1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 30 päivänä joulukuuta 1983,
moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenval-
tioiden lainsäädännön lähentämisestä
(84/5/ETY)
(EYVL L 8, 11.1.1984, s. 17)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Kolmas neuvoston direktiivi 90/232/ETY, annettu 14 päivänä toukokuuta
1990L 129 33 19.5.1990
Muutettu:
►A1 Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja L 302 23 15.11.1985
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1)ja neuvoston asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).
▼B
TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 30 päivänä joulukuuta 1983,
moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa
vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(84/5/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisöjen perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
neuvosto on ryhtynyt direktiivillä 72/166/ETY (4), sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 72/430/ETY (5), lähentämään moottoriajoneu-
vojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta eliliikennevakuutusta ja vakuutusvelvollisuuden voimaansaattamista
koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä,
direktiivin 72/166/ETY 3 artiklassa vaaditaan, että kukin jäsenvaltio
toteuttaa kaikki tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sell-aisten ajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalle, joilla on senalueella pysyvä kotipaikka, on otettu liikennevakuutus; vakuutetun
vastuun laajuus ja vakuutusturvan ehdot määräytyvät näiden toimenpi-
teiden perusteella,
kuitenkin tämän vakuuttamisvelvollisuuden laajuuden osalta on jäsen-
valtioiden lainsäädännössä merkittäviä eroja; nämä eroavuudetvaikuttavat suoraan yhteismarkkinoiden luomiseen ja toimintaan,
erityisen perusteltua on laajentaa vakuuttamisvelvollisuus koskemaan
omaisuusvahinkoon liittyvää vastuuta,
pakollisten vakuutusten vastuumäärien on kaikissa tapauksissa taattava
vahingon kärsineille riittävä korvaus riippumatta siitä, missä jäsenval-
tiossa vahinko on tapahtunut,
on välttämätöntä huolehtia siitä, että jokin toimielin takaa, ettei
vahingon kärsinyt jää vaille korvausta, jos vahingon aiheuttanutajoneuvo on vakuuttamaton tai tuntematon; on tärkeää varmistaa, muut-tamatta jäsenvaltioiden soveltamia säännöksiä, jotka koskevat kyseisen
toimielimen maksamien korvausten ensisijaista tai toissijaista luonnetta
ja vastikkeeseen sovellettavia määräyksiä, että vahingon kärsinyt voitällaisessa vahinkotapauksessa ensimmäiseksi ottaa yhteyttä suoraankyseiseen toimielimeen; jäsenvaltioille pitäisi kuitenkin antaa mahdolli-suus soveltaa joitakin rajoitettuja, kyseisen toimielimen korvaustenmaksamista koskevia poikkeuksia ja säätää, että tuntemattoman
ajoneuvon aiheuttamasta omaisuusvahingosta maksettavaa korvausta
voidaan rajoittaa tai se voidaan evätä mahdollisen vilpin vuoksi,
on vahingon kärsineiden etujen mukaista, että joidenkin poikkeuslau-
sekkeiden vaikutukset rajoitetaan vakuutuksenantajan ja vahingostakorvausvastuussa olevan henkilön väliseen suhteeseen; varastettujen
tai väkivaltaa käyttäen haltuun otettujen ajoneuvojen ollessa kyseessä
jäsenvaltiot voivat kuitenkin määrätä, että edellä mainittu toimielinkorvaa vahingon,1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 2
