2008R0479 — FI — 07.02.2009 — 002.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

Muutettu:





Oikaisu









▼B

NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 479/2008,

annettu 29 päivänä huhtikuuta 2008,

viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä, asetusten (EY) N:o 1493/1999, (EY) N:o 1782/2003, (EY) N:o 1290/2005 ja (EY) N:o 3/2008 muuttamisesta sekä asetusten (ETY) N:o 2392/86 ja (EY) N:o 1493/1999 kumoamisesta

SISÄLLYS I OSASTO JOHDANTOSÄÄNNÖKSET II OSASTO TUKITOIMENPITEET I luku Tukiohjelmat 1 jakso Johdantosäännökset 2 jakso Tukiohjelmien toimittaminen ja sisältö 3 jakso Erityiset tukitoimenpiteet 4 jakso Yleiset säännökset II luku Määrärahojen siirto III OSASTO SÄÄNTELYTOIMENPITEET I luku Yleissäännöt II luku Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset III luku Alkuperänimitykset, maantieteelliset merkinnät ja perinteiset merkinnät IV luku Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät 1 jakso Määritelmät 2 jakso Suojan hakeminen 3 jakso Suojan myöntämismenettely 4 jakso Erityistapaukset 5 jakso Suoja ja valvonta 6 jakso Yleiset säännökset V luku Perinteiset merkinnät VI luku Merkinnät ja esittely VII luku Tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot IV OSASTO KOLMANSIEN MAIDEN KANSSA KÄYTÄVÄ KAUPPA I luku Yhteiset säännökset II luku Tuonti- ja vientitodistukset III luku Suojatoimenpiteet ja sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettely IV luku Tuontiin sovellettavat säännöt V OSASTO TUOTANTOKYKY I luku Laittomat istutukset II luku Istutusoikeuksien siirtymäjärjestely III luku Raivausjärjestelmä VI OSASTO YLEISET SÄÄNNÖKSET VII OSASTO MUUTOKSET SEKÄ SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET I luku Muutokset II luku Siirtymä- ja loppusäännökset







EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 36 ja 37 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon ( 1 ), ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ( 2 ), sekä katsoo seuraavaa: (1) Viinialaan sovellettavan yhteisön järjestelmän perusta on viinin yhteisestä markkinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 ( 3 )ja sen täytäntöönpanoasetuksissa. (2) Viinin kulutus yhteisössä on vähentynyt tasaisesti, ja viinin vienti yhteisöstä on vuodesta 1996 kasvanut paljon hitaammin kuin tuonti. Tämä on johtanut tarjonnan ja kysynnän epätasapainoon, joka vuorostaan aiheuttaa tuottajahintoihin ja -tuloihin kohdistuvaa painetta. (3) Kaikki asetukseen (EY) N:o 1493/1999 nykyisellään sisältyvät välineet eivät ole onnistuneet lisäämään viinialan kilpailukykyä ja kestävää kehitystä. Markkinamekanismeihin liittyvät toimenpiteet ovat usein osoittautuneet kustannustehokkuudeltaan huonoiksi, koska ne ovat edistäneet rakenteellisten ylijäämien syntymistä eikä niihin ole liittynyt vaatimusta rakenteellisista parannuksista. Lisäksi jotkin voimassa olevat sääntelytoimenpiteet ovat rajoittaneet perusteettomasti kilpailukykyisten tuottajien toimia. (4) Näin ollen näyttää siltä, että nykyisellä oikeudellisella kehyksellä ei voida saavuttaa kestävällä tavalla perustamissopimuksen 33 artiklassa määrättyjä tavoitteita eikä varsinkaan tasapainottaa viinimarkkinoita ja taata asianomaiselle maatalousyhteisölle kohtuullista elintasoa. (5) Saatujen kokemusten perusteella yhteisön viinialan järjestelmä on asianmukaista muuttaa perusteellisesti seuraavien tavoitteiden saavuttamiseksi: yhteisön viinintuottajien kilpailukyvyn parantaminen, yhteisön alueen laatuviinien maineen vahvistaminen maailman parhaina, vanhojen markkinoiden takaisinvaltaus ja uusien markkinoiden valloittaminen yhteisössä ja muualla maailmassa, sellaisen viinijärjestelmän luominen, jonka selkeät, yksinkertaiset ja tehokkaat säännöt tasapainottavat tarjontaa ja kysyntää, sekä sellaisen viinijärjestelmän luominen, jonka avulla voidaan säilyttää yhteisön viinintuotannon parhaat perinteet, vahvistaa monien maaseutualueiden yhteiskuntarakennetta ja varmistaa, että kaikki tuotanto on ympäristöystävällistä. Sen vuoksi on tarpeen kumota asetus (EY) N:o 1493/1999 ja korvata se tällä uudella asetuksella. (6) Ennen tämän asetuksen laatimista on järjestetty arviointi- ja kuulemismenettely viinialan tarpeiden määrittämiseksi ja huomioon ottamiseksi. Marraskuussa 2004 tilattiin ja julkaistiin ulkoinen arviointikertomus. Komissio järjesti 16 päivänä helmikuuta 2006 seminaarin, jossa sidosryhmillä oli mahdollisuus ilmaista mielipiteensä. Komission tiedonanto ”Kohti kestävää viinialaa Euroopassa” julkaistiin 22 päivänä kesäkuuta 2006. Se sisälsi myös vaikutusten arvioinnin, jossa esitettiin erilaisia vaihtoehtoja viinialan uudistukselle. (7) Vuoden 2006 heinäkuusta marraskuuhun käytiin keskusteluja neuvoston tasolla. Euroopan talous- ja sosiaalikomitea sekä alueiden komitea antoivat joulukuussa 2006 kertomuksensa komission tiedonannossa ehdotetuista uudistusvaihtoehdoista. Euroopan parlamentti hyväksyi 15 päivänä helmikuuta 2007 tiedonantoa koskevan valiokunnan aloitteista laaditun mietinnön, jossa esitetyt päätelmät on otettu huomioon tässä asetuksessa. (8) Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22 päivänä lokakuuta 2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1234/2007 (yhteisiä markkinajärjestelyjä koskeva asetus) ( 4 ) olisi myöhemmin katettava myös viiniala. Yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevaan asetukseen sisältyy säännöksiä, jotka ovat luonteeltaan horisontaalisia, kuten kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa, kilpailusääntöjä, tarkastuksia ja seuraamuksia sekä komission ja jäsenvaltioiden välistä tietojenvaihtoa koskevat säännökset. Jotta tämän asetuksen säännökset, jotka liittyvät kyseisiin horisontaalisiin kysymyksiin, voitaisiin helposti sisällyttää yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevaan asetukseen, niiden olisi oltava mahdollisimman pitkälti yhteisiä markkinajärjestelyjä koskevan asetuksen säännösten mukaisia. (9) On tärkeää säätää tukitoimenpiteistä, joilla voidaan vahvistaa kilpailurakenteita. Vaikka kyseisten toimenpiteiden rahoitus ja määrittely on komission tehtävä, jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus valita tarvittavat toimenpiteet omia alueitaan varten ottaen tarvittaessa huomioon alueelliset erityispiirteensä ja sisällyttää ne kansallisiin tukiohjelmiinsa. Näiden ohjelmien täytäntöönpanon tulisi olla jäsenvaltioiden vastuulla. (10) Kun määrärahat jaetaan jäsenvaltioiden kansallisille tukiohjelmille, tärkeimmän jakoperusteen olisi liityttävä jäsenvaltioiden aiempiin osuuksiin viinialan määrärahoista, viiniköynnöstä kasvavaan alaan ja aiempaan tuotantoon. Tätä perustetta olisi kuitenkin mukautettava ottaen huomioon sellaiset tilanteet, joissa aiempiin osuuksiin viinialan määrärahoista perustuva käyttö tärkeimpänä jakoperusteena johtaisi määrärahojen epätarkoituksenmukaiseen jakautumiseen. (11) Kansallisten tukiohjelmien yhtenä tärkeimpänä tukikelpoisena toimenpiteenä olisi oltava yhteisön viinien menekinedistäminen ja markkinointi kolmansissa maissa. Määrärahoja olisi edelleen myönnettävä rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen, koska nämä toimet vaikuttavat alaan positiivisesti. Tukea olisi annettava myös alalle tehtäviin investointeihin, joilla pyritään parantamaan yritysten taloudellista suorituskykyä sinällään. Sivutuotteiden tislaustuen olisi oltava niiden jäsenvaltioiden käytettävissä, jotka haluavat käyttää tällaista välinettä viinin laadun varmistamiseen samalla ympäristöä suojellen. (12) Ennalta ehkäisevien välineiden, joita ovat satovakuutus, sijoitusrahastot ja rypäleiden korjaaminen raakana, olisi oltava tukiohjelmissa tukikelpoisia, jotta tuottajia kannustettaisiin toimimaan kriisitilanteissa vastuullisesti. (13) On perusteltua säilyttää joitakin perinteisiä toimenpiteitä siirtymäkauden ajan, jotta lievennetään tähän saakka yhteisön varoista rahoitettujen tavanomaisten markkinatoimenpiteiden muuten äkillistä päättämistä. Kyseisiä toimenpiteitä ovat tuki viinin tislaukselle alkoholijuomiksi, tuki erityiselle tislaustoimenpiteelle ja tuki väkevöidyn rypäleen puristemehun käytölle. (14) Lopuksi on otettava huomioon myös se, että jäsenvaltiot voivat eri syistä pitää parempana myöntää viljelijöille tuotannosta irrotettua tukea tilatukijärjestelmän mukaisesti. Tämä mahdollisuus olisikin jätettävä jäsenvaltioiden ratkaistavaksi ja tilatukijärjestelmän erityispiirteiden vuoksi tällaisten siirtojen olisi oltava peruuttamattomia ja niiden perusteella olisi vastaavasti supistettava kansallisille tukiohjelmille varattuja määrärahoja seuraavina vuosina. (15) Kun yhteisö rahoittaa tukikelpoisia toimenpiteitä, rahoituksen edellytyksenä olisi mahdollisuuksien mukaan oltava se, että asianomaiset tuottajat noudattavat eräitä ympäristöön liittyviä sääntöjä. Jos laiminlyöntejä todetaan, tukia olisi alennettava. (16) Viinialaa olisi tuettava myös Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 ( 5 ) mukaisista rakennetoimenpiteistä. (17) Seuraavat asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset toimenpiteet lienevät kiinnostavia viinialan kannalta: nuorten viljelijöiden toiminnan aloittaminen, tekniset investoinnit ja markkinoinnin kehittäminen, ammatillinen koulutus, tuottajaorganisaatioille tiedotus- ja menekinedistämistoimiin myönnettävä tuki laatujärjestelmään liittymisen jälkeen, maatalouden ympäristötoimenpiteet sekä varhaiseläke viljelijöille, jotka lopettavat kaupallisen maatalouden harjoittamisen siirtääkseen tilan toiselle viljelijälle. (18) Jotta asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaiset määrärahat lisääntyisivät, määrärahoja olisi siirrettävä asteittain sen mukaiseen talousarvioon, kun kyse on riittävän suurista määristä. (19) Viinialalla olisi sovellettava eräitä sääntelytoimenpiteitä erityisesti terveyteen, laatuun ja kuluttajien odotuksiin liittyvistä syistä. (20) Enemmän kuin 50 000 hehtolitraa vuodessa tuottavien jäsenvaltioiden olisi edelleen oltava vastuussa niiden rypälelajikkeiden luokittelusta, joista viinin valmistaminen on sallittua niiden alueilla. Eräät rypälelajikkeet olisi jätettävä luokittelun ulkopuolelle. (21) Eräitä tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita olisi pidettävä yhteisössä kaupan viinialan tuotteiden erityisluokittelun ja vastaavien eritelmien mukaisesti. (22) Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet olisi tuotettava noudattaen eräitä viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia sääntöjä, joilla taataan, että terveysnäkökohdat ja kuluttajien odotukset laadun ja tuotantomenetelmien suhteen otetaan huomioon. Joustavuuden varmistamiseksi kyseisten menetelmien päivittämisestä ja uusien menetelmien hyväksymisestä olisi huolehdittava täytäntöönpanotoimenpiteiden avulla, lukuun ottamatta väkevöimistä ja happamuuden lisäämistä koskevia menetelmiä, sillä ne ovat poliittisesti herkkiä aiheita, joiden muuttamiseksi toimivallan tulisi pysyä neuvostolla. (23) Viinin alkoholipitoisuuden lisäämiseen olisi sovellettava eräitä rajoja, ja se olisi tarvittaessa suoritettava lisäämällä viiniin tiivistettyä rypäleen puristemehua tai puhdistettua tiivistettyä rypäleen puristemehua tai sakkaroosia, jos sen käyttö on aiemminkin ollut sallittu. Näiden sallittujen väkevöintien rajat olisi tehtävä tähänastista tiukemmiksi. (24) Rypäleiden liikapuristaminen olisi kiellettävä siitä saatavan viinin huonolaatuisuuden vuoksi. (25) Komission olisi kansainvälisten vaatimusten täyttämiseksi otettava yleiseksi perustaksi Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) suosittelemat viininvalmistusmenetelmät. (26) Yhteisössä olisi kiellettävä kolmannesta maasta peräisin olevan viinin leikkaaminen yhteisön viinin kanssa samoin kuin kolmansista maista peräisin olevien viinien leikkaaminen keskenään. Tietynlaista kolmansista maista peräisin olevaa rypäleen puristemehua, viinirypälemehua ja tietynlaisia tuoreita rypäleitä ei myöskään pitäisi voida viiniyttää eikä lisätä viiniin yhteisön alueella. (27) Laatuviinien käsite perustuu yhteisössä muun muassa viinin maantieteelliseen alkuperään liittyviin erityisominaisuuksiin. Kuluttaja tunnistaa tällaiset viinit niille myönnetyistä suojatuista alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä, vaikkakaan nykyjärjestelmä ei ole vielä täysin valmis tältä osin. Jotta asianomaisten tuotteiden laadun takeena oleva kehys olisi avoin ja kehittyneempi, olisi otettava käyttöön järjestelmä, jossa alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevat hakemukset tutkitaan noudattaen lähestymistapaa, jota sovelletaan muihin elintarvikkeisiin kuin viiniin ja väkeviin alkoholijuomiin yhteisön horisontaalisessa laatupolitiikassa maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20 päivänä maaliskuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 510/2006 ( 6 ) mukaisesti. (28) Alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien erityisten laatuominaisuuksien säilyttämiseksi jäsenvaltioiden olisi voitava soveltaa tässä suhteessa tiukempia sääntöjä. (29) Jotta maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset saisivat suojan yhteisössä, ne olisi hyväksyttävä ja rekisteröitävä yhteisön tasolla. Jotta varmistetaan, että nimitykset täyttävät tässä asetuksessa säädetyt edellytykset, asianomaisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten olisi tutkittava hakemukset noudattaen yhteisiä vähimmäisvaatimuksia, joihin kuuluu kansallinen menettely, jonka mukaisesti voidaan esittää hakemusta koskevia vastaväitteitä. Komission olisi sen jälkeen tutkittava päätökset sen varmistamiseksi, että hakemukset ovat tässä asetuksessa säädettyjen edellytysten mukaiset ja että lähestymistapa on kaikissa jäsenvaltioissa yhdenmukainen. (30) Suojaa olisi voitava hakea kolmansien maiden alkuperänimityksille ja maantieteellisille merkinnöille, jotka ovat suojattuja alkuperämaassaan. (31) Rekisteröintimenettelyssä olisi annettava kaikille jäsenvaltion tai kolmannen maan luonnollisille tai oikeushenkilöille, joiden oikeutettua etua asia koskee, mahdollisuus käyttää oikeuksiaan esittämällä vastaväitteensä. (32) Rekisteröidyillä alkuperänimityksillä ja maantieteellisillä merkinnöillä olisi oltava suoja sellaista käyttöä vastaan, joka hyödyntää perusteettomasti edellytykset täyttävien tuotteiden mainetta. Rehellisen kilpailun edistämiseksi ja kuluttajien harhauttamisen estämiseksi suojan olisi koskettava myös tuotteita ja palveluja, jotka eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, perustamissopimuksen liitteeseen I kuulumattomat tuotteet mukaan luettuina. (33) Olisi säädettävä menettelyistä eritelmän muuttamiseksi suojan saamisen jälkeen ja alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän peruuttamiseksi erityisesti, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata. (34) Yhteisön alueella suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä varten olisi oltava valvontajärjestelmä, joka on mahdollisuuksien mukaan yhdenmukainen rehu- ja elintarvikelainsäädännön sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevien sääntöjen mukaisuuden varmistamiseksi suoritetusta virallisesta valvonnasta 29 päivänä huhtikuuta 2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 ( 7 ) kanssa, kuten myös tarkastusjärjestelmä, jolla varmistetaan, että asianomaiset viinit ovat eritelmän mukaisia. (35) Jäsenvaltioiden olisi voitava periä maksu aiheutuneiden kulujen kattamiseksi, mukaan lukien tähän asetukseen perustuvat, suojaamista koskevien hakemusten käsittelystä, vastustuksesta, muutoshakemuksista ja peruutuspyynnöistä aiheutuneet kulut. (36) Uutta tarkastelumenettelyä ei pitäisi oikeusvarmuuden vuoksi soveltaa yhteisössä nykyisin voimassa oleviin alkuperänimityksiin ja maantieteellisiin merkintöihin. Asianomaisten jäsenvaltioiden olisi kuitenkin annettava komissiolle tiedoksi perustiedot ja säännökset, joiden perusteella tällaiset nimitykset ja merkinnät on hyväksytty kansallisella tasolla, ja jollei näitä tietoja toimiteta, alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä voisi menettää suojansa. Nykyisten alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen peruuttamisen olisi oikeusvarmuuden vuoksi oltava rajoitettua. (37) Laatupolitiikkaa säännellään kansallisella tasolla tietyissä jäsenvaltioissa kansallisten säännösten ja käytäntöjen mukaisesti. Kyseisiä säännöksiä ja käytäntöjä voidaan jatkaa. (38) Tiettyjä merkintöjä on käytetty yhteisössä perinteisesti, ja ne antavat kuluttajille viinien erityispiirteistä ja laadusta tietoja, jotka täydentävät alkuperänimityksistä ja maantieteellisistä merkinnöistä ilmeneviä tietoja. Tällaiset perinteiset merkinnät olisi voitava suojata yhteisössä sisämarkkinoiden toimivuuden ja rehellisen kilpailun varmistamiseksi sekä sen välttämiseksi, että kuluttajia johdettaisiin harhaan. (39) Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden kuvauksella, nimityksellä ja esillepanolla voi olla merkittävä vaikutus niiden markkinoitavuuteen. Jäsenvaltioiden viinituotteiden merkintöjä koskevan lainsäädännön erot voivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa. (40) Sen vuoksi olisi vahvistettava säännöt, joissa otetaan huomioon kuluttajien ja tuottajien oikeutetut edut. Tästä syystä on tarpeen vahvistaa yhteisön merkintäsäännöt. (41) Säännöissä olisi velvoitettava käyttämään eräitä merkintöjä tuotteen tunnistamiseksi myyntinimityksen perusteella ja eräiden tärkeiden tietojen antamiseksi kuluttajalle. Eräiden muiden valinnaisten tietojen käytöstä olisi myös säädettävä yhteisön tasolla. (42) Jollei muutoin säädetä, viinialan merkintäsääntöjen olisi täydennettävä myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä maaliskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2000/13/EY ( 8 ) vahvistettuja sääntöjä, joita sovelletaan horisontaalisesti. Kokemusten mukaan merkintäsääntöjä ei ole useinkaan syytä eriyttää viinituotteen luokan mukaan. Sääntöjä olisi sen vuoksi periaatteessa sovellettava kaikkiin viiniluokkiin, myös tuontituotteisiin. Säännöissä olisi erityisesti sallittava rypälelajikkeen ja satovuoden merkitseminen viineihin, joilla ei ole alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää, edellyttäen että merkintöjen todenperäisyyttä ja seurantaa koskevia vaatimuksia ja poikkeuksia noudatetaan ja otetaan huomioon kuluttajille aiheutuvien sekaannusten mahdollisuus. (43) Yhteisön tasolla määriteltyihin viinialan tarpeisiin vastaamista voidaan edelleen edistää jo olemassa olevien ja perustettavien tuottajaorganisaatioiden avulla. Niiden tuottaman hyödyn olisi synnyttävä niiden jäsenilleen tarjoamiensa palvelujen laajuudesta ja tehokkuudesta. Sama pätee myös toimialakohtaisiin organisaatioihin. Jäsenvaltioiden olisi hyväksyttävä organisaatiot, jotka ovat tiettyjen yhteisön tasolla määriteltyjen vaatimusten mukaisia. (44) Jäsenvaltioiden olisi voitava panna täytäntöön toimialakohtaisten organisaatioiden tekemät päätökset viinien markkinoiden toimivuuden parantamiseksi. Päätösten perusteella ei pitäisi kuitenkaan voida toteuttaa menettelyjä, jotka voivat vääristää markkinoita. (45) Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen yhteisössä edellyttää kauppajärjestelmän käyttöönottoa yhteisön ulkorajoilla. Kauppajärjestelmän olisi sisällettävä tuontitullijärjestelmä, ja sen pitäisi periaatteessa vakauttaa yhteisön markkinat. Kauppajärjestelmän olisi perustuttava yhteisön kansainvälisiin velvollisuuksiin ja erityisesti Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimuksista johtuviin velvollisuuksiin. (46) Kauppavirtojen seuranta liittyy ennen kaikkea hallinnointiin, joka olisi hoidettava joustavasti. Komission olisi sen vuoksi tehtävä päätös todistuksia kokevista vaatimuksista ottaen huomioon tuonti- ja vientitodistusten tarve kyseisten markkinoiden hallinnoinnin ja erityisesti kyseisten tuotteiden tuonnin seurannan kannalta. Todistuksia koskevat yleiset edellytykset olisi kuitenkin vahvistettava tässä asetuksessa. (47) Kun tuonti- ja vientitodistuksista säädetään, olisi säädettävä myös vakuudesta niiden toimien toteuttamisen varmistamiseksi, joille tällaisia todistuksia myönnetään. (48) Tuontitullijärjestelmä mahdollistaa luopumisen kaikista muista suojatoimenpiteistä yhteisön ulkorajoilla. Sisämarkkina- ja tullimekanismi voi kuitenkin poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittautua riittämättömäksi. Tällöin yhteisön olisi voitava viipymättä toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotta yhteisön markkinat eivät jäisi ilman suojaa tällaisten tapausten mahdollisesti aiheuttamilta häiriöiltä. Toimenpiteiden olisi oltava yhteisön kansainvälisten velvollisuuksien mukaisia. (49) Viinirypälemehun ja rypäleen puristemehun tuonnista yhteisön markkinoille aiheutuvien mahdollisten epäsuotuisten vaikutusten ehkäisemiseksi ja torjumiseksi tällaisten tuotteiden tuonnissa olisi tiettyjen ehtojen täyttyessä edellytettävä lisätuontitullia. (50) Viinimarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja erityisesti markkinahäiriöiden välttämiseksi olisi säädettävä mahdollisuudesta kieltää sisäisen ja ulkoisen jalostuksen menettelyn käyttö. Tällaista markkinoiden hallintovälinettä on yleensä sovellettava nopeasti, jotta se saavuttaisi tavoitteensa. Komissiolle olisi sen vuoksi annettava asiaankuuluva toimivalta. (51) Kolmansista maista tuotaviin tuotteisiin olisi sovellettava yhteisön sääntöjä, jotka koskevat tuoteluokkia, merkintöjä, alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä. Niiden mukana olisi oltava määritysseloste. (52) On aiheellista antaa tietyin edellytyksin komissiolle valtuudet avata ja hallinnoida perustamissopimuksen mukaisesti tehdyistä kansainvälisistä sopimuksista tai neuvoston antamista säädöksistä johtuvia tariffikiintiöitä. (53) Viinin ylituotanto on lisääntynyt yhteisössä, kun uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa on rikottu. Yhteisössä on merkittävä määrä laittomia istutuksia, jotka synnyttävät epätervettä kilpailua ja pahentavat viinialan ongelmia. (54) Olisi erotettava toisistaan ennen 31 päivää elokuuta 1998 ja sen jälkeen toteutetut laittomat istutukset siltä osin kuin kyseessä ovat tuottajien näihin aloihin liittyvät velvoitteet. Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 toteutetuille laittomille istutuksille olisi annettava viimeinen tilaisuus säännönmukaistamiseen asetuksen (EY) N:o 1493/1999 2 artiklan 3 kohdan mukaisin edellytyksin. Tämän asetuksen vastaavaa säännöstä olisi näin ollen sovellettava takautuvasti. (55) Ennen 1 päivää syyskuuta 1998 laittomasti istutettuihin aloihin ei ole tähän mennessä sovellettu raivausvelvoitetta. Olisi säädettävä, että asianomaisten tuottajien on säännönmukaistettava alat suorittamalla niistä maksu. Jos kyseisiä aloja ei ole säännönmukaistettu 31 päivään joulukuuta 2009 mennessä, tuottajien olisi raivattava ne omalla kustannuksellaan. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia. (56) Alat, jotka on istutettu kiellosta huolimatta 31 päivän elokuuta 1998 jälkeen, olisi raivattava, mikä on asetuksessa (EY) N:o 1493/1999 säädetty seuraamus. Tämän pakollisen raivausvaatimuksen noudattamatta jättämisellä olisi oltava taloudellisia seuraamuksia. (57) Siihen asti kun säännönmukaistamis- ja raivaustoimenpiteet pannaan täytäntöön, viiniä, joka on saatu kieltoa rikkoen istutetuilta aloilta, joita ei ole säännönmukaistettu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisesti, ei saa saattaa markkinoille muuten kuin tislattavaksi asianomaisen tuottajan kustannuksella. Kyseisen säännön noudattamista voidaan valvoa aikaisempaa paremmin, kun tuottajilta edellytetään tislaussopimusten esittämistä. (58) Vaikka uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskielto on vaikuttanut jonkin verran viinimarkkinoiden tarjonnan ja kysynnän tasapainoon, se on samanaikaisesti luonut esteitä kilpailukykyisille tuottajille, jotka tarvitsevat joustavuutta kasvaneeseen kysyntään vastaamiseksi. (59) Koska markkinatasapainoa ei ole vielä saavutettu ja koska raivausjärjestelmän kaltaisten liitännäistoimenpiteiden vaikutus näkyy viiveellä, on tärkeää pitää voimassa uusien viljelmien istutuskielto 31 päivään joulukuuta 2015, jolloin se olisi lopullisesti lakkautettava, jotta kilpailukykyiset tuottajat voivat vapaasti toimia markkinaedellytysten mukaisesti. Jäsenvaltioille olisi kuitenkin annettava mahdollisuus jatkaa tätä kieltoa alueillaan 31 päivään joulukuuta 2018 saakka, jos ne katsovat sen tarpeelliseksi. (60) Nykyinen mahdollisuus sallia uusia istutuksia emoviiniköynnösten varttamisoksien tuottamista varten taikka uusjaon tai pakkolunastuksen yhteydessä sekä kokeellista viininviljelyä varten, ei näyttäisi merkittävästi häiritsevän viinimarkkinoita, joten niiden olisi oltava edelleen sallittuja asianmukaisesti valvottuina. (61) Uudelleenistutusoikeuksia olisi edelleen myönnettävä tuottajille, jotka sitoutuvat raivaamaan vastaavan viiniköynnöstä kasvavan alan, koska tällaisten istutusten nettovaikutus tuotantoon on yleensä olematon. (62) Lisäksi jäsenvaltion olisi voitava sallia uudelleenistutusoikeuksien siirto toiselle tilalle, jos valvonta on riittävää ja siirto tehdään laadun parantamiseksi, siirto koskee emoviiniköynnösten varttamisoksien kasvatukseen tarkoitettuja aloja tai siirtoon liittyy tilan osan siirtäminen. Siirtojen olisi tapahduttava jäsenvaltion sisällä. (63) Olisi perustettava kansallisten tai alueellisten varantojen järjestelmä tarkoituksena parantaa viinintuotantopotentiaalin hallintaa ja edistää uudelleenistutusoikeuksien tehokasta käyttöä, mikä puolestaan lieventää väliaikaisen istutuskiellon vaikutusta. (64) Jotta jäsenvaltiot voisivat mukauttaa varantojen istutusoikeuksien käytön paikallisiin tarpeisiin, niillä olisi oltava laaja harkintavalta varantojen hallinnossa edellyttäen, että valvonta on riittävää. Tähän olisi liityttävä mahdollisuus ostaa istutusoikeuksia varannon kartuttamiseksi sekä myydä istutusoikeuksia varannosta. Tätä varten jäsenvaltioiden olisi edelleen sallittava olla soveltamatta varantojärjestelmää, jos ne voivat osoittaa niillä jo olevan tehokas järjestelmä istutusoikeuksien hallinnoimiseksi. (65) Erityisten etujen myöntäminen nuorille viinintuottajille voi helpottaa toiminnan aloittamisen lisäksi myös tilojen rakenteellista mukauttamista toiminnan aloittamisen jälkeen, ja tällaisille tuottajille olisi voitava myöntää oikeuksia varannoista korvauksetta. (66) Istutusoikeuksien haltijoiden olisi käytettävä oikeudet kohtuullisen ajan kuluessa voimavarojen mahdollisimman tehokkaan käytön varmistamiseksi ja tarjonnan mukauttamiseksi kysyntään paremmin. Muutoin ne olisi siirrettävä tai jälleensiirrettävä varantoon. Samoista syistä varantoon siirretyt oikeudet olisi myönnettävä kohtuullisen ajan kuluessa. (67) Jäsenvaltioihin, joissa ei ole sovellettu istutusoikeuksien järjestelyä 31 päivään joulukuuta 2007 mennessä, ei sen vuoksi tulisi soveltaa uusien viljelmien siirtymävaiheen istutuskieltoa. (68) Lisäliitännäistoimenpiteenä olisi otettava käyttöön raivausjärjestelmä tavoitteena luoda markkinaolosuhteisiin sopeutuva viiniala. Jos tuottaja katsoo, että joidenkin viljelyalojen olosuhteet eivät ole suotuisia elinkelpoiselle tuotannolle, tuottajalle olisi annettava mahdollisuus leikata kustannuksiaan ja poistaa kyseiset alat viinintuotannosta sekä harjoittaa asianomaisilla aloilla muuta toimintaa tai poistaa ne kokonaan maataloustuotannosta. (69) Kokemus on osoittanut, että jos raivauksen salliminen palkkiota vastaan jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi, toimenpide ja sen vaikutukset tarjontaan saattavat olla tehottomia. Tuottajien olisi sen vuoksi — päinvastoin kuin nykyjärjestelmässä — voitava yleisesti osallistua raivausjärjestelmään ja heillä olisi oltava yksinomainen oikeus päättää sen soveltamisesta. Tuottajille olisi myönnettävä viiniköynnösten raivaamisesta vastineeksi hehtaarikohtainen palkkio. Ne jäsenvaltiot, joissa tuotetaan alle 50 000 hehtolitraa viiniä vuodessa, olisi jätettävä raivausjärjestelmän ulkopuolelle, sillä ne eivät vaikuta merkittävästi yhteisön tuotantoon. (70) Jäsenvaltioiden olisi voitava vahvistaa puolueettomin perustein raivauspalkkion tasot komission määrittämien asteikkojen mukaisesti. (71) Raivattujen alojen vastuullisen käsittelyn varmistamiseksi palkkio-oikeuden edellytyksenä olisi oltava, että asianomainen tuottaja noudattaa sovellettavia ympäristösääntöjä. Jos sääntöjenvastaisuuksia havaitaan, raivauspalkkiota tulisi vähentää samassa suhteessa. (72) Jäsenvaltioiden olisi ympäristöongelmien estämiseksi voitava kieltää raivaukset vuoristoalueilla, jyrkkärinteisillä alueilla ja joillakin pienten saarten alueilla sekä erityisedellytysten mukaisesti, kun kyseessä ovat ympäristönäkökohdat. Yhteisön syrjäisimpiä alueita koskevan politiikan mukaisesti raivausjärjestelmää ei sovelleta Azoreihin, Madeiraan eikä Kanariansaariin. Jäsenvaltioiden olisi voitava keskeyttää raivausjärjestelmän soveltaminen, kun raivatun alan yhteenlaskettu osuus on 8 prosenttia viiniköynnöstä kasvavasta alasta (10 prosenttia alueellisesti). (73) Jos jossakin jäsenvaltiossa raivattu ala ylittäisi 15 prosenttia sen koko viiniköynnöstä kasvavasta alasta, raivaus olisi voitava rajoittaa 15 prosenttiin kyseisessä jäsenvaltiossa, jotta vältetään raivausresurssien kohtuuton keskittyminen muiden jäsenvaltioiden kustannuksella. Lisäksi raivaus olisi voitava lopettaa sellaisena vuonna, jona raivattu ala on 6 % koko viiniköynnöstä kasvavasta alasta. (74) Raivattua maatalousalaa, jota aiemmin käytettiin viiniköynnösten viljelyyn, olisi pidettävä tilatukijärjestelmässä tukikelpoisena alana, ja sille olisi myönnettävä keskimääräistä alueellista tuotannosta irrotettua suoraa tukea, jonka enimmäismäärä ei talousarvioon liittyvistä syistä saisi ylittää tiettyä summaa. (75) Kansallisen tuen rajoittamaton myöntäminen voi vaarantaa yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan. Viinialan yhteiseen markkinajärjestelyyn olisi sen vuoksi periaatteessa sovellettava valtiontukea koskevia perustamissopimuksen määräyksiä. Raivauspalkkiota ja eräisiin tukiohjelmiin liittyviä toimenpiteitä koskevissa säännöksissä ei kuitenkaan pitäisi sinänsä estää kansallisten tukien myöntämistä samaan tarkoitukseen. (76) Viinintuotantokyvyn hallinnan parantamiseksi jäsenvaltioiden olisi toimitettava komissiolle omaa tuotantokykyään koskeva selvitys. Siihen sisältyvien tietojen olisi perustuttava viinitilarekisteriin, jota olisi ylläpidettävä ja päivitettävä säännöllisesti. Rekisteriä koskevat yksityiskohtaiset tiedot olisi vahvistettava komission täytäntöönpanoasetuksella. Sen vuoksi yhteisön viinitilarekisterin perustamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1986 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2392/86 ( 9 ) olisi kumottava. Jotta jäsenvaltiot toimittaisivat selvityksen, tukea rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen olisi myönnettävä vain selvityksen toimittaneille jäsenvaltioille. (77) Viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden, rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien olisi toimitettava joka vuosi satoilmoitus, jotta asiaankuuluvien poliittisten ja hallinnollisten valintojen tekemiseksi olisi käytettävissä tarvittavat tiedot. Jäsenvaltioiden olisi voitava vaatia viiniyttämiseen käytettävien rypäleiden kauppiaita ilmoittamaan vuosittain edellisestä sadosta kaupan pidetyt määrät. Rypäleen puristemehun ja viinin tuottajien sekä muiden kauppiaiden kuin vähittäiskauppiaiden olisi ilmoitettava hallussaan olevan rypäleen puristemehun ja viinin määrät. (78) Olisi säädettävä, että kaikkien tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden mukana on oltava yhteisössä liikkuessa saateasiakirja, jotta niiden jäljitettävyys on riittävä erityisesti kuluttajansuojan kannalta. (79) Jotta perustelluissa kriisitapauksissa voitaisiin toimia myös vuoden 2012 tukiohjelmiin sisältyvän väliaikaisen erityiselle tislaustoimenpiteelle annettavan tuen päätyttyä, jäsenvaltioiden olisi voitava antaa tukea erityiselle tislaustoimenpiteelle niin, että kokonaismäärärahat eivät ylitä 15 %:a jäsenvaltion vuosittaisten kansallisessa tukiohjelmassa varattujen määrärahojen vastaavasta arvosta. Tällaisesta tuesta olisi ilmoitettava komissiolle ja se olisi hyväksyttävä tämän asetuksen nojalla ennen sen myöntämistä. (80) Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY ( 10 ) mukaisesti. (81) Yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen soveltamisesta seuraavista velvollisuuksista aiheutuvia menoja yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 ( 11 ) mukaisesti. (82) Jäsenvaltioiden ja komission olisi toimitettava toisilleen tämän asetuksen soveltamiseksi tarvittavat tiedot. (83) Tässä asetuksessa säädettyjen velvollisuuksien noudattamisen varmistamiseksi on tarpeen tehdä tarkastuksia ja soveltaa seuraamuksia, jos velvollisuuksia ei hoideta. Komissio olisi sen vuoksi valtuutettava antamaan säännöt, jotka koskevat myös aiheettomasti suoritettujen maksujen takaisinperintää ja jäsenvaltioiden velvollisuuksia, jotka liittyvät tarkastuksista raportoimiseen. (84) Tämän asetuksen noudattamisen varmistamisen tulisi olla jäsenvaltioiden viranomaisten vastuulla, ja olisi vahvistettava järjestelyt, jotta komissio voi valvoa ja varmistaa noudattamisen. (85) Viinialan tilatukijärjestelmään sisällyttämistä koskevan säännöksen antamiseksi kaikkien aktiivisessa tuotannossa olevien viininviljelyalojen olisi oltava tukikelpoisia tilatukijärjestelmässä, josta säädetään yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskevista yhteisistä säännöistä ja tietyistä viljelijöiden tukijärjestelmistä 29 päivänä syyskuuta 2003 annetussa asetuksessa (EY) N:o 1782/2003 ( 12 ). (86) Bulgarian, Tšekin, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Romanian, Slovenian ja Slovakian viininviljelijöiden olisi saatava hyötyä viinin tukiosuuden sisällyttämisestä tilatukijärjestelmään samoin edellytyksin kuin viiniviljelijät yhteisössä sen 30 päivän huhtikuuta 2004 mukaisessa kokoonpanossa. Sen vuoksi viinin tukiosuuteen tilatukijärjestelmässä ei pitäisi soveltaa asetuksen (EY) N:o 1782/2003 143 a artiklassa esitettyä tukien lisäystä koskevaa aikataulua. (87) Asetus (EY) N:o 1782/2003 ja maataloustuotteita koskevista tiedotus- ja menekinedistämistoimista sisämarkkinoilla ja kolmansissa maissa 17 päivänä joulukuuta 2007 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3/2008 ( 13 ) olisi muutettava vastaavasti. (88) Siirryttäessä asetuksen (EY) N:o 1493/1999 ja muiden viinialan asetusten järjestelyistä tässä asetuksessa vahvistettuihin järjestelyihin voi ilmetä vaikeuksia, joita ei käsitellä tässä asetuksessa. Tällaisen mahdollisuuden varalta komission olisi voitava toteuttaa tarvittavat siirtymätoimenpiteet. Komissiolla olisi myös oltava valtuudet ratkaista erityisiä käytännön ongelmia, sekä katsoo seuraavaa: ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:







