1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 97/68/EY,
annettu 16 päivänä joulukuuta 1997,
liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjuntatoi-
menpiteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(EYVL L 59, 27.2.1998, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Komission direktiivi 2001/63/EY, annettu 17 päivänä elokuuta 2001 L 227 41 23.8.2001
►M2 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/88/EY, annettu 9
päivänä joulukuuta 2002L 35 28 11.2.2003
Muutettu:
►A1 Asiakirja Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan,
Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasa-
vallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan
liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopanunioni perustuuL 236 33 23.9.2003
▼B
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI
97/68/EY,
annettu 16 päivänä joulukuuta 1997,
liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottoreiden kaasu- ja
hiukkaspäästöjen torjuntatoimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityi-sesti sen 100 a artiklan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen (
1),
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menet-
telyä (3), ottaen huomioon sovittelukomitean 11 päivänä marraskuuta
1997 hyväksymän yhteisen ehdotuksen,
sekä katsovat, että
(1) yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevassa periaate- ja
toimintaohjelmassa (4) tunnustetaan perusperiaatteena, että
kaikkia ihmisiä olisi tehokkaasti suojeltava ilman pilaantumisestajohtuvilta todetuilta terveysriskeiltä ja että tämä edellyttää erityi-sesti typpidioksidien (NO
2), hiukkasten (PT) — mustan savun ja
muiden ilmaa pilaavien aineiden kuten hiilimonoksidin (CO)
päästöjen valvontaa; troposfäärisen otsonin (O3) muodostumisen
ja siihen liittyvien terveys- ja ympäristövaikutusten ehkäisemi-seksi sen edeltäjien eli typen oksidien (NO
x) ja hiilivetyjen
(HC) päästöjä on vähennettävä; happamoitumisen aiheuttamatympäristöhaitat edellyttävät myös muun muassa NO
x- ja HC-
päästöjen vahentämistä,
(2) yhteisö allekirjoitti huhtikuussa 1992 YK:n Euroopan talousko-mission pöytäkirjan haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC)vähentämisestä ja liittyi joulukuussa 1993 NO
x-päästöjen
vähentämistä koskevaan pöytäkirjaan, jotka molemmat liittyvät
heinäkuussa 1982 hyväksyttyyn vuoden 1979 valtiosta toiseenkulkeutuvien ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista koske-vaan yleissopimukseen,
(3) yksittäiset jäsenvaltiot eivät voi riittävästi toteuttaa liikkuvientyökoneiden moottoreiden ilmaa pilaavien päästöjen vähentämis-tavoitetta ja sisämarkkinoiden toteutumista ja toimintaamoottoreiden ja koneiden osalta; nämä tavoitteet voidaan sen
sijaan toteuttaa paremmin lähentämällä liikkuviin työkoneisiin
asennettavien moottoreiden aiheuttaman ilman pilaantumisenehkäisemiseksi toteutettavia torjuntatoimenpiteitä koskevaajäsenvaltioiden lainsäädäntöä,
(4) komission toteuttamat viimeaikaiset tutkimukset osoittavat, ettäliikkuvien työkoneiden moottoreiden päästöt muodostavatmerkittävän osan ihmisen aiheuttamista tiettyjen haitallistenilmaa pilaavien aineiden kokonaispäästöistä; puristussytytys-moottorien luokka, jota säännellään tällä direktiivillä, aiheuttaa
huomattavan osan NO
x- ja PT-peräisestä ilman pilaantumisesta
varsinkin verattuna tieliikenteestä aiheutuvaan vastaavaan osuu-teen,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 2
(1) EYVL C 328, 7.12.1995, s. 1.
(2) EYVL C 153, 28.3.1996, s. 2.
(3) Euroopan parlamentin lausunto annettu 25. lokakuuta 1995 (EYVL C 308,
20.11.1995, s. 29), neuvoston yhteinen kanta vahvistettu 20. tammikuuta
1997 (EYVL C 123, 21.4.1997, s. 1) ja Euroopan parlamentin päätös tehty13. toukokuuta 1997 (EYVL C 167, 2.7.1997, s. 22) Euroopan parlamentin
päätös tehty 16. joulukuuta 1997, neuvoston päätös tehty 4. joulukuuta 1997.
(
4) Neuvostossa kokoontuneiden neuvoston ja jäsenvaltioiden hallitusten edusta-
jien päätöslauselma annettu 1. helmikuuta 1993 (EYVL C 138, 17.5.1993, s.
1).
▼B
(5) puristussytytysmoottorilla varustettujen maan pinnalla toimivien
liikkuvien työkoneiden päästöt ja erityisesti NOx- ja PT-päästöt
ovat ensisijainen huolenaihe tällä alalla; näitä päästölähteitä olisisäänneltävä ensisijaisesti; on kuitenkin myös aiheellistamyöhemmin laajentaa tämän direktiivin soveltamisalaa muidenliikkuvien työkoneiden, siirrettävät generaattorikoneistot mukaanlukien, moottoreista ja erityisesti bensiinimoottoreista peräisin
olevien päästöjen asianmukaisiin testisykleihin perustuvaan
valvontaan; CO- ja HC-päästöjä voidaan vähentää huomattavastitämän direktiivin suunnitellulla soveltamisalan laajentamisellakoskemaan myös bensiinimoottoreita,
(6) maatalous- ja metsätraktoreiden moottoreiden päästöjenvalvontaa koskevaa lainsäädäntöä, jolla varmistettaisiin tämändirektiivin mukaisesti saavutettavaa tasoa vastaava ympäristön-
suojelun taso ja johon sisältyisivät tämän direktiivin kanssa
täysin yhdenmukaiset standardit ja vaatimukset, olisi otettavakäyttöön mahdollisimman nopeasti,
(7) varmentamismenettelyksi on valittu tyyppihyväksyntämenettely,joka eurooppalaisena menetelmänä on ajan kuluessa osoittau-tunut tarkoituksenmukaiseksi maantieajoneuvojen ja niidenosien hyväksymistä varten; uutena tekijänä on otettu käyttöön
samanlaisista osista ja samanlaisten rakenneperiaatteiden mukaan
valmistettua moottoriryhmää (moottoriperhettä) edustavan perus-moottorin hyväksyntä,
(8) tämän direktiivin vaatimusten mukaisesti valmistetut moottoriton merkittävä asianmukaisesti ja ilmoitettava hyväksyntävirano-maisille; hallinnollisten tehtävien helpottamiseksi viranomaiseteivät suoraan valvo tiukennettujen vaatimusten kannalta merki-
tyksellisiä moottorien valmistuspäivämääriä; tämä valmistajille
jätetty vapaus edellyttää, että ne helpottavat viranomaisten suor-ittamien pistokokeiden valmistelua ja antavat säännöllisestikäytettäväksi asiaankuuluvia tietoja tuotannonsuunnittelusta;tämän menetelyn mukaisen ilmoituksen ehdoton noudattaminen
ei ole pakollista, mutta sen laajamittainen noudattaminen auttaisi
hyväksyntäviranomaisia arviointien suunnittelussa ja lisäisi luot-tamusta valmistajien ja tyyppihyväksyntäviranomaisten välillä,
(9) direktiivin 88/77/ETY (1) ja YK:n Euroopan talouskomission
säännössä n:o 49 olevan muutossarjan 02, sellaisena kuin seesitetään direktiivin 92/53/ETY (
2) liitteessä IV olevassa II
osassa, mukaisesti myönnetty hyväksyntä tunnustetaan tämän
direktiivin I vaiheessa vaadittua hyväksyntää vastaavaksi,
(10) tämän direktiivin vaatimusten mukaisten ja sen soveltamisalaan
kuuluvien moottoreiden markkinoille saattaminen jäsenvaltioissaon sallittava; näihin moottoreihin ei pidä soveltaa mitään muitakansallisia päästövaatimuksia; hyväksynnän myöntävä jäsen-valtio toteuttaa tarvittavat valvontatoimenpiteet,
(11) säädettäessä uusista testausmenettelyistä ja raja-arvoista ontarpeen ottaa huomioon tämäntyyppisten moottoreiden erityiset
käyttötavat,
(12) on aiheellista ottaa nämä uudet standardit käyttöön hyväksitodettua kaksivaiheista menettelyä noudattaen,
(13) vaikuttaa helpommalta vähentää huomattavasti suurtehoisten
moottoreiden päästöjä, koska niiden yhteydessä voidaan käyttäätieajoneuvojen moottoreita varten kehitettyä olemassa olevaa1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 3
(1) Ajoneuvoissa käytettyjen dieselmoottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöjen
torjumiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä 3 päivänä joulukuuta 1987 annettu neuvoston
direktiivi 88/77/ETY (EYVL L 36, 9.2.1988, s. 33), direktiivi sellaisena
kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 96/1/EY (EYVL L 40,17.2.1996, s. 1).
(
2) Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksyntää koskevan
jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 70/156/
ETY muuttamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettu neuvoston direktiivi
92/53/ETY (EYVL L 225, 10.8.1992, s. 1).
▼B
tekniikkaa; tämä huomioon ottaen vaatimukset otetaan käyttöön
asteittain siten, että I vaiheessa aloitetaan korkeimmalla kolmestateholuokasta; tätä periaatetta noudatetaan myös II vaiheessa sillä
erotuksella, että mukana on uusi neljäs teholuokka, joka ei
sisälly I vaiheeseen,
(14) tällä liikkuvien työkoneiden alalla, jota nyt säännellään ja jokaon maataloustraktoreiden ohella tärkein, jos sitä verrataan tielii-
kenteen päästöihin, voidaan tämän direktiivin käyttöönoton
olettaa vähentävän päästöjä huomattavasti; koska dieselmoottor-eiden suoritusarvot ovat yleensä erittäin hyvät CO- ja HC-päästöjen osalta, paranemisvara on hyvin pieni päästöjen koko-naismäärään nähden,
(15) poikkeuksellisten teknisten tai taloudellisten olosuhteiden varaltaehdotukseen on sisällytetty menettelyjä, joilla valmistajiavoidaan vapauttaa tästä direktiivistä johtuvista velvoitteista,
(16) tuotannon vaatimustenmukaisuuden (COP) varmistamiseksivalmistajien on toteutettava asianmukaiset järjestelyt heti, kun
moottorille on myönnetty hyväksyntä; siltä varalta, että todetaan
vaatimustenvastaisuuksia, säädetään tiedotusmenettelyistä,korjaavista toimenpiteistä ja yhteistyömenettelystä, joka mahdol-listaa tyyppihyväksyttyjen moottoreiden vaatimustenmukaisuuttakoskevien mahdollisten erimielisyyksien sovittelun jäsenval-tioiden välillä,
(17) tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen asettaa vaati-muksia, joilla varmistetaan työntekijöiden suojelu näidenkäyttäessä liikkuvia työkoneita,
(18) tämän direktiivin tietyissä liitteissä olevia teknisiä määräyksiä
olisi täydennettävä ja tarvittaessa mukautettava tekniseen kehi-
tykseen komiteamenettelyn mukaisesti,
(19) olisi annettava säännöksiä moottorien testaamisen varmistami-seksi hyvän laboratoriokäytännön sääntöjen mukaisesti,
(20) on tarpeen edistää maailmanlaajuista kauppaa tällä alalla yhden-
mukaistamalla yhteisön päästöstandardeja mahdollisimman
paljon kolmansissa maissa sovellettujen tai suunniteltujen stan-dardien kanssa, ja
(21) tämän vuoksi on tarpeen ottaa huomioon mahdollisuus tarkas-tella tilannetta uudelleen uuden teknologian saatavuuden ja
taloudellisen toteutettavuuden perusteella sekä toisen vaiheen
täytäntöönpanossa saavutettu edistys huomioon ottaen,
(22) Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio ovat sopineet 20päivänä joulukuuta 1994 yhteistoimintatavasta perustamissopi-
muksen 189 b artiklassa määrätyn menettelyn mukaisesti
annettujen säädösten täytäntöönpanomenettelyssä (
1),
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tavoitteet
Tämän direktiivin tarkoituksena on liikkuviin työkoneisiin asennetta-
vien moottorien päästöstandardeja ja tyyppihyväksyntämenettelyjäkoskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen. Sen tarkoituk-sena on myötävaikuttaa sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaanja samalla suojella ihmisten terveyttä ja ympäristöä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 4
(1) EYVL C 102, 4.4.1996, s. 1.
▼B
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
— liikkuvalla työkoneella kaikkia korilla varustettuja tai korittomia
liikkuvia koneita, siirrettäviä teollisuuslaitteita tai -ajoneuvoja, joita
ei ole tarkoitettu matkustajien tai tavaroiden kuljetukseen maantielläja joihin on asennettu liitteessä I olevassa 1 jaksossa eritelty poltto-moottori,
— tyyppihyväksynnällä menettelyä, jonka avulla jäsenvaltio varmentaa,
että polttomoottorityyppi tai moottoriperhe täyttää tämän direktiivin
asianmukaiset tekniset vaatimukset moottorin tai moottorien kaasu-
ja hiukkaspäästöjen osalta,
— moottorityypillä moottoriluokkaa, jonka sisällä moottorit eivät eroa
toisistaan liitteen II lisäyksessä 1 esitettyjen olennaisten moottorinominaisuuksien osalta,
— moottoriperheellä valmistajan tekemää sellaisten moottoreiden
ryhmittelyä, joilla oletetaan suunnittelunsa perusteella olevan
samanlaiset pakokaasupäästöominaisuudet ja jotka ovat tämän
direktiivin vaatimusten mukaiset,
— perusmoottorilla moottoria, joka on valittu moottoriperheestä siten,
että se täyttää liitteessä I olevan 6 ja 7 jakson vaatimukset,
— moottorin antoteholla nettotehoa, siten kuin se on eritelty liitteessä I
olevassa 2.4. kohdassa,
— moottorin valmistuspäivällä päivämäärää, jolloin moottori läpäisee
viimeisen tarkastuksen tuotantolinjalta valmistumisen jälkeen.
Tässä vaiheessa moottori on valmis toimitettavaksi tai varastoita-
vaksi,
— markkinoille saattamisella moottorin asettamista ensimmäisen
kerran saataville markkinoilla, maksua vastaan tai ilmaiseksi,
yhteisössä jakelua ja/tai käyttöä varten,
— valmistajalla henkilöä tai elintä, joka vastaa hyväksyntäviranomai-
sille kaikista tyyppihyväksyntäprosessin osa-alueista sekä
tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamisesta. Tämän
henkilön tai elimen ei tarvitse välttämättä olla suoraan mukanakaikissa moottorin valmistusvaiheissa,
— hyväksyntäviranomaisella jäsenvaltion toimivaltaista viranomaista
tai viranomaisia, joka on tai jotka ovat vastuussa kaikista moottorintai moottoriperheen tyyppihyväksynnän osa-alueista, hyväksyntäto-
distusten myöntämisistä ja peruutuksista ja toimimisesta
yhteyshenkilönä muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa sekävalmistajan tuotannon vaatimustenmukaisuusjärjestelyjen todenta-misesta,
— teknisellä tutkimuslaitoksella järjestöä tai elintä taikka järjestöjä tai
elimiä, joka tai jotka on nimetty testauslaboratorioksi suorittamaan
testejä tai tarkastuksia jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen
puolesta. Hyväksyntäviranomainen voi suorittaa tämän tehtävänmyös itse,
— ilmoituslomakkeella tämän direktiivin liitteessä II esitettyä asia-
kirjaa, jossa määrätään tiedot, jotka hakijan on annettava,
— aineistokansiolla kaikkien hakijan tutkimuslaitokselle tai hyväk-
syntäviranomaiselle ilmoituslomakkeen mukaisesti toimittamien
tietojen, piirustusten, valokuvien jne. kokonaisuutta,
— tietopaketilla aineistokansiota sekä tutkimuslaitoksen tai hyväk-
syntäviranomaisen siihen tehtäviensä suorittamisen yhteydessälisäämiä testausselosteita tai muita asiakirjoja,
— tietopaketin hakemistolla asiakirjaa, johon on luetteloitu tietopa-
ketin sisältö asianmukaisesti numeroituna tai muutoin merkittynäsiten, että kaikki sivut voidaan helposti tunnistaa,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 5
▼M2
▼B
▼M2
— vaihtomoottorilla uutta moottoria, joka on valmistettu ja toimitettu
yksinomaan tietyn koneen vaihtomoottoriksi,
— kannettavalla moottorilla moottoria, joka täyttää ainakin yhden
seuraavista vaatimuksista:
a) moottoria on käytettävä laitteessa, jota käyttäjä kantaa laitteen
käyttötarkoituksen (käyttötarkoitusten) ajan;
b) moottoria on käytettävä laitteessa, jonka on toimittava eri asen-
noissa (esimerkiksi ylösalaisin tai sivuttain) laitteenkäyttötarkoituksen (käyttötarkoitusten) saavuttamiseksi;
c) moottoria on käytettävä laitteessa, jossa moottorin ja laitteen
yhteinen kuivapaino on alle 20 kiloa, ja ainakin yhden seuraa-vista edellytyksistä on täytyttävä:
i) käyttäjän on joko tuettava tai kannettava laitetta laitteen
käyttötarkoituksen (käyttötarkoitusten) ajan;
ii) käyttäjän on joko tuettava laitetta tai säädettävä sen asentoa
laitteen käyttötarkoituksen (käyttötarkoitusten) ajan;
iii) moottoria on käytettävä generaattorissa tai pumpussa,
— muulla kuin kannettavalla moottorilla moottoria, joka ei vastaa
kannettavan moottorin määritelmää,
— ammattikäyttöön tarkoitetulla, eri asennoissa toimivalla kannetta-
valla moottorilla kannettavaa moottoria, joka täyttää sitä koskevan
määritelmän sekä a että b alakohdassa asetetut vaatimukset ja jonkaosalta moottorivalmistaja on saanut hyväksymisviranomaisen
hyväksynnän päästökestojakson 3 kategorian (liitteen IV lisäyksessä
4 olevan 2.1 jakson mukaan) sovellettavuudesta moottoriin,
— päästökestojaksolla liitteen IV lisäyksessä 4 ilmoitettua tuntimäärää,
joka käytetään huononemiskertoimien määrittämiseen,
— tuotantomääriltään pienillä moottoriperheillä ”kipinäsytytysmoottor-
iperheitä”, joiden vuosittainen kokonaistuotanto on alle 5 000yksikköä,
— tuotantomääriltään pienillä kipinäsytytysmoottoreiden valmistajilla
valmistajia, joiden vuosittainen kokonaistuotanto on alle 25 000yksikköä.
3 artikla
Tyyppihyväksyntähakemus
1. Valmistajan on tehtävä moottoria tai moottoriperhettä koskeva
tyyppihyväksyntähakemus jäsenvaltion hyväksyntäviranomaiselle.Hakemukseen on liitettävä aineistokansio, jonka sisältö eritellään liit-teessä II olevassa ilmoituslomakkeessa. Moottori, joka on liitteen II
lisäyksessä 1 esitettyjen moottorityypin ominaisuuksien mukainen, on
toimitettava hyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle.
2. Jos kyseessä on moottoriperhettä koskeva tyyppihyväksyntäha-
kemus ja jos hyväksyntäviranomainen katsoo, että hakemus ei valitunperusmoottorin osalta täysin vastaa liitteen II lisäyksessä 2 kuvattuamoottoriperhettä, on toimitettava 1 kohdan mukaisesti hyväksyttäväksivaihtoehtoinen ja tarvittaessa hyväksyntäviranomaisen määrittämäylimääräinen perusmoottori.
3. Yhtä moottorityyppiä tai moottoriperhettä koskevaa hakemusta ei
saa antaa usemmalle kuin yhdelle jäsenvaltiolle. Jokaisesta hyväk-
syttävästä moottorityypistä tai moottoriperheestä on tehtävä erillinen
hakemus.
4 artikla
Tyyppihyväksyntämenettely
1. Hakemuksen vastaanottavan jäsenvaltion on myönnettävä tyyppi-
hyväksyntä kaikille moottorityypeille ja moottoriperheille, jotka ovataineistokansiossa esitettyjen yksityiskohtien mukaisia ja jotka täyttävättämän direktiivin vaatimukset.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 6
▼B
▼B
2. Jäsenvaltion on täytettävä tyyppihyväksyntätodistuksesta, jonka
malli on annettu ►M2 liitteessä VII ◄, kaikki soveltuvat osiot jokai-
sesta sellaisesta moottorityypistä tai moottoriperheestä, jotka se
hyväksyy, ja sen on koottava ja tarkastettava tietopaketin hakemiston
sisältö. Tyyppihyväksyntätodistukset on numeroitava ►M2 liitteessä
VIII◄esitetyn menetelmän mukaisesti. Täytetty tyyppihyväksyntäto-
distus ja sen liitteet on toimitettava hakijalle.