(1) EYVL N:o C 214, 21.8.1980, s. 9 ja
EYVL N:o C 78, 30.3.1982, s. 17
(2) EYVL N:o C 287, 9.11.1981, s. 44
(3) EYVL N:o C 138, 9.6.1981, s. 15
(4) EYVL N:o L 103, 2.5.1972, s. 1
(5) EYVL N:o L 291, 28.12.1972, s. 162
▼B
keventääkseen kyseisen toimielimen taloudellista rasitusta jäsenvaltiot
voivat säätää tiettyjen omavastuiden soveltamisesta, jos toimielin suor-ittaa korvausta vakuuttamattomien ajoneuvojen tai tarvittaessa myös
varastettujen tai väkivaltaa käyttäen haltuun otettujen ajoneuvojen
aiheuttamista omaisuusvahingoista,
vakuutetun henkilön, kuljettajan tai muun vahingosta korvausvastuussa
olevan henkilön perheenjäsenten henkilövahingot on kaikissa tapauk-
sissa korvattava samassa suhteessa kuin muiden kolmansien
henkilövahingot,
vakuutusten tarkastamisen poistaminen edellyttää vastaanottavan maan
kansallisen vakuutuksenantajien toimiston antamaa takuuta sellaisten
ajoneuvojen aiheuttamien vahinkojen korvaamisesta, joilla on pysyvä
kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa; sopivin peruste sen ratkaisemiseksi,onko ajoneuvon pysyvä kotipaikka tietyssä jäsenvaltiossa, on se, onkoajoneuvolla sen valtion rekisterikilpi; siksi direktiivin 72/166/ETY 1artiklan 4 kohdan ensimmäinen luetelmakohta olisi muutettava tämän
mukaiseksi, ja
ottaen huomioon joissakin jäsenvaltioissa vallitsevan lähtötilanteen
yhtäältä vastuiden vähimmäismääriin ja toisaalta edellä mainituntoimielimen omaisuusvahinkoihin soveltamiin vakuutusturvaan ja
omavastuihin nähden, olisi säädettävä siirtymätoimenpiteistä, joiden
tarkoituksena on saattaa jäsenvaltioissa asteittain voimaan vastuunvähimmäismääriä ja kyseisen toimielimen maksamia omaisuusvahin-kojen korvauksia koskevat direktiivin säännökset,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
1. Direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun liiken-
nevakuutuksen on katettava sekä omaisuusvahingot että
henkilövahingot.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, tämän kuitenkaan rajoittamatta
jäsenvaltioiden mahdollisesti asettamien korkeampien vastuurajojensoveltamista, että ne vastuumäärät, joiden osalta tällainen vakuutus on
pakollinen, ovat vähintään:
— henkilövahingossa 350 000 ECUa, jos kyseessä on vain yksi
vahingon kärsinyt; jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi
vahingon kärsinyt, tämä vastuumäärä kerrotaan vahingon kärsi-neiden lukumäärällä;
— omaisuusvahingossa 100 000 ECUa vahinkotapausta kohti, riippu-
matta vahingon kärsineiden lukumäärästä.
Jäsenvaltiot voivat edellä olevien vähimmäisvastuumäärien sijasta
määrätä henkilövahingosta vähimmäisvastuumääräksi 500 000 ECUa,jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi kuin yksi vahingonkärsinyt, tai henkilövahingosta ja omaisuusvahingosta yhteisen
600 000 ECUn vähimmäisvastuumäärän vahinkotapausta kohti, riippu-
matta vahingon kärsineiden lukumäärästä tai vahingon laadusta.
3. Tässä direktiivissä ’ECUlla’ tarkoitetaan asetuksen (ETY) N:o
3180/78 (
1) 1 artiklassa määriteltyä laskentayksikköä. Peräkkäisten neli-
vuotiskausien aikana kunkin kauden ensimmäisen vuoden tammikuun 1
päivästä noudatettavan kansallisen valuutan vaihtoarvon on oltava samakuin sen edellisen syyskuun viimeisenä päivänä käytettävä, jolta kaik-kien yhteisöjen valuuttojen ECUn vaihtoarvot ovat saatavissa.Ensimmäinen kausi alkaa 1 päivänä tammikuuta 1984.
