto joka toinen vuosi tarkastelee ja
tarvittaessa muuttaa tässä direktiivissä laskentayksikköinä ilmoitetutmäärät ottaen huomioon yhteisön talouskehityksen ja rahaolojenkehityksen. Komissio antaa ensimmäisen ehdotuksensa neuvostollesamaan aikaan kuin direktiivin 76/580/ETY (
1) 3 artiklassa tarkoitetun
vahinkovakuutusta koskevan ehdotuksen, ja viimeistään neljän vuoden
kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta jailmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Näin muutettuja säännöksiäryhdytään soveltamaan, jollei 33 — 36 artiklasta muuta johdu, 30kuukauden kuluessa tiedoksiantopäivästä.
41 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on toimitettava
tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset lait,asetukset ja hallinnolliset määräykset kirjallisina komissiolle.
42 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 27
(1) EYVL N:o L 189, 13.7.1976, s. 13
▼B
LIITE
Vakuutusluokat
I Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a, b ja c alakohdassa,
lukuun ottamatta II ja III luokassa tarkoitettuja vakuutuksia
II Vakuutus avioliiton varalta, vakuutus syntymän varalta
III Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakohdassa ja
jotka liittyvät sijoitusrahastoihin
IV Pysyvä sairausvakuutus (’permanent health insurance’), jota tarkoitetaan 1
artiklan 1 alakohdan d alakohdassa
V Tontiinit, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa
VI Kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevat sopimukset, joita tarkoitetaan
1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa
VII Ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan
c ja d alakohdassa
VIII Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan e alakohdassa
IX Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 3 alakohdassa1979L0267 — FI — 21.11.1992 — 004.001 — 28