3. Jos hyväksyttävä moottori täyttää tehtävänsä tai tarjoaa jonkin
erityispiirteen ainoastaan käytettynä yhdessä työkoneen muiden osien
kanssa ja tästä syystä sen vaatimustenmukaisuus yhden tai useammanominaisuuden suhteen voidaan tarkastaa vain siten, että hyväksyttäväämoottoria käytetään muiden oikeiden tai simuloitujen koneen osienkanssa, moottorin tai moottorien tyyppihyväksynnän alaa on rajattavavastaavasti. Moottorityypin tai moottoriperhetyypin tyyppihyväksyntä-
todistuksessa on siten mainittava mahdolliset käyttörajoitukset ja
edellytykset sen asentamiseksi.
4. Kunkin jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on
a) lähetettävä kuukausittain muiden jäsenvaltioiden hyväksyntävirano-
maisille luettelo (jossa mainitaan ►
M2 liitteessä IX ◄ esitetyt
yksityiskohdat) moottoreista ja moottoriperheistä, joille se on
myöntänyt tyyppihyväksynnän tai joilta se on evännyt tai peruut-
tanut tyyppihyväksynnän kyseisen kuukauden aikana,
b) lähetettävä heti vastaanotettuaan pyynnön toisen jäsenvaltion hyväk-
syntäviranomaiselta:
— jäljennös moottorin tai moottoriperheen tyyppihyväksyntätodis-
tuksesta tietopaketteineen tai ilman tietopakettia kustakinmoottorityypistä tai moottoriperheestä, jonka se on hyväksynyt
tai jolta se on evännyt tai peruuttanut hyväksynnän, ja/tai
— luettelo, jossa on ►
M2 liitteessä X ◄esitetyt yksityiskohdat 6
artiklan 3 kohdan mukaisesti myönnettyjen tyyppihyväksyntöjenmukaisesti valmistetuista moottoreista, ja/tai
— jäljennös 6 artiklan 4 kohdan mukaisesta ilmoituksesta.
5. Kunkin jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen on lähetettävä
vuosittain, ja lisäksi saatuaan asiaa koskevan pyynnön, komissiollejäljennös ►
M2 liitteen XI ◄ mukaisesta tietolomakkeesta edellisen
ilmoituksen jälkeen hyväksytyistä moottoreista.
5 artikla
Tyyppihyväksynnän muutokset
1. Tyyppihyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion on toteutettava
tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sille ilmoitetaankaikista tietopaketissa oleviin yksityiskohtiin tehdyistä muutoksista.
2. Hakemus tyyppihyväksynnän muuttamiseksi tai sen laajentami-
seksi on osoitettava yksinomaan alkuperäisen tyyppihyväksynnän
myöntäneelle jäsenvaltion tyyppihyväksyntäviranomaiselle.
3. Jos tietopaketissa oleviin yksityiskohtiin on tehty muutoksia, on
kyseisen jäsenvaltion tyyppihyväksyntäviranomaisen
— annettava julkisuuteen tietopaketin muutettu sivu tai muutetut sivut,
tapauksen mukaan, ja muutetulle sivulle on merkittävä selvästimuutoksen laatu ja uusi myöntämispäivämäärä. Kun muutettujasivuja julkaistaan, on tietopaketin sisällysluetteloon (joka liitetääntyyppihyväksyntään) myös tehtävä muutos, josta ilmenee muutet-tujen sivujen viimeisimmät päivämäärät, ja
— annettava muutettu tyyppihyväksyntätodistus (joka merkitään lisäys-
numerolla), jos jokin siinä oleva tieto (liitteitä lukuun ottamatta) on
muuttunut tai jos tämän direktiivin standardit ovat muuttuneethyväksynnän päivämäärän jälkeen. Muutetusta todistuksesta onselvästi käytävä ilmi muutoksen syy ja uusi myöntämispäivämäärä.
Jos kyseisen jäsenvaltion tyyppihyväksyntäviranomainen toteaa, että
tietopaketin muutos edellyttää uusia testejä tai tarkastuksia, sen on1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 7
▼B
ilmoitettava tästä valmistajalle ja se saa myöntää edellä mainitut asia-
kirjat vasta uusien testien tai tarkastusten suorittamisen jälkeen.
6 artikla
Vaatimustenmukaisuus
1. Valmistajan on kiinnitettävä jokaiseen tyyppihyväksynnän mukai-
seen yksikköön liitteessä I olevassa 3 jaksossa määritellyt merkinnät,tyyppihyväksyntänumero mukaan lukien.
2. Jos tyyppihyväksyntätodistuksessa on 4 artiklan 3 kohdan
mukaisia käyttörajoituksia, valmistajan on annettava jokaisen valmis-tetun yksikön mukana yksityiskohtaiset tiedot näistä rajoituksista sekä
ilmoitettava edellytykset sen asentamiselle. Jos yhdelle koneen valmis-
tajalle toimitetaan sarja moottorityyppejä, riittää, että hänelle annetaanyksi tällainen ilmoituslomake viimeistään ensimmäisen moottorintoimituspäivänä ja että lomakkeessa on lisäksi luettelo kyseisten moot-torien tunnistenumeroista.
3. Valmistajan on lähetettävä pyydettäessä tyyppihyväksynnän
myöntäneelle viranomaiselle 45 vuorokauden kuluessa kunkin kalenter-ivuoden päättymisestä ja viipymättä kunkin soveltamisenalkamispäivän jälkeen direktiivin vaatimusten muututtua sekä
välittömästi viranomaisen mahdollisesti määräämän muun päivämäärän
jälkeen luettelo, jossa on kunkin sellaisen moottorityypin tunnistenu-merot, joka on valmistettu tämän direktiivin vaatimusten mukaisestiedellisen ilmoituksen jälkeen tai sen jälkeen, kun tämän direktiivinvaatimuksia sovellettiin ensimmäisen kerran. Jos asia ei käy ilmi moot-
torien koodijärjestelmästä, on tässä luettelossa eriteltävä, mitkä
tunnistenumerot vastaavat mitäkin moottorityyppiä tai -perhettä jatyyppihyväksyntänumeroita. Lisäksi tässä luettelossa on oltava erityisiätietoja siltä varalta, että valmistaja lopettaa tietyn hyväksytyn moottor-ityypin tai moottoriperheen valmistuksen. Jos tätä luetteloa ei tarvitselähettää säännöllisesti hyväksyntäviranomaiselle, valmistajan on säily-
tettävä nämä tiedot vähintään 20 vuotta.
4. Valmistajan on lähetettävä tyyppihyväksynnän myöntäneelle vira-
nomaiselle 45 vuorokauden kuluessa kunkin kalenterivuoden
päättymisestä ja kunakin 9 artiklassa tarkoitettuna soveltamisen alka-
mispäivänä ilmoitus, jossa eritellään ne moottorityypit ja -perheetvastaavine moottorin tunnistenumeroineen, joita hän aikoo valmistaakyseisestä päivämäärästä alkaen.
7 artikla
Vastaavien tyyppihyväksyntöjen hyväksyminen
1. Euroopan parlamentti ja neuvosto voivat komission ehdotuksesta
hyväksyä yhteisön ja kolmansien maiden välillä tehtyjen monenvälistentai kahdenvälisten sopimusten puitteissa tässä direktiivissä säädettyjenmoottorien tyyppihyväksynnän edellytysten ja säännösten sekä
kansainvälisten sääntöjen tai kolmansien maiden sääntöjen mukaisten
menettelyjen välisen vastaavuuden.
2. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä liitteessä XII luetellut tyyppi-
hyväksynnät ja tarvittaessa asiaa koskevat hyväksyntämerkit siten, että
niiden katsotaan olevan tämän direktiivin mukaisia.
8 artikla
Rekisteröinti ja markkinoille saattaminen
1. Jäsenvaltiot eivät saa kieltäytyä rekisteröimästä, jos se on tarpeen,
tai saattamasta markkinoille uusia moottoreita riippumatta siitä, onkone jo asennettu koneistoon, jos ne vastaavat tämän direktiivin vaati-
muksia.
2. Jäsenvaltiot saavat sallia ainoastaan tämän direktiivin vaatimuksia
vastaavien uusien moottoreiden rekisteröimisen, jos se on tarpeen, tai1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 8
▼M2
▼B
▼B
markkinoille saattamisen riippumatta siitä, onko moottorit jo asennettu
koneisiin.
3. Jäsenvaltion hyväksyntäviranomaisen, joka myöntää tyyppihyväk-
synnän, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kyseisentyyppihyväksynnän osalta rekisteröidäkseen ja tarkastaakseen, tarvit-taessa yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden
tyyppihyväksyntäviranomaisten kanssa, tämän direktiivin vaatimusten
mukaisesti valmistettujen moottoreiden tunnistenumerot.
4. Tunnistenumerot voidaan tarkastaa lisäksi 11 artiklan mukaisen
tuotannon vaatimustenmukaisuustarkastuksen yhteydessä.
5. Tunnistenumeroiden tarkastuksen osalta valmistajan tai hänen
yheisöön sijoittautuneen edustajansa on annettava pyydettäessä
viipymättä hyväksynnästä vastaavalle viranomaiselle kaikki tarvittavat
ostajiin liittyvät tiedot sekä 6 artiklan 3 kohdan säännösten mukaisestivalmistetuiksi ilmoitettujen moottoreiden tunnistenumerot. Jos moot-torit myydään konevalmistajalle, ei lisätietoja tarvita.
6. Jos valmistaja ei hyväksyntäviranomaisen pyytäessä pysty toden-
tamaan 6 artiklassa eriteltyjä vaatimuksia erityisesti tämän artiklan 5kohdan yhteydessä, voidaan tämän direktiivin mukaisesti vastaavallemoottorityypille tai -perheelle myönnetty tyyppihyväksyntä peruuttaa.Tiedotusmenettely on silloin suoritettava 12 artiklan 4 kohdan mukai-
sesti.
9 artikla
Aikataulu — Puristussytytysmoottorit
1. TYYPPIHYVÄKSYNTÖJEN MYÖNTÄMINEN
Jäsenvaltiot eivät saa 30 päivän kesäkuuta 1998 jälkeen kieltäytyä
myöntämästä tyyppihyväksyntää moottorityypille tai -perheelle taikka
myöntämästä ►
M2 liitteen VII ◄mukaista asiakirjaa, eivätkä ne saa
asettaa muita tyyppihyväksyntävaatimuksia liikkuvien työkoneiden,joihin on asennettu moottori, ilmaa pilaavien päästöjen suhteen, josmoottori on tämän direktiivin kaasu- ja hiukkaspäästöjä koskevien
vaatimusten mukainen.
2. VAIHEEN I TYYPPIHYVÄKSYNNÄT (MOOTTORILUOKAT A/
B/C)
Jäsenvaltioiden on evättävä tyyppihyväksyntä moottorityypiltä tai
-perheeltä ja kieltäydyttävä myöntämästä ►
M2 liitteen VII ◄
mukaista asiakirjaa ja evättävä kaikki muutkin tyyppihyväksynnät liik-kuvien työkoneiden, joihin moottori on asennettu, osalta
30 päivän kesäkuuta 1998 jälkeen moottoreiden osalta, joiden teho on— A: 130 kW ≤P≤560 kW,
—B : 7 5 k W ≤P < 130 kW,
—C : 3 7 k W ≤P < 75 kW,
jos moottori ei vastaa tämän direktiivin vaatimuksia ja jos moottorin
kaasu- ja hiukkaspäästöt eivät noudata ►
M2 liitteessä I olevassa
4.1.2.1 kohdassa ◄olevassa taulukossa esitettyjä raja-arvoja.
3. VAIHEEN II TYYPPIHYVÄKSYNNÄT (MOOTTORILUOKAT:
D, E, F, G)
Jäsenvaltioiden on evättävä tyyppihyväksyntä moottorityypiltä tai
-perheeltä ja kieltäydyttävä antamasta ►M2 liitteen VII ◄mukaista
asiakirjaa ja evättävä kaikki muutkin tyyppihyväksynnät liikkuvien
työkoneiden, joihin moottori on asennettu, osalta1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 9
▼M2
▼B
▼B
— D: 31 päivän joulukuuta 1999 jälkeen moottoreiden osalta,
joiden teho on18 kW≤P < 37 kW,
— E: 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen moottoreiden osalta,
joiden teho on130 kW≤P≤560 kW,
— F: 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen moottoreiden osalta,
joiden teho on
75 kW≤P < 130 kW,
— G: 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen moottoreiden osalta,
joiden teho on37 kW≤P < 75 kW,
jos moottori ei vastaa tämän direktiivin vaatimuksia ja jos moottorin
kaasu- ja hiukkaspäästöt eivät noudata ►
M2 liitteessä I olevassa
4.1.2.3 kohdassa ◄olevassa taulukossa esitettyjä raja-arvoja.
4. REKISTERÖINTI JA MARKKINOILLE SAATTAMINEN;
MOOTTORIN VALMISTUSPÄIVÄMÄÄRÄT
Jäljempänä esitettyjen päivämäärien jälkeen, lukuun ottamatta kolman-
siin maihin vietäväksi tarkoitettuja koneita ja moottoreita,
►M2 jäsenvaltiot voivat sallia moottoreiden ◄, riippumatta siitä,
onko ne jo asennettu koneisiin, rekisteröinnin, jos se on tarpeen, jamarkkinoille saattamisen ainoastaan, jos ne vastaavat tämän direktiivinvaatimuksia ja ainoastaan, jos moottori on hyväksytty 2 ja 3 kohdassamääriteltyjen luokkien mukaisesti.
Vaihe I
— luokka A: 31 päivän joulukuuta 1998 jälkeen
— luokka B: 31 päivän joulukuuta 1998 jälkeen— luokka C: 31 päivän maaliskuuta 1999 jälkeen
Vaihe II
— luokka D: 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen
— luokka E: 31 päivän joulukuuta 2001 jälkeen— luokka F: 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen
— luokka G: 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin kunkin luokan osalta lykätä edellä main-
itun vaatimuksen voimaantuloa kahdella vuodella sellaistenmoottoreiden osalta, joiden valmistuspäivä on aikaisempi kuin tässä
kohdassa mainitut päivämäärät.
Vaiheen I moottoreille myönnetyn luvan voimassaolo päättyy vaiheen
II pakollisen täytäntöönpanon alkaessa.
9 a artikla
Aikataulu — Kipinäsytytysmoottorit
1. LUOKITTELU
Tässä direktiivissä kipinäsytytysmoottorit jaetaan seuraaviin luokkiin:
Pääluokka S: pienet moottorit, nettoteho ≤19 kW
Pääluokka S jaetaan kahteen alaluokkaan seuraavasti:
H: kannettavien koneiden moottorit
N: muiden kuin kannettavien koneiden moottorit
Pääluokka/alaluokka Tilavuus (cm3)
Kannettavat moottorit
Luokka SH:1 < 201997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 10
▼M2
▼M2
Pääluokka/alaluokka Tilavuus (cm3)
Luokka SH:2 ≥20
<5 0
Luokka SH:3 ≥50
Muut kuin kannettavat moottorit
Luokka SN:1 < 66
Luokka SN:2 ≥66
< 100
Luokka SN:3 ≥100
< 225
Luokka SN:4 ≥225
2. TYYPPIHYVÄKSYNTÖJEN MYÖNTÄMINEN
Jäsenvaltiot eivät saa 11 päivää elokuuta 2004 jälkeen evätä kipinäsy-
tytysmoottorityypiltä tai -perheeltä tyyppihyväksyntää tai liitteen VIImukaista todistusta, eivätkä ne saa asettaa muita tyyppihyväksyntävaa-timuksia moottorilla varustettujen liikkuvien työkoneiden ilmaapilaavien päästöjen suhteen, jos moottori on kaasupäästöjä koskevien
tämän direktiivin vaatimusten mukainen.
3. VAIHEEN I TYYPPIHYVÄKSYNNÄT
Jäsenvaltioiden on evättävä tyyppihyväksyntä moottorityypiltä tai
-perheeltä ja kieltäydyttävä antamasta liitteen VII mukaisia asiakirjoja
sekä evättävä kaikki muutkin moottorilla varustettujen liikkuvien
työkoneiden tyyppihyväksynnät 11 päivää elokuuta 2004 jälkeen, josmoottori ei vastaa tämän direktiivin vaatimuksia ja jos moottorinkaasupäästöt eivät ole liitteessä I olevassa 4.2.2.1 kohdassa olevassataulukossa esitettyjen raja-arvojen mukaisia.
4. VAIHEEN II TYYPPIHYVÄKSYNNÄTJäsenvaltioiden on evättävä tyyppihyväksyntä moottorityypiltä tai
-perheeltä ja kieltäydyttävä antamasta liitteen VII mukaisia asiakirjojaja evättävä kaikki muutkin moottorilla varustettujen liikkuvien työko-
neiden tyyppihyväksynnät
1 päivän elokuuta 2004 jälkeen luokkien SN:1 ja SN:2 moottoreiden
osalta
1 päivän elokuuta 2006 jälkeen luokan SN:4 moottoreiden osalta1 päivän elokuuta 2007 jälkeen luokkien SH:1, SH:2 ja SN:3 moottor-
eiden osalta
1 päivän elokuuta 2008 jälkeen luokan SH:3 moottoreiden osalta
jos moottori ei vastaa tämän direktiivin vaatimuksia ja jos moottorin
kaasupäästöt eivät ole liitteessä I olevan 4.2.2.2 kohdan taulukossa
esitettyjen raja-arvojen mukaisia.
5. MARKKINOILLE SAATTAMINEN: MOOTTORIN VALMISTUS-
PÄIVÄMÄÄRÄT
Kuusi kuukautta asianomaiselle moottoriluokalle 3 ja 4 kohdassa
asetettujen määräaikojen jälkeen, lukuun ottamatta yhteisön ulkopuo-lelle vietäväksi tarkoitettuja koneita ja moottoreita, jäsenvaltiot voivatsallia moottoreiden markkinoille saattamisen, riippumatta siitä, onkone jo asennettu koneisiin, ainoastaan, jos moottorit vastaavat tämändirektiivin vaatimuksia.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 11
▼M2
6. VAIHEEN II ENNENAIKAISEN TÄYTTYMISEN YHTEYDESSÄ
TEHTÄVÄ MERKINTÄ
Jäsenvaltioiden on sallittava sellaisten moottorityyppien tai -perheiden,
jotka täyttävät liitteessä I olevan 4.2.2.2 kohdan taulukossa esitetytraja-arvot ennen tämän artiklan 4 kohdassa asetettuja päivämääriä,
varustaminen erityisellä merkinnällä, josta ilmenee, että kyseinen laite
täyttää vaaditut raja-arvot ennen asetettuja päivämääriä.
7. POIKKEUKSET
Seuraavat työkoneet vapautetaan vaiheen II päästörajoitusvaatimusten
soveltamispäivämääristä kolmen vuoden ajaksi näiden päästörajoitus-
vaatimusten voimaantulopäivästä lukien. Näiden kolmen vuoden ajanniihin sovelletaan edelleen vaiheen I päästövaatimuksia:
— kädessä pidettävät: moottorisahat, joilla tarkoitetaan kädessä
pidettäviä laitteita, jotka on tarkoitettu leikkaamaan puuta teräket-julla ja joita kannatellaan kaksin käsin ja joiden moottoriniskutilavuus on yli 45 kuutiosenttimetriä (standardin EN ISO11681-1 mukaisesti),
— yläkahvalla varustetut laitteet (ts. käsiporakoneet ja puunhoito-
sahat): joilla tarkoitetaan kädessä pidettäviä laitteita, joissa kahvaon laitteen päällä ja jotka on tarkoitettu reikien poraamiseen taipuun leikkaamiseen teräketjulla (standardin ISO 11681-2 mukai-sesti),
— yhdysrakenteisella polttomoottorilla: varustetut kädessä pidettävät
raivaussahat, joilla tarkoitetaan kädessä pidettäviä laitteita, joissa
on metallinen tai muovinen pyörivä terä ja jotka on tarkoitetturikkaruohojen, vesakoiden, pienien puiden tai vastaavan kasvustonleikkaamiseen. Niiden suunnittelun on vastattava standardia ENISO 11806, ja niiden on toimittava monessa asennossa, esim. hori-
sontaalisesti tai alhaalta ylös, ja niiden moottorin iskutilavuus on
yli 40 kuutiosenttimetriä,
— kädessä pidettävät pensasaitatrimmerit: joilla tarkoitetaan kädessä
pidettäviä laitteita, jotka on tarkoitettu pensasaitojen ja pensaidentrimmaamiseen yhden tai useamman edestakaisin liikkuvan leik-kuuterän avulla (standardin EN 774 mukaisesti),
— yhdysrakenteisella polttomoottorilla: varustetut kädessä pidettävät
jyrsimet, joilla tarkoitetaan kädessä pidettäviä laitteita, jotka ontarkoitettu kiven, asfaltin, betonin tai teräksen kaltaisten kovienaineiden leikkaamiseen pyörivällä metalliterällä ja joiden moot-torin iskutilavuus on yli 50 kuutiosenttimetriä (standardin EN
1454 mukaisesti), ja
— muut kuin kädessä pidettävät: luokan SN:3 sivuventtiilimoottorit,
joilla tarkoitetaan ainoastaan sellaisia luokan SN:3 luokan sivu-venttiilimoottoreita, jotka tuottavat enintään 2,5 kW:n tehon jajoita käytetään pääasiassa tiettyihin ammattikäyttötarkoituksiin,mukaan lukien puutarhajyrsimet, pystyleikkurit, nurmikon ilmas-
tointiin käytettävät laitteet ja generaattorit.