I OSASTO

JOHDANTOSÄÄNNÖKSET

1 artikla

Kohde ja soveltamisala

1. Tässä asetuksessa vahvistetaan erityissäännöt, joita sovelletaan asetuksen (EY) N:o 1234/2007 liitteessä I olevassa XII osassa tarkoitettujen tuotteiden tuotantoon ja kaupan pitämiseen.

2. Tässä asetuksessa säädetään 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden osalta:

a) tukitoimenpiteistä;

b) sääntelytoimenpiteistä;

c) kolmansien maiden kanssa käytävää kauppaa koskevista säännöistä;

d) tuotantopotentiaalia koskevista säännöistä.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa sovelletaan liitteessä I esitettyjä määritelmiä.







II OSASTO

TUKITOIMENPITEET







I LUKU

Tukiohjelmat







1 jakso

Johdantosäännökset

3 artikla

Soveltamisala

Tässä jaksossa vahvistetaan säännöt, jotka koskevat sitä, miten yhteisön varoja myönnetään jäsenvaltioille ja sitä, miten jäsenvaltioiden on käytettävä kyseisiä varoja kansallisissa tukiohjelmissa, jäljempänä ’tukiohjelmat’, viinialan erityisten tukitoimenpiteiden rahoittamiseksi.

4 artikla

Yhteensopivuus ja johdonmukaisuus

1. Tukiohjelmien on oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia ja johdonmukaisia yhteisön toimien, politiikkojen ja painopisteiden kanssa.

2. Jäsenvaltiot ovat vastuussa tukiohjelmista, ja niiden on varmistettava, että tukiohjelmat ovat sisäisesti johdonmukaisia ja että ne laaditaan ja pannaan täytäntöön puolueettomasti ottaen huomioon asianomaisten tuottajien taloudellinen tilanne ja tarve välttää tuottajien perusteetonta eriarvoista kohtelua.

