1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,
elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(89/107/ETY)
(EYVL L 40, 11.2.1989, s. 27)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/34/EY, annettu 30
päivänä kesäkuuta 1994L 237 1 10.9.1994
►M2Euroopan Parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1882/2003, annettu
29 päivänä syyskuuta 2003L 284 1 31.10.2003
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,
elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä
(89/107/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 a artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa (
1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo, ettäeroavuudet elintarvikkeiden lisäaineita ja niiden käyttöä koskevien
kansallisten lainsäädäntöjen välillä estävät elintarvikkeiden vapaan liik-kuvuuden; eroavuudet voivat johtaa eriarvoisten kilpailun edellytystenmuodostumiseen, ja ne vaikuttavat siten suoraan yhteismarkkinoiden
toteuttamiseen ja toimintaan,
siksi on tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä,
lisäaineita koskevat vaatimukset tulisi sisällyttää laaja-alaiseen direktii-
viin, joka tarvittaessa laaditaan vaiheittain,
direktiivillä annettavien elintarvikelisäaineryhmiä koskevien luette-
loiden laatimisesta neuvosto päättää perustamissopimuksen 100 aartiklassa määrättyä menettelyä noudattaen,
näihin ryhmiin kuuluvien elintarvikelisäaineiden käyttötulisi sallia vain
neuvoston antamien sovittujen tieteellisten ja teknisten arviointiperus-teiden pohjalta,
laadittaessa luetteloita lisäaineista ja päätettäessä lisäaineiden käytön
edellytyksistä tulisi komission päätöksellä 74/234/ETY (
3) perustettua
elintarvikealan tiedekomiteaa kuulla ennen kuin annetaan säännöksiä,
jotka ovat omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen,
sallittujen lisäaineiden luettelo on oltava mahdollista pitää tieteen ja
tekniikan kehityksen tasalla; saattaa olla tarkoituksenmukaista, ettäperustamissopimuksessa määrätyn menettelyn lisäksi on järjestelmä,joka sallii jäsenvaltioiden osaltaan vaikuttaa yhteisön ratkaisunlöytämiseen väliaikaisten kansallisten toimenpiteiden avulla,
elintarvikelisäaineiden puhtausvaatimusten määritteleminen ja näyttee-
nottomenettelyistä ja analyysimenetelmistä päättäminen ovat teknisiäkysymyksiä, jotka tulisi uskoa komission tehtäväksi,
väri-, säilöntä-, hapettumisenesto-sekä emulgointi-, stabilointi-, sakeut-
tamis- ja hyytelöimisaineita koskevia yhteisön säännöksiä onmuutettava tämän direktiivin mukaisesti, ja
niissä tapauksissa, joissa neuvosto siirtää komissiolle toimivallan elin-
tarvikkeita koskevien säädösten täytäntöönpanoon, tulisi säätää
menettelystä jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön
toteuttamiseksi komission päätöksellä 69/414/ETY (
4) perustetussa
pysyvässä elintarvikekomiteassa,1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 2
(1) EYVL N:o C 99, 13.4.1987, s. 65 ja EYVL N:o C 12, 16.1.1989
(2) EYVL N:o C 328, 22.12.1986, s. 5
(3) EYVL N:o L 136, 20.5.1974, s. 1
(4) EYVL N:o L 291, 19.11.1969, s. 9
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
1. Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I lueteltuihin ryhmiin kuulu-
viin elintarvikelisäaineisiin, joita käytetään tai joita on tarkoitus käyttääainesosina elintarvikkeen valmistuksessa ja joita on lopullisessa valmis-
teessa joko sellaisenaan tai muuttuneessa muodossa, jäljempänä
’elintarvikelisäaine’.