8. VALINNAINEN TÄYTÄNTÖÖNPANON LYKKÄÄMINEN
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin kussakin luokassa lykätä 3, 4 ja 5
kohdassa tarkoitettuja määräaikoja kahdella vuodella sellaisten moot-
toreiden osalta, jotka on valmistettu ennen kyseisiä päivämääriä.
10 artikla
Vapautukset ja vaihtoehtoiset menettelyt
1. Edellä 8 artiklan 1 ja 2 kohdan, 9 artiklan 4 kohdan sekä 9 a
artiklan 5 kohdan vaatimukset eivät koske
— asevoimien käyttöön tarkoitettuja moottoreita,
— 1 a ja 2 kohdan mukaisesti vapautettuja moottoreita.
1a. Vaihtomoottorin on oltava niiden raja-arvojen mukainen, jotka
korvattavan moottorin oli täytettävä, kun se alun perin saatettiin mark-1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 12
▼B
▼M2
▼M2
kinoille. Moottorissa olevassa merkissä tai käyttäjän käsikirjassa on
oltava merkintä ”VAIHTOMOOTTORI”.
2. Kukin jäsenvaltio voi valmistajan pyynnöstä vapauttaa varastoon
jääneet valmistussarjan viimeiset moottorit tai liikkuvien työkoneidenvarastot niiden moottoreiden osalta 9 artiklan 4 kohdassa asetetusta tai
asetetuista markkinoille saattamisen aikarajasta tai aikarajoista seuraa-
villa edellytyksillä:
— valmistajan on esitettävä hakemus sen jäsenvaltion tyyppihyväk-
syntäviranomaiselle, joka on hyväksynyt vastaavan moottorityypintai vastaavat moottorityypit taikka moottoriperheen tai moottoriper-heet ennen aikarajan tai aikarajojen voimaantuloa,
— valmistajan hakemuksessa on oltava 6 artiklan 3 kohdan mukainen
luettelo sellaisista uusista moottoreista, joita ei saateta markkinoilleaikarajaan tai aikarajoihin mennessä; jos kyseessä ovat moottorit,jotka kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan ensimmäistä
kertaa, valmistajan on esitettävä hakemus sen jäsenvaltion tyyppi-
hyväksyntäviranomaiselle, jonne moottorit on varastoitu,
— pyynnössä on eriteltävä ne tekniset ja/tai taloudelliset syyt, joihin
pyyntö perustuu,
— moottorien on oltava sellaisen tyypin tai perheen mukainen, jonka
tyyppihyväksyntä ei ole enää voimassa, tai joilta ei aikaisemminvaadittu tyyppihyväksyntää, mutta jotka on valmistettu kyseisen
aikarajan tai kyseisten aikarajojen sisällä,
— moottorien on täytynyt olla fyysisesti varastossa yhteisön alueella
kyseisen aikarajan tai kyseisten aikarajojen sisällä,
— tämän vapautuksen perusteella kussakin jäsenvaltiossa markkinoille
saatettujen yhden tai useamman tyyppisen uuden moottorin enim-mäismäärä ei saa olla yli 10 prosenttia edellisen vuoden aikanakyseisessä jäsenvaltiossa markkinoille saatettujen kaikkia kyseisiä
tyyppejä edustavien moottoreiden määrästä,
— jos jäsenvaltio hyväksyy pyynnön, sen on lähetettävä kuukauden
kuluessa muiden jäsenvaltioiden tyyppihyväksyntäviranomaisille
kyseiselle valmistajalle myönnettyjen vapautusten yksityiskohdat ja
perusteet,
— tämän artiklan perusteella vapautuksia myöntävä jäsenvaltio on
vastuussa sen varmistamisesta, että valmistaja noudattaa kaikkia
asiaankuuluvia velvoitteita,
— tyyppihyväksyntäviranomaisen on annettava kullekin kyseeseen
tulevalle moottorille vaatimustenmukaisuustodistus, johon on lisättyerityismerkintä. Tarvittaessa voidaan käyttää koontiasiakirjaa, jossa
on kaikkien kyseessä olevien moottorien tunnistenumerot,
— jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle vuosittain luettelo
myönnetyistä vapautuksista perusteluineen.
Tämä mahdollisuus rajataan 12 kuukaudeksi siitä päivämäärästä, jona
moottoreita ensimmäisen kerran koski tai koskivat markkinoille saatta-misen aikaraja tai aikarajat.
3. Jäljempänä olevan 9 a artiklan 4 ja 5 kohdan vaatimusten
voimaantuloa lykätään kolmella vuodella tuotantomääriltään pienten
moottorivalmistajien osalta.
4. Jäljempänä olevan 9 a artiklan 4 ja 5 kohdan vaatimukset korva-
taan vastaavilla vaiheen I vaatimuksilla tuotantomääriltään pienen
moottoriperheen osalta 25 000 yksikön enimmäismäärään saakka edel-
lyttäen, että kaikilla eri moottoriperheillä, joita asia koskee, on erilaisetsylinterin iskutilavuudet.
11 artikla
Tuotantojärjestelyjen vaatimustenmukaisuus
1. Tyyppihyväksynnän myöntävän jäsenvaltion on ennen tyyppi-
hyväksynnän myöntämistä toteutettava tarvittavat toimenpiteettodentaakseen liitteessä I olevassa 5 jaksossa annettujen eritelmien1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 13
▼B
▼M2
▼B
▼B
osalta, tarvittaessa yhteistyössä muiden jäsenvaltioiden tyyppihyväk-
syntäviranomaisten kanssa, että riittävät järjestelyt tuotannonvaatimustenmukaisuuden tehokkaan valvonnan varmistamiseksi on
toteutettu.
2. Tyyppihyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion on toteutettava
tarvittavat toimenpiteet todentaakseen liitteessä I olevassa 5 jaksossa
annettujen eritelmien osalta, tarvittaessa yhteistyössä muiden jäsenval-
tioiden tyyppihyväksyntäviranomaisten kanssa, että 1 kohdassatarkoitetut järjestelyt riittävät myös jatkossa ja että kaikki tämän direk-tiivin nojalla tyyppihyväksyntänumeron saaneet tuotannossa olevatmoottorit vastaavat edelleenkin hyväksyntätodistuksessa ja sen liitteissäolevaa kyseisen moottorityypin tai -perheen kuvausta.
12 artikla
Hyväksyttyä moottorityyppiä tai -perhettä koskevien vaatimusten
vastaisuus
1. Laite ei täytä hyväksyttyä moottorityyppiä tai -perhettä koskevia
vaatimuksia, jos havaitaan poikkeamisia tyyppihyväksyntätodistuksenja/tai tietopaketin yksityiskohdista ja jos tyyppihyväksynnän myöntänyt
jäsenvaltio ei ole sallinut näitä poikkeamisia 5 artiklan 3 kohdan
mukaisesti.
2. Jos tyyppihyväksynnän myöntänyt jäsenvaltio huomaa, että moot-
torit, joiden mukana on tyyppihyväksyntätodistus tai joissa on
hyväksyntämerkki, eivät ole sen hyväksymää tyyppiä tai perhettäkoskevien vaatimusten mukaisia, sen on toteutettava tarpeellisettoimenpiteet sen varmistamiseksi, että tuotannossa olevat moottoritsaatetaan tyyppiä tai perhettä koskevien vaatimusten mukaisiksi.Tämän jäsenvaltion tyyppihyväksyntäviranomaisten on ilmoitettava
muiden jäsenvaltioiden tyyppihyväksyntäviranomaisille toteuttamistaan
toimenpiteistä, jotka voivat tarvittaessa johtaa jopa tyyppihyväksynnänperuuttamiseen.
3. Jos jokin jäsenvaltio osoittaa, että moottorit, joilla on tyyppi-
hyväksyntänumero, eivät ole hyväksyttyä tyyppiä tai perhettäkoskevien vaatimusten mukaisia, se voi pyytää tyyppihyväksynnänmyöntänyttä jäsenvaltiota varmistamaan, että tuotannossa olevat moot-torit ovat hyväksyttyä tyyppiä tai perhettä koskevien vaatimustenmukaisia. Tähän on ryhdyttävä kuuden kuukauden kuluessa pyynnön
päivämäärästä.
4. Jäsenvaltioiden tyyppihyväksyntäviranomaisten on ilmoitettava
tyyppihyväksynnän peruuttamisesta ja sen syistä toisilleen kuukauden
kuluessa kyseisestä toimenpiteestä.
5. Jos tyyppihyväksynnän myöntänyt jäsenvaltio kiistää sille ilmoi-
tetun vaatimustenvastaisuuden, asianomaisten jäsenvaltioiden onyritettävä ratkaista kiista. Komissiolle on tiedotettava asiasta ja sen on
tarvittaessa käytävä asianmukaisia neuvotteluja ratkaisuun pääsemi-
seksi.
13 artikla
Työntekijöiden turvallisuusvaatimukset
Tämän direktiivin säännökset eivät vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen
säätää perustamissopimusta noudattaen vaatimuksista, joita ne pitävät
tarpeellisina työntekijöiden turvallisuuden varmistamiseksi heidän
käyttäessään tässä direktiivissä tarkoitettuja koneita edellyttäen, ettätämä ei vaikuta kyseisten moottoreiden markkinoille saattamiseen.
14 artikla
Mukauttaminen tekniseen kehitykseen
Komissio hyväksyy 15 artiklan 2 kohdassa säädetyn menettelyn mukai-
sesti muutokset, jotka ovat tarpeen tämän direktiivin liitteidenmukauttamiseksi tekniseen kehitykseen, lukuun ottamatta liitteessä I1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 14
▼M2
▼M2
olevassa 1 jaksossa, 2.1—2.8 kohdassa ja 4 jaksossa täsmennettyjä
vaatimuksia.
14 a artikla
Poikkeuksia koskeva menettely
Komissio tutkii, mitä mahdollisia teknisiä vaikeuksia liittyy tiettyihin
tarkoituksiin olevia moottoreita, erityisesti moottoriluokkiin SH:2 jaSH:3 kuuluvia liikkuvia työkoneita koskevien vaiheen II vaatimustentäyttämiseen. Jos komission tutkimuksissa todetaan, että tietyt liikkuvat
työkoneet, erityisesti ammattikäytössä olevat, eri asennoissa toimivat
kannettavat moottorit, eivät teknisistä syistä voi täyttää näitä vaati-muksia mainittuihin määräaikoihin mennessä, se antaa 31 päiväänjoulukuuta 2003 mennessä selvityksen asianmukaisine ehdotuksineen 9a artiklan 7 kohdassa mainitun ajanjakson jatkamiseksi ja/tai näitätyökoneita koskeviksi poikkeuksiksi. Poikkeukset, jotka eivät erityista-
pauksia lukuun ottamatta saa ylittää kestoltaan viittä vuotta,
vahvistetaan 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
15 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa moottoriajoneuvoalan kaupan teknisten
esteiden poistamiseksi annettujen direktiivien mukauttamista tekniikan
kehitykseen käsittelevä komitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/
EY (
1) 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä ottaen huomioon mainitun
päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika
vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
16 artikla
Tyyppihyväksyntäviranomaiset ja tekniset tarkastuslaitokset
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille
tämän direktiivin soveltamiseksi vastuussa olevien tyyppihyväksyntä-viranomaisten ja teknisten tarkastuslaitosten nimet ja osoitteet.Ilmoitettujen laitosten on oltava direktiivin 92/53/ETY 14 artiklassa
annettujen määräysten mukaisia.
17 artikla
Kansallisen lainsäädännön osaksi saattaminen
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen
edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaanviimeistään 30 päivänä kesäkuuta 1998. Jäsenvaltioiden on viipymättä
ilmoitettava komissiolle voimaansaattamisesta.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direk-
tiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä tällainenviittaus. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista
kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina
komissiolle.
18 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen
jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä .1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 15
(1) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.▼B
▼B
19 artikla
Päästörajojen edelleen tiukentaminen
Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät vuoden 2000 loppuun
mennessä ehdotuksesta, jonka komissio esittää vuoden 1999 loppuun
mennessä päästörajojen edelleen tiukentamisesta, ottaen huomioon
puristussytytysmoottoreiden ilman pilaantumista aiheuttavien päästöjenrajoittamiseen yleisesti tarjolla olevat menetelmät ja ilman laadun tilan.
20 artikla
Osoittaminen
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 16
▼M2
Liiteluettelo
LIITE I Soveltamisala, määritelmät, symbolit ja lyhenteet, moot-
torimerkinnät, eritelmät ja testit, tuotannon vaatimusten-
mukaisuus, arviointien eritelmä, moottoriperheen
määrittelevät parametrit, perusmoottorin valinta
LIITE II Ilmoituslomakkeet
Lisäys 1 (Perus)moottorin olennaiset ominaisuudet
Lisäys 2 Moottoriperheen olennaiset ominaisuudetLisäys 3 Moottoriperheeseen kuuluvan moottorityypin olennaiset
ominaisuudet
LIITE III Puristussytytysmoottoreiden testausmenettelyLisäys 1 Mittaus- ja näytteenottomenetelmät
Lisäys 2 Analysointilaitteiden kalibrointi
Lisäys 3 Tietojen arviointi ja laskutoimitusten tekeminenLIITE IV Kipinäsytytysmoottoreiden testausmenettely
Lisäys 1 Mittaus- ja näytteenottomenetelmät
Lisäys 2 Analysointilaitteiden kalibrointiLisäys 3 Tietojen arviointi ja laskutoimitusten tekeminen
Lisäys 4 Huononemiskertoimet
LIITE V Hyväksyntätesteihin ja tuotannon vaatimustenmukai-
suuden todentamiseen määrätyn vertailupolttoaineen
tekniset ominaisuudet
Liikkuvien työkoneiden puristussytytysmoottoreiden
vertailupolttoaine
LIITE VI Analyysi- ja näytteenottojärjestelmä
LIITE VII Tyyppihyväksyntätodistus
Lisäys 1 Puristussytytysmoottoreiden testaustuloksetLisäys 2 Kipinäsytytysmoottoreiden testaustulokset
Lisäys 3 Moottoritehon määrittämiseksi tehtävää testiä varten asen-
nettavat laitteet ja lisälaitteet
LIITE VIII Hyväksyntätodistusten numerointijärjestelmä
LIITE IX Luettelo myönnetyistä moottorin/moottoriperheen tyyppi-
hyväksynnöistä
LIITE X Luettelo tuotetuista moottoreista
LIITE XI Tietolomake tyyppihyväksytyistä moottoreistaLIITE XII Vaihtoehtoisten tyyppihyväksyntöjen tunnustaminen1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 17
▼B
LIITE I
SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, SYMBOLIT JA LYHENTEET,
MOOTTORIMERKINNÄT, ERITELMÄT JA TESTIT, TUOTANNON
VAATIMUSTENMUKAISUUSARVIOINTIEN ERITELMÄ, MOOTTORI-
PERHEEN MÄÄRITTELEVÄT PARAMETRIT, PERUSMOOTTORIN
VALINTA
1. SOVELTAMISALA
Tätä direktiiviä sovelletaan liikkuviin työkoneisiin asennettaviin kaik-kiin moottoreihin ja matkustaja- tai tavaraliikenteen tieajoneuvoihin
asennettaviin apumoottoreihin.
Tätä direktiiviä ei sovelleta moottoreihin, joita käytetään
— direktiivissä 70/156/ETY (
1) ja direktiivissä 92/61/ETY (2) määritel-
lyissä ajoneuvoissa,
— direktiivissä 74/150/ETY (3) määritellyissä maataloustraktoreissa.
Lisäksi, kuuluakseen tämän direktiivin soveltamisalaan moottoreiden
täytyy olla asennettu koneisiin, jotka ovat seuraavien vaatimusten
mukaisia:
A:Neonsuunniteltujasoveltuvatliikkumiseenmaallajoko
tiellätaitiettömissäolosuhteissa,janiissäonjoko
i) puristussytytysmoottori, jonka 2.4 kohdan mukainen nettoteho
on yli 18 kW mutta enintään 560 kW (4) ja jota käytetään vaih-
televalla nopeudella eikä samalla vakionopeudella.
Koneisiin,joidenmoottorittämämääritelmäkattaa,
kuuluvat ainakin
— teollisuuden poralaitteet, kompressorit jne.
— rakennuskoneet kuten pyöräkuormaajat, puskutraktorit, tela-
ketjutraktorit, telakuormaajat, kuorma-autotyyppiset
kuormaajat, maastokuorma-autot, hydrauliset kaivukoneet
jne.
— maatalouskoneet, maanjyrsimet
— metsäkoneet
— omalla moottorilla kulkevat maatalousajoneuvot (paitsi
edellä määritellyt traktorit)
— lastauslaitteet— haarukkatrukit
— tien kunnossapitokalusto (moottoroidut tiehöylät, tiejyrät,
asfaltinlevittimet)
— lumiaurat— lentoasemien kenttäkalusto
— nostolavat
— liikkuvat nosturit.
tai
ii) puristussytytysmoottori, jonka 2.4 kohdan mukainen nettoteho
on yli 18 kW mutta enintään 560 kW ja jota käytetään vakiono-
peudella. Rajoituksia sovelletaan vasta 31 päivästä joulukuuta
2006 alkaen.
Koneisiin, joiden moottorit tämä määritelmä kattaa, kuuluvat
ainakin
— kaasukompressorit,
— vaihtelevalla kuormituksella toimivat generaattorikoneistot
mukaan luettuna jäähdytys- ja hitsauskoneet,
— vesipumput,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 18
(1) EYVL L 42, 23.2.1970, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direk-
tiivillä 93/81/ETY (EYVL L 264, 23.10.1993, s. 49).
(2) EYVL L 225, 10.8.1992, s. 72.
(3) EYVL L 84, 28.3.1974, s. 10, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
direktiivillä 88/297/ETY (EYVL L 126, 20.5.1988, s. 52).
(4) Euroopan talouskomission (muutossarja 02, oikaisut 1/2) säännön n:o 49 mukaisesti
myönnetyn hyväksymisen katsotaan vastaavan direktiivin 88/77/ETY (ks. direktiivi 92/
53/ETY, liite IV, II jakso), mukaan myönnettyä hyväksymistä.▼M2
▼B
M2▼
— ruohokenttien huoltolaitteet, hakettimet, lumilingot, lakaisu-
koneet;
tai
iii) bensiinikäyttöinen kipinäsytytysmoottori, jonka 2.4 kohdan
mukainen nettoteho on enintään 19 kW.
Koneisiin, joiden moottorit tämä määritelmä kattaa, kuuluvat
ainakin
— ruohonleikkurit,
— moottorisahat,
— generaattorit,— vesipumput,— pensassahat.
Tämä direktiivi ei koske:
B: laivoja,
C: vetureita,
D: ilma-aluksia,
E: huviajoneuvoja, esimerkiksi
— moottorikelkkoja,
— maastokäyttöön tarkoitettuja moottoripyöriä,
—maastokäyttööntarkoitettujaajoneuvoja.