Jäsenvaltiot ovat vastuussa siitä, että tarvittavista tarkastuksista ja seuraamuksista säädetään ja että ne suoritetaan, jollei tukiohjelmia ole noudatettu.

3. Tukea ei myönnetä:

a) tutkimushankkeisiin tai toimenpiteisiin tutkimushankkeiden tukemiseksi;

b) toimenpiteisiin, jotka sisältyvät asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisiin jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisohjelmiin.







2 jakso

Tukiohjelmien toimittaminen ja sisältö

5 artikla

Tukiohjelmien toimittaminen

1. Kunkin liitteessä II tarkoitetun tuottajajäsenvaltion on toimitettava ensimmäisen kerran viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2008 komissiolle ehdotus viisivuotiseksi tukiohjelmaksi, joka sisältää tämän luvun mukaisia toimenpiteitä.

Tukiohjelmien tukitoimenpiteet on laadittava jäsenvaltion sopivimmaksi katsomalla maantieteellisellä tasolla. Tukiohjelmasta on ennen sen komissiolle jättämistä järjestettävä kuuleminen toimivaltaisten viranomaisten ja asianmukaisen alueellisen tason organisaatioiden kanssa.

Kukin jäsenvaltio voi toimittaa yhden tukiohjelmaehdotuksen, joka voi olla mukautettu alueellisten erityispiirteiden mukaan.

2. Tukiohjelmaa voi soveltaa kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun se on toimitettu komissiolle.

Jos toimitettu ohjelma ei ole tässä jaksossa vahvistettujen edellytysten mukainen, komissio ilmoittaa tästä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tällöin jäsenvaltion on toimitettava komissiolle tarkistettu tukiohjelma. Tarkistettua tukiohjelmaa voi soveltaa kahden kuukauden kuluttua sen tiedoksi antamisesta, ellei se ole vieläkin yhteensopimaton, missä tapauksessa sovelletaan tätä alakohtaa.

3. Edellä olevaa 2 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin jäsenvaltioiden toimittamien tukiohjelmien muutoksiin.

4. Jäljempänä olevaa 6 artiklaa ei sovelleta, jos jäsenvaltion ainoa tukiohjelmatoimenpide käsittää 9 artiklassa tarkoitetun tilatukijärjestelmään tehtävän tukioikeuksien siirron. 21 artiklaa sovelletaan tällaisessa tapauksessa yksinomaan sen 1 kohdan osalta ja vain sen vuoden osalta, jona varainsiirto tapahtuu.

6 artikla

Tukiohjelmien sisältö

Tukiohjelmiin on sisällyttävä seuraavaa:

a) ehdotettujen toimenpiteiden yksityiskohtainen kuvaus ja määrälliset tavoitteet;

b) kuulemisten tulokset;

c) arvio ohjelman teknisistä, taloudellisista, ympäristöllisistä ja sosiaalisista vaikutuksista;

d) toimenpiteiden täytäntöönpanon aikataulu;

e) yleinen rahoitusselvitys, josta ilmenevät käytettävät määrärahat ja suunniteltu määrärahojen alustava kohdentaminen eri toimenpiteisiin liitteessä II esitettyjen enimmäismäärien rajoissa;

f) seurannassa ja arvioinnissa käytettävät perusteet ja määrälliset indikaattorit sekä tukiohjelman asianmukaisen ja tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi toteutettavat toimet;

g) tukiohjelman täytäntöönpanosta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset ja laitokset.

7 artikla

Tukikelpoiset toimenpiteet

1. Tukiohjelmiin sisältyy yksi tai useampia seuraavista toimenpiteistä:

a) 9 artiklan mukainen tilatukijärjestelmän tuki;

b) 10 artiklan mukainen menekinedistäminen;

c) viinitilojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen 11 artiklan mukaisesti;

d) rypäleiden korjaaminen raakana 12 artiklan mukaisesti;

e) sijoitusrahastot 13 artiklan mukaisesti;

f) satovakuutus 14 artiklan mukaisesti.

g) 15 artiklan mukaiset investoinnit;

h) 16 artiklan mukainen sivutuotteiden tislaus;

i) 17 artiklan mukainen viinin tislaaminen alkoholijuomaksi;

j) 18 artiklan mukainen erityinen tislaustoimenpide;

k) 19 artiklan mukainen tiivistetyn rypäleen puristemehun käyttö;

2. Tukiohjelmiin ei saa sisältyä muita kuin 9–19 artiklassa lueteltuja toimenpiteitä.

8 artikla

Tukiohjelmia koskevat yleissäännöt

1. Liitteessä II esitetään käytettävissä olevien yhteisön varojen jakautuminen ja talousarviorajat.

2. Yhteisön tukea voidaan myöntää ainoastaan 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tukiohjelman toimittamisen jälkeen aiheutuneisiin tukikelpoisiin menoihin.

3. Jäsenvaltiot eivät saa osallistua yhteisön tukiohjelmissa rahoittamien toimenpiteiden kustannuksiin.

4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat myöntää kansallista tukea 10, 14 ja 15 artiklassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin valtiontukea koskevien yhteisön sääntöjen mukaisesti.

Valtiontukea koskevissa yhteisön säännöissä vahvistettua tuen enimmäismäärää sovelletaan julkisen rahoituksen kokonaismäärään, johon sisältyy sekä yhteisön että kansallinen rahoitus.







3 jakso

Erityiset tukitoimenpiteet

9 artikla

Tilatukijärjestelmä ja tuki viininviljelijöille

1. Jäsenvaltiot voivat myöntää tukea viininviljelijöille myöntämällä heille asetuksen N:o (EY) 1782/2003 III osaston 3 luvun mukaisia tukioikeuksia kyseisen asetuksen VII liitteessä olevan O kohdan mukaisesti.

2. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta, on sisällytettävä tämä tuki tukiohjelmiinsa, myös tilatukijärjestelmään tehtävien myöhempien varainsiirtojen osalta, muuttamalla kyseisiä ohjelmia 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti.

3. Kun 1 kohdan mukainen tuki on myönnetty, se:

a) jää tilatukijärjestelmään eikä ole enää käytettävissä eikä sitä anneta käyttöön 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti toimenpiteisiin, jotka on lueteltu tämän asetuksen 10–19 artiklassa tukiohjelmien tulevina toimintavuosina;

b) vähentää vastaavassa suhteessa tämän asetuksen 10–19 artiklassa luetelluille toimenpiteille käytettävissä olevia määrärahoja tukiohjelmissa.

10 artikla

Menekinedistäminen kolmansien maiden markkinoilla

1. Tämän artiklan mukainen tuki kattaa kolmansissa maissa toteutettavat yhteisön viinejä koskevat tiedotus- ja menekinedistämistoimet, joilla parannetaan yhteisön viinien kilpailukykyä kyseisissä maissa.

2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut toimet koskevat viinejä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä tai joihin on merkitty rypälelajike.

3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettuihin toimiin voi kuulua ainoastaan

a) PR-toimintaa ja myynninedistämistä tai mainontaa, jossa korostetaan erityisesti yhteisön tuotteiden hyviä ominaisuuksia, etenkin laatua, turvallisuutta tai ympäristöystävällisyyttä;

b) osallistumista kansainvälisesti merkittäviin tapahtumiin, messuihin tai näyttelyihin;

c) tiedotuskampanjoita erityisesti yhteisön alkuperänimitysten, maantieteellisten merkintöjen ja luonnonmukaisen tuotannon järjestelmistä;

d) laajempien markkinointimahdollisuuksien kannalta tarpeellisia uusia markkinoita koskevat tutkimukset;

e) myynninedistämis- ja tiedotustoimien tulosten arviointitutkimuksia.

4. Yhteisön rahoitusosuus on menekinedistämistoimissa enintään 50 prosenttia tukikelpoisista menoista.

11 artikla

Viinitilojen rakenneuudistus ja uusiin lajikkeisiin siirtyminen

1. Viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen liittyvien toimenpiteiden tarkoituksena on parantaa viinintuottajien kilpailukykyä.

2. Viinitilojen rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä tuetaan tämän artiklan mukaisesti vain, jos jäsenvaltiot toimittavat tuotantokykyään koskevan selvityksen 109 artiklan mukaisesti.

3. Viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen myönnettävä tuki voi kattaa ainoastaan yhden tai useamman seuraavista toimista:

a) uusiin lajikkeisiin siirtyminen, joka voi tapahtua myös uudelleen varttamalla;

b) viinitilojen siirtäminen;

c) viinitilan hoitotekniikoiden parantaminen.

Tukea ei voida myöntää tavanomaiseen uudistamiseen yli-ikäisillä viinitiloilla.

4. Tuki viinitilojen rakenneuudistukseen ja uusiin lajikkeisiin siirtymiseen voidaan myöntää ainoastaan seuraavilla tavoilla:

a) tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen;

b) rakenneuudistuksesta ja uusiin lajikkeisiin siirtymisestä aiheutuviin kustannuksiin osallistuminen.

5. Kun kyseessä on 4 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tuottajille toimenpiteen täytäntöönpanosta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaaminen, korvaus voi olla enintään 100 prosenttia asianomaisista menetyksistä, ja se voidaan myöntää jommallakummalla seuraavista tavoista:

a) sen estämättä, mitä V osaston II luvussa säädetään, vanhojen ja uusien viiniköynnösten samanaikaiselle esiintymiselle myönnetty lupa, joka voi olla voimassa enintään kolme vuotta kestävän vahvistetun kauden, voi olla voimassa enintään istutusoikeuksia koskevan siirtymäjärjestelyn päättymiseen saakka;

b) taloudellinen korvaus.

6. Yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen todellisista kustannuksista voi olla enintään 50 prosenttia. Asetuksen (EY) N:o 1083/2006 ( 14 ) mukaisiksi lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla yhteisön rahoitusosuus rakenneuudistuksen ja uusiin lajikkeisiin siirtymisen kustannuksista voi olla enintään 75 prosenttia.

12 artikla

Rypäleiden korjaaminen raakana

1. Tämän artiklan soveltamiseksi rypäleiden raakana korjaamisella tarkoitetaan raakojen rypäleterttujen hävittämistä tai poistamista kokonaan siten, että kyseiseltä alalta ei tule lainkaan satoa.

2. Rypäleiden raakana korjaamiseen myönnettävällä tuella pyritään palauttamaan tarjonnan ja kysynnän tasapaino yhteisön viinimarkkinoilla markkinakriisien ehkäisemiseksi.

3. Tuki rypäleiden raakana korjaamiseen voidaan myöntää kiinteämääräisenä hehtaaritukena, jonka asianomainen jäsenvaltio määrittää.

Tuki voi olla enintään 50 prosenttia rypäleterttujen hävittämisestä tai poistamisesta aiheutuvien suorien kustannusten ja tulonmenetysten summasta.

4. Asianomaisten jäsenvaltioiden on otettava käyttöön puolueettomiin perusteisiin perustuva järjestelmä varmistaakseen, ettei rypäleiden raakana korjaaminen johda siihen, että yksittäisen viinintuottajan saama korvaus ylittää 3 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetut enimmäismäärät.

13 artikla

Sijoitusrahastot

1. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitetulla tuella autetaan tuottajia, jotka haluavat ottaa vakuutuksen markkinaheilahteluja vastaan.

2. Sijoitusrahastojen perustamiseen tarkoitettua tukea voidaan myöntää väliaikaisena ja alenevana tukena rahaston hallintokustannusten kattamiseksi.

14 artikla

Satovakuutus

1. Satovakuutukseen myönnettävällä tuella suojataan tuottajien tuloja silloin kun luonnonkatastrofit, epäsuotuisat sääolot, taudit tai tuholaiseläimet vaikuttavat niihin.

2. Satovakuutusta varten voidaan myöntää tukea yhteisön taloudellisena tukena, joka saa olla enintään:

a) 80 prosenttia vakuutusmaksuista, jotka tuottaja on maksanut luonnonkatastrofeihin rinnastettavien epäsuotuisten sääolojen aiheuttamien menetysten varalta;

b) 50 prosenttia vakuutusmaksuista, jotka tuottaja on maksanut seuraavien varalta: i) a alakohdassa tarkoitetut menetykset ja muut epäsuotuisten sääolojen aiheuttamat menetykset; ii) eläinten, kasvitautien tai tuholaisten aiheuttamat menetykset.

3. Tukea voidaan myöntää satovakuutusta varten vain, jos asianomaiset vakuutuskorvaukset eivät korvaa tuottajalle yli sataa prosenttia tulonmenetyksistä ottaen huomioon muut korvaukset, joita tuottaja on mahdollisesti saanut muista vakuutettuun riskiin liittyvistä tukijärjestelmistä.

4. Satovakuutukseen myönnettävä tuki ei saa vääristää vakuutusmarkkinoiden kilpailua.

15 artikla

Investoinnit

1. Tukea voidaan antaa sellaisille aineellisille tai aineettomille investoinneille viininvalmistuslaitteisiin, viininvalmistamojen infrastruktuuriin ja viinin kaupan pitämiseen, jotka parantavat yrityksen yleistä suorituskykyä ja koskevat yhtä tai useampaa seuraavista:

a) liitteessä IV tarkoitettujen tuotteiden tuotanto tai kaupan pitäminen;

b) liitteessä IV tarkoitettuihin tuotteisiin liittyvä uusien tuotteiden, prosessien tai teknologioiden kehittely.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu enimmäistuki rajoitetaan koskemaan mikroyritysten sekä pienten ja keskisuurten yritysten määritelmästä 6 päivänä toukokuuta 2003 annetussa komission suosituksessa 2003/361/EY ( 15 ) tarkoitettuja mikro- ja pienyrityksiä sekä keskisuuria yrityksiä. Kokorajoitusta ei sovelleta enimmäistuen osalta Azorien, Madeiran, Kanariansaarten, Ranskan merentakaisten departementtien ja Egeanmeren pienten saarten hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 18 päivänä syyskuuta 2006 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1405/2006 ( 16 ) tarkoitettujen Egeanmeren pienten saarten alueilla. Enimmäistuki-intensiteetti puolitetaan, kun on kyse suosituksen 2003/361/EY liitteessä olevan I osaston 2 artiklan 1 kohdan piiriin kuulumattomista yrityksistä, joiden palveluksessa on vähemmän kuin 750 työntekijää tai joiden liikevaihto on alle 200 miljoonaa euroa.