2. Tässä direktiivissä ’elintarvikelisäaineella’ tarkoitetaan ainetta,
jota ei tavanomaisesti sellaisenaan käytetä elintarvikkeena ja jota ei
tavanomaisesti käytetä elintarvikkeelle ominaisena ainesosana riippu-
matta siitä, onko lisäaineella ravitsemuksellista arvoa, ja jonkateknologisessa tarkoituksessa tapahtuva lisääminen elintarvikkeeseenelintarvikkeen valmistuksen, käsittelyn, pakkaamisen, kuljetuksen taivarastoinnin aikana johtaa tai jonka voi perustellusti olettaa johtavansiihen, että lisäaine tai sen sivutuotteet tulevat joko suoraan tai epäsuor-
asti kyseisen elintarvikkeen osiksi.
3. Tätä direktiiviä ei sovelleta:
a) valmistuksen apuaineisiin(
1);
b) kasvien ja kasvituotteiden suojeluun käytettyihin aineisiin, joiden
käyttö perustuu kasvien terveyttä koskeviin yhteisön säännöksiin;
c) elintarvikkeissa käytettäviin aromiaineisiin, joihin sovelletaan
neuvoston direktiiviä 88/388/ETY (2);
d) elintarvikkeisiin lisättyihin aineisiin (kuten kivennäis- ja hivenainei-
siin tai vitamiineihin).
2 artikla
1. Vain lisäainetta, joka on 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti luette-
loitu johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään, voidaan käyttääelintarvikkeen valmistukseen ja vain luettelossa määritellyin edelly-
tyksin.
2. Lisäaineen sisällyttäminen johonkin liitteessä I mainittuun
ryhmään määräytyy kyseiseen lisäaineeseen tavanomaisesti liitetyn
pääasiallisen käyttötarkoituksen mukaisesti. Lisäaineen sisällyttäminen
johonkin erityiseen ryhmään ei sulje pois mahdollisuutta sallia senkäyttöä useampaan tarkoitukseen.
3. Luetteloon otettavan elintarvikelisäaineen on oltava liitteessä II
esitettyjen yleisten ominaisuuksien mukainen.
3 artikla
1. Liitteessä I tarkoitettuihin ryhmiin kuuluvia lisäaineita koskevat
erityissäännökset annetaan laaja-alaisella direktiivillä, johon tiettyjä
lisäaineryhmiä koskevat voimassa olevat erityisdirektiivit sisältyvät.Direktiivi voidaan kuitenkin laatia vaiheittain.
2. Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen
100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen:
a) muut aineet poissulkevan luettelon lisäaineista, joiden käyttöon
sallittua;
b) luettelon elintarvikkeista, joihin näitä lisäaineita voidaan lisätä,
olosuhteet, joissa niitä voidaan lisätä, sekä tarvittaessa raja-arvotniiden teknologiselle käytölle;1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 3
(1) Tässä direktiivissä ’valmistuksen apuaineella’ tarkoitetaan ainetta, joka ei
sellaisenaan ole elintarvikkeen ainesosa ja jota käytetään tiettyä teknologista
tarkoitusta varten raaka-aineen, elintarvikkeen tai sen ainesosan prosessoin-nissa ja joka itse, tai sen johdannainen, saattaa esiintyä lopullisessa
valmisteessa tahattomasti, teknisesti väistämättömästi muodostuneena
jäämänä, josta ei aiheudu vaaraa terveydelle ja jolla ei ole teknologista
vaikutusta valmiissa tuotteessa.
(
2) EYVL N:o L 184, 15.7.1988, s. 61
▼B
c) kantaja-aineina ja liuottimina käytettyjä lisäaineita koskevat
säännökset, tarvittaessa mukaan lukien niiden puhtausvaatimukset.
3. Jäljempänä 11 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen
päätetään:
a) lisäaineiden puhtausvaatimuksista;
b) tarvittaessa analyysimenetelmistä sen toteamiseksi, että a alakoh-
dassa tarkoitetut puhtausvaatimukset on täytetty;
c) tarvittaessa näytteenottomenettelyistä sekä kvalitatiivisista ja kvanti-
tatiivisista menetelmistä lisäaineiden analysoimiseksielintarvikkeista;
d) muista tarvittavista säännöksistä 2 artiklan säännösten noudatta-
misen varmistamiseksi.