2. MÄÄRITELMÄT, SYMBOLIT JA LYHENTEET
Tässä direktiivissä tarkoitetaan
2.1. puristussytytysmoottorilla moottoria, joka toimii puristussytytysperiaat-
teella (esim. dieselmoottori),
2.2. kaasumaisilla epäpuhtauksilla hiilimonoksidia, hiilivetyjä (oletussuhde
C
1:H1,85) ja typen oksideja, joista viimemainitut ilmaistaan typpidiok-
sidin (NO2) ekvivalentteina,
2.3. hiukkasmaisilla epäpuhtauksilla eriteltyyn suodattimeen sen jälkeen
kerättyä ainetta, kun puristussytytysmoottorin pakokaasu on laimennettu
puhtaalla suodatetulla ilmalla siten, että lämpötila ei ylitä 325 K:ta
(52 ºC),
2.4. nettoteholla tehoa, joka ilmaistaan ”ETY-kilowattina” ja joka mitataan
testipenkissä kampiakselin tai vastaavan päästä direktiivissä 80/1269/ETY (
1) säädetyn ETY:n maantieajoneuvojen polttomoottorien tehon
mittausmenetelmän mukaisesti, paitsi että moottorin jäähdytystuulet-timen tehoa ei lueta mukaan (
2) ja että käytetään tässä direktiivissä
eriteltyjä testausolosuhteita ja vertailupolttoainetta,
2.5. nimellisnopeudella valmistajan määrittämää suurinta rajoittimen
sallimaa täyskuormitusnopeutta,
2.6. kuormitusprosentilla tietyllä moottorin pyörimisnopeudella saatua
prosenttiosuutta suurimmasta mahdollisesta vääntömomentista,
2.7. pyörimisnopeudella suurimmalla vääntömomentilla valmistajan ilmoit-
tamaa pyörimisnopeutta, jolla saavutetaan suurin vääntömomentti,
2.8. välinopeudella moottorin pyörimisnopeutta, joka täyttää jonkin seuraa-
vista vaatimuksista:
— moottoreilla, jotka on suunniteltu toimimaan tietyllä pyörimisnopeu-
salueella täyskuormituksen vääntömomenttikäyrällä, välinopeus on
sama kuin ilmoitettu suurinta vääntömomenttia vastaava pyörimis-
nopeus, jos se on välillä 60 % ja 75 % nimellisnopeudesta,
— jos ilmoitettu pyörimisnopeus suurimmalla vääntömomentilla on
pienempi kuin 60 % nimellisnopeudesta, välinopeus on 60 % nimel-
lisnopeudesta,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 19
(1) EYVL L 375, 31.12.1980, s. 46, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
direktiivillä 89/491/ETY (EYVL L 238, 15.8.1989, s. 43).
(2) Tämä tarkoittaa sitä, että päinvastoin kuin direktiivin 80/1269/ETY 5.1.1.1. kohdassa
liitteessä I vaaditaan, että moottorin jäähdytystuuletin ei saa olla asennettuna moottorin
nettotehoa testattaessa; jos valmistaja suorittaa testin siten, että tuuletin on asennettunamoottoriin, täytyy tuulettimen ottama teho lisätä näin mitattuun tehoon ►
M2 lukuun
ottamatta suoraan kampiakseliin asennettujen ilmajäähdytteisten moottoreiden jäähdy-
tystuulettimia (ks. liitteen VII lisäys 3) ◄.M2▼
B▼
▼B
— jos ilmoitettu pyörimisnopeus suurimmalla vääntömomentilla on
suurempi kuin 75 % nimellisnopeudesta, välinopeus on 75 % nimel-
lisnopeudesta,
— G1 syklissä testattavilla moottoreilla välinopeus on 85 % suurim-
masta nimellisnopeudesta (ks. liitteessä IV oleva 3.5.1.2 kohta).
2.9. säädettävällä parametrillä fysikaalisesti säädettävää laitetta, järjes-
telmää tai rakenteen osaa, joka saattaa vaikuttaa moottorin suoritus- tai
päästöarvoihin päästötestien aikana tai tavanomaisessa käytössä,
2.10. jälkikäsittelyllä pakokaasujen johtamista sellaisen laitteen tai järjes-
telmän läpi, jonka tarkoituksena on muuttaa kaasuja kemiallisesti tai
fysikaalisesti ennen niiden päästämistä ilmakehään;
2.11. kipinäsytytysmoottorilla moottoria, joka toimii kipinäsytytysperiaat-
teella,
2.12. päästöjenhallinnan lisälaitteella laitetta, joka tarkkailee moottorin
toimintaparametrejä ja säätää niiden perusteella päästöjenhallintajärjes-
telmän osien toimintaa,
2.13. päästöjenhallintajärjestelmällä laitetta, järjestelmää tai rakenteen osaa,
jota käytetään päästöjen hallintaan tai vähentämiseen,
2.14. polttoainejärjestelmällä kaikkia polttoaineen annosteluun ja seostami-
seen osallistuvia osia,
2.15. apumoottorilla moottoriajoneuvoon asennettua moottoria, joka ei tuota
ajoneuvoa liikuttavaa voimaa,
2.16. moodin pituus tarkoittaa aikaa, joka kuluu edellisen moodin tai esiva-
kiointivaiheen nopeuden ja/tai vääntömomentin jättämisestä seuraavan
moodin alkuun. Siihen sisältyy se aika, joka kuluu nopeuden ja/tai
vääntömomentin vaihtamiseen ja vakauttamiseen kunkin moodin alussa.
►M2 2.17.◄ Symbolit ja lyhenteet
►M2 2.17.1.◄ Testiparametrien symbolit
Symboli Yksikkö Termi
Apm2Isokineettisen näytteenottimen poikkileik-
kauspinta-ala
ATm2Pakoputken poikkileikkauspinta-ala
aver Painotetut keskiarvot seuraaville:
m3/h tilavuusvirtaus
kg/h massavirtaus
C1 — Hiilivedyn hiiliekvivalentti
conc ppm
til-%Pitoisuus (nimetty aineosa alaindeksinä)
conccppm
til-%Taustakorjattu pitoisuus
concdppm
til-%Laimennusilman pitoisuus
DF — Laimennuskerroin
fa— Laboratorion ilmanpainekerroin
FFH— Polttoaineesta riippuva tekijä, jota käytetään
laskettaessa märkäpitoisuudet kuivapitoi-
suuksista vety/hiili-suhde
GAIRWkg/h Imuilman massavirta märkäpainon perus-
teella
GAIRDkg/h Imuilman massavirta kuivapainon perus-
teella
GDILWkg/h Laimennusilman massavirta märkäpainon
perusteella
GEDFWkg/h Ekvivalentti laimennetun pakokaasun
massavirta märkäpainon perusteella1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 20
▼M2
▼B
▼B
GEXHWkg/h Pakokaasun massavirta märkäpainon perus-
teella
GFUELkg/h Polttoaineen massavirta
GTOTWkg/h Laimennetun pakokaasun massavirta
märkäpainon perusteella
HREFg/kg Absoluuttisen kosteuden vertailuarvo
10,71 g/kg NOx:n ja hiukkasten kosteuskor-
jauskertoimien laskemiseksi
Hag/kg Imuilman absoluuttinen kosteus
Hdg/kg Laimennusilman absoluuttinen kosteus
i — Yksittäistä moodia merkitsevä alaindeksiK
H— Kosteuskorjauskerroin NOx:lle
Kp— Kosteuskorjauskerroin hiukkasille
KW,a— Imuilman korjauskerroin kuiva/märkä-arvon
suhteen
KW,d— Laimennetun ilman korjauskerroin kuiva/
märkä-arvon suhteen
KW,e— Laimennetun pakokaasun korjauskerroin
kuiva/märkä-arvon suhteen
KW,r— Raakapakokaasun korjauskerroin kuiva/
märkä-arvon suhteen
L % Vääntömomentti prosentteina suhteessa
testipyörimisnopeuden suurimpaan
vääntömomenttiin
mass g/h Päästöjen massavirtaa ilmaiseva alaindeksiM
DILkg Hiukkasnäytesuodattimien läpi ajetun
laimennusilmanäytteen massa
MSAMkg Hiukkasnäytesuodattimien läpi ajetun
laimennetun pakokaasunäytteen massa
Mdmg Kerätyn laimennusilman hiukkasnäytteen
massa
Mfmg Kerätyn hiukkasnäytteen massa
pakPa Moottorin imuilman kyllästymishöyrypaine
(ISO 3046: psy= PSY-koeympäristö)
pBkPa Kokonaisilmanpaine (ISO 3046)
Px= PX Ympäristön kokonaisilmanpaine
Py= PY Testitilan kokonaisilmanpaine
pdkPa Laimennusilman kyllästymishöyrypaine
pskPa Kuiva ilmanpaine
P kW Teho, jarrukorjaamatonp
AEkW Testiä varten asennettujen apulaitteiden,
joita ei tämän liitteen 2.4. kohdan mukaan
vaadita, ottama ilmoitettu kokonaisteho
PMkW Suurin testipyörimisnopeudella testiolosuh-
teissa mitattu teho (katso liite VI, lisäys 1)
PmkW Teho mitattuna erilaisilla testimoodeilla
q — Laimennussuhder — Isokineettisen näytteenottimen ja pako-
putken poikkileikkauspinta-alojen suhde
R
a% Imuilman suhteellinen kosteus
Rd% Laimennusilman suhteellinen kosteus
Rf— FID-vastetekijä
S kW Dynamometrin asetusT
aK Imuilman absoluuttinen lämpötila1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 21
▼B
TDK Absoluuttinen kastepistelämpötila
TrefK Vertailulämpötila (paloilma: 298 K)
VAIRDm3/h Imuilman tilavuusvirta kuivapainon perus-
teella
VAIRWm3/h Imuilman tilavuusvirta märkäpainon perus-
teella
VDILm3Hiukkasnäytesuodattimien läpi ajetun
laimennusilman tilavuus
VDILWm3/h Laimennusilman tilavuusvirta märkäpainon
perusteella
VEDFWm3/h Ekvivalentti laimennetun pakokaasun tila-
vuusvirta märkäpainon perusteella
VEXHDm3/h Pakokaasun tilavuusvirta kuivapainon perus-
teella
VEXHWm3/h Pakokaasun tilavuusvirta märkäpainon
perusteella
VSAMm3Hiukkasnäytesuodattimien läpi ajetun
näytteen tilavuus
VTOTWm3Laimennetun pakokaasun tilavuusvirta
märkäpainon perusteella
WF — PainotuskerroinWF
E— Tehollinen painotuskerroin
►M2 2.17.2.◄ Kemiallisten aineosien symbolit
CO Hiilimonoksidi
CO2Hiilidioksidi
HC Hiilivedyt
NOxTypen oksidit
NO Typpioksidi
NO2Typpidioksidi
O2Happi
C2H6Etaani
PT Hiukkanen
DOP DioktyyliftalaattiCH
4Metaani
C3H8Propaani
H2O Vesi
PTFE Polytetrafluorieteeni
►M2 2.17.3◄ Lyhenteet
FID Liekki-ionisaatioilmaisin
HFID Lämmitetty liekki-ionisaatioilmaisin
NDIR Infrapuna-absorptioanalysaattori
CLD Kemiluminesenssi-ilmaisinHCLD Lämmitetty kemiluminesenssi-ilmaisin
PDP Painemäntäpumppu
CFV Kriittisen virtauksen venturi1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 22
▼B
3. MOOTTORIMERKINNÄT
3.1. Tämän direktiivin mukaisesti hyväksytyssä puristussytytysmoottorissa
on oltava merkittynä:
3.1.1. moottorin valmistajan tavaramerkki tai kauppanimi,
3.1.2. moottorin tyyppi, moottoriperhe (tarvittaessa) sekä moottorin yksilöl-
linen tunnistusnumero,
3.1.3.►M2 liitteen VIII ◄mukainen tyyppihyväksyntänumero.
3.2. Tämän direktiivin mukaisesti hyväksytyssä kipinäsytytysmoottorissa on
oltava merkittynä:
3.2.1. moottorin valmistajan tavaramerkki tai kauppanimi,
3.2.2. liitteen VIII mukainen EY-tyyppihyväksyntänumero.
►M2 3.3.◄ Näiden merkintöjen tulee kestää moottorin käyttöiän ja niiden on
oltava selvästi luettavissa ja pysyviä. Jos käytetään tarroja tai kilpiä,
niiden on oltava kiinnitettyinä siten, että myös kiinnitys kestää moot-
torin käyttöiän eika tarroja/kilpiä voi irrottaa rikkomatta niitä tai niiden
pintaa.
►M2 3.4.◄ Merkit on kiinnitettävä johonkin moottorin normaalin toiminnan
kannalta välttämättömään moottorin osaan, joka ei normaalisti vaadi
uusimista moottorin käyttöikänä.
►M2 3.4.1.◄ Merkkien on sijaittava siten, että normaalipituinen ihminen
näkee ne helposti sen jälkeen, kun moottori on valmis kaikkine moot-
torin toiminnan kannalta tarvittavine lisäosineen.
►M2 3.4.2.◄ Kussakin moottorissa on oltava irrotettava kestävää materiaalia
oleva lisäkilpi, jossa on oltava kaikki 3.1. kohdassa mainitut tiedot ja
joka on tarvittaessa kiinnitettävä sellaiseen paikkaan, että 3.1. kohdassa
mainitut merkit ovat normaalipituisen ihmisen nähtävissä ja vaivatta
käsiteltävissä moottorin ollessa asennettuna koneeseen.
►M2 3.5.◄ Moottorien koodaamisen tunnistusnumeroilla tulee tapahtua
siten, että tuotantojärjestys voidaan määrittää yksiselitteisesti.
►M2 3.6.◄ Moottoreissa on oltava kaikki merkinnät ennen kuin ne lähtevät
tuotantolinjalta.
►M2 3.7.◄ Moottorin merkintöjen tarkka sijainti on ilmoitettava
►M2 liitteessä VII ◄olevassa I jaksossa.
4. ERITELMÄT JA TESTIT
4.1 Puristussytytysmoottorit
►M2 4.1.1.◄ Yleistä
Ne osat, jotka voivat vaikuttaa kaasu- ja hiukkaspäästöihin, on suunni-
teltava, rakennettava ja koottava siten, että moottori normaalikäytössä
huolimatta siihen mahdollisesti vaikuttavasta värähtelystä on tämän
direktiivin vaatimusten mukainen.
Valmistajan toteuttamien teknisten toimenpiteiden on varmistettava se,
että mainittuja päästöjä rajoitetaan tehokkaasti tämän direktiivin mukai-
sesti moottorin normaalin käyttöiän aikana ja normaaleissa
käyttöolosuhteissa. Nämä ehdot katsotaan täytetyiksi, jos
►M2 4.1.2.1.◄,►M2 4.1.2.3.◄. ja 5.3.2.1. kohdan asianomaisia
määräyksiä noudatetaan.
Jos käytetään katalysaattoria ja/tai hiukkasloukkua, valmistajan on osoi-
tettava kestävyyskokeilla, jotka hän voi itse tehdä hyvää insinööritapaa
noudattaen, sekä asiaa koskevilla muistiinpanoilla, että näiden jälkikä-
sittelylaitteiden voi olettaa toimivan asianmukaisesti moottorin koko
käyttöiän. Muistiinpanot on tehtävä noudattaen 5.2. kohdan ja etenkin
5.2.3. kohdan vaatimuksia. Asiakkaalle on annettava asianmukainen
takuu. Järjestelmällinen laitteen uusiminen moottorin tietyn käyttöajan
jälkeen on sallittu. Kaikenlaiset säädöt, korjaukset, purkamiset, puhdis-
tukset tai moottorin osien tai järjestelmien uusimiset, jotka tehdään
määräajoin, jotta moottorin toimintatehoei alenisi jälkikäsittelylaitteen
takia, saa tehdä vain siinä laajuudessa kuin on teknisesti välttämätöntä1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 23
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼B
päästöjenhallintajärjestelmän moitteettoman toiminnan kannalta. Asiak-
kaan käsikirjassa on vastaavasti oltava huoltoaikataulu, ja edellä
mainittujen takuusäännösten on katettava huoltotoimenpiteet, jotka on
myös hyväksyttävä ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä. Liitteen II
mukaiseen ilmoituslomakkeeseen on sisällyttävä käsikirjan vastaava
kohta jälkikäsittelylaitteen tai jälkikäsittelylaitteiden huollosta/uusimi-
sista ja takuuehdoista.
►M2 4.1.2.◄ Epäpuhtauspäästöjä koskevat eritelmät
Testattavan moottorin kaasu- ja hiukkaspäästöt on mitattava
►M2 liitteessä VI ◄kuvatuilla menetelmillä.
Muutkin järjestelmät tai analysaattorit voidaan hyväksyä, jos niillä
saadaan vastaavia tuloksia kuin seuraavilla vertailujärjestelmillä:
— raakapakokaasusta mitattavien kaasupäästöjen osalta ►M2 liitteen
VI◄kuvassa 2 esitetty järjestelmä;
— täysvirtauslaimennusjärjestelmän laimeasta pakokaasusta mitattujen
kaasupäästöjen osalta ►M2 liitteen VI ◄kuvassa 3 esitetty järjes-
telmä;
— hiukkaspäästöjen osalta täysvirtauslaimennusjärjestelmä, jossa
käytetään joko kutakin mittaustapaa varten erillistä suodatinta tai
►M2 liitteen VI ◄kuvassa 13 esitettyä yhden suodattimen mene-
telmää.
Järjestelmien vastaavuuden määrittämisen on perustuttava seitsemän (tai
sitä useamman) testin syklin korrelointitutkimukseen tarkasteltavan
järjestelmän ja yhden tai useamman edellä mainitun vertailujärjestelmän
välillä.
Vastaavuuskriteeri täyttyy, jos syklin päästöarvojen painotettujen
keskiarvojen keskinäinen poikkeama on enintään ± 5 %. Testissä
käytetään liitteessä III olevassa 3.6.1. kohdassa esitettyä sykliä.
Uuden järjestelmän sisällyttämiseksi direktiiviin vastaavuuden määrittä-
misen tulee perustua standardissa ISO 5725 kuvattuun toistuvuuden ja
toistettavuuden laskemiseen.
►M2 4.1.2.1.◄ Mitatut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksi-
dipäästöt ja hiukkaspäästöt eivät saa ylittää vaiheen I aikana
seuraavassa taulukossa esitettyjä määriä:
Nettoteho
(P)
(kW)Hiilimonoksidi
(CO)
(g/kWh)Hiilivety
(HC)
(g/kWh)Typen oksidit
(NOx(g/kWh)Hiukkaset
(PT)
(g/kWh)
130≤P≤560 5,0 1,3 9,2 0,54
75≤P < 130 5,0 1,3 9,2 0,70
37≤P < 75 6,5 1,3 9,2 0,85
►M2 4.1.2.2.◄ Edellä►M2 4.1.2.1.◄ kohdassa esitetyt päästörajat
koskevat moottorista tulevia päästöjä, ja näihin rajoihin on päästävä
ilman minkäänlaista jälkikäsittelylaitetta.
►M2 4.1.2.3.◄ Mitatut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksi-
dipäästöt ja hiukkaspäästöt eivät saa vaiheessa II ylittää seuraavassa
taulukossa esitettyjä määriä:
Nettoteho
(P)
(kW)Hiilimonoksidi
(CO)
(g/kWh)Hiilivety
(HC)
(g/kWh)Typen oksidit
(NOx(g/kWh)Hiukkaset
(PT)
(g/kWh)
130≤P≤560 3,5 1,0 6,0 0,2
75≤P < 130 5,0 1,0 6,0 0,3
37≤P < 75 5,0 1,3 7,0 0,4
18≤P < 37 5,5 1,5 8,0 0,8
►M2 4.1.2.4.◄ Jos yhteen moottoriperheeseen kuuluu useampi kuin yksi
teholuokka, määriteltynä 6 jakson mukaisesti ja liittyen liitteessä II1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 24
▼B
olevaan lisäykseen 2, perusmoottorin (tyyppihyväksyntä) ja kaikkien
samaan perheeseen kuuluvien moottorityyppien (tuotannon vaatimusten-
mukaisuus) päästöarvojen on täytettävä korkeamman teholuokan
tiukemmat vaatimukset. Hakija voi vapaasti rajoittaa teholuokkien
määrän yhteen moottoriperheiden määrittelyssä ja hakea varmentamista
sen mukaisesti.
4.2. Kipinäsytytysmoottorit
4.2.1. Yleistä
Kaasupäästöihin todennäköisesti vaikuttavat osat on suunniteltava,
valmistettava ja asennettava siten, että moottori täyttää mahdollisesta
tärinästä huolimatta tämän direktiivin vaatimukset normaalikäytössä.
Valmistajan toteuttamien teknisten toimenpiteiden on varmistettava se,
että mainitut päästöt rajoittuvat tehokkaasti tämän direktiivin mukaisesti
moottorin koko normaalin käyttöiän ajan normaaleissa käyttöolosuh-
teissa liitteen IV lisäyksen 4 mukaisesti.
4.2.2. Epäpuhtauspäästöjä koskevat eritelmät
Testattavan moottorin kaasupäästöt on mitattava liitteessä VI kuvatuilla
menetelmillä (ja niissä on oltava mukana mahdollinen jälkikäsittely-
laite).
Muut järjestelmät tai analysaattorit voidaan hyväksyä, jos niillä saadaan
vastaavat tulokset kuin seuraavilla vertailujärjestelmillä:
— raakapakokaasusta mitatuille kaasupäästöille liitteen VI kuvassa 2
esitetty järjestelmä,
— täysvirtauslaimennusjärjestelmän laimeasta pakokaasusta mitatuille
kaasupäästöille liitteen VI kuvassa 3 esitetty järjestelmä.