4. Jäsenvaltioiden on perustettava tai valtuutettava toimielin suoritta-
maan korvauksia ainakin vakuuttamisvelvollisuuden vastuurajoihinsaakka tai korvausta henkilövahingoista, jotka on aiheuttanut tunte-maton ajoneuvo tai ajoneuvo, jolle ei ole otettu 1 kohdassatarkoitettua liikennevakuutusta. Tällä säännöksellä ei rajoiteta jäsenval-1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 3
(1) EYVL N:o L 379, 30.12.1978, s. 1
▼B
tioiden oikeutta pitää kyseisen elimen suorittamaa korvausta ensisijai-
sena tai toissijaisena eikä oikeutta järjestää korvausvaatimustensovittelua kyseisen toimielimen ja vahingosta korvausvastuussa olevan
henkilön tai henkilöiden ja muiden vakuutuksenantajien tai sosiaalitur-
valaitosten välillä, joilta vaaditaan korvauksia vahingonkärsineellesamasta vahingosta. ►
M1Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa sallia
laitoksen asettavan korvauksen maksamisen ehdoksi, että vahingonkär-sinyt jollakin tavoin osoittaa korvausvastuussa olevan henkilön olevan
maksukyvytön tai kieltäytyvän maksamasta. ◄
Kaikissa tapauksissa vahingon kärsinyt voi suoraan kääntyä toimie-
limen puoleen, joka on vahingon kärsineeltä pyytämänsä tiedotsaatuaan velvollinen antamaan tälle perustellun päätöksen korvaustenmaksamisesta.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vapauttaa elimen maksamasta korvausta
sellaisten henkilöiden vahingoista, jotka
ovat vapaaehtoisesti nousseet vahingon tai vamman aiheuttaneeseen
ajoneuvoon, jos elin voi osoittaa näiden tienneen ajoneuvon olevanvakuuttamaton.
Jäsenvaltiot voivat rajoittaa toimielimen korvausten maksamista tai
vapauttaa sen siitä, jos kyseessä on omaisuusvahinko, jonka on aiheut-tanut tuntematon ajoneuvo.
Ne voivat myöskin määrätä enintään 500 ECUn suuruisen omavastuun
vahingon kärsineelle vakuuttamattoman ajoneuvon aiheuttamasta omai-suusvahingosta.
Jäsenvaltioiden tulee lisäksi soveltaa lakejaan, asetuksiaan ja hallinnol-
lisia määräyksiään tämän toimielimen korvausten maksuun, tämänkuitenkaan rajoittamatta muun vahingonkärsineelle edullisemman
käytännön soveltamista.
2 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että mitään direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1kohdan mukaisesti tehdyn vakuutuskirjan sisältämää lakisääteistämääräystä tai sopimuslauseketta, jolla evätään korvaus tapauksissa,joissa ajoneuvoja käyttävät tai kuljettavat:
— henkilöt, joilla ei ole nimenomaista tai muutoin annettua lupaa
siihen,
— henkilöt, joilla ei ole kyseisen ajoneuvon kuljettamiseen oikeuttavaa
ajokorttia, tai
— henkilöt, jotka ovat rikkoneet kyseisen ajoneuvon kuntoa ja turval-
lisuutta koskevia lakisääteisiä teknisiä vaatimuksia,
ei sovelleta direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti
vahinkoa kärsineiden kolmansien korvausvaatimuksiin.
Edellä ensimmäisessä luetelmakohdassa mainittua säännöstä tai lause-
ketta voidaan kuitenkin soveltaa sellaisten henkilöiden vahingoksi,jotka ovat vapaaehtoisesti menneet vahingon tai vamman aiheuttanee-seen ajoneuvoon, jos vakuutuksenantaja voi osoittaa heidän tienneenajoneuvon olleen varastettu.
Jäsenvaltiot saavat olla soveltamatta niiden alueella tapahtuviin vahin-
koihin ensimmäisen alakohdan säännöstä, jos vahingonkärsinyt voi
saada korvausta vahingostaan sosiaaliturvalaitokselta.
2. Varastettujen tai väkivaltaa käyttäen haltuun otettujen ajoneu-
vojen kohdalla jäsenvaltiot saavat säätää, että 1 artiklan 4 kohdassamainittu toimielin maksaa korvausta vakuutuksenantajan sijasta tämänartiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa oloissa; jos ajoneuvon pysyvä koti-
paikka on toisessa jäsenvaltiossa, toimielin ei saa esittää
korvausvaatimuksia millekään kyseisen jäsenvaltion toimielimelle.