Tukea ei saa myöntää vaikeuksissa oleville yrityksille, sellaisina kuin ne määritellään vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja niiden rakenteiden uudistamiseksi myönnettävää valtiontukea koskevissa yhteisön suuntaviivoissa.

3. Tukikelpoisiksi menoiksi ei lasketa asetuksen (EY) N:o 1698/2005 71 artiklan 3 kohdan a–c alakohdassa tarkoitettuja menoja.

4. Yhteisön rahoitusosuuteen tukikelpoisista investointikustannuksista sovelletaan seuraavia tuen enimmäismääriä:

a) 50 prosenttia asetuksen (EY) N:o 1083/2006 mukaisiksi lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla;

b) 40 prosenttia muilla kuin lähentymistavoitealueiksi luokitelluilla alueilla;

c) 75 prosenttia unionin syrjäisimpien alueiden hyväksi toteutettavista maatalousalan erityistoimenpiteistä 30 päivänä tammikuuta 2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 247/2006 ( 17 ) mukaisiksi syrjäisimmiksi alueiksi luokitelluilla alueilla;

d) 65 prosenttia asetuksessa (EY) N:o 1405/2006 tarkoitettujen Egeanmeren pienten saarten alueilla.

5. Edellä 1 kohdassa tarkoitettuun tukeen sovelletaan tarvittavin muutoksin asetuksen (EY) N:o 1698/2005 72 artiklaa.

16 artikla

Sivutuotteiden tislaustuki

1. Tukea voidaan myöntää viiniyttämisen sivutuotteiden vapaaehtoiseen tai pakolliseen tislaukseen, joka on suoritettu liitteessä VI olevassa D kohdassa säädettyjen edellytysten mukaisesti.

Myönnettävän tuen määrä vahvistetaan tuotetun alkoholin tilavuusprosenttia ja hehtolitraa kohti. Tukea ei makseta tislattavissa sivutuotteissa olevalle alkoholimäärälle, joka ylittää 10 prosenttia tuotetun viinin sisältämästä alkoholimäärästä.

2. Tuen enimmäismäärät perustuvat keräys- ja käsittelykustannuksiin ja ne vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.

3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuetun tislauksen tuloksena tuotettu alkoholi on käytettävä yksinomaan teollisuudessa tai energiatarkoituksiin kilpailun vääristymisen välttämiseksi.

17 artikla

Viinin tislaaminen alkoholijuomaksi

1. Tukea voidaan myöntää hehtaarikohtaisena tukena 31 päivään heinäkuuta 2012 saakka tuottajille, joiden tuottama viini tislataan alkoholijuomaksi.

2. Ennen tuen myöntämistä on esitettävä asiaankuuluvat viinin tislausta koskevat sopimukset sekä todisteet tislaukseen toimittamisesta.

18 artikla

Erityinen tislaustoimenpide

1. Tukea voidaan myöntää 31 päivään heinäkuuta 2012 saakka vapaaehtoista tai pakollista tislaustoimenpidettä varten jäsenvaltioiden päätöksestä perustelluissa kriisitapauksissa ylijäämien vähentämiseksi tai poistamiseksi ja samalla saatavuuden jatkuvuuden turvaamiseksi sadosta toiseen.

2. Tuen enimmäismäärät vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.

3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun tuetun tislauksen tuloksena tuotettu alkoholi on käytettävä yksinomaan teollisuudessa tai energiatarkoituksiin kilpailun vääristymisen välttämiseksi.

4. Erityistä tislaustoimenpidettä varten käytettävien määrärahojen osuus ei saa ylittää seuraavia prosenttisosuuksia liitteessä II vahvistetuista käytettävissä olevista kokonaismäärärahoista jäsenvaltiota kohti kyseisenä talousarviovuonna:

— 20 prosenttia vuonna 2009;

— 15 prosenttia vuonna 2010;

— 10 prosenttia vuonna 2011;

— 5 prosenttia vuonna 2012.

5. Jäsenvaltiot voivat lisätä erityistä tislaustoimenpidettä varten käytettävissä olevia määrärahoja 4 kohdan mukaisten vuosittaisten enimmäismäärien yli antamalla käyttöön kansallisia määrärahoja seuraavissa rajoissa (ilmaistuna prosentteina 4 kohdassa esitetystä vastaavasta vuosittaisesta ylärajasta):

— 5 prosenttia viinivuonna 2010;

— 10 prosenttia viinivuonna 2011;

— 15 prosenttia viinivuonna 2012;

Jäsenvaltioiden on tarvittaessa ilmoitettava komissiolle ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen kansallisten määrärahojen lisäyksestä, ja sille on saatava komission hyväksyntä ennen kuin kyseiset varat ovat käytettävissä.

19 artikla

Tiivistetyn rypäleen puristemehun käyttäminen

1. Tukea voidaan myöntää 31 päivään heinäkuuta 2012 viinintuottajille, jotka käyttävät tiivistettyä rypäleen puristemehua tai puhdistettua tiivistettyä rypäleen puristemehua lisätäkseen tuotteiden luonnollista alkoholipitoisuutta liitteessä V säädettyjen edellytysten mukaisesti.

2. Myönnettävän tuen määrä vahvistetaan potentiaalisen alkoholipitoisuuden tilavuusprosenttia ja väkevöimiseen käytettyä puristettua rypälemehuhehtolitraa kohti.

3. Tälle toimenpiteelle eri viininviljelyvyöhykkeillä myönnettävän tuen enimmäismäärät vahvistetaan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.

20 artikla

Täydentävät ehdot

Jos viljelijän todetaan milloin tahansa kolmen vuoden aikana rakenneuudistusta ja uusiin lajikkeisiin siirtymistä koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta tai milloin tahansa yhden vuoden aikana rypäleiden raakana korjaamista koskevassa tukiohjelmassa maksettujen tukien suorittamisesta jättäneen noudattamatta tilallaan asetuksen (EY) N:o 1782/2003 3–7 artiklassa tarkoitettuja lakisääteisiä hoitovaatimuksia tai hyvän maatalouden ja ympäristön vaatimusta viljelijästä suoraan johtuvan toiminnan tai laiminlyönnin seurauksena, tukea alennetaan tai se peruutetaan osittain tai kokonaan noudattamatta jättämisen vakavuuden, laajuuden, keston ja toistuvuuden mukaan, ja viljelijä on tapauksen mukaan velvoitettava maksamaan se takaisin kyseisissä säännöksissä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.







4 jakso

Yleiset säännökset

21 artikla

Kertomukset ja arviointi

1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain ja ensimmäisen kerran 1 päivään maaliskuuta 2010 mennessä kertomus tukiohjelmaan kuuluvien toimenpiteiden täytäntöönpanosta edellisenä varainhoitovuonna.

Kertomuksissa on lueteltava ja kuvattava toimenpiteet, joille on myönnetty tukiohjelmissa yhteisön tukea, ja erityisesti annettava tietoa 10 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle 1 päivään maaliskuuta 2011 mennessä ja toisen kerran 1 päivään maaliskuuta 2014 mennessä arviointi tukiohjelman kustannuksista ja tuloksista sekä suunnitelma niiden tehokkuuden parantamiseksi.

Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen 10 artiklassa tarkoitetun menekinedistämistoimenpiteen täytäntöönpanosta.

22 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:

a) tukiohjelmien esitysmuotoa;

b) tukiohjelmien muuttamista sen jälkeen, kun ne ovat tulleet sovellettaviksi;

c) 10–19 artiklassa säädettyjen toimenpiteiden soveltamista koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä;

d) edellytyksiä, jotka koskevat yhteisön varoista tulevan tuen julkaisemista ja siitä tiedottamista;

e) raportointia koskevia sääntöjä.







II LUKU

Määrärahojen siirto

23 artikla

Määrärahojen siirto maaseudun kehittämiseen

1. Varainhoitovuodesta 2009 alkaen asetuksen (EY) N:o 1290/2005 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja maatalousmarkkinoiden sääntelemiseksi tehtäviä interventiotoimenpiteitä varten 2 kohdassa vahvistetut määrät, jotka perustuvat asetuksen (EY) N:o 1493/1999 mukaisiin aiempiin menoihin, ovat käytettävissä kalenterivuosittain yhteisön lisävaroina viinintuotantoalueilla asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisesti rahoitettavissa maaseudun kehittämisohjelmissa toteutettavia toimenpiteitä varten.

▼M1

2. Seuraavina kalenterivuosina käytettävissä ovat seuraavat määrät:

— 2009: 40,66 miljoonaa euroa,

— 2010: 82,11 miljoonaa euroa,

— vuodesta 2011: 122,61 miljoonaa euroa.

▼B

3. Edellä olevassa 2 kohdassa vahvistetut määrät jaetaan jäsenvaltioille liitteen III mukaisesti.

Jäsenvaltiot, joille ei ole merkitty liitteessä III olevaan nykyiseen taulukkoon määriä niiden määrien pienuuden vuoksi, jotka muuten johtuisivat liitteen III määrien määrittämiseksi sovelletun jakoperusteen soveltamisesta (vähemmän kuin 2,5 miljoonaa euroa siirrettäväksi vuonna 2009), voivat päättää siirtää tällä hetkellä liitteeseen II sisältyvät määrät kokonaan tai osittain liitteeseen III käytettäväksi omissa maaseudun kehittämisohjelmissaan. Tällöin asianomaiset jäsenvaltiot ilmoittavat komissiolle siirrosta 30 päivään kesäkuuta 2008 mennessä, ja komissio muuttaa 2 kohdan sekä liitteet II ja III vastaavasti.







III OSASTO

SÄÄNTELYTOIMENPITEET







I LUKU

Yleissäännöt

24 artikla

Viiniköynnöslajikkeiden luokittelu

1. Jäsenvaltioiden on luokiteltava viiniköynnöslajikkeet, joita niiden alueella saa istuttaa, uudelleenistuttaa ja varttaa viininvalmistusta varten, jollei 2 kohdasta muuta johdu.

Jäsenvaltiot voivat luokitella ainoastaan rypälelajikkeet, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:

a) kyseinen lajike kuuluu Vitis vinifera -lajiin tai on peräisin Vitis vinifera -lajin ja muiden Vitis-suvun lajien välisestä risteytyksestä.

b) kyseinen lajike ei kuulu seuraaviin lajikkeisiin: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton ja Herbemont.

Jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta luokittelusta poistetaan viiniköynnöslajike, sen raivaus on suoritettava 15 vuoden kuluessa luokittelusta poistamisesta.

2. Jäsenvaltioille, joiden viinintuotanto on enintään 50 000 hehtolitraa viinivuodessa, laskettuna viiden edeltävän viinivuoden keskituotoksesta, myönnetään vapautus 1 kohdassa tarkoitetusta luokitteluvelvoitteesta.

Myös ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa jäsenvaltioissa saa kuitenkin istuttaa, uudelleenistuttaa ja varttaa viininvalmistusta varten ainoastaan 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisia rypälelajikkeita.

3. Edellä olevan 1 kohdan ensimmäisestä ja toisesta alakohdasta sekä 2 kohdan toisesta alakohdasta poiketen seuraavien viiniköynnöslajikkeiden istutus, uudelleenistutus ja varttaminen on sallittua tieteellisiin ja kokeellisiin tarkoituksiin:

a) luokittelemattomat viiniköynnöslajikkeet 1 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden osalta;

b) muut kuin 1 kohdan a ja b alakohdan mukaiset viiniköynnöslajikkeet 2 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden osalta.

4. Alat, joille on istutettu 1–3 kohdan vastaisesti viinintuotantoon tarkoitettuja viiniköynnöslajikkeita, on raivattava.

Tällaisia aloja ei ole kuitenkaan pakko raivata, jos kyseinen tuotanto on tarkoitettu yksinomaan viinintuottajan oman talouden käyttöön.

5. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuottajat noudattavat 1–4 kohdan säännöksiä.

25 artikla

Tuotanto ja kaupan pitäminen

1. Liitteessä IV luetellut, yhteisössä tuotetut tuotteet on valmistettava 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti luokiteltavista viinirypälelajikkeista.

2. Liitteessä IV vahvistettuja rypäletuotteiden luokkien nimityksiä saa käyttää yhteisössä ainoastaan sellaisen tuotteen kaupan pitämisessä, joka on mainitussa liitteessä vahvistettujen edellytysten mukainen.

Sen estämättä, mitä 59 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat kuitenkin sallia, että ilmaisua ’viini’ käytetään, jos:

a) se on hedelmän nimeen liitettynä yhdysnimikkeen muodossa muiden hedelmien kuin rypäleiden käymisestä saatujen tuotteiden pitämisessä kaupan; tai

b) se on osa yhdysnimeä.

Liitteessä IV esitettyjä viiniluokkia vastaavien tuotteiden kanssa ei saa aiheutua sekaannusta.

3. Liitteessä IV lueteltuja rypäletuotteiden luokkia voidaan muuttaa 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.