4.2.2.1. Mitatut hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksidipäästöt sekä
hiilivetypäästöt ja typen oksidipäästöt yhteensä eivät saa vaiheessa I
ylittää seuraavassa taulukossa esitettyjä määriä:
Vaihe I
LuokkaHiili-monoksidi
(CO) (g/kWh)Hiilivedyt (HC)
(g/kWh)Typen oksidit
(NOx) (g/kWh)Hiilivetyjä ja
typen oksideja
yhteensä (g/kWh)
HC + NOx
SH:1 805 295 5,36
SH:2 805 241 5,36
SH:3 603 161 5,36SN:1 519 50SN:2 519 40SN:3 519 16,1
SN:4 519 13,4
4.2.2.2. Mitatut hiilimonoksidipäästöt sekä hiilivetypäästöt ja typen oksi-
dipäästöt yhteensä eivät saa vaiheessa II ylittää seuraavassa taulukossa
esitettyjä määriä:
Vaihe II (*)
LuokkaHiilimonoksidi (CO) (g/
kWh)Hiilivetyjä ja oksideja yhteensä (g/
kWh)
HC + NOx
SH:1 805 50
SH:2 805 501997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 25
▼M2
▼M2
LuokkaHiilimonoksidi (CO) (g/
kWh)Hiilivetyjä ja oksideja yhteensä (g/
kWh)
HC + NOx
SH:3 603 72
SN:1 610 50,0SN:2 610 40,0SN:3 610 16,1
SN:4 610 12,1
(*) Ks. liite 4 lisäys 4: huononemiskertoimet on otettu mukaan.
Kaikkien moottoriluokkien NOx-päästöjen määrän on oltava korkeintaan
10 g/kWh.
4.2.2.3. Huolimatta ”kannettavien moottoreiden” määritelmästä tämän direk-
tiivin 2 artiklassa, lumilinkojen käyttövoimana käytettäville
kaksitahtimoottoreille riittää, että ne ovat SH:1-, SH:2- tai SH:3-luokan
normien mukaisia.
4.3. Asentaminen liikkuviin koneisiin
Moottorin asentamisessa liikkuviin koneisiin on noudatettava niitä rajoi-
tuksia, jotka tyyppihyväksynnässä on asetettu. Moottorin hyväksynnän
osalta on lisäksi aina täytettävä seuraavat vaatimukset:
4.3.1. Imualipaine ei saa olla hyväksytylle moottorille liitteessä II olevassa
lisäyksessä 1 tai 3 määriteltyä suurempi.
4.3.2. Pakojärjestelmän vastapaine ei saa olla hyväksytylle moottorille liit-
teessä II olevassa lisäyksessä 1 tai 3 määriteltyä suurempi.
5. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUSARVIOINTIEN ERI-
TELMÄ
5.1. Mitä tulee tyydyttävien järjestelyjen ja menettelyjen olemassaolon
todistamiseen tuotannon vaatimustenmukaisuuden tehokkaan valvonnan
varmistamiseksi ennen tyyppihyväksynnän myöntämistä, hyväksyntävir-
anomaisen on hyväksyttävä myös valmistajan rekisteröinti
yhdenmukaistettuun standardiin EN 29002 (joka kattaa kyseessä olevat
moottorit) tai vastaavaan akkreditoituun standardiin vaatimukset
täyttävinä. Valmistajan on toimitettava rekisteröintiä koskevat yksityis-
kohtaiset tiedot ja sitouduttava ilmoittamaan hyväksyntäviranomaiselle
kaikista sen voimassaoloon tai soveltamisalaan liittyvistä tarkistuksista.
Sen valvomiseksi, että tuotanto on jatkuvasti 4.2. kohdan vaatimusten
mukainen, on suoritettava asianmukaisia tuotantoon kohdistuvia tarkas-
tuksia.
5.2. Tyyppihyväksynnän haltijan on erityisesti:
5.2.1. varmistettava se, että tuotteelle on olemassa tehokkaita laadunvalvonta-
menetelmiä,
5.2.2. hänellä on oltava käytettävissään tarkastuslaitteet, joilla vaatimustenmu-
kaisuus voidaan tarkastaa kunkin tyyppihyväksynnän osalta,
5.2.3. varmistettava, että testitulokset kirjataan ja että liiteasiakirjat ovat
käytettävissä hyväksyntäviranomaisen kanssa määritettävän ajan,
5.2.4. analysoitava kunkin testityypin tulokset moottorin ominaisuuksien
tarkastamiseksi ja niiden vakauden varmistamiseksi ottaen kuitenkin
huomioon teollisessa tuotantoprosessissa esiintyvät vaihtelut,
5.2.5. varmistettava, että jos moottori- tai komponenttinäyte osoittaa, että
tuotanto ei vastaa kyseisen testityypin vaatimuksia, on otettava uusi
näyte ja tehtävä uusi testi. Kaikki tarpeelliset toimenpiteet on toteutet-
tava kyseisen tuotannon vaatimustenmukaisuuden palauttamiseksi.
5.3. Tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen voi milloin
tahansa tarkastaa kutakin tuotantoyksikköä koskevat vaatimustenmukai-
suuden valvontamenetelmät.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 26
▼B
▼B
5.3.1. Kunkin tarkastuksen yhteydessä vierailevalle tarkastajalle on esitettävä
testausselosteet ja tuotannontarkastuspöytäkirjat.
5.3.2. Jos laatutaso näyttää epätyydyttävältä tai jos on tarpeen varmistaa 4.2.
kohdan mukaisesti esitetyt tiedot, on noudatettava seuraavaa menet-
telyä:
5.3.2.1. Sarjasta otetaan moottori, joka testataan liitteen III mukaisesti. Mitatut
hiilimonoksidipäästöt, hiilivetypäästöt, typen oksidien päästöt ja hiuk-
kaspäästöt eivät saa ylittää 4.2.1. kohdassa olevassa taulukossa
esitettyjä määriä ottaen huomioon 4.2.2. kohdan vaatimukset, eivätkä
4.2.3. kohdassa olevassa taulukossa esitettyjä määriä.
5.3.2.2. Jos sarjasta otettu moottori ei täytä 5.3.2.1. kohdan vaatimuksia, valmis-
taja voi pyytää mittaukset tehtäväksi saman eritelmän mukaisista
sarjasta otettavista moottoreista ensimmäinen moottori mukaan lukien.
Valmistaja määrittää näytteen koon (n) yhdessä teknisen tarkastuslaitok-
senkanssa. Muut kuin ensimmäinen moottori testataan. Näytteistä
saatujen tulosten aritmeettinen keskiarvo ( /C22xx) määritetään sen jälkeen
kullekin epäpuhtaudelle. Sarjan tuotanto on todettava vaatimustenmu-
kaiseksi, jos seuraava ehto täyttyy:
/C22xxþk/C1St/C20L(1)
jossa:
L on kullekin tarkasteltavalle epäpuhtaudelle 4.2.1./4.2.3. kohdassa
asetettu raja-arvo;
k on tilastollinen kerroin, joka riippuu n:stä ja esitetään seuraavassa
taulukossa:
n23456789 1 0
k 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,342 0,317 0,296 0,279
n 1 11 21 31 41 51 61 71 81 9
k 0,265 0,253 0,242 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198
jos n≥20, k ¼0;860ﬃﬃﬃnp
5.3.3. Tyyppihyväksyntäviranomaisen tai tuotannon vaatimustenmukaisuuden
tarkastamisesta vastaavan teknisen tarkastuslaitoksen tulee suorittaa
testit moottoreilla, jotka on joko osittain tai kokonaan sisäänajettu
valmistajan ohjeiden mukaisesti.
5.3.4. Toimivaltaisen viranomaisen hyväksymä tarkastustiheys on tavallisesti
yksi tarkastus vuodessa. Jos 5.3.2. kohdan vaatimukset eivät täyty,
toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että kaikki tarpeelliset
toimenpiteet toteutetaan tuotannon vaatimustenmukaisuuden palauttami-
seksi mahdollisimman nopeasti.
6. MOOTTORIPERHEEN MÄÄRITTELEVÄT PARAMETRIT
Moottoriperheen voi määritellä tärkeimpien suunnitteluparametrien
avulla, joiden tulee olla samat samalle perheelle. Joissakin tapauksissa
parametrit voivat vaikuttaa toisiinsa. Nämä vaikutukset on otettava
huomioon sen varmistamiseksi, että ainoastaan moottorit, joilla on
samanlaiset pakokaasupäästöominaisuudet, voivat kuulua samaan moot-
toriperheeseen.
Jotta moottorien voidaan katsoa kuuluvan samaan moottoriperheeseen,
niillä on oltava seuraavat samat perusparametrit:
6.1. Työtapa:
— kaksitahti
— nelitahti
6.2. Jäähdytysjärjestelmä:
— ilma1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 27
(1)S2
t¼X x/C0/C22xxðÞ2
n/C01jossa x on mikä tahansa näytteellä n saatu yksittäinen tulos.
▼B
— vesi
— öljy
6.3. Yksittäisen sylinterin iskutilavuus, 85-100 % moottoriperheen suurim-
masta iskutilavuudesta.
6.4. Ilman täytösmenetelmä6.5. Polttoainetyyppi
— diesel
— bensiini
6.6. Palotilan tyyppi/rakenne
6.7. Venttiilit ja aukot - asettelu, koko ja lukumäärä6.8. Polttoainejärjestelmä:
diesel
— pumppu-putki-suutin
— rivipumppu
— jakajapumppu
— yksikköpumppu— pumppusuutin
bensiini
— kaasutin
— epäsuora ruiskutus— suora ruiskutus
6.9. Muut ominaisuudet
— pakokaasun kierrätys
— veden ruiskutus / emulsio— ilman ruiskutus— ahtimen jäähdytysjärjestelmä— sytytystyyppi (puristus, kipinä)
6.10. Pakokaasun jälkikäsittely
— hapetuskatalysaattori
— pelkistyskatalysaattori— kolmitiekatalysaattori— lämpöreaktori— hiukkasloukku
7. PERUSMOOTTORIN VALINTA
7.1. Moottoriperheen perusmoottori on valittava käyttämällä ensisijaisena
kriteerinä suurinta polttoaineannosta iskua kohden ilmoitetulla suurinta
vääntömomenttia vastaavalla pyörimisnopeudella. Jos kaksi tai useampi
moottori täyttää tämän ensisijaisen kriteerin, perusmoottori valitaan
käyttämällä toissijaisena kriteerinä suurinta polttoaineannosta iskua
kohden nimellisnopeudella. Joissakin olosuhteissa hyväksyntävirano-
mainen saattaa katsoa, että moottoriperheen pahin päästötaso voidaan
selvittää parhaiten testaamalla toinen moottori. Näin ollen hyväksyntä-
viranomainen voi valita myös lisämoottorin kokeeseen sillä perusteella,
että sillä voidaan olettaa olevan tämän moottoriperheen suurimmat
päästötasot.
7.2. Jos moottoriperheeseen kuuluvissa moottoreissa on muita piirteitä,
joiden voisi katsoa vaikuttavan pakokaasupäästöihin, nämäkin piirteet
on tunnistettava ja otettava huomioon perusmoottoria valittaessa.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 28
▼M2
▼B
▼B
LIITE II
ILMOITUSLOMAKE N:o …
tyyppihyväksynnästä ja toimenpiteistä liikkuviin työkoneisiin asennettavien polttomoottorien
kaasu- ja hiukkaspäästöjen torjumiseksi
(Direktiivi 97/68/EY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä ../…/EY)
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 29
▼B
Lisäys 1
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 30
▼B
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 31
▼B
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 32
▼B
Lisäys 2
►(1)M21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 33
▼B
Lisäys 3
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 34
▼B
►(1)M21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 35
▼B
►(1) (2) (3) (4) (5) (6) (7)M21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 36
▼B
LIITE III
PURISTUSSYTYTYSMOOTTOREIDEN TESTAUSMENETTELY
1. JOHDANTO
1.1. Tässä liitteessä kuvataan menetelmää testattavien moottorien tuottamien
ilmaa pilaavien kaasu- ja hiukkaspäästöjen määrittämiseksi.
1.2. Testi on suoritettava moottorin ollessa asennettuna testipenkkiin ja
liitettynä dynamometriin.
2. TESTAUSOLOSUHTEET2.1. Yleiset vaatimukset
Kaikki tilavuuksien ja volymetristen virtausnopeuksien on oltava
suhteessa seuraaviin arvoihin: 273 K (0 ºC) ja 101,3 kPa.
2.2. Moottorin testausolosuhteet
2.2.1. Mitataan moottorin imuilman T
aabsoluuttinen lämpötila, kelvineinä
ilmaistuna, ja kuiva ilmanpaine ps, kPa:na ilmaistuna, sekä määritetään
parametri fanoudattaen seuraavia määräyksiä:
Vapaasti hengittävät ja mekaanisesti ahdetut moottorit:
fa¼99
ps/C18/C19T
298/C18/C190;7
Turboahdettu moottori imuilman jäähdytyksellä tai ilman imuilman
jäähdytystä:
fa¼99
ps/C18/C190;7
/C2T
298/C18/C191;5
2.2.2. Kokeen pätevyys
Jotta testi voidaan katsoa päteväksi, parametrin faon täytettävä seuraava
ehto:
0,96≤fa≤1,06
2.2.3. Ahtoilmajäähdytyksellä varustetut moottorit
Jäähdytysväliaineen ja ahtoilman lämpötila on kirjattava.
2.3. Moottorin ilman imujärjestelmä
Testimoottorin tulee olla varustettu sellaisella ilman imujärjestelmällä,
jossa on ilman imurajoitus valmistajan ilman puhdistimelle ilmoitta-
malla ylärajalla sellaisia moottorin käyttöolosuhteita varten, jotka
johtavat valmistajan ilmoituksen mukaan suurimpaan mahdolliseen
ilmavirtaan.
Testauspajajärjestelmää voidaan käyttää sillä edellytyksellä, että se
vastaa täysin moottorin todellisia käyttöolosuhteita.
2.4. Moottorin pakojärjestelmä
Testimoottorin on oltava varustettu sellaisella pakojärjestelmällä, jossa
pakovastapaine on valmistajan niitä moottorin käyttöolosuhteita varten
ilmoittamalla ylärajalla, jotka johtavat suurimpaan ilmoitettuun tehoon.
2.5. Jäähdytysjärjestelmä
Moottorin jäädytysjärjestelmä, joka on riittävän tehokas pitämään moot-
torin normaalissa, valmistajan ilmoittamassa käyttölämpötilassa.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 37
▼M2
▼B
▼M1
▼B
▼B
2.6. Voiteluöljy
Käytettävän voiteluöljyn eritelmät on kirjattava ja esitettävä testitu-
losten yhteydessä.
2.7. Testipolttoaine
Polttoaineen on oltava ►M2 liitteessä V ◄ määritelty vertailupolt-
toaine.
Kokeessa käytettävän vertailupolttoaineen setaaniluku ja rikkipitoisuus
on kirjattava ►M2 liitteessä VII ◄ olevassa lisäyksessä 1 oleviin
1.1.1. ja 1.1.2. kohtiin.
Ruiskupumpun imun kohdalla polttoaineen lämpötilan on oltava
306—316 K (33—43 ºC).
2.8. Dynamometrin asetusten määrittäminen
Imurajoituksen ja pakoputken vastapaineen asetukset tulee säätää
valmistajan ilmoittamalle ylärajalle 2.3. ja 2.4. kohdan mukaisesti.
Suurimmat vääntömomenttiarvot vaadituilla testinopeuksilla on
määritettävä kokeilemalla, jotta voidaan laskea vääntömomenttiarvot
vaadituille testimoodeille. Valmistajan tulee ilmoittaa suurin vääntömo-
mentti kokeen nopeuksilla sellaisten moottoreiden osalta, joita ei ole
suunniteltu käytettäväksi tietyn täyden kuormituksen vääntömomentti-
käyrän pyörimisnopeusalueen yläpuolella.
Moottorin asetus kutakin testimoodia varten lasketaan seuraavalla
kaavalla:
S¼ PMþPAE ðÞ /C2L
100/C18/C19
/C0PAE
Jos suhde
PAE
PM/C210;03;
tyyppihyväksynnän antava tekninen viranomainen voi tarkastaa PAE:n
arvon.
3 TESTIKÄYTTÖ3.1. Näytteenottosuodattimien valmistelu
Jokainen suodatin(pari) on sijoitettava paikoillen vähintään tuntia ennen
testiä suljettuun, mutta sinetöimättömään petrimaljaan ja asetettava
punnituskammioon vakautumista varten. Vakautumisajan lopussa
jokainen suodatin(pari) on punnittava ja taarapaino on merkittävä muis-
tiin. Suodatin(pari) on sen jälkeen varastoitava suljettuun petrimaljaan
tai suodatintelineeseen, kunnes sitä tarvitaan testaukseen. Ellei suoda-
tinta (suodatinparia) käytetä kahdeksan tunnin kuluessa siitä, kun se on
poistettu punnituskammiosta, se on punnittava uudelleen ennen käyttöä.
3.2. Mittauslaitteiston asentaminen
Instrumentit ja näytteenottimet on asennettava vaatimusten mukaisesti.
Käytettäessä täysvirtauslaimennusjärjestelmää pakokaasun laimennuk-
seen järjestelmään on liitettävä peräputki.
3.3. Laimennusjärjestelmän ja moottorin käynnistys
Laimennusjärjestelmä ja moottori tulee käynnistää ja lämmittää, kunnes
kaikki lämpötilat ja paineet ovat tasaantuneet täydellä kuormituksella ja
nimellispyörimisnopeudella (3.6.2. kohta).
3.4. Laimennussuhteen säätö
Hiukkasnäytteenottojärjestelmä tulee käynnistää ja pitää käynnissä
ohituksena yhden suodattimen menetelmässä (vaihtoehtona monen
suodattimen menetelmälle). Laimennusilman taustahiukkastason voi
määrittää ajamalla laimennusilmaa hiukkassuotimien läpi. Jos käytetään
suodatettua ilmaa, yhden mittauksen voi tehdä milloin tahansa ennen
testiä, sen aikana tai sen jälkeen. Jos laimennusilmaa ei suodateta,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 38
▼B
vaaditaan mittaus vähintään kolmessa kohdassa käynnistyksen jälkeen,
ennen sammutusta ja kohdassa, joka on lähellä moodin keskikohtaa,
minkä jälkeen arvoista otetaan keskiarvo.
Laimennusilma on säädettävä 325 K:n (52 ºC) suodatintasolämpötilaan
tai sitä alhaisemmaksi kutakin testimoodia varten. Kokonaislaimennus-
suhde ei saa olla alle neljän.
Yhden suodattaminen menetelmässä suodattimen läpi tulevaa näytteen
massavirtaa on pidettävä tasaisessa suhteessa laimennettuun pakokaasu-
massavirtaan täysvirtausjärjestelmissä kaikissa moodeissa.
Massasuhteen on pysyttävä ± 5 %:n rajoissa, paitsi kunkin moodin 10
ensimmäisensekunnin aikana sellaisissa järjestelmissä, joissa ei ole
ohitusmahdollisuutta. Osittaisvirtauslaimennusjärjestelmissä yhden
suotimen menetelmällä suotimen läpi menevän massavirtausnopeuden
on pysyttävä ± 5 %:n rajoissa kunkin moodin ajan, paitsi kunkin
moodin 10 ensimmäisen sekunnin aikana niissä järjestelmissä, joissa ei
ole ohitusmahdollisuuta.
Järjestelmissä, joissa CO2:n ja NOx:n pitoisuutta valvotaan, CO2:n tai
NOx:n pitoisuus laimennusilmassa on mitattava jokaisen kokeen alussa
ja lopussa. Taustan CO2:n tai NOx:n pitoisuusmittausten laimennusil-
masta on oltava kokeen alussa 100 ppm:n ja sen lopussa 5 ppm:n
rajoissa toisistaan.
Kun käytetään laimennetun pakokaasun analyysijärjestelmää, merkityk-
selliset taustapitoisuudet on määritettävä ottamalla laimennusilmaa
näytteeksi näytepussiin koko testisarjan kestoajan.
Jatkuva (muun kuin pussin) taustapitoisuus mitataan vähintään kolmessa
kohdassa, alussa ja lopussa sekä lähellä vaiheen keskikohtaa, ja näistä
lasketaan keskiarvo. Valmistajan pyynnöstä taustamittaukset voidaan
jättää tekemättä.
3.5. Analysaattorien tarkastus
Päästöanalysaattorit on nollattava ja kohdistettava.