Jäsenvaltiot, jotka varastettujen tai väkivaltaa käyttäen haltuun otettujen
ajoneuvojen kohdalla säätävät, että 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuntoimielimen on maksettava korvausta, saavat määrätä vahingonkärsi-neelle omaisuusvahingosta enintään 250 ECUn suuruisen omavastuun.1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 4
▼B
3 artikla
Vakuutetun henkilön, kuljettajan tai muun sellaisen vahingonkorvaus-
lainsäädännön mukaan onnettomuudesta vastuussa olevan henkilön,
jonka vastuun varalle on otettu 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu
vakuutus, perheenjäseniltä ei saa sukulaisuussuhteen perusteella evätäheidän henkilövahinkojensa korvaamista tästä vakuutuksesta.
4 artikla
Direktiivin N:o 72/166/ETY 1 artiklan 4 kohdan ensimmäinen luetel-
makohta muutetaan seuraavasti:
”— sen valtion alue, jonka rekisterikilpi ajoneuvolla on, tai”
5 artikla
1. Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän
direktiivin noudattamisen edellyttämällä tavalla viimeistään 31 päivänä
joulukuuta 1987. Niiden on ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
2. Näin muutettuja säännöksiä sovelletaan viimeistään 31 päivästä
joulukuuta 1988.
3. Poiketen 2 kohdasta:
a) Espanjan kuningaskunnalle, Helleenien tasavallalle ja Portugalin
tasavallalle varataan 31 päivään joulukuuta 1995 ulottuva siirtymä-kausi, jona ne voivat korottaa vastuurajaansa 1 artiklan 2 kohdassaedellytetylle tasolle. Jos ne käyttävät hyväkseen tätä mahdollisuutta,takuu on mainitussa artiklassa säädettyihin määriin viitaten:
— yli 16 prosenttia viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1988,
— 31 prosenttia viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1992;
b) kaikille muille jäsenvaltioille varataan 31 päivään joulukuuta 1990
ulottuva siirtymäkausi, jona ne voivat korottaa vastuurajansa 1artiklan 2 kohdassa vaadituille tasoille. Tätä valinnan mahdollisuuttahyväksi käyttävien jäsenvaltioiden on korotettava 1 kohdassa esitet-tyyn päivämäärään mennessä vastuurajojaan vähintään puolella siitä
erotuksesta, joka vallitsee niiden 1 päivänä tammikuuta 1984
voimassa olevien vastuurajojen ja 1 artiklan 2 kohdassa säädettyjenmäärien välillä.
4. Poiketen 2 kohdasta:
a) Italian tasavalta saa säätää, että 1 artiklan 4 kohdan 5 alakohdassa
määrätty omavastuu on 1 000 ECUa 31 päivään joulukuuta 1990
saakka;
b) Espanjan kuningaskunta, Helleenien tasavalta, Irlanti ja Portugalin
tasavalta voivat säätää, että:
— edellä 1 artiklan 4 kohdassa mainitun toimielimen korvausta
omaisuusvahingosta ei suoriteta ennen 31 päivää joulukuuta
1992,
— edellä 1 artiklan 4 kohdan 5 alakohdassa mainittu omavastuu ja
2 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa mainittu omavastuuovat 1 500 ECUa 31 päivään joulukuuta 1995 asti.
6 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta
1989 kertomuksen tilanteesta niissä jäsenvaltioissa, jotka käyttäväthyväkseen 5 artiklan 3 kohdan a alakohdassa ja 4 kohdan b alakoh-
dassa säädettyjä siirtymätoimenpiteitä, ja tarvittaessa tekee ehdotukset
näiden toimenpiteiden muuttamiseksi tapahtuneen kehityksen edel-lyttämällä tavalla.
2. Komissio esittää neuvostolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta
1993 kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta ja tekee tarvit-1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 5
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
taessa ehdotukset erityisesti 1 artiklan 2 ja 4 kohdassa säädettyjen
määrien tarkistamiseksi.
7 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1984L0005 — FI — 18.05.1990 — 002.001 — 6