3 a artikla
1. Poiketen siitä, mitä 3 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa
säädetään, neuvosto antaa komission ehdotuksesta ja perustamissopi-muksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaenjäsenvaltioille luvan jatkaa kieltoa, joka koskee tiettyjen lisäaineidenkäyttöä tiettyjen perinteisinä pidettyjen elintarvikkeiden tuotannossa,
jos:
— kyseinen kielto on ollut voimassa 1 päivänä tammikuuta 1992,
— asianomaiset jäsenvaltiot sallivat kaikkien niiden elintarvikkeiden
tuotannon ja myynnin alueellaan, joita ei pidetä perinteisinä ja jotka
ovat 3 artiklan säännösten mukaisia.
2. Jäsenvaltioiden on 1 päivään heinäkuuta 1994 mennessä toimitet-
tava komissiolle luettelo elintarvikkeista, joita ne pitävät perinteisinä, jailmoitettava yksityiskohtaisesti valintojensa perustelut sekä vastaavatsäädökset, joissa kielletään tiettyjen lisäaineiden käyttö kyseisissä elin-
tarvikkeissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta, mitä asetuksissa (ETY)
N:o 2081/92 (
1) ja (ETY) N:o 2082/92 (2)säädetään. Komissio antaa 1
päivään huhtikuuta 1995 mennessä neuvostolle ehdotuksen perusteiksi,joita sovelletaan päätettäessä, onko tuote perinteinen vai ei, sekäkansallisista kielloista, joita voidaan jatkaa näiden perusteiden mukai-sesti.
Neuvosto tekee ratkaisunsa 1 päivään huhtikuuta 1996 mennessä.
3. Jäsenvaltiot voivat jatkaa kieltoja, jotka ne ovat antaneet komis-
siolle tiedoksi 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, kunnesneuvosto tekee päätöksensä 2 kohdan mukaisesti, jos 1 kohdassa tarkoi-tettuja yleisiä edellytyksiä noudatetaan.
4 artikla
1. Jos jäsenvaltio yksityiskohtaisin perustein toteaa tämän direktiivin
tai 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin antamisen jälkeensaadun uuden tiedon tai suoritetun uudelleenarvioinnin perusteella, että
lisäaineen käyttöelintarvikkeessa, vaikka se on tämän direktiivin
mukaista tai lisäaine kuuluu 3 artiklassa tarkoitettuun luetteloon, onihmisten terveydelle vaaraksi, jäsenvaltio voi alueellaan väliaikaisestijoko keskeyttää kyseisten säännösten soveltamisen tai rajoittaa sitä.Jäsenvaltion on ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja
komissiolle sekä perusteltava päätöksensä.
2. Komissio tutkii pysyvässä elintarvikekomiteassa 1 kohdassa
tarkoitetut jäsenvaltion perustelut niin pian kuin mahdollista ja antaa1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 4
(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92, annettu 14 päivänä heinäkuuta 1992,
maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja
alkuperänimitysten suojasta (EYVL N:o L 208, 24.7.1992, s. 1).
(2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2082/92, annettu 14 päivänä heinäkuuta 1992,
maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevista todistuk-
sista (EYVL N:o L 208, 24.7.1992, s. 9).▼M1
▼B
▼B
asiasta viipymättä lausuntonsa sekä toteuttaa asian vaatimat toimenpi-
teet.
3. Jos komission mielestä tämän direktiivin tai 3 artiklassa tarkoi-
tetun laaja-alaisen direktiivin muuttaminen on tarpeen 1 kohdassamainittujen ongelmien ratkaisemiseksi ja ihmisten terveyden turvaami-seksi, se aloittaa 11 artiklassa säädetyn menettelyn muutosten
hyväksymiseksi; jäsenvaltio, joka on toteuttanut suojatoimenpiteet, voi
tässä tapauksessa jatkaa niitä, kunnes muutokset on hyväksytty.