3.6. Testisykli
3.6.1. Laitteiden eritelmät liitteessä I olevan 1A jakson mukaan:
3.6.1.1. Eritelmä A: Liitteessä I olevan 1A jakson i alakohdassa tarkoitettujen
moottorien osalta on noudatettava seuraavaa 8 moodin sykliä (1) testi-
moottoriin kohdistetun dynamometrin käytössä:
Moodin n:o Moottorin käytinopeus %-kuorm.Painotusker-
roin
1 Nimellisnopeus 100 0,15
2 Nimellisnopeus 75 0,153 Nimellisnopeus 50 0,15
4 Nimellisnopeus 10 0,1
5 Välinopeus 100 0,16 Välinopeus 75 0,17 Välinopeus 50 0,18 Joutokäyntinopeus — 0,151997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 39
(1) Sama kuin ehdotetun ISO 8178-4 -standardin C1-sykli.▼M2
▼B
▼M2
3.6.1.2. Eritelmä B: 1A jakson ii alakohdassa tarkoitettujen moottorien osalta on
noudatettava seuraavaa 5 moodin sykliä (1) testimoottoriin kohdistetun
dynamometrin käytössä:
Moodin
numeroMoottorin pyörimis-
nopeusKuormitus-% Painotuskerroin
1 Nimellisnopeus 100 0,05
2 Nimellisnopeus 75 0,253 Nimellisnopeus 50 0,34 Nimellisnopeus 25 0,3
5 Nimellisnopeus 10 0,1
Kuormitusarvot ovat moottorin perustehoa vastaavasta vääntömomen-
tista laskettuja prosentuaalisia arvoja; moottorin perusteho määritellään
korkeimmaksi käytettävissä olevaksi tehoksi säädettävän tehojakson
aikana, jossa moottoria voidaan käyttää rajoittamattoman tuntimäärän
ajan vuodessa ilmoitetuissa olosuhteissa, kun huolto suoritetaan ilmoite-
tuin väliajoin ja valmistajan määräämällä tavalla. (
2)
3.6.2. Moottorin vakioiminen
Moottorin ja järjestelmän lämmittämisen on tapahduttava suurimmalla
pyörimisnopeudella ja vääntömomentilla moottorin parametrien vakaut-
tamiseksi valmistajan suositusten mukaisiksi.
Huomautus: Vakioimisajan pitäisi myös estää pakokaasujärjestelmään
aikaisemmista testeistä jääneiden kertymien vaikutus.
Samoin testikohtien välissä on oltava vakiintumisaika,
joka on otettu mukaan vaikutusten minimoimiseksi
kohdasta toiseen siiryttäessä.
►M2 3.6.3. Testisarja
Testisarja käynnistetään. Testi on suoritettava testisykleille edellä
asetettujen moodinumeroiden nousevassa järjestyksessä.
Jokaisen mainitun testisyklin alkuosan ylimenoajan jälkeisen eri moodin
aikana◄ määritetty pyörimisnopeus on pidettävä ± 1 %:n rajoissa
nimellispyörimisnopeudesta tai ± 3 min−1:n rajoissa, riippuen siitä,
kumpi on suurempi, paitsi joutokäynnin kohdalla, jonka on oltava
valmistajan ilmoittamien toleranssien rajoissa. Vaadittava vääntömo-
mentti on ylläpidettävä siten, että keskiarvo sinä aikana, jona
mittauksia tehdään, pysyy ± 2 %:n rajoissa suurimmasta vääntömomen-
tista testauspyörimisnopeudella.
Kutakin mittauskohtaa varten on välttämätöntä varata kymmenen
minuutin vähimmäisaika. Jos jotakin konetta varten vaaditaan pitempiä
näytteenottoaikoja syistä, jotka liittyvät riittävän hiukkasmassan saami-
seen mittaussuotimeen, testimoodin ajanjaksoa voidaan pidentää tarpeen
mukaan.
Testimoodin pituus on kirjattava ja siitä on raportoitava.Pakokaasupäästöjen pitoisuusarvot on mitattava ja kirjattava testi-
moodin viimeisten kolmen minuutin ajahta.
Hiukkasnäytteenottoa ja kaasupäästöjen mittausta ei saa aloittaa ennen
kuin moottori on vakaantunut sille tasolle, jolla vakaantuminen valmis-
tajan ilmoituksen mukaan saavutetaan, ja niiden on päätyttävä
samanaikaisesti.
Polttoaineen lämpötila on mitattava polttoaineen ruiskupumpun imun
kohdalta tai valmistajan määrittelemällä tavalla ja mittauspaikka on
merkittävä muistiin.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 40
(1) Sama kuin ISO 8178-4: 1996(E) -standardin D2-sykli.
(2) Perustehon tarkempi määritelmä, ks. ISO 8528-1: 1993(E) -standardin kuva 2.▼B
▼B
3.6.4. Analysaattorin herkkyys
Analysaattorien tulokset on tallennettava nauhapiirturille tai mitattava
vastaavalla tiedonkeruujärjestelmällä pakokaasun virratessa analysaat-
torin läpi ainakin kunkin testmoodin kolmen viimeisen minuutin
aikana. Jos laimennetun CO:n ja CO2:n mittaamiseen käytetään pussi-
näytteenoton mittausta (katso lisäyksessä 1 olevaa 1.4.4. kohtaa), näyte
on pussitettava kunkin testimoodin kolmen viimeisen minuutin aikana
ja pussinäyte on analysoitava ja tulokset tallennettava.
3.6.5. Hiukkasnäytteiden otto
Hiukkasnäytteiden otto voi tapahtua joko yhden suodattimen mene-
telmällä tai monen suodattimen menetelmällä (ks. lisäys 1, 1.5. kohta).
Koska menetelmien tulokset saattavat poiketa hieman toisistaan,
käytetty menetelmä on ilmoitettava tulosten yhteydessä.
Yhden suodattimen menetelmää käytettäessä testisyklimenettelyssä
määritellyt painotuskertoimet on otettava huomioon näytteenoton aikana
säätämällä vastaavasti näytteiden virtausnopeutta ja/tai näytteidenot-
toaikaa.
Näytteidenoton on tapahduttava kunkin moodin kohdalla mahdolli-
simman myöhään. Näytteidenottoajan testimoodia kohti täytyy olla
ainakin 20 sekuntia yhden suodattimen menetelmässä ja ainakin 60
sekuntia monen suodattimen menetelmässä. Ilman ohitusmahdollisuutta
toimivissa järjestelmissä näytteenottoajan testimoodia kohti täytyy olla
ainakin 60 sekuntia sekä yhden suodattimen että monen suodattimen
menetelmässä.
3.6.6. Moottorin tila
Moottorin pyörimisnopeus ja kuormitus, imuilman lämpötila, polttoai-
nevirtaus ja ilma- tai pakokaasuvirta on mitattava kunkin testmoodin
kohdalla heti, kun moottorin käynti on vakaa.
Jos pakokaasuvirran mittaus tai paloilman ja polttoaineenkulutuksen
mittaus ei ole mahdollista, se on laskettavissa käyttämällä hiilen ja
hapen tasapainomenetelmää (ks. lisäys 1 1.2.3. kohta).
Kaikki laskemista varten tarvittavat lisätiedot on kirjattava (ks. lisäys 3,
1.1. ja 1.2. kohta).
3.7. Analysaattorien uusintatarkastus
Päästötestin jälkeen nollakaasua ja samaa verteilukaasua käytetään
uusintatarkastusta varten. Testiä pidetään hyväksyttävänä, jos näiden
kahden mittauksen tulosten välinen ero on alle 2 %.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 41
▼B
Lisäys 1
1. MITTAUS- JA NÄYTTEENOTTOMENETELMÄT
Testattavien moottoreiden kaasu- ja hiukkaspäästöt on mitattava
►M2 liitteessä VI ◄ kuvatuilla menetelmillä. ►M2 Liitteen VI ◄
menetelmissä kuvataan suositetut analyysijärjestelmät kaasupäästöjä
varten (1.1. kohta) ja suositetut hiukkasten laimennus- ja näytteenot-
tojärjestelmät (1.2. kohta).
1.1. Dynamometrin eritelmä
On käytettävä moottoridynamometriä, jolla on riittävät ominaisuudet
suorittaa liitteen III, 3.6.1. kohdassa kuvattu testisykli. Vääntömomentin
ja pyörimisnopeuden mittauslaitteilla on voitava mitata akseliteho
ilmoitetuissa rajoissa. Lisälaskelmat voivat olla tarpeen.
Mittauslaitteiston tarkkuuden on oltava sellainen, ettei 1.3. kohdassa
ilmoitettujen lukujen suurimpia toleransseja ylitetä.
1.2. Pakokaasuvirta
Pakokaasuvirta tulee määrittää jollakin 1.2.1.—1.2.4. kohdassa maini-
tulla menetelmällä.
1.2.1. Suora mittausmenetelmä
Pakokaasuvirran suora mittaaminen virtaussuulakkeella tai vastaavalla
mittausjärjestelmällä (yksityiskohtaiset tiedot, ks. standardi ISO 5167).
Huomautus: Suoran kaasuvirran mittaaminen on vaikea tehtävä.
Päästöarvovirheisiin vaikuttavien mittausvirheiden
välttämiseksi on ryhdyttävä varotoimenpiteisiin.
1.2.2. Ilman ja polttoaineen mittausmenetelmä
Ilmavirran ja polttoainevirran mittaus.
Testeissä tulee käyttää ilmavirtamittareita ja polttoainevirtamittareita,
joiden tarkkuus on määritelty 1.3 kohdassa.
Pakokaasuvirta lasketaan seuraavasti:
GEXHW=GAIRW+GFUEL
(märälle pakomassalle)
tai:
VEXHD=VAIRD− 0,766 × GFUEL
(kuivalle pakomäärälle)
tai:
VEXHD=VAIRW+ 0,746 × GFUEL
(märälle pakomäärälle)
1.2.3. Hiilen tasapainomenetelmä
Pakomassan laskeminen polttoaineenkulutuksesta ja pakokaasupitoi-
suuksista hiilen tasapainomenetelmää käyttäen (ks. liite III, lisäys 3).
1.2.4. Laimennetun pakokaasun kokonaisvirtaus
Käytettäessä täysvirtauslaimennusjärjestelmää laimennetun pakokaasun
kokonaisvirtaus (GTOTW,VTOTW) on mitattava PDP:llä tai CFV:llä — liite
V, 1.2.1.2. kohta. Tarkkuuden on oltava liitteessä III olevassa lisäyksssä
2 olevan 2.2. kohdan määräysten mukainen.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 42
▼B
1.3. Tarkkuus
Kaikkien mittauslaitteiden kalibroinnin on perustuttava kansallisiin
(kansainvälisiin) standardeihin, ja kalibroinnissa on noudatettava seu-
raavia vaatimuksia:
N:o KohdeSallittu poikkeama
(± arvot moot-
torien maksimiar-
voista)Sallittu poikkeama
(± arvot ISO 3046
standardin mukaanKalibrointivälit
(kk)
1 Moottorin pyörimis-
nopeus2% 2% 3
2 Vääntömomentti 2 % 2 % 3
3 Teho 2 % (1) 3 % ei sov.
4 Polttoaineen kulutus 2 % (1)3 % 6
5 Ominaispolttoaineen
kulutusei sov. 3 % ei sov.
6 Ilman kulutus 2 % (1)5 % 6
7 Pakokaasuvirta 4 % (1) ei sov. 6
8 Jäähdytysnesteen
lämpötila2K 2K 3
9 Voiteluaineen
lämpötila2K 2K 3
10 Pakokaasun paine 5 % maksimista 5 % 3
11 Imusarjan alipaineet 5 % maksimista 5 % 312 Pakokaasun lämpötila 15 K 15 K 3
13 Imuilman lämpötila
(paloilma)2K 2K 3
14 Ulkoilman paine 0,5 % lukemasta 0,5 % 3
15 Imuilman kosteus
(suht.)3 % ei sov. 1
16 Polttoaineen
lämpötila2K 5K 3
17 Laimennustunnelin
lämpötila1,5 K ei sov. 3
18 Laimennusilman
kosteus3 % ei sov. 1
19 Laimennetun pako-
kaasun virtaus2 % lukemasta ei sov. 24 (osavirtaus)
(täysvirtaus) (
2)
(1) Tässä direktiivissä kuvatut pakokaasupäästöjen laskelmat perustuvat joissakin tapauksissa erilaisiin
mittaus- ja/tai laskentamenetelmiin. Koska pakokaasupäästöjen kokonaistoleranssit ovat rajoitettuja,joidenkin kohtien sallittujen arvojen, joita käytetään vastaavissa yhtälöissä, täytyy olla pienempiäkuin standardin ISO 3046-3 sallimat toleranssit.
(
2) Täysvirtajärjestelmät — CVS-vakiotilavuuspumppu tai kriittisen virtaukseen perustuva venturi täytyy
kalibroida sen ensiasennuksen jälkeen, laajojen huoltojen jälkeen tai liitteessä V kuvatun vakiotila-vuusnäytteenottomenetelmän (CVC) tarkastamisessa ilmenneen tarpeen mukaan.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 43
▼B
1.4. Kaasuainesosien määrittäminen
1.4.1. Yleiset analysaattorin eritelmät
Analysaattorien mittausalueen on oltava sopiva sitä tarkkuutta varten,
jota vaaditaan pakokaasun aineosien pitoisuuksien mittaamisessa
(1.4.1.1. kohta). Analysaattoreita on suositeltavaa käyttää siten, että
mitattu pitoisuus osuu 15 ja 100 prosentin välille täydestä asteikosta.
Jos täyden asteikon arvo on 155 ppm (tai ppm C) tai vähemmän tai jos
käytetään riittävän tarkkuuden ja erottelukyvyn alle 15 prosentin
täydestä asteikosta tarjoavia lukulaitteita (tietokoneet, tietojenkeruulait-
teet), myös alle 15 prosenttia täydestä asteikosta olevat pitoisuudet ovat
hyväksyttäviä. Tässä tapauksessa on tehtävä lisäkalibrointeja kalibroin-
tikäyrien tarkkuuden varmistamiseksi — liitte III, lisäys 2, 1.5.5.2.
kohta.
Laitteiston sähkömagneettisen yhteensopivuuden (EMC) on oltava sell-
aisella tasolla, että lisävirheet voidaan minimoida.
1.4.1.1. Mi t t a u sv i r h e
Kokonaismittausvirhe, mukaan luettuna ristikkäisherkkyys muille
kaasuille — ks. liite III, lisäys 2, 1.9. kohta — ei saa olla yli ± 5 %
lukemasta tai 3,5 % täydestä asteikosta, riippuen siitä, kumpi näistä on
pienempi. Alle 100 ppm:n pitoisuuksien osalta mittausvirhe ei saa olla
yli ± 4 ppm.
1.4.1.2. T o i st e t t a vuus
Toistettavuus, joka määritellään 2,5-kertaiseksi keskipoikkeamaksi
kymmenen kertaa toistuneesta vasteesta määrättyyn kalibrointi- tai
vertailukaasuun, ei saa olla suurempi kuin ± 1 % täyden asteikon pitoi-
suudesta kutakin yli 155 ppm:n (tai ppm C) käytettyä aluetta kohti
tai ± 2 % kutakin alle 155 ppm:n (tai ppm C) käytettyä aluetta kohti.
1.4.1.3. Me l u
Analysaattorin huipusta huippuun vaste nolla- ja kalibrointi- tai vertai-
lukaasuihin minkä tahansa kymmenen sekunnin jakson aikana ei saa
olla yli 2 prosenttia kaikkien käytettyjen alueiden täydestä asteikosta.
1.4.1.4. No l l a p i st e e n r y ö m i n t ä
Nollapisteen ryöminnän yhden tunnin aikana tulee olla alle 2 %
täydestä asteikosta alimmalla käytetyllä alueella. Nollavasteeksi
määritellään keskimääräinen vaste, melu mukaan luettuna, nollakaasuun
30 sekunnin ajanjakson aikana.
1.4.1.5. Ve r t a i l u r y ö m i n t ä
Vertailuryöminnän yhden tunnin aikana on oltava alle 2 % täydestä
asteikosta alimmalla käytetyllä alueella. Vertailuvasteeksi määritellään
keskimääräinen vaste, melu mukaan luettuna, vertailukaasuun 30
sekunnin ajanjakson aikana.
1.4.2. Kaasun kuivaus
Vapaaehtoisella kaasunkuivauslaitteella saa olla ainoastaan minimaa-
linen vaikutus mitattujen kaasujen pitoisuuksiin. Kemialliset kuivaimet
eivät ole hyväksyttäviä menetelmiä veden poistamiseksi näytteestä.
1.4.3. Analysaattorit
Tämän liitteen 1.4.3.1—1.4.3.5 kohdassa kuvataan käytettäviä mittaus-
periaatteita. ►M2 Liitteessä VI ◄ on esitetty yksityiskohtainen
mittausjärjestelmien kuvaus.
Mitattavat kaasut on analysoitava seuraavilla laitteilla. Ei-lineaarisissa
analysaattoreissa sallitaan linearisoivien piirien käyttö.
1.4.3.1. Hi i l i m onoksidin (CO) analyysi
Hiilimonoksidin analysaattorin tulee olla ei-dispersoivaa infrapunaimey-
tystyyppiä (NDIR).
1.4.3.2. Hi i l i d i o k si d i n ( C O2-) analyysi
Hiilidioksidin analysaattorin tulee olla ei-dispersoivaa infrapunaimey-
tystyyppiä (NDIR).
1.4.3.3. Hi i l i v e d y n ( H C ) a n a l y y si
Hiilivedyn analysaattorin tulee olla lämmitetty ioni-ilmaisintyyppi
(HFID), jonka ilmaisin, venttiilit, putkisto jne. ovat lämmitettyjä siten,
että kaasun lämpötilaksi saadaan 463 K (190 ºC) ± 10 K.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 44
▼B
1.4.3.4. T y p e n o k si d i e n ( NOx) analyysi
Typen oksidien analysaattorin tulee olla kemiluminesenssi-ilmaisin-
tyyppi (CLD) tai lämmitetty kemiluminesenssi-ilmaisintyyppi (HCLD),
jossa on NO2/NO-muunnin, jos mittaus tapahtuu kuivalla pohjalla. Jos
mittaus tapahtuu märällä pohjalla, on käytettävä HCLD:tä ja sen ohessa
muunninta, jonka lämpötila pidetään 333 K:n (60 ºC) yläpuolella, edel-
lyttäen, että veden aiheuttaman vaimennuksen määritys (liite III, lisäys
2, 1.9.2.2. kohta) toteutuu.
1.4.4. Kaasupäästöjen näytteenotto
Kaasupäästöjen näytteenottimet tulee kiinnittää ainakin 0,5 metrin tai
kolme kertaa pakoputken halkaisijan mitan päähän — riippuen siitä,
kumpi on suurempi — pakokaasujärjestelmän poistoaukon yläpuolelle
mahdollisuuksien mukaan ja riittävän lähelle moottoria, jotta voidaan
varmistaa, että pakokaasun lämpötila on vähintään 343 K (70 ºC)
näytteenottoputken kohdalla.
Siinä tapauksessa, että kysymyksessä on monisylinterinen moottori,
jossa on haaroitettu pakosarja, näytteenottoputken suu tulee sijoittaa
riittävän pitkälle virtauksen suuntaan, jotta varmistetaan, että näyte
edustaa keskimääräistä pakokaasupäästöä kaikista sylintereistä. Monisy-linterisissä moottoreissa, joissa on erilliset pakosarjaryhmät, kuten ”V”-
moottorirakenteessa, on sallittua ottaa näyte kustakin ryhmästä erikseen
ja laskea keskimääräinen pakokaasupäästö. Myös muita sellaisia mene-
telmiä, joiden on voitu osoittaa vastaavan edellä mainittuja menetelmiä,
voi käyttää. Pakokaasupäästöjen laskennassa täytyy käyttää moottorin
koko pakokaasumassavirtaa.
Jos pakokaasun koostumukseen vaikutetaan jollakin jälkikäsittelyjärjes-
telmällä, pakokaasunäyte on otettava tällaisen laitteen yläpuolelta I
vaiheen ja alapuolelta II vaiheen testeissä. Kun käytetään täysvirtauslai-
mennusjärjestelmää hiukkasten määrittelyyn, kaasupäästöt voi myös
määrittää laimennetusta pakokaasusta. Näytteenottoputken tulee olla
lähellä hiukkasnäytteenottolaitetta laimennustunnelissa (liite V, 1.2.1.2.
kohta, DT ja 1.2.2. kohta, PSP). CO ja CO
2voidaan vaihtoehtoisesti
määrittää ottamalla näytteet pussiin ja mittaamalla pitoisuus näytepus-
sista.
1.5. Hiukkasten määrittäminen
Hiukkasten määrittäminen vaatii laimennusjärjestelmän. Laimennuksen
voi tehdä joko osittaisvirtauslaimennusjärjestelmällä tai täysvirtauslai-
mennusjärjestelmällä. Laimennusjärjestelmän virtaustilavuuden tulee
olla riittävän suuri poistamaan kondenssivesi täysin laimennus- ja
näytteenottojärjestelmästä ja ylläpitämään laimennetun pakokaasun
lämpötilana enintään 325 K (52 ºC) välittömästi suodattimien pitimien
yläpuolella. Laimennusilman kosteudenpoisto ennen ilman tuloa
laimennusjärjestelmään on sallittu, jos ilman kosteus on suuri. Laimen-
nusilman esilämmittämistä lämpötilarajalle 303 K (30 ºC) suositetaan,
jos ympäristön lämpötila on alle 293 K (20 ºC). Laimennetun ilman
lämpötila ei kuitenkaan saa olla yli 325 K (52 ºC) ennen pakokaasun
syöttämistä laimennustunneliin.