4. Edellä olevan 24 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tarkoitetuista viiniköynnöslajikkeista saatua viiniä, joka ei vastaa mitään liitteessä IV vahvistetuista luokista, saa käyttää ainoastaan viinintuottajan oman talouden kulutukseen, viinietikan valmistukseen tai tislaukseen, lukuun ottamatta pullotettuja viinejä, jotka voidaan todistaa pullotetuiksi ennen 1 päivää syyskuuta 1971.







II LUKU

Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset

26 artikla

Soveltamisala

Tämä luku koskee sallittuja viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia, joita sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotannossa ja kaupan pitämisessä sekä menettelyä, jota noudattaen kyseisistä menetelmistä ja rajoituksista päätetään.

27 artikla

Viininvalmistusmenetelmät ja rajoitukset

1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita yhteisössä tuotettaessa ja säilytettäessä saa käyttää vain yhteisön lainsäädännössä sallittuja viininvalmistusmenetelmiä, joista on säädetty liitteessä V tai joista päätetään 28 ja 29 artiklan mukaisesti.

Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta

a) viinirypälemehuun ja tiivistettyyn viinirypälemehuun;

b) viinirypälemehun valmistukseen tarkoitettuun rypäleen puristemehuun ja tiivistettyyn rypäleen puristemehuun.

2. Viininvalmistusmenetelmiä saa käyttää ainoastaan kyseisten tuotteiden asianmukaiseen valmistukseen, säilytykseen tai jälkikäsittelyyn.

3. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvat tuotteet on tuotettava yhteisössä noudattaen liitteessä VI vahvistettuja rajoituksia.

4. Yhteisössä ei saa pitää kaupan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia tuotteita, jotka on valmistettu viininvalmistusmenetelmällä, joka ei ole sallittu yhteisössä tai tapauksen mukaan kansallisella tasolla, tai jotka ovat liitteessä VI vahvistettujen rajoitusten vastaisia.

28 artikla

Jäsenvaltion päättämät tiukemmat säännöt

Jäsenvaltiot voivat rajoittaa joidenkin viininvalmistusmenetelmien käyttöä tai kieltää niiden käytön ja säätää tiukemmista rajoituksista yhteisön lainsäädännössä sallituille, alueellaan tuotetuille viineille vahvistaakseen suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen viinien sekä kuohuviinien ja väkevien viinien olennaisten ominaisuuksien säilymistä.

Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä rajoitukset ja kiellot komissiolle, joka antaa ne tiedoksi muille jäsenvaltioille.

29 artikla

Viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten salliminen

1. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja säilyttämiseen liittyvien viininvalmistusmenetelmien ja rajoitusten sallimisesta päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, liitteessä V siihen kuuluvien tuotteiden osalta vahvistettuja väkevöimistä, happamuuden lisäämistä ja happamuuden vähentämistä koskevia viininvalmistusmenetelmiä sekä liitteessä VI lueteltuja rajoituksia lukuun ottamatta.

2. Jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole sallittuja, koekäytön 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistettavin edellytyksin.

30 artikla

Sallimisen perusteet

Kun komissio sallii viininvalmistusmenetelmän 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, se

a) ottaa huomioon Kansainvälisen viinijärjestön (OIV) suosittelemat ja julkaisemat viininvalmistusmenetelmät ja sellaisten viininvalmistusmenetelmien, jotka eivät ole vielä sallittuja, koekäytön tulokset;

b) ottaa huomioon ihmisten terveyden suojelemisen;

c) ottaa huomioon mahdolliset riskit siitä, että kuluttajia johdetaan harhaan odotusten ja käsitysten suhteen, sekä tällaisten riskien poistamiseen käytettävien tiedotusmenetelmien saatavuuden ja käytettävyyden;

d) varmistaa, että viinin luonnolliset ja olennaiset ominaisuudet säilyvät eikä asianomaisen tuotteen koostumus muutu merkittävästi;

e) varmistaa, että ympäristöstä huolehtimisen osalta noudatetaan hyväksyttävää vähimmäistasoa;

f) noudattaa liitteissä V ja VI vahvistettuja viininvalmistusmenetelmiä ja rajoituksia koskevia yleisiä sääntöjä.

31 artikla

Määritysmenetelmät

Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden koostumuksen määrittämiseksi käytettävät menetelmät ja säännöt, joiden perusteella voidaan todeta, onko tuotteita käsitelty sallittujen viininvalmistusmenetelmien vastaisesti, ovat OIV:n suosittelemat ja julkaisemat määritysmenetelmät ja säännöt.

Jos OIV ei ole suositellut ja julkaissut mitään menetelmiä tai sääntöjä, menetelmät ja säännöt vahvistetaan 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Ennen sääntöjen vahvistamista käytetään asianomaisen jäsenvaltion sallimia menetelmiä ja sääntöjä.

32 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Tämän luvun sekä liitteiden V ja VI täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen, jollei mainituissa liitteissä toisin säädetä.

Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:

a) säännöksiä, joiden mukaan asetuksen (EY) N:o 1493/1999 liitteessä IV lueteltuja yhteisön viininvalmistusmenetelmiä pidetään sallittuina viininvalmistusmenetelminä;

b) kuohuviinien, laatukuohuviinien ja maustettujen laatukuohuviinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia väkevöiminen, happamuuden lisääminen ja happamuuden vähentäminen mukaan lukien;

c) väkevien viinien sallittuja valmistusmenetelmiä ja rajoituksia;

d) rypäleen puristemehun ja viinin sekoittamista ja leikkaamista koskevia säännöksiä liitteessä VI olevan C kohdan edellytysten mukaisesti;

e) viininvalmistusmenetelmissä käytettyjen aineiden puhtaus- ja tunnistetietoja, jollei niistä ole yhteisön sääntöjä;

f) sallittujen viininvalmistusmenetelmien toteuttamista koskevia hallinnollisia sääntöjä;

g) tuotteiden, jotka eivät ole 27 artiklan mukaisia, hallussapitoa, liikkuvuutta ja käyttöä koskevat edellytykset, mahdolliset kyseisen artiklan vaatimuksia koskevat poikkeukset sekä perusteet, joiden tarkoituksena on estää yksittäisissä tapauksissa liiallinen ankaruus;

h) edellytykset, joilla jäsenvaltiot voivat sallia sellaisten tuotteiden hallussapidon, liikkuvuuden ja käytön, jotka eivät ole tämän luvun muiden säännösten kuin 27 artiklan mukaisia tai tämän luvun täytäntöönpanosäännösten mukaisia.







III LUKU

Alkuperänimitykset, maantieteelliset merkinnät ja perinteiset merkinnät

33 artikla

Soveltamisala

1. IV ja V luvussa vahvistettuja, alkuperänimityksiä, maantieteellisiä merkintöjä ja perinteisiä merkintöjä koskevia sääntöjä sovelletaan liitteessä IV olevaan 1, 3–6, 8, 9, 11, 15 ja 16 kohtaan.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen perustana on:

a) seuraavien tahojen oikeutettujen etujen suojelu: i) kuluttajat ja ii) tuottajat;

b) kyseisten tuotteiden yhteisten markkinoiden moitteettoman toiminnan varmistaminen;

c) laatutuotteiden tuotannon edistäminen niin, että sallitaan kansalliset laatupoliittiset toimenpiteet.







IV LUKU

Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät







1 jakso

Määritelmät

34 artikla

Määritelmät

1. Tässä asetuksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:

a) ’alkuperänimityksellä’ tarkoitetaan alueen, tietyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään kuvaamaan 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on seuraavien vaatimusten mukainen: i) sen laatu ja ominaisuudet johtuvat olennaisesti tai yksinomaan tietystä maantieteellisestä ympäristöstä luontoineen ja inhimillisine tekijöineen; ii) sen tuotannossa käytetyt rypäleet tulevat yksinomaisesti kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta; iii) sen tuotanto tapahtuu kyseisellä maantieteellisellä alueella; iv) se on saatu Vitis vinifera -lajiin kuuluvista rypälelajikkeista;

b) ’maantieteellisellä merkinnällä’ tarkoitetaan alueen, tietyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään kuvaamaan 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, joka on seuraavien vaatimusten mukainen: i) jolla on määrätty laatu, maine tai muita ominaisuuksia, jotka johtuvat tästä maantieteellisestä alkuperästä, ii) vähintään 85 prosenttia sen tuotannossa käytetyistä rypäleistä tulee yksinomaan kyseiseltä maantieteelliseltä alueelta; iii) sen tuotanto tapahtuu kyseisellä maantieteellisellä alueella; iv) se on saatu Vitis vinifera -lajiin kuuluvista rypälelajikkeista tai mainitun lajin ja muiden Vitis-suvun lajien välisestä risteytyksestä.

2. Tiettyjä perinteisesti käytettyjä nimiä pidetään alkuperänimityksinä, jos ne

a) kuvaavat viiniä;

b) viittaavat maantieteelliseen nimeen;

c) ovat 1 kohdan a alakohdan i–iv alakohdan vaatimusten mukaisia;

d) käyvät läpi menettelyn, jossa myönnetään tässä luvussa vahvistettu alkuperänimitysten tai maantieteellisen merkintöjen suoja.

3. Alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät, mukaan luettuina kolmansissa maissa sijaitseviin maantieteellisiin alueisiin liittyvät nimitykset ja merkinnät, voidaan suojata yhteisössä tässä luvussa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti.







2 jakso

Suojan hakeminen

35 artikla

Suojahakemusten sisältö

1. Hakemuksen, joilla haetaan nimelle suojaa alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, on sisällettävä tekninen asiakirja, jossa on

a) suojattava nimi;

b) hakijan nimi ja osoite;

c) 2 kohdassa tarkoitettu eritelmä;

d) yhtenäinen asiakirja, jossa esitetään yhteenveto 2 kohdassa tarkoitetusta eritelmästä.

2. Eritelmän tarkoituksena on antaa asianomaisille osapuolille mahdollisuus tarkistaa alkuperänimitykseen tai maantieteelliseen merkintään liittyvät tuotantoedellytykset.

Siinä on oltava vähintään

a) suojattava nimi;

b) viinin (viinien) kuvaus; i) viineistä, joilla on alkuperänimitys, niiden tärkeimmät analyyttiset ja aistinvaraiset ominaisuudet; ii) viineistä, joilla on maantieteellinen merkintä, niiden tärkeimmät analyyttiset ominaisuudet sekä arviointi tai ilmoitus niiden aistinvaraisista ominaisuuksista;

c) viinin (viinien) valmistuksessa mahdollisesti käytettävät erityiset viininvalmistusmenetelmät ja viinin (viinien) valmistusta koskevat rajoitukset;

d) asianomaisen maantieteellisen alueen rajaus;

e) enimmäistuotos hehtaaria kohden;

f) maininta rypälelajikkeesta tai -lajikkeista, joista viini (viinit) on saatu;

g) tiedot 34 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdassa tai tarvittaessa 34 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa tarkoitetusta yhteydestä;

h) yhteisön tai kansallisissa säännöksissä vahvistetut vaatimukset tai, jos jäsenvaltiot niin säätävät, suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää hallinnoivan organisaation vahvistamat vaatimukset, ottaen huomioon, että vaatimusten on oltava puolueettomia ja syrjimättömiä sekä yhteisön lainsäädännön mukaisia;

i) eritelmää koskevien säännösten noudattamisen tarkastamisesta huolehtivien viranomaisten tai elinten nimi ja osoite ja niiden erityistehtävät.

36 artikla

Suojan hakeminen kolmannessa maassa sijaitsevalle maantieteelliselle alueelle

1. Jos suojahakemus koskee kolmannessa maassa sijaitsevaa maantieteellistä aluetta, sen on sisällettävä 35 artiklassa säädetyt tiedot sekä todiste siitä, että kyseinen nimitys on suojattu alkuperämaassaan.

2. Hakemus on toimitettava komissiolle siten, että hakija toimittaa sen suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä.

3. Suojahakemus on tehtävä jollakin yhteisön virallisista kielistä tai sen mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä.

37 artikla

Hakijat

1. Alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa voivat hakea tuottajaryhmittymät tai poikkeustapauksissa yksittäiset tuottajat. Muut osapuolet, joita asia koskee, voivat olla osallisina hakemuksessa.

2. Tuottaja voi jättää hakemuksen ainoastaan tuottamansa viinin suojaamiseksi.

3. Jos nimi tarkoittaa jotakin rajat ylittävää maantieteellistä aluetta tai rajat ylittävään maantieteelliseen alueeseen liittyvää perinteistä nimeä, voidaan jättää yhteinen hakemus.







3 jakso

Suojan myöntämismenettely

38 artikla

Alustava kansallinen menettely

1. Edellä olevan 34 artiklan mukaisiin hakemuksiin, jotka koskevat alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaa yhteisöstä peräisin oleville viineille, sovelletaan tämän artiklan mukaista alustavaa kansallista menettelyä.

2. Suojahakemus on jätettävä siinä jäsenvaltiossa, jonka alueelta alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on peräisin.

3. Jäsenvaltion on tutkittava, onko suojahakemus tässä luvussa vahvistettujen edellytysten mukainen.

Jäsenvaltion on toteutettava kansallinen menettely hakemuksen julkaisemiseksi asianmukaisesti ja vahvistettava julkaisemista seuraava, vähintään kahden kuukauden pituinen ajanjakso, jonka aikana kaikki luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet kyseiseen jäsenvaltioon tai asuvat kyseisessä jäsenvaltiossa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla jäsenvaltiolle asianmukaisesti perustellun lausuman.

4. Jos jäsenvaltio katsoo, että alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä ei ole asiaankuuluvien vaatimusten mukainen, myös jos se on yhteensopimaton yhteisön lainsäädännön kanssa yleisesti, sen on hylättävä hakemus.