5 artikla
1. Jäsenvaltio voi, ottaakseen huomioon tieteen ja tekniikan kehi-
tyksen, joka on tapahtunut 3 artiklassa tarkoitetun luettelon antamisenjälkeen, sallia alueellaan väliaikaisesti johonkin liitteessä I mainittuunryhmään kuuluvan elintarvikelisäaineen, jota ei ole mainittu luettelossa,
pitämisen kaupan ja käytön, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) lupa on voimassa enintään kaksi vuotta;b) jäsenvaltio tarkastaa virallisesti edellä tarkoitettua lisäainetta
sisältävät elintarvikkeet;
c) jäsenvaltio voi luvan edellytyksenä vaatia, että kyseistä lisäainetta
sisältävät elintarvikkeet merkitään tietyllä tavalla.
2. Jäsenvaltion on toimitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 1
kohdan mukaisesti tehty lupaa koskeva päätös kirjallisena kahdenkuukauden kuluessa päätöksen voimaantulosta.
3. Ennen 1 kohdan a alakohdassa säädetyn kahden vuoden
määräajan päättymistä jäsenvaltio voi pyytää komissiota täydentämään3 artiklan mukaisesti annettua luetteloa elintarvikelisäaineella, jonkakäyttöon kansallisesti sallittua tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti.Samalla jäsenvaltion on toimitettava elintarvikelisäaineen luetteloon
ottamista puoltavaa aineistoa sekä ilmoitettava, kuinka elintarvikelisäai-
netta käytetään. Jos komissio pitää pyyntöä perusteltuna, se muuttaaperustamissopimuksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudat-taen 3 artiklan mukaisesti annettua luetteloa. Neuvosto päättääkomission ehdotuksesta asiasta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun asia
on saatettu sen käsiteltäväksi.
4. Jos komissio ei 1 kohdassa säädetyn kahden vuoden määräajan
kuluessa tee 3 kohdassa tarkoitettua ehdotusta, tai jos neuvosto eianna päätöstä 3 kohdassa säädetyn 18 kuukauden kuluessa, kansallinen
lupa on peruutettava. Samalla on peruutettava kaikki muiden jäsenval-
tioiden kyseistä lisäainetta koskevat luvat.
5. Kyseiselle elintarvikelisäaineelle ei saa antaa uutta lupaa, ellei se
ole 4 kohdassa tarkoitetun peruutuksen jälkeisen tieteen ja tekniikan
kehityksen huomioon ottaen perusteltua.
6 artikla
Säännökset, jotka saattavat olla omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen
annetaan sen jälkeen, kun elintarvikealan tiedekomiteaa on kuultu.
7 artikla
1. Elintarvikelisäaineita, joita ei ole tarkoitettu myytäväksi kulutta-
jalle, voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa
on seuraavat näkyvällä, selvästi luettavalla ja pysyvällä tavalla tehdyt
merkinnät:
a) — elintarvikelisäaineen tai seoksessa olevan kunkin lisäaineen
yhteisön säännösten mukainen nimi ja ETY-numero, tai jos sell-aisia säännöksiä ei ole, selostus lisäaineesta, joka on riittäväntäsmällinen erottamaan sen niistä lisäaineista, joihin sen voisisekoittaa, paino-osuuden mukaan alenevassa järjestyksessä,
— jos elintarvikelisäaineeseen lisätään muita aineita tai elintar-
vikkeen ainesosia sen varastoinnin, myynnin, standardoinnin,laimentamisen tai liuottamisen helpottamiseksi, lisäaineen nimiensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti sekä maininta jokai-1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 5
▼B
sesta lisäaineen osasta paino-osuuden mukaan alenevassa järjes-
tyksessä;
b) — maininta ”elintarvikekäyttöön”,
— maininta ”rajoitettuun elintarvikekäyttöön”, taikka
— tarkempi viittaus sen aiottuun elintarvikekäyttöön;
c) tarvittaessa erityiset säilytystä ja käyttöä koskevat vaatimukset;d) käyttöohje, jos sen poisjättäminen aiheuttaa sen, ettei lisäaineen
tarkoituksenmukainen käyttöole mahdollista;
e) maininta erän tunnistamiseksi;
f) valmistajan, pakkaajan tai yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai
toiminimi ja osoite;
g) tieto jokaisen sellaisen ainesosan prosenttiosuudesta, jonka käyttöä
elintarvikkeessa rajoitetaan määrän suhteen, tai muu sopiva koostu-mukseen liittyvä tieto, joka tekee ostajalle mahdolliseksi kulloinkinkyseessä olevaa elintarviketta koskevien yhteisön säännösten tai
niiden puuttuessa vastaavien kansallisten säännösten noudattamisen.