Osittaisvirtauslaimennusjärjestelmässä hiukkasten näytteenoton putki
täytyy kiinnittää lähelle kaasunäytteenottoputkea sen yläpuolelle, kuten
4.4. kohdassa on määritelty ja liiteessä V olevan 1.2.1.1. kohdan
kuvioiden 4—12 EP ja SP mukaisesti.
Osittaisvirtauslaimennusjärjestelmä on suunniteltava hajottamaan pako-
kaasuvirta kahteen osaan, joista pienempi laimennetaan ilmalla ja jota
käytetään sen jälkeen hiukkasmittaukseen. Tästä johtuen on olennaisen
tärkeää, että laimennussuhde määritetään erittäin tarkasti. Erilaisia jako-
menetelmiä voi käyttää, jolloin käytetty jakotyyppi sanelee
merkittävässä määrin käytettävät näytteenottolaitteet ja menettelyt (liite
V, 1.2.1.1. kohta).
Hiukkasten massan määrittämiseksi tarvitaan hiukkasten näytteenot-
tojärjestelmä, hiukkasten näytteenkeräyssuodattimet,
mikrogrammavaaka ja punnituskammio, jonka lämpötila ja kosteus
ovat hallittavissa.
Hiukkasten näytteenotossa voidaan käyttää kahta menetelmää:
— Yhden suodattimen menetelmässä käytetään yhtä suodatinparia (ks.
tämän lisäyksen 1.5.1.3. kohta) kaikissa testisyklin moodeissa.
Näytteenottoaikoihin ja virtoihin kokeen näytteenottovaiheen aikana
on kiinnitettävä huomattavan paljon huomiota. Testisykliä varten
tarvitaan kuitenkin vain yksi suodatinpari.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 45
▼B
— Monen suodattimen menetelmä edellyttää, että yhtä suodatinparia
(ks. tämän lisäyksen 1.5.1.3. kohta) käytetään kussakin testisyklin
moodissa. Tämä menetelmä mahdollistaa joustavammat näytteenot-
tomenettelyt, mutta vaatii useampia suodattimia.
1.5.1. Hiukkasten näytteenottosuodattimet
1.5.1.1. Su o d a t t i m e n e r i t e l m ä
Varmentamistestit edellyttävät fluorihiilipinnoitettuja lasikuitusuodat-
timia tai fluorihiilipohjaisia kalvosuodattimia. Erikoissovelluksiin voi
käyttää myös erilaisia suodatinmateriaaleja. Kaikilla suodatintyypeillä
on oltava vähintää 95 prosentin 0,3 µm DOP (dioktyyliftalaatin) keräys-
teho, kun kaasun nimellisnopeus 35-80 cm/s. Kun suoritetaan
vastaavuustestejä laboratorioiden välillä tai valmistajan ja hyväksyntä-
viranomaisen välillä, on käytettävä laadultaan täysin toisiaan vastaavia
suodattimia.
1.5.1.2. Su o d a t i nkoko
Hiukkassuodattimien vähimmäisläpimitan on oltava 47 mm (37 mm
suodatusläpimitta). Myös läpimitaltaan suuremmat suodattiment hyväk-
syttään (1.5.1.5. kohta).
1.5.1.3. Pä ä - j a v a r m i st u ssu o d a t t i m e t
Laimennetusta ilmasta otetaan näytteet suodatinparilla, joka on sijoitettu
sarjaan (yksi pääsuodatin ja yksi varmistussuodatin) testisyklin aikana.
Varmistussuodatin saa sijaita enintään 100 mm pääsuodattimen jäljessä
virtaussuuntaan, eikä se saa olla kosketuksissa pääsuodattimen kanssa.
Suodattimet tulee punnita erikseen tai parina siten, että ne ovat suoda-
tusala suodatusalaa vasten.
1.5.1.4. Su o d a t t i m e n n i m e l l i sn o p e u s
Kaasun on saavutettava suodattimen läpi mennessään 35—80 cm/s.
Paineenpudotuksen kohoaminen testin alun ja lopun välillä ei saa olla
yli 25 kPa.
1.5.1.5. Su o d a t t i m e n kuormitus
Suositeltu vähimmäiskuormitus on 0,5 mg/1 075 mm2suodatusalaa
kohti yhden suodattimen menetelmässä. Kaikkein tavallisimmalle
suodatinkoolle arvot ovat seuraavat:
Suodattimen läpimitta
(mm)Suositeltu suodatusalan
läpimitta
(mm)Suositeltu vähimmäis-
kuormitus
(mg)
47 37 0,5
70 60 1,3
90 80 2,3
110 100 3,6
Monen suodattimen menetelmässä suositeltu suodattimen vähimmäis-
kuormitus kaikkien suodattimien summalle saadaan edellä esitetystä
asianmukaisesta arvosta ja moodien kokonaislukumäärän neliöjuuresta.
1.5.2. Punnituskammion ja tarkkuusvaa'an eritelmä
1.5.2.1. Pu n n i t u sk a m m i o n o l o su h t e e t
Kammion (tai huoneen), jossa hiukkassuodattimet ilmastoidaan ja
punnitaan, lämpötilan on pysyttävä alueella 295 K (22 ºC) ± 3 K kaik-
kien suodatinten ilmastoinnin ja puunituksen ajan. Kosteus on pidettävä
282,5 K (9,5 ºC) ± 3 K kastepisteessä ja 45 ± 8 prosentin suhteellisessa
kosteudessa.
1.5.2.2. Ve r t a i l u su o d a t t i m e n p u n n i t u s
Kammion (tai huoneen) ilmassa ei saa olla ympäristön epäpuhtauksia
(esimerkiksi pölyä), jotka voivat kiinnittyä hiukkassuodattimiin niiden
vakiintumisen aikana. Edellä 1.5.2.1. kohdassa esitettyihin punnitus-
kammioeritelmiin kohdistuvat häiriöt sallitaan, jos niiden kesto on
enintään 30 minuuttia. Punnituskammion on täytettävä vaaditut
eritelmät ennen henkilökunnan saapumista sinne. Ainakin kaksi
käyttämätöntä vertailusuodatinta tai vertailusuodatinparia on punnittava1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 46
▼B
neljän tunnin kuluessa, mutta mieluummin samanaikaisesti näytteenot-
tosuodattimien tai -suodatinparien kanssa. Niiden on oltava saman
kokoisia ja samaa ainetta kuin näytteenottosuodattimien.
Jos vertailusuodattimien (tai -suodatinparien) keskimääräinen paino
muuttuu yli ± 5 % (± 7,5 %, jos kyseessä on suodatinpari) suositellusta
vähimmäiskuormituksesta (1.5.1.5. kohta) näytteenottosuodattimien
punnituksien välillä, on kaikki näytteenottosuodattimet heitettävä pois
ja päästötestit uusittava.
Jos 1.5.2.1. kohdassa esitettyjä punnituskammion vakauskriteerejä ei
täytetä, mutta vertailusuodatin(parin) punnituskriteerit täytetään, valmis-
taja voi joko hyväksyä näytteenottosuodattimien painot tai hylätä testit,
määrätä punnitushuoneen valvontajärjestelmän ja uusia testin.
1.5.2.3. An a l y y t t i n e n v a a k a
Kaikkien suodattimien punnituksiin käytettävän vaa'an tarkkuuden
(keskipoikkeama) on oltava 20 µg ja luettavuuden 10 µg (1
luku = 10 µg). Läpimitaltaan alle 70 mm:n suodattimilla tarkkuuden ja
erotuskyvyn on oltava vastaavasti 2 µg ja 1 µg.
1.5.2.4. St a a t t i se n sä hkön vaikutusten eliminoiminen
Staattisen sähkön vaikutuksen eliminoimiseksi suodattimet on neutrali-
soitava ennen punnitusta, esimerkiksi Polonium-neutralisaattorilla tai
vaikutukseltaan vastaavalla laitteella.
1.5.3. Lisäeritelmät hiukkasnäytteiden mittausta varten
Kaikkien laimennus- ja näytteenottojärjestelmien sellaiset osat pakoput-
kesta suodattimen pitimeen, jotka ovat kosketuksissa laimennetun ja
laimentamattoman pakokaasun kanssa, on suunniteltava pitämään hiuk-
kasten kerääntyminen ja muuttuminen vähäisenä. Kaikkien osien on
oltava sähköä johtavaa materiaalia, jotka ei reagoi pakokaasun aineso-
sien kanssa, ja niiden on oltava maadoitettuja sähköstaattisten
vaikutusten estämiseksi.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 47
▼B
Lisäys 2
1. ANALYSOINTILAITTEIDEN KALIBROINTI
1.1. Johdanto
Jokainen analysaattori on kalibroitava niin usein kuin on tarpeen tämän
standardin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Käytettävä kalibrointime-
netelmä on kuvattu tässä kohdassa niiden analysaattoreiden osalta, jotka
on mainittu lisäyksessä 1 olevassa 1.4.3. kohdassa.
1.2. Kalibrointikaasut
Kaikkien kalibrointikaasujen varastointi-ikä on otettava huomioon.Valmistajan ilmoittama kalibrointikaasujen viimeinen kelpoisuuspäivä
on merkittävä muistiin.
1.2.1. Puhtaat kaasut
Kaasujen puhtausvaatimukset on määritelty seuraavassa ilmoitetuilla
epäpuhtausrajoilla. Seuraavien kaasujen on oltava käytettävissä:
— Puhdistettu typpi
(Epäpuhtaudet ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO
2,
≤0,1 ppm NO)
— Puhdistettu happi
(Puhtaus > 99,5 tilavuus-% O2)
— Vedyn ja heliumin seos
(40 ± 2 % vetyä, loput heliumia)
(Epäpuhtaudet ≤1 ppm C, ≤400 ppm ►M1 CO2◄)
— Puhdistettu synteettinen ilma
(Epäpuhtaudet ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2,
≤0,1 ppm NO)
(Happipitoisuus välillä 18—21 tilavuus-%)
1.2.2. Kalibrointi ja vertailukaasut
Käytettävissä on oltava kaasujen seoksia, joilla on seuraava kemiallinen
koostumus:
—C3H8ja puhdistettu synteettinen ilma (ks. 1.2.1. kohta)
— CO ja puhdistettu typpi— NO ja puhdistettu typpi (tämän kalibrointikaasun sisältämä NO
2-
määrä ei saa olla yli 5 % NO-pitoisuudesta)
—O2ja puhdistettu typpi
—C O2ja puhdistettu typpi
—C H4ja puhdistettu synteettinen ilma
—C2H6ja puhdistettu synteettinen ilma
Huomautus: Muutkin kaasuyhdistelmät ovat hyväksyttäviä, jos kaasut
eivät reagoi keskenään.
Kalibrointi- ja vertailukaasun todellisen pitoisuuden tulee olla ± 2 %:n
rajoissa nimellisarvosta. Kaikki kalibrointikaasun pitoisuudet on ilmoi-
tettava tilavuusperusteisina (tilavuusprosentti tai tilavuus-ppm).
Kalibrointiin ja vertailukäyttöön tulevia kaasuja voidaan myös saada
aikaan kaasunjakajalla laimentaen puhdistetulla N2:lla tai puhdistetulla
synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava sellainen,
että laimennettujen kalibrointikaasujen pitoisuudet voidaan
määrittää ± 2 %:n tarkkuudella.
1.3. Analysaattoreiden ja näytteenottojärjestelmien käyttö
Analysaattoreiden käytössä on noudatettava laitteen valmistajan
käyttöönotto- ja käyttöohjeita. Jäljempänä 1.4.—1.9. kohdassa ilmoi-
tetut vähimmäisvaatimukset on otettava huomioon.
1.4. Vuotokoe
On suoritettava järjestelmän vuotokoe. Näytteenoton putki on irrotettava
pakojärjestelmästä ja pää suljettava tulpalla. Analysaattorin pumppu on
kytkettävä. Alkuvaiheen vakautusajan jälkeen kaikkien virtausmittarien
tulisi olla nollassa. Ellei näin ole, näytteenottolinjat on tarkastettava ja
vika korjattava. Tyhjiön puolella suurin sallittu vuotonopeus on 0,5 %
käytössä olevasta virtausnopeudesta tarkastettavana olevassa järjes-1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 48
▼B
telmän osuudessa. Analysaattorin virtauksia ja ohitusvirtauksia voidaan
käyttää käytössä olevien virtausnopeuksien arvioinnissa.
Toinen menetelmä on ottaa käyttöön pitoisuuden porrastuksen muutos
näytteenottolinjan alussa vaihtamalla nollakaasusta vertailukaasuun.
Jos riittävän pitkän ajan kuluttua lukema osoittaa alempaa pitoisuutta
kuin käyttöön otettu pitoisuus, tämä viittaa kalibrointi- tai vuoto-ongel-
miin.
1.5. Kalibrointimenettely
1.5.1. Laitteisto
Laitteisto on kalibroitava ja kalibrointikäyrät tarkastettava vakiokaa-
sujen mukaan. Käytetään samoja kaasuvirtoja kuin
pakokaasunäytteiden otossa.
1.5.2. Lämmitysaika
Lämmitysajan tulisi vastata valmistajan suosituksia. Ellei sitä ole
eritelty, analysaattoreille suositellaan vähintään kahden tunnin lämmity-
saikaa.
1.5.3. NDIR- ja HFID-analysaattori
NDIR-analysaattori täytyy virittää, tarpeen mukaan, ja HFID-analysaat-
torin paloliekki on optimoitava (1.8.1. kohta).
1.5.4. Kalibrointi
Jokainen normaalisti käytettävä toiminta-alue on kalibroitava.
CO-, CO2-, NOx-, HC- ja O2-analysaattorit on nollattava käyttämällä
puhdistettua synteettistä ilmaa (tai typpeä).
Sopivat kalibrointikaasut syötetään analysaattoreihin, arvot kirjataan ja
kalibrointikäyrä laaditaan 1.5.6. kohdan mukaisesti.
Nolla-asetus tarkastetaan uudelleen ja kalibrointimenettely toistetaan
tarvittaessa.
1.5.5. Kalibrointikäyrän laatiminen
1.5.5.1. Yl e i se t o h j e e t
Analysaattorin kalibrointikäyrä laaditaan ainakin viidellä kalibrointipis-
teellä (nollaa lukuun ottamatta), jotka jakautuvat mahdollisimman
tasaisesti. Suurimman nimellispitoisuuden on oltava vähintään 90 %
täydestä asteikosta.
Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä. Jos
tulokseksi saatava polynomiaste on suurempi kuin kolme, kalibrointipis-
teiden lukumäärän (nolla mukaan luettuna) on oltava ainakin sama kuin
tämä polynomiaste plus kaksi.
Kalibrointikäyrä saa poiketa enintään ± 2 % kunkin kalibrointipisteen
nimellisarvosta ja enintään ± 1 % täydestä asteikosta nollakohdassa.
Kalibrointikäyrästä ja kalibrointipisteestä voidaan varmistaa, että kali-
brointi on tehty oikein. Analysaattorin erilaiset ominaisuusparametrit
on ilmoitettava, erityisesti:
— mittausalue
— herkkyys— kalibroinnin suorituspäivämäärä.
1.5.5.2. Ka l i b r o i n t i a l l e 1 5 % t ä y d e st ä a st e i k o st a
Analysaattorin kalibrointikäyrä laaditaan ainakin kymmenen kalibrointi-
pisteen (nollaa lukuun ottamatta) perusteella siten, että 50 %
kalibrointipisteistä on alle 10 % täydestä asteikosta.
Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä.
Kalibrointikäyrä saa poiketa enintään ± 4 % kunkin kalibrointipisteen
nimellisarvosta eikä enempää kuin ± 1 % täydestä asteikosta nollakoh-
dassa.
1.5.5.3. Va i h t o e h t o i se t m e n e t e l m ä t
Jos pystytään osoittamaan, että vaihtoehtoinen tekniikka (esim. tieto-
kone, elektronisesti ohjattu alueen kytkentä jne.) voi tarjota
vastaavantasoisen tarkkuuden, näitäkin menetelmiä voidaan käyttää.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 49
▼B
1.6. Kalibroinnin tarkastaminen
Jokainen normaalikäytössä ollut käyttöalue tarkastetaan ennen kutakin
analyysiä seuraavaa menettelyä noudattaen.
Kalibrointi tarkastetaan käyttämällä nollakaasua ja vertailukaasua, jonka
nimellisarvo on yli 80 % mittausalueen täydestä asteikosta.
Jos kahden huomioon otetun pisteen arvo poikkeaa enintään ± 4 %
ilmoitetun vertailuarvon täydestä asteikosta, säätöparametreja voidaan
muuttaa. Ellei näin ole, on laadittava uusi kalibrointikäyrä 1.5.4. kohdan
mukaisesti.
1.7. NOx-muuntimen hyötysuhdetesti
Muuntimen, jolla NO2muutetaan NO:ksi, hyötysuhde testataan
1.7.1.—1.7.8. kohdan mukaisesti (kuva 1).
1.7.1. Testijärjestely
Muuntimien hyötysuhde voidaan tarkastaa otsonaattorin avulla käyttäen
kuvassa 1 (ks. myös lisäyksessä 1 olevaa 1.4.3.5. kohta) olevaa testijär-
jestelyä ja jäljempänä esitettyä menettylyä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 50
▼B
Kuva 1
Kaavamainen esitys NO2-muuntimen hyötysuhdelaitteesta
1.7.2. Kalibrointi
CLD ja HCLD kalibroidaan yleisimmällä toiminta-alueella valmistajan
eritelmien mukaisesti käyttäen nolla- ja vertailukaasua (jonka NO-pitoi-
suus on noin 80 % toiminta-alueesta ja kaasuseoksen NO2-pitoisuus alle
5 % NO-pitoisuudesta). NOx-analysaattorin on oltava NO-moodissa,
jotta vertailukaasu ei kulje muuntimen läpi. Merkitään osoitettu pitoi-
suus muistiin.
1.7.3. Laskenta
NOx-muuttimen tehokkuus lasketaan seuraavasti:
Hy¨otysuhde % ðÞ ¼ 1þa/C0b
c/C0d/C18/C19
/C2100
(a) NOx-pitoisuus 1.7.6. kohdan mukaan,
(b) NOx-pitoisuus 1.7.7. kohdan mukaan,
(c) NO-pitoisuus 1.7.4. kohdan mukaan,(d) NO-pitoisuus 1.7.5. kohdan mukaan.
1.7.4. Hapen lisääminen
T-liitoksen kautta happea tai nollailmaa lisätään jatkuvasti kaasuvirtaan,
kunnes osoitettu pitoisuus on noin 20 % vähemmän kuin 1.7.2.
kohdassa ilmoitettu kalibrointipitoisuus. (Analysaattori on NO-
moodissa.)
Merkitään osoitettu pitoisuus (c) muistiin. Otsonaattori on kytketty pois
päältä tämän prosessin aikana.
1.7.5. Otsonaattorin päällekytkentä
Nyt otsonaattori kytketään tuottamaan riittävästi otsonia, jotta NO-pitoi-
suus laskee noin 20 prosenttiin (alimmillaan 10 prosenttiin) 1.7.2.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 51
▼B
kohdan kalibrointipitoisuudesta. Merkitään osoitettu pitoisuus (d) muis-
tiin. (Analysaattori on NOx-moodissa.)
1.7.6. NOx-moodi
NO-analysaattori kytketään NOx-moodiin, jotta kaasuseos (joka sisältää
seuraavia: NO, NO2,O2ja N2) kulkee nyt muuntimen läpi. Merkitään
osoitettu pitoisuus (a) muistiin. (Analysaattori on NOx-moodissa.)
1.7.7. Otsonaattorin päältäkytkentä
Otsonaattori kytketään nyt pois päältä. Edellä 1.7.6. kohdassa esitetty
kaasuseos kulkee muuntimen läpi ilmaisimeen. Merkitään osoitettu
pitoisuus (b) muistiin. (Analysaattori on NOx-moodissa.)
1.7.8. NO-moodi
NO-moodissa ja otsonaattorin ollessa kytkettynä pois päältä on myös
hapen tai synteettisen ilman virtaus katkaistu. Tällöin analysaattorin
NOx-lukema saa olla korkeintaan ± 5 % edellä 1.7.2. kohdan mukaisesti
mitatun arvon yläpuolella.