5. Jos jäsenvaltio katsoo asiaankuuluvien vaatimusten täyttyvän,

a) sen on julkaistava yhtenäinen asiakirja ja eritelmä ainakin Internetissä; ja

b) toimitettava komissiolle 5 kohdassa tarkoitetun myönteisen kannan osalta suojahakemus, joka sisältää seuraavat tiedot: i) hakijan nimi ja osoite; ii) 35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu yhtenäinen asiakirja; iii) jäsenvaltion ilmoitus siitä, että se katsoo hakijan jättämän hakemuksen olevan tämän asetuksen edellytysten mukainen; iv) viittaus a alakohdassa tarkoitettuun julkaisemiseen.

Nämä tiedot on toimitettava jollakin yhteisön virallisista kielistä tai niiden mukana on oltava virallinen käännös johonkin kyseisistä virallisista kielistä.

6. Jäsenvaltioiden on saatettava voimaan tämän artiklan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset 1 päivään elokuuta 2009 mennessä.

7. Jos jäsenvaltiolla ei ole maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä, se voi ainoastaan väliaikaisesti myöntää tämän luvun mukaisesti nimelle kansallisen tason suojan, joka tulee voimaan päivästä, jona hakemus jätetään komissiolle. Väliaikainen kansallinen suoja lakkaa sinä päivänä, jona tehdään päätös tämän luvun mukaisesta rekisteröinnistä tai hakemuksen hylkäämisestä.

39 artikla

Komission suorittama hakemuksen tutkiminen

1. Komissio julkaisee suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää koskevan hakemuksen viimeisen jättöpäivän.

2. Komissio tutkii, ovatko 38 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut suojahakemukset tämän luvun edellytysten mukaiset.

3. Jos komissio katsoo, että tämän luvun edellytykset täyttyvät, se julkaisee Euroopan unionin virallisessa lehdessä 35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun yhtenäisen asiakirjan ja 38 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun viittauksen eritelmän julkaisemiseen.

Muussa tapauksessa päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hylätä hakemus.

40 artikla

Vastaväitemenettely

Kahden kuukauden kuluessa 39 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetystä julkaisupäivästä kaikki jäsenvaltiot, kolmannet maat sekä luonnolliset tai oikeushenkilöt, joiden oikeutettua etua asia koskee ja jotka ovat sijoittautuneet muuhun jäsenvaltioon tai asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin suojahakemuksen jättänyt jäsenvaltio tai jotka ovat sijoittautuneet kolmanteen maahan tai asuvat kolmannessa maassa, voivat vastustaa ehdotettua suojaa toimittamalla komissiolle tässä luvussa säädettyihin tukikelpoisuusedellytyksiin liittyvän, asianmukaisesti perustellun lausuman.

Kolmanteen maahan sijoittautuneiden tai kolmannessa maassa asuvien luonnollisten ja oikeushenkilöiden on toimitettava lausuma komissiolle joko suoraan tai kyseisen kolmannen maan viranomaisten välityksellä ensimmäisessä kohdassa asetetussa kahden kuukauden määräajassa.

41 artikla

Suojapäätös

Komission käytettävissä olevien tietojen perusteella päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen myöntää joko suoja alkuperänimitykselle tai maantieteelliselle merkinnälle, joka on tämän luvun edellytysten ja yhteisön lainsäädännön mukainen, tai hylätä hakemus, joka ei ole mainittujen edellytysten mukainen.







4 jakso

Erityistapaukset

42 artikla

Homonyymit

1. Tämän asetuksen mukaisesti jo rekisteröidyn nimityksen kanssa kokonaan tai osittain homonyymisen nimen, jonka osalta hakemus on jätetty, rekisteröinnissä on otettava asianmukaisesti huomioon paikalliset ja perinteiset käytännöt sekä sekaannusten riski.

Homonyymistä nimitystä, joka saa kuluttajan virheellisesti uskomaan, että tuotteet ovat peräisin joltain muulta alueelta, ei saa rekisteröidä, vaikka nimi olisikin oikea sen alueen tai paikan osalta, mistä kyseiset tuotteet ovat peräisin.

Rekisteröidyn homonyymisen nimen käyttö on sallittua edellyttäen, että myöhemmin rekisteröidyn homonyymisen nimen ja jo rekisteröidyn nimen välillä on käytännössä riittävä ero, ottaen huomioon tarve varmistaa kyseisten tuottajien tasavertainen kohtelu ja se, ettei kuluttajaa johdeta harhaan.

2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin, jos nimi, jonka osalta hakemus on jätetty, on kokonaan tai osittain homonyyminen jäsenvaltioiden lainsäädännön nojalla sellaisenaan suojatun maantieteellisen merkinnän kanssa.

Jäsenvaltiot eivät saa rekisteröidä muita kuin samanlaisia maantieteellisiä merkintöjä suojattavaksi omassa maantieteellisiä merkintöjä koskevassa lainsäädännössään, jos alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on suojattu yhteisössä alkuperämerkintöjä ja maantieteellisiä merkintöjä koskevan yhteisön lainsäädännön nojalla.

3. Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden merkitsemisessä ei saa käyttää rypälelajikkeen nimeä, jos se sisältää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän tai koostuu tällaisesta nimityksestä tai merkinnästä, jollei komission täytäntöönpanotoimenpiteistä muuta johdu.

4. Edellä olevan 34 artiklan soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen suoja ei rajoita suojattuja maantieteellisiä merkintöjä, joita sovelletaan tislattujen alkoholijuomien määritelmistä, kuvauksesta, esittelystä, merkinnöistä ja maantieteellisten merkintöjen suojaamisesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1576/89 kumoamisesta 15 päivänä tammikuuta 2008 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 110/2008 ( 18 ) tarkoitettuihin alkoholijuomiin, ja päinvastoin.

43 artikla

Suojan epäämisperusteet

1. Nimiä, joista on tullut yleisnimiä, ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä.

Tässä luvussa ilmaisulla ’nimi, josta on tullut yleisnimi’, tarkoitetaan viinin nimeä, josta on yhteisössä tullut viinin yleinen nimi, vaikka se viittaakin paikkaan tai alueeseen, jossa kyseistä tuotetta alun perin tuotettiin tai pidettiin kaupan.

Sen määrittämiseksi, onko nimestä tullut yleisnimi, on otettava huomioon kaikki asiaankuuluvat tekijät ja erityisesti

a) tilanne yhteisössä ja erityisesti alueilla, joilla tuotetta käytetään;

b) asiaa koskeva kansallinen tai yhteisön lainsäädäntö.

2. Nimeä ei saa suojata alkuperänimityksenä tai maantieteellisenä merkintänä, jos suoja saattaa johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen tunnistamisessa tavaramerkin maineen ja tunnettavuuden vuoksi.

44 artikla

Suhde tavaramerkkeihin

1. Jos alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä on suojattu tämän asetuksen mukaisesti, jotakin 45 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta vastaavan ja johonkin liitteessä IV lueteltuun luokkaan kuuluvaa tuotetta koskevan tavaramerkin rekisteröintihakemus on hylättävä, jos tavaramerkin rekisteröintihakemus on tehty sen päivän jälkeen, jona alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojahakemus toimitettiin komissiolle, ja alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä suojataan.

Ensimmäisen alakohdan vastaisesti rekisteröidyt tavaramerkit on mitätöitävä.

2. Tavaramerkin, jonka käyttö vastaa jotakin 45 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tapausta ja jota koskeva rekisteröintihakemus on tehty tai joka on rekisteröity tai jota koskeva oikeus on saatu asiaa koskevan lainsäädännön mukaisesti yhteisön alueella tapahtuneella käytöllä ennen alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamista koskevan hakemuksen jättämistä komissiolle, käyttöä voidaan jatkaa ja se voidaan uusia alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suojaamisesta huolimatta, jos jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetussa ensimmäisessä neuvoston direktiivissä 89/104/ETY ( 19 ) tai yhteisön tavaramerkistä 20 päivänä joulukuuta 1993 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 40/94 ( 20 ) säädettyjä tavaramerkin mitättömyys- tai menettämisperusteita ei ole olemassa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 43 artiklan 2 kohdan soveltamista.

Tällöin alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän käyttö on sallittua samanaikaisesti asianomaisen tavaramerkin kanssa.







5 jakso

Suoja ja valvonta

45 artikla

Suoja

1. Suojattuja alkuperänimityksiä ja maantieteellisiä merkintöjä saa käyttää kuka tahansa asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotettua viiniä kaupan pitävä toimija.

2. Suojatut alkuperänimitykset ja maantieteelliset merkinnät sekä kyseisiä suojattuja nimiä käyttävät, asianomaisen eritelmän mukaisesti tuotetut viinit on suojattu

a) suoralta tai välilliseltä suojatun nimen kaupalliselta käytöltä i) vastaavissa tuotteissa, jotka eivät ole suojattua nimeä koskevan eritelmän mukaisia; tai ii) jos nimen käytöllä hyödynnetään alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän mainetta;

b) väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka tuotteen tai palvelun oikea alkuperä on merkitty tai vaikka suojattu nimi on käännetty tai siihen on liitetty ilmaisu kuten ”laatu”, ”tyyppi”, ”menetelmä”, ”tuotettu kuten”, ”jäljitelmä”, ”makuinen”, ”kaltainen” tai muu samankaltainen ilmaisu;

c) muilta vääriltä tai harhaanjohtavilta merkinnöiltä, jotka koskevat tuotteen lähtöpaikkaa, alkuperää, tuotteen luonnetta tai olennaisia ominaisuuksia, jotka on merkitty sisä- tai ulkopakkaukseen, mainoksiin tai asianomaista viinituotetta koskeviin asiakirjoihin sekä tuotteen pakkaamiseen tavalla, joka on omiaan antamaan väärän kuvan sen alkuperästä;

d) muilta käytännöiltä, jotka saattaisivat johtaa kuluttajaa harhaan tuotteen todellisen alkuperän suhteen.

3. Suojatuista alkuperänimityksistä ja suojatuista maantieteellisistä merkinnöistä ei saa tulla yhteisössä 43 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yleisnimiä.

4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen 2 kohdassa tarkoitettu lainvastainen käyttö.

46 artikla

Rekisteri

Komissio perustaa ja ylläpitää viinien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen sähköistä rekisteriä, joka on yleisölle avoin.

47 artikla

Toimivaltaisen valvontaviranomaisen nimeäminen

1. Jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi toimivaltainen viranomainen, joka vastaa tässä luvussa säädettyjen velvoitteiden valvonnasta asetuksen (EY) N:o 882/2004 4 artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti.

2. Jäsenvaltion on varmistettava, että tätä lukua noudattavilla toimijoilla on oikeus kuulua valvontajärjestelmän piiriin.

3. Jäsenvaltion on annettava komissiolle tiedoksi 1 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen tai tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset. Komissio julkaisee niiden nimet ja osoitteet ja ajantasaistaa nämä tiedot säännöllisesti.

48 artikla

Eritelmien noudattamisen tarkastaminen

1. Yhteisössä sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen

a) 47 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen tai tarkoitetut toimivaltaiset viranomaiset; tai

b) yksi tai useampi asetuksen (EY) N:o 882/2004 2 artiklan toisen kohdan 5 alakohdassa tarkoitettu valvontaelin, joka toimii tuotteita sertifioivana laitoksena kyseisen asetuksen 5 artiklassa vahvistettujen perusteiden mukaisesti.

Tarkastuskustannuksista vastaa tarkastuksen kohteena oleva toimija.

2. Kolmannessa maassa sijaitsevaan alueeseen liittyvien suojattujen alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen osalta eritelmien noudattamisen tarkastamisesta vuosittain huolehtii viinin tuotannon aikana sekä kauppakunnostuksen aikana tai sen jälkeen

a) yksi tai useampi kolmannen maan nimeämä viranomainen;

b) yksi tai useampi sertifioiva elin.

3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen sertifioivien elinten on noudatettava eurooppalaista standardia EN 45011 tai ISO/IEC Guide 65 (Tuotteita sertifioivat elimet. Yleiset vaatimukset) ja oltava 1 päivästä toukokuuta 2010 niiden mukaisesti hyväksyttyjä.

4. Jos 1 kohdan a alakohdassa sekä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu viranomainen tai tarkoitetut viranomaiset ovat päättäneet tarkastaa eritelmien noudattamisen, niiden on annettava riittävät takeet objektiivisuudesta ja puolueettomuudesta ja niillä on oltava käytettävissään tehtäviensä hoitamiseen tarvittava asiantunteva henkilöstö ja voimavarat.

49 artikla

Eritelmän muutokset

1. Edellä olevan 37 artiklan edellytykset täyttävä hakija voi pyytää suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän eritelmän muutoksen hyväksymistä erityisesti tieteellisen ja teknisen kehityksen perusteella tai 35 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan d alakohdassa tarkoitetun maantieteellisen alueen rajauksen tarkistamiseksi. Pyynnössä on kuvattava ja perusteltava muutokset, joita pyyntö koskee.

2. Jos ehdotetusta muutoksesta seuraa yksi tai useampi muutos 35 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun yhtenäiseen asiakirjaan, muutoshakemukseen sovelletaan tarvittavin muutoksin 38–41 artiklaa. Jos ehdotetut muutokset kuitenkin ovat vähäisiä, päätetään 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hakemuksen hyväksymisestä noudattamatta 39 artiklan 2 kohdassa ja 40 artiklassa säädettyä menettelyä ja, jos muutos hyväksytään, komissio julkaisee 39 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut tiedot.