Kun sama määrää koskeva rajoitus koskee kokonaista ainesosienryhmää, käytettynä yksin tai yhdessä, prosenttiosuudet voidaanyhdistää ja ilmoittaa yhtenä lukuna;
h) nettopaino;i) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laaja-alaisessa
direktiivissä.
2. Edellä 1 kohdasta poiketen a alakohdan toisessa luetelmakohdassa
sekä d-g alakohdassa vaaditut maininnat voidaan merkitä pelkästäänlähetykseen liittyviin asiakirjoihin, jotka toimitetaan ennen tavaran
luovutusta tai sen yhteydessä, jos maininta ”tarkoitettu elintarvikkeiden
valmistukseen, ei vähittäismyyntiin” esiintyy kyseisen valmisteenpakkauksen tai astian selvästi havaittavassa osassa.
8 artikla
Elintarvikelisäaineita, jotka on tarkoitettu myytäväksi kuluttajalle,
voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa onnäkyvin, selvästi luettavin ja pysyvin kirjaimin merkitty seuraavat
tiedot:
a) tuotteen myyntinimitys. Tämä nimitys määräytyy kyseistä tuotetta
koskevien yhteisön säännösten perusteella täydennettynä sen ETY-numerolla tai, jos yhteisön säännöksiä ei ole, tuotteesta annetunkuvauksen perusteella, joka on riittävän täsmällinen erottamaan senniistä tuotteista, joihin sen voisi sekoittaa.
b) 7 artiklan 1 kohdan a-f ja h alakohdassa vaaditut tiedot;c) neuvoston direktiivin 79/112/ETY (
1) 9 artiklassa tarkoitettu vähim-
mäissäilyvyysaika;
d) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laaja-alaisessa
direktiivissä.
9 artikla
Edellä 7 ja 8 artiklaa ei sovelleta, jos muualla laeissa, asetuksissa tai
hallinnollisissa määräyksissä säädetään yksityiskohtaisemmin tailaajemmin painoista ja mitoista tai vaarallisten aineiden esillepanosta,
luokittelusta, pakkaamisesta ja merkinnästä sekä niiden valmistuksesta
tai kuljetuksesta.
10 artikla
Jäsenvaltioiden on oltava säätämättä sen lisäksi, mitä 7 ja 8 artiklassa
säädetään, kuinka vaaditut tiedot on esitettävä. Edellä 7 ja 8 artiklassasäädetyt tiedot on esitettävä kielellä, jota ostaja helposti ymmärtää,jollei muihin toimenpiteisiin ole ryhdytty ostajan tiedonsaannin turvaa-1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 6
(1) EYVL N:o L 33, 8.2.1979, s. 1
▼B
miseksi. Tällä säännöksellä ei estetä ilmoittamasta edellä tarkoitettuja
tietoja useammalla kielellä.
11 artikla
1. Komissiota avustaa asetuksen (EY) N:o 178/2002 (1) 58 artiklalla
perustettu elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyväkomitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän artiklaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/
EY (
2) 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun
päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika
vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
12 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että liitteessä I määriteltyihin ryhmiin kuuluvia elin-tarvikelisäaineita pidetään kaupan ainoastaan, jos ne ovat tässädirektiivissä ja sen liitteissä annettujen määritelmien ja määräystenmukaiset.