1.7.9. Testausvälit
Muuntimen hyötysuhde on testattava ennen jokaista NOx-analysaattorin
kalibrointia.
1.7.10. Hyötysuhdevaatimus
Muuntimen hyötysuhde ei saa olla alle 90 %, mutta korkeampi, eli 95
prosentin hyötysuhde on erittäin suositeltava.
Huomautus: Ellei otsonaattori analysaattorin kaikkein yleisimmällä
alueella pysty saamaan aikaan vähennystä 80 %:sta
20 %:iin 1.7.5. kohdan mukaisesti, käytetään korkeintaaluetta, jolla vähennykseen päästään.
1.8. FID:n säätö
1.8.1. Ilmaisimen herkkyyden optimointi
Lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori (HFID) on säädettävä laitteen
valmistajan ohjeiden mukaan. Vasteen optimoimiseksi yleisimmällä
toiminta-alueella on käytettävä vertailukaasuna propaania ilmassa.
Kun polttoaine- ja ilmavirta on asetettu valmistajan suositusten mukai-
seksi, 350 ± 75 ppm C-vertailukaasu syötetään analysaattoriin. Vaste
määrätyllä polttoainevirralla määritetään vertailukaasun vasteen ja
nollakaasuvasteen välisestä erosta. Polttoainevirtaa tulee säätää portait-
tain valmistajan ohjeiden ylä- ja alapuolelle. Vertailu- ja nollavaste
näillä polttoainevirroilla kirjataan. Vertailu- ja nollavasteen välinen ero
esitetään käyränä ja polttoainevirtaa säädetään käyrän rikkaalle puolelle.
1.8.2. Hiilivetyjen vastetekijät
Analysaattori on kalibroitava käyttämällä propaania ilmassa ja puhdis-
tettua synteettistä ilmaa 1.5. kohdan mukaisesti.
Vastetekijät määritetään otettaessa analysaattoria käyttöön ja laajojen
huoltojen jälkeen. Tietyn hiilivetylajin vastetekijä (R
f) on FID-laitteen
C1-lukeman suhde kaasusylinterin pitoisuuteen, joka on ilmaistu ppm
C1:nä.
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla saadaan vasteeksi noin
80 % täydestä asteikkoarvosta. Pitoisuuden on oltava tunnettu ± 2 %:ntarkkuudella verrattuna tilavuutena ilmaistuun gravimetriseen vakioon.
Lisäksi kaasusylinteriä on vakautettava 24 tuntia lämpötilassa 298 K
(25 ºC) ± 5 K.
Käytettävät testikaasut ja suositellut suhteelliset vastetekijäalueet ovat:
— metaani ja puhdistettu ilma: 1,00 ≤R
f≤1,15
— propyleeni ja puhdistettu ilma: 0,90 ≤Rf≤1,1
— tolueeni ja puhdistettu ilma: 0,90 ≤Rf≤1,10.
Nämä arvot ovat suhteessa vastetekijään (Rf) = 1,00 propaanille ja
puhdistetulle synteettiselle ilmalle.
1.8.3. Hapen vaikutuksen määrittäminen
Hapen vaikutus määritetään otettaessa analysaattori käyttöön ja laajojen
huoltojen jälkeen.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 52
▼B
Vastetekijä määritellään ja on määritettävä 1.8.2. kohdassa kuvatulla
tavalla. Käytettävä testikaasu ja suositeltava suhteellinen vastetekijäalue
ovat:
— propaani ja typpi: 0,95 ≤Rf≤1,05.
Tämä arvo on suhteessa vastetekijään (Rf) = 1,00 propaanille ja puhdis-
tetulle synteettiselle ilmalle.
FID-polttimen ilman happipitoisuuden on oltava ± 1 mooliprosentin
rajoissa viimeisimmässä hapen vaikutuksen määrittämisessä käytetyn
polttimen ilman happipitoisuudesta. Jos ero on suurempi, hapen
vaikutus on määritettävä ja analysaattori tarvittaessa säädettävä.
1.9. Hapen vaikutus NDIR- ja CLD-analysaattoreihin
Pakokaasussa mukana olevat muut kuin analysoitavat kaasut voivat
vaikuttaa lukemiin monella tavalla. Positiivinen häiriö ilmenee NDIR-
laitteissa, joissa vieras kaasu saa aikaan saman vaikutuksen kuin mitat-
tava kaasu, mutta vähemmässä määrin. Negatiivinen häiriö ilmenee
NDIR-laitteissa siten, että vieras kaasu leventää mitatun kaasun imeyty-
miskaistaa, ja CLD-laitteissa siten, että vieras kaasu vaimentaa säteilyä.
Jäljempänä 1.9.1. ja 1.9.2. kohtien vaikutusten määrittäminen on tehtävä
ennen analysaattorin ensimmäistä käyttöä ja laajojen huoltojen jälkeen.
1.9.1. Veden ja CO2:n vaikutus CO-analysaattoriin
Vesi ja CO2voivat vaikuttaa CO-analysaattorin suorituskykyyn. Sen
vuoksi CO2-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80—100 % kokeen aikana
käytetyn suurimman käyttöalueen täydestä asteikosta, täytyy ajaa
kuplina veden läpi huonelämpötilassa, ja analysaattorin vaste on kirjat-
tava. Analysaattorin vaste saa olla enintään 1 % täydestä asteikosta
alueilla, jotka ovat vähintään 300 ppm, ja enintään 3 ppm alle
300 ppm:n alueilla.
1.9.2. NOx-analysaattorin vaimennuksen määritys
CLD- (ja HCLD)-analysaattorin yhteydessä tarkasteltavat kaasut ovat
CO2ja vesihöyry. Näiden kaasujen aiheuttama vaimennus on suhteessa
niiden pitoisuuteen, ja siksi niiden osalta vaaditaan testaustekniikoita
vaimennuksen määrittämiseksi testauksen aikana saatujen korkeimpien
odotettavissa olevien pitoisuuksien kohdalla.
1.9.2.1. C O2:n aiheuttaman vaimennuksen määritys
CO2-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80—100 % suurimman käyttöa-
lueen täydestä asteikosta, syötetään NDIR-analysaattorin läpi ja CO2-
arvo kirjataan A:na. Sen jälkeen sitä laimennetaan noin 50 prosenttia
NO-vertailukaasulla ja syötetään NDIR:in ja (H)CLD:n läpi, minkä
jälkeen CO2- ja NO-arvot kirjataan vastaavasti B:nä ja C:nä. CO2:n
pääsy estetään ja vain NO-vertailukaasu päästetään (H)CLD:n läpi ja
NO-arvo kirjataan D:nä.
Vaimennus lasketaan seuraavasti:
%C O 2Vaimennus ¼ 1/C0C/C2A ðÞ
D/C2A ðÞ /C0 D/C2B ðÞ/C18/C19/C20/C21
/C2100
ja se saa olla enintään 3 % täydestä asteikosta.
Kaavassa:A: laimentamaton CO
2-pitoisuus mitattuna NDIR%:lla
B: laimennettu CO2-pitoisuus mitattuna NDIR%:lla
C: laimennettu NO-pitoisuus mitattuna CLD ppm:lläD: laimentamaton NO-pitoisuus mitattuna CLD ppm:llä
1.9.2.2 Ve d e n a i h e u t t a m a n v a i m e n n u k se n m ä ä r i t y s
Tämä määritys koskee vain märkäkaasun pitoisuusmittauksia. Veden
aiheuttaman vaimennuksen laskennassa tulee ottaa huomioon NO-
vertailukaasun liukeneminen vesihöyryyn ja seoksen vesihöyrypitoi-
suuden asettaminen mittakaavaan kokeen aikana odotettavissa olevan
pitoisuuden mukaan. NO-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80—100
prosenttia normaalin käyttöalueen täydestä asteikosta, syötetään
(H)CLD:n läpi ja NO-arvo kirjataaan D:nä. NO-kaasu ajetaan tämän
jälkeen kuplina veden läpi huonelämpötilassa ja syötetään (H)CLD:n
läpi ja NO-arvo kirjataan C:nä. Veden lämpötila määritetään ja kirja-
taan F:nä. Seoksen kyllästymishöyrynpaine, joka vastaa kuplaveden1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 53
▼M1
▼M1
lämpötilaa (F), määritetään ja kirjataan G:nä. Vesihöyrypitoisuus (%)
seoksessa lasketaan seuraavasti:
ja kirjataan H:na. Odotettavissa oleva laimennettu NO-vertailukaasupi-
toisuus (vesihöyryssä) lasketaan seuraavasti:
ja kirjataan De:nä. Dieselpakokaasun osalta kokeen aikana suurinodotettavissa oleva pakokaasun vesihöyrypitoisuus (%) arvioidaan
pakokaasun CO
2-enimmäispitoisuudesta tai laimentamattomasta CO2-
vertailukaasupitoisuudesta (A, mitattuna 1.9.2.1 kohdan mukaisesti)
olettaen, että polttoaineen atomien H/C-suhde on 1,8:n suhde 1:een,
seuraavasti:
Hm = 0,9 × A
ja kirjataan Hm:nä.Veden aiheuttama vaimennus lasketaan seuraavasti:
ja se saa olla enintään 3 prosenttia täydestä asteikosta.
De: odotettavissa oleva laimennettu NO-pitoisuus (ppm)
C: laimennettu NO-pitoisuus (ppm)Hm: suurin vesihöyrypitoisuus (%)H: todellinen vesihöyrypitoisuus (%)
Huomautus: On tärkeää, että NO-vertailukaasu sisältää tässä määrityk-
sessä mahdollisimman vähän NO
2:ta, koska NO2:n
imeytymistä veteen ei ole otettu huomioon vaimennuslas-
kelmissa.
1.10. Kalibrointivälit
Analysaattorit on kalibroitava 1.5. kohdan mukaisesti vähintään joka
kolmas kuukausi ja aina sellaisen järjestelmän korjauksen tai muutoksen
jälkeen, joka voi vaikuttaa kalibrointiin.
2. HIUKKASTEN MITTAUSJÄRJESTELMÄN KALIBROINTI2.1. Johdanto
Jokainen komponentti on kalibroitava niin usein, kuin on tarpeen tämän
standardin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Tässä kohdassa on
kuvaus käytettävästä kalibrointimenetelmästä niitä komponentteja
varten, jotka mainitaan liitteen III lisäyksessä 1 olevassa 1.5. kohdassa
sekä liittessä V.
2.2. Virtauksen mittaaminen
Kaasun virtausmittareiden tai virtauksen mittauslaitteiden kalibrointi on
oltava jäljitettävissä kansallisiin ja/tai kansainvälisiin standardeihin.
Mittausvirhe ei saa olla suurempi kuin ± 2 % lukemasta.
Jos kaasun virtaus määritetään differentiaalivirtausmittauksena,
erotuksen enimmäisvirhe saa olla sellainen, että G
EDF:n tarkkuus
pysyy ± 4 %:n rajoissa (ks. myös liite V, 1.2.1.1. kohta EGA). Sen voi
laskea kunkin laitteen virheiden neliöllisellä keskiarvolla.
2.3. Laimennussuhteen tarkastus
Kun käytetään hiukkasten näytteenottojärjestelmiä ilman EGA:ta (liite
V, 1.2.1.1. kohta), laimennussuhde täytyy tarkastaa jokaisen uuden1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 54
▼B
▼B
moottoriasennuksen osalta moottorin käydessä ja käyttämällä joko CO2-
tai NOx-pitoisuusmittauksia raaka- ja laimennuspakokaasussa.
Mitatun laimennussuhteen tulee olla ± 10 %:n rajoissa CO2- tai NOx-
pitoisuusmittauksista lasketusta laimennussuhteesta.
2.4. Osavirtausolosuhteiden tarkastus
Pakokaasun nopeuden ja paineen heilahtelualue on tarkastettava ja
tarvittaessa säädettävä liitteessä V olevan 1.2.1.1. kohdan, EP, vaati-
musten mukaan.
2.5. Kalibrointivälit
Virtauksen mittauslaitteisto täytyy kalibroida ainakin kolmen
kuukauden välein tai aina kun järjestelmään on tehty muutoksia, jotka
voivat vaikuttaa kalibrointiin.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 55
▼B
Lisäys 3
1. TIETOJEN ARVIOINTI JA LASKUTOIMITUSTEN TEKEMINEN
1.1. Kaasupäästöjä koskevien tietojen arviointi
Kaasupäästöjen arvoimiseksi kunkin moodin 60 viimeisen sekunnin
lukemista otetaan keskiarvo ja, jos käytetään hiilitasapainomenetelmää,
keskimääräiset HC-, CO-, NOx-j aC O2-pitoisuudet (conc) kullekin
moodille määritetään keskiarvolukemista ja vastaavista kalibrointitie-
doista. Toisentyyppistäkin kirjausmenetelmää voi käyttää, jos sillä
saadaan aikaan vastaava tietojen keruu.
Keskimääräiset taustapitoisuudet (concd) voidaan määrittää laimennetun
ilman pussilukemista tai jatkuvista (ilman pussin käyttöä) taustaluke-
mista ja vastaavista kalibrointitiedoista.
1.2. Hiukkaspäästöt
Hiukkasten arvioimiseksi kirjataan suotimien läpi kulkeneet kokonais-
näytemassat (MSAM,i) tai tilavuudet (VSAM,i) kutakin moodia kohti.
Suodattimet on palautettava punnituskammioon ja vakioitava vähintään
yhden ja enintään 80 tunnin ajan, minkä jälkeen ne punnitaan. Kirjas-
taan suodattimien kokonaispaino ja vähennetään taarapaino (ks.
liitteessä III oleva 3.1. kohta). Hiukkasmassa (Mfyhden suodattimen
menetelmällä; Mf,imonen suodattimen menetelmällä) on pää- ja varmis-
tussuodattimista kerättyjen hiukkasmassojen summa.
Jos käytettään taustakorjausta, suodattimet läpäissyt laimennettu ilma-
massa (MDIL) tai tilavuus (VDIL) sekä hiukkasmassa (Md) on kirjattava.
Jos on tehty yhtä useampia mittauksia, suhdeluku Md/MDILtai Md/VDILon laskettava kullekin yksittäiselle mittaukselle sekä laskettava arvoillekeskiarvo.
1.3. Kaasupäästöjen laskeminen
Lopullisten testituloksia koskevien selosteiden on perustuttava seuraa-
viin vaiheisiin:
1.3.1. Pakokaasuvirran määrittäminen
Kullekin moodille on määritettävä pakokaasuvirta (G
EXHW,VEXHWtai
VEXHD) liitteessä III olevassa lisäyksessä 1 olevan 1.2.1.-1.2.3. kohdan
mukaisesti.
Kun käytetään täysvirtauslaimennusjärjestelmää, on kullekin moodille
määritettävä laimennetun pakokaasun kokonaisvirta (GTOTW,VTOTW) liit-
teessä III olevassa lisäyksessä 1 olevan 1.2.4. kohdan mukaisesti.
1.3.2. Märkä/kuiva-korjaus
Kun käytössä on GEXHW,VEXHW,GTOTWtai VTOTW, mitattu pitoisuus on
muutettava märkäpohjaiseksi seuraavien kaavojen mukaisesti, ellei itse
mittausta ole tehty märkäpohjalla:
conc (märkä) = kw× conc (kuiva)
Kun kysymys on raakapakokaasusta:
kw;r;1¼ 1/C0FFH/C2GFUEL
GAIRD/C18/C19
/C0kw2
tai:
kw;r;2¼1
1þ1;88/C20;005/C2% CO kuiva ½/C138 þ %C O 2kuiva½/C138 ðÞ/C18/C19
/C0kw2
Kun on kysymys laimennetusta pakokaasusta:
kw;e;1¼ 1/C01;88/C2CO 2%m ¨ ark¨a ðÞ
200/C18/C19
/C0kw11997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 56
▼B
tai:
kw;e;2¼1/C0kw1
1þ1;88/C2CO 2% kuivaðÞ
2000
BB@1
CCA
FFHvoidaan laskea seuraavasti:
FFH¼1;969
1þGFUEL
GAIRW/C18/C19
Laimennusilmalle:
kW,d=1−kW1
kW1¼1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
1 000 þ1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
Hd¼6;22/C2Rd/C2pd
PB/C0Pd/C2Rd/C210/C02
Imuilmalle (jos poikkeaa laimennusilmasta):
kw,a=1−kW2
kW2¼1;608/C2Ha
1 000 þ1;608/C2Ha ðÞ
Ha¼6;22/C2Ra/C2pa
pB/C0pa/C2Ra/C210/C02
joissa:
Ha: absoluuttinen imuilman kosteus, vettä g/kg kuivaa ilmaa
Hd: absoluuttinen laimennusilman kosteus, vettä g/kg kuivaa ilmaa
Rd: laimennusilman suhteellinen kosteus, %
Ra: imuilman suhteellinen kosteus, %
pd: laimennusilman kyllästymishöyrynpaine, kPa
pa: imuilman kyllästymishöyrynpaine, kPa
pB: barometrinen kokonaispaine, kPa
1.3.3. NOx:n kosteuskorjaus
Koska NOx-päästö on riippuvainen ympäröivän ilman olosuhteista,
NOx-pitoisuus on korjattava ympäröivän ilman lämpötilan ja kosteuden
mukaan kertoimilla KHseuraavalla kaavalla:
KH¼1
1þA/C2Ha/C010;71 ðÞ þ B/C2Ta/C0298 ðÞ
jossa:
A: 0,309 GFUEL/GAIRD− 0,0266
B: − 0,209 GFUEL/GAIRD+ 0,00954
T: ilman lämpötilat, K
GFUEL
GAIRD¼Polttoaineen suhde ilmaan kuiva ilma ðÞ
Ha: imuilman kosteus, vettä g/kg kuivaa ilmaa:
Ha¼6;220/C2Ra/C2pa
pB/C0pa/C2Ra/C210/C021997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 57
▼B
Ra: imuilman suhteellinen kosteus, %
pa: imuilman kyllästyshöyrynpaine, kPa
pB: barometrinen kokonaispaine, kPa
1.3.4. Päästön massavirran laskeminen
Päästön massavirtausnopeus kullekin moodille lasketaan seuraavasti:
a) Raa'alle pakokaasulle (1):
Gasmass= u × conc × GEXHW
tai:
Gasmass= v × conc × VEXHD
tai:
Gasmass= w × conc × VEXHW
b) Laimennetulle pakokaasulle (1):
Gasmass= u × concc×GTOTW
tai:
Gasmass= w × concc×VTOTW
jossa:conc
con taustakorjattu pitoisuus
concc= conc-concd× (1 − (1 − (1/DF)))
DF = 13,4/(concCO2+ (concCO + concHC) × 10−4)
tai:
DF = 13,4/concCO2
Kertoimia u - märkä, v - kuiva, w - märkä tulee käyttää seuraavan
taulukon mukaisesti:
Kaasu u v w conc
NOx0,001587 0,002053 0,002053 ppm
CO 0,000966 0,00125 0,00125 ppmHC 0,000479 — 0,000619 ppm
CO
215,19 19,64 19,64 prosenttia
HC:n tiheys perustuu hiilen ja vedyn keskimääräiseen suhteeseen 1/
1,85.
1.3.5. Ominaispäästöjen laskeminen
Ominaispäästö (g/kWh) lasketaan kaikille yksittäisille komponenteille
seuraavasti:1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 58
(1) Kun kysymyksessä on NOx,N Ox-pitoisuus (NOxconc tai NOxconcc) on kerrottava
arvolla KHNOX(kosteuskorjauskerroin NOx:lle, joka on mainittu edellä 1.3.3. kohdassa),
seuraavasti:
KHNOX× conc tai KHNOX× concc
▼B
Individual gas ¼Xn
i¼1Gas mass i/C2WF i
Xn
i¼1Pi/C2WF i
jossa
Pi=Pm,i+PAE,i
Edellä olevassa laskelmassa käytetyt painotuskertoimet ja moodien
lukumäärät (n) ovat liitteessä III olevan 3.6.1. kohdan mukaiset.
1.4. Hiukkaspäästön laskeminen
Hiukkaspäästö lasketaan seuraavalla tavalla:
1.4.1. Kosteuskorjauskerroin hiukkasille
Koska dieselmoottorien hiukkaspäästöt ovat riippuvaisia ympäröivän
ilman olosuhteista, hiukkasmassan virtausnopeutta on korjattava
ympäröivän ilman kosteuden mukaan kertoimella Kp, joka on esitetty
seuraavassa kaavassa:
Kp= 1/(1 + 0,0133 × (Ha− 10,71))
Ha= imuilman kosteus vettä g/kg kuivaa ilmaa.
Ha¼6;22/C2Ra/C2pa
pB/C0pa/C2Ra/C210/C02
Ra= imuilman suhteellinen kosteus, %
pa= imuilman kyllästymishöyrynpaine, kPa
pB= barometrinen kokonaispaine, kPa
1.4.2. Osittaisvirran