3. Jos ehdotetusta muutoksesta ei seuraa mitään muutosta yhtenäiseen asiakirjaan, sovelletaan seuraavia sääntöjä:

a) jos maantieteellinen alue sijaitsee tietyssä jäsenvaltiossa, tämä jäsenvaltio ilmaisee muutosta koskevan kantansa ja puoltaessaan muutosta julkaisee muutetun eritelmän ja ilmoittaa komissiolle hyväksytyistä muutoksista ja niiden perusteista;

b) jos maantieteellinen alue sijaitsee kolmannessa maassa, komissio päättää, hyväksytäänkö ehdotettu muutos.

50 artikla

Peruuttaminen

Komission aloitteesta tai jäsenvaltion, kolmannen maan tai luonnollisen tai oikeushenkilön, jonka oikeutettua etua asia koskee, asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä, voidaan päättää 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän suoja, jos asianomaisen eritelmän edellytysten täyttymistä ei enää voida taata.

Edellä olevaa 38–41 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.

51 artikla

Nykyiset suojatut viinien nimitykset

1. Viinien nimitykset, jotka on suojattu asetuksen (EY) N:o 1493/1999 51 ja 54 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 753/2002 28 artiklan mukaisesti, ovat suojattuja tämän asetuksen mukaisesti ilman eri toimenpiteitä. Komissio kirjaa ne tämän asetuksen 46 artiklassa säädettyyn rekisteriin.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava 1 kohdassa tarkoitettujen olemassa olevien suojattujen viinien nimitysten osalta komissiolle seuraavat tiedot:

a) 35 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tekniset asiakirjat;

b) kansalliset päätökset hyväksymisestä.

3. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitetut viinien nimitykset, joista ei toimiteta 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä, menettävät tämän asetuksen mukaisen suojan. Komissio toteuttaa tarvittavat toimenpiteet asianomaisten nimitysten poistamiseksi 46 artiklassa säädetystä rekisteristä.

4. Edellä olevaa 50 artiklaa ei sovelleta 1 kohdassa tarkoitettuihin olemassa oleviin suojattuihin viinien nimityksiin.

Komission aloitteesta voidaan 31 päivään joulukuuta 2014 saakka päättää 113 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen peruuttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun olemassa olevan suojatun viinin nimityksen suoja, jos se ei ole 34 artiklassa säädettyjen edellytysten mukainen.







6 jakso

Yleiset säännökset

52 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Nämä toimenpiteet voivat erityisesti sisältää tässä luvussa säädettyjen sääntöjen soveltamista koskevia poikkeuksia

a) alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän vireillä olevien suojahakemusten osalta;

b) suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen tiettyjen viinien tuotannon osalta sellaisella maantieteellisellä alueella, joka sijaitsee sen maantieteellisen alueen läheisyydessä, jolta rypäleet ovat peräisin;

c) suojatulla alkuperänimityksellä varustettujen tiettyjen viinien perinteisten tuotantotapojen osalta.

53 artikla

Maksut

Jäsenvaltiot voivat periä maksun kulujensa kattamiseksi, tämän asetuksen mukaisista suojahakemusten tutkimisesta, vastaväitteistä sekä muuttamista ja peruuttamista koskevista pyynnöistä aiheutuneet kulut mukaan luettuina.







V LUKU

Perinteiset merkinnät

54 artikla

Määritelmä

1. ’Perinteinen merkintä’ tarkoittaa jäsenvaltioissa 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tuotteista perinteisesti käytettyä merkintää osoittamaan

a) että tuotteella on yhteisön tai jäsenvaltion lainsäädännön nojalla suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä;

b) suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustettujen tuotteiden tuotanto- tai vanhentamismenetelmää taikka viinin laatua, väriä, paikkaa tai kyseiseen viiniin liittyvää historiallista tapahtumaa.

2. Perinteiset merkinnät tunnustetaan, määritellään ja suojataan 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

55 artikla

Suoja

1. Suojattua perinteistä merkintää voidaan käyttää tuotteesta, joka on tuotettu 54 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määritelmän mukaisesti.

Perinteiset merkinnät suojataan lainvastaiselta käytöltä.

Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet lopettaakseen suojattujen perinteisten merkintöjen lainvastainen käyttö.

2. Perinteisistä merkinnöistä ei saa tulla yhteisössä yleisnimiä.

56 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet erityisesti seuraavien seikkojen osalta hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen:

a) suojan myöntämismenettely;

b) erityinen suojan taso.







VI LUKU

Merkinnät ja esittely

57 artikla

Määritelmä

Tässä asetuksessa tarkoitetaan:

a) ilmaisulla ’merkintä’ tuotteeseen liittyvää mainintaa, tietoa, tavaramerkkiä, kaupallista merkkiä, kuvaa tai tunnusta, joka on tehty mihin tahansa kyseistä tuotetta seuraavaan tai siihen viittaavaan pakkaukseen, asiakirjaan, tiedotteeseen, etikettiin, renkaaseen tai kaulukseen.

b) ilmaisulla ’esittely’ tietoja, jotka annetaan kuluttajille kyseisen tuotteen pakkauksessa, mukaan lukien pullojen muoto ja tyyppi.

58 artikla

Horisontaalisten sääntöjen sovellettavuus

Direktiiviä 89/104/ETY, elintarvike-erän tunnistamismerkinnöistä 14 päivänä kesäkuuta 1989 annettua neuvoston direktiiviä 89/396/ETY ( 21 ), direktiiviä 2000/13/EY ja valmiiksi pakattujen tuotteiden nimellismääristä 5 päivänä syyskuuta 2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2007/45/EY ( 22 ) sovelletaan niiden soveltamisaloihin kuuluvien tuotteiden merkintöihin ja esittelyyn, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä.

59 artikla

Pakolliset merkinnät

1. Liitteessä IV olevassa 1–11, 13, 15 ja 16 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden, joita pidetään kaupan yhteisössä tai jotka on tarkoitettu vientiin, merkinnöissä ja esittelyssä on oltava seuraavat pakolliset tiedot:

a) rypäletuotteen luokka liitteen IV mukaisesti;

b) viineissä, joilla on suojattu alkuperänimitys tai maantieteellinen merkintä: i) ilmaisu ’suojattu alkuperänimitys’ tai ’suojattu maantieteellinen merkintä’; ja ii) suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi;

c) todellinen alkoholipitoisuus tilavuusprosentteina;

d) viinin lähtöisyysmerkintä;

e) maininta pullottajasta tai, jos kyseessä on kuohuviini, hiilihapotettu kuohuviiini, laatukuohuviini tai maustettu laatukuohuviini, valmistajan tai myyjän nimi;

f) maininta tuojasta, jos kyseessä on tuontiviini;

g) maininta sokeripitoisuudesta, jos kyseessä on kuohuviini, hiilihapotettu kuohuviini, laatukuohuviini tai maustettu laatukuohuviini.

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan a alakohdassa säädetään, rypäletuotteen luokka voidaan jättää mainitsematta viineissä, joissa on suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi.

3. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan b alakohdassa säädetään, ilmaisu ’suojattu alkuperänimitys’ tai ’suojattu maantieteellinen merkintä’ voidaan jättää pois seuraavissa tapauksissa:

a) merkinnässä on 54 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu perinteinen merkintä,

b) merkinnässä on suojatun alkuperänimityksen tai suojatun maantieteellisen merkinnän nimi silloin kun kyseessä ovat 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen määritettävät poikkeukselliset olosuhteet.

60 artikla

Vapaaehtoiset merkinnät

1. Edellä olevan 59 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden merkinnöissä ja esittelyssä voi olla seuraavat vapaaehtoiset tiedot:

a) satovuosi;

b) yhden tai useamman rypälelajikkeen nimi;

c) sokeripitoisuus, kun on kyse muista kuin 59 artiklan 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista viineistä;

d) kun kyseessä ovat suojatulla alkuperämerkinnällä tai maantieteellisellä merkinnällä varustetut viinit, 54 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetut perinteiset merkinnät;

e) suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää kuvaava yhteisön tunnus;

f) eräisiin tuotantomenetelmiin viittaavat ilmaisut;

g) kun kyseessä ovat suojatulla alkuperänimityksellä tai maantieteellisellä merkinnällä varustetut viinit, alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän perustana olevaa aluetta pienemmän tai suuremman maantieteellisen yksikön nimi, joka on muu kuin suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi.

2. Rajoittamatta 42 artiklan 3 kohdan soveltamista 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen tietojen käytön osalta viineissä, joilla ei ole suojattua alkuperänimitystä tai maantieteellistä merkintää:

a) jäsenvaltioiden on otettava käyttöön lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, joilla varmistetaan asianomaisten tietojen todenperäisyyden takaavat sertifiointi-, hyväksymis- ja valvontamenettelyt;

b) jäsenvaltiot voivat syrjimättömin ja puolueettomin perustein ja rehellisen kilpailun asianmukaisesti huomioon ottaen laatia niiden alueella tuotetuista rypälelajikkeista saadun viinin osalta luetteloita luokittelun ulkopuolelle jäävistä rypälelajikkeista, erityisesti jos: i) jos kuluttajille on vaarana aiheutua sekaannusta viinin todellisesta alkuperästä ottaen huomioon, että tietty rypälelajike on jonkin nykyisen suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän erottamaton osa; ii) asiaankuuluvat tarkastukset eivät olisi kustannustehokkaita johtuen siitä, että tietty rypälelajike edustaa vain pientä osaa jäsenvaltion viinitilojen tuotannosta;

c) eri jäsenvaltioista peräisin olevien viinien sekoitusten merkinnöissä ei saa käyttää rypälelajikkeen nimeä tai rypälelajikkeiden nimiä, elleivät jäsenvaltiot toisin sovi ja varmista, että sertifiointi-, hyväksymis- ja valvontamenettelyt ovat toteutettavissa.

61 artikla

Kielet

1. 59 ja 60 artiklassa tarkoitetut pakolliset ja vapaaehtoiset merkinnät, jotka ilmaistaan sanoina, on tehtävä yhdellä tai useammalla yhteisön virallisella kielellä.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, suojatun alkuperänimityksen tai maantieteellisen merkinnän nimi tai 54 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu perinteinen merkintä on merkittävä sillä virallisella kielellä tai niillä virallisilla kielillä, johon tai joihin suojaa sovelletaan.

Jos kyseessä ovat suojatut alkuperänimitykset tai maantieteelliset merkinnät tai kansallinen erityisnimike, joissa käytetään muuta kuin latinalaista aakkostoa, nimi voidaan merkitä myös yhdellä tai useammalla yhteisön virallisella kielellä.

62 artikla

Soveltamisen valvonta

Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 59 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tuotetta, jota ei ole merkitty tämän luvun mukaisesti, ei saateta markkinoille tai että se poistetaan markkinoilta.

63 artikla

Täytäntöönpanotoimenpiteet

Tämän luvun täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet hyväksytään 113 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen.

Nämä toimenpiteet voivat koskea erityisesti:

a) kyseisen tuotteen lähtöisyysmerkintää;

b) 60 artiklassa lueteltujen vapaaehtoisten merkintöjen käyttöedellytyksiä;

c) päällysmerkinnässä olevaan satovuotta ja rypälelajiketta koskevaan mainintaan liittyviä 60 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja erityisvaatimuksia;

d) uusia poikkeuksia niiden poikkeuksien lisäksi, joita tarkoitetaan 59 artiklan 2 kohdassa, jonka mukaan rypäletuotteen luokka voidaan jättää mainitsematta;

e) tuotteen esittelyyn liittyvää suojaa koskevat säännöt.







VII LUKU

Tuottajaorganisaatiot ja toimialakohtaiset organisaatiot

64 artikla

Tuottajaorganisaatiot

1. Jäsenvaltiot voivat hyväksyä tuottajaorganisaatiot,

a) jotka muodostuvat tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuottajista;

b) jotka on muodostettu tuottajien aloitteesta;

c) joiden tavoitteena on erityisesti yksi tai useampi seuraavista: i) mukauttaa yhdessä tuotantoa markkinoiden vaatimuksiin ja parantaa tuotetta; ii) edistää jäsenten tuottamien tuotteiden tarjonnan keskittymistä ja markkinoille saattamista; iii) edistää tuotannon ja jalostuksen järkiperäistämistä ja kehittämistä; iv) alentaa tuotanto- ja markkinakustannuksia sekä vakauttaa tuottajahintoja; v) edistää ja antaa ympäristöä säästävien viljelymenetelmien ja tuotantotekniikoiden toteuttamiseen tarvittavaa teknistä apua; vi) edistää aloitteita, jotka koskevat viininvalmistuksen sivutuotteiden käsittelyä ja jätehuoltomenetelmiä erityisesti veden, maaperän ja maiseman laadun suojelemiseksi sekä luonnon monimuotoisuuden säilyttämiseksi tai parantamiseksi; vii) tutkia kestäviä tuotantomenetelmiä ja markkinakehitystä; viii) edistää II osaston I luvussa tarkoitettujen tukiohjelmien saavuttamista;

d) jotka soveltavat perussääntöä, jossa määrätään, että sen jäsenten on erityisesti: i) sovellettava tuottajaorganisaation vahvistamia sääntöjä, jotka liittyvät tuotantoilmoitusvelvoitteeseen, tuotantoon, kaupan pitämiseen ja ympäristönsuojeluun; ii) toimitettava tuottajaorganisaation tilastotarkoituksiin pyytämät tiedot, jotka koskevat erityisesti viljelyaloja ja markkinakehitystä; iii) vastattava seuraamuksista, kun perussäännön mukaisia velvoitteita jätetään noudattamatta;

e) jotka ovat tehneet asianomaiselle jäsenvaltiolle hakemuksen, jolla ne hakevat hyväksyntää tämän asetuksen mukaisina tuottajaorganisaatioina ja jossa on seuraavat tiedot: i) todisteet siitä, että oikeussubjekti on a–d alakohdassa esitettyjen vaatimusten mukainen; ii) todisteet siitä, että sillä on asianomaisen jäsenval