2. Jäsenvaltiot eivät saa kieltää, rajoittaa tai estää elintarvikelisäai-
neiden, elintarvikkeiden tai elintarvikkeiden ainesosien pitämistä
kaupan elintarvikelisäaineisiin liittyvien seikkojen perusteella, jos
nämä ovat tämän direktiivin, voimassa olevien erityisdirektiivien ja 3artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin säännösten mukaisia.
3. Mitä 2 kohdassa säädetään, ei rajoita kansallisten säännösten
soveltamista, jos vastaavan 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direk-tiivin säännöksiä ei ole.
13 artikla
Toimenpiteistä, joilla voimassa olevat yhteisön direktiivit saatetaan
tämän direktiivin mukaisiksi, päätetään 11 artiklassa säädettyä menet-telyä noudattaen.
14 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat tämän direktiivin
noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 18 kuukauden kuluessa direk-tiivin tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle
viipymättä. Näillä toimenpiteillä on:
— sallittava viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin
tiedoksi antamisesta tämän direktiivin mukaisten elintarvikelisäai-neiden pitäminen kaupan ja käyttö;
— kiellettävä viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin
tiedoksi antamisesta (
3) niiden elintarvikelisäaineiden pitäminen
kaupan ja käyttö, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia.
2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei vaikuta voimassa oleviin yhteisön
säännöksiin eikä niihin kansallisiin säännöksiin, joita 3 artiklassa
tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin puuttuessa sovelletaan tiettyihin
elintarvikelisäaineryhmiin tai joissa määritellään elintarvikkeet, joihintämän direktiivin mukaisia elintarvikelisäaineita saa käyttää.1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 7
(1) EYVL L 31, 1.2.2002, s. 1.
(2) Neuvoston päätös 1999/468/EY, tehty 28 päivänä kesäkuuta 1999, menette-
lystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä (EYVL L 184,
17.7.1999, s. 23).
(3) Tämä direktiivi on annettu jäsenvaltioille tiedoksi 28 päivänä joulukuuta
1988.▼M2
▼B
▼B
15 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 8
▼B
LIITE I
Elintarvikelisäaineryhmät
Elintarvikevärit
SäilöntäaineetHapettumisenestoaineet
Emulgointiaineet
Emulgoivat suolatSakeuttamisaineetHyytelöimisaineet
Stabilointiaineet (
1)
ArominvahventeetHapotHappamuuden säätöaineet (
2)
Paakkuuntumisenestoaineet
Muunnetut tärkkelyksetMakeutusaineet
Nostatusaineet
VaahdonestoaineetPintakäsittelyaineet (
3)
Jauhonparannusaineet
Kiinteyttämisaineet
KosteudenpidätysaineetSekoittumisenestoaineet (
4)
Entsyymit (4)(5)
HomogenisointiaineetKantaja- ja pakkauskaasut1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 9
(1) Tähän ryhmään kuuluvat myös vaahdonstabilisointiaineet.
(2) Nämä voivat toimia happamuuden säätäjinä kumpaankin suuntaan.
(3) Näihin aineisiin kuuluvat voiteluaineet.
(4) Näiden ryhmänimien ottaminen mukaan luetteloon ei vaikuta niitä koskeviin tuleviin
päätöksiin tai niiden ilmoittamiseen kuluttajalle tarkoitettujen elintarvikkeiden merkin-nöissä.
(
5) Vain lisäaineina käytetyt.
▼B
LIITE II
Elintarvikelisäaineiden käytön yleiset edellytykset
1. Elintarvikelisäaine voidaan hyväksyä vain jos:
— voidaan osoittaa riittävä teknologinen tarve ja tavoitetta ei voida toteuttaa
muilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla;
— se ei vaaranna kuluttajan terveyttä ehdotetulla käyttötasolla siltä osin kuin
voidaan päätellä käytössä olevan tieteellisen aineiston perusteella;
— sen käyttäminen ei johda kuluttajaa harhaan.
2. Elintarvikelisäaineiden käyttöä tulee harkita vain silloin, kun on perusteltua
syytä olettaa, että ehdotetusta käytöstä on kuluttajalle osoitettavissa olevaa
hyötyä; on toisin sanoen määriteltävä, mitä yleensä tarkoitetaan käsitteellä
”tarve”. Lisäaineen käytön tulee palvella yhtä tai useampaa alakohdissa a-d
säädettyä tarkoitusta ja vain silloin, kun tätä tarkoitusta ei voida toteuttaa
muilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla, ja kun
siitä ei aiheudu vaaraa kuluttajan terveydelle:
a) ylläpitää elintarvikkeen ravitsemuksellista laatua, tahallinen elintarvikkeen
ravitsemuksellisen laadun alentaminen on perusteltua vain, jos elintarvik-
keella ei ole merkittävää osuutta tavanomaisessa ruokavaliossa tai jos
lisäaine on tarpeen valmistettaessa elintarvikkeita kuluttajaryhmille, jotka
tarvitsevat erityisruokavaliota;
b) muodostaa erityisruokavaliota tarvitseville kuluttajaryhmille valmistetta-
vien elintarvikkeiden ainesosia tai osia;
c) edistää elintarvikkeen säilyvyyttä tai sen aistinvaraisia ominaisuuksia,
edellyttäen että tämä ei muuta elintarvikkeen ominaisuuksia, sisältöä tai
laatua ja siten johda kuluttajaa harhaan;
d) helpottaa elintarvikkeen valmistusta, prosessointia, käsittelyä, pakkaa-
mista, kuljetusta ja varastointia, jos lisäainetta ei käytetä peittämään ala-
arvoisen raaka-aineen käytöstä johtuvia vaikutuksia tai ei-suotavaa
(mukaan lukien epähygieenistä) menettelyä näiden toimintojen aikana.
3. Elintarvikelisäaineen tai sen johdannaisten mahdollisten haitallisten vaiku-
tusten arvioimiseksi lisäaineesta on tehtävä asianmukaiset kokeet ja
toksikologiset arviot. Arvioinnin tulee käsittää myös esimerkiksi lisäaineen
käytön kaikki kumulatiiviset, synergistiset ja muiden aineiden vaikutustavahvistavat vaikutukset, sekä ihmisen herkistyminen keholle vieraille aineille.
4. Kaikkien elintarvikelisäaineiden on oltava jatkuvan tarkastelun alaisena, ja ne
pitää arvioida tarvittaessa uudelleen käyttöolosuhteiden muuttuessa ja tieteel-
lisen tietämyksen lisääntyessä.
5. Elintarvikelisäaineiden pitää aina olla hyväksyttyjen puhtausvaatimusten
mukaisia.
6. Elintarvikelisäainetta hyväksyttäessä on:
a) määriteltävä ne elintarvikkeet, joihin lisäainetta voidaan lisätä, ja tämän
lisäämisen edellytykset;
b) rajoitettava käyttösiihen alimpaan tasoon, jolla toivottu vaikutus saadaan
aikaan;
c) otettava huomioon elintarvikelisäaineelle määritetty hyväksyttävä päivit-
täinen saanti tai muu vastaava arvio, sekä sen oletettava päivittäinen
saanti kaikista lähteistä. Niissä tapauksissa, joissa elintarvikelisäainetta
käytetään erityisten kuluttajaryhmien nauttimiin elintarvikkeisiin, tulisi
kyseisen lisäaineen osalta huomiota kiinnittää näihin ryhmiin kuuluvien
kuluttajien mahdolliseen päivittäiseen saantiin.1989L0107 — FI — 20.11.2003 — 002.001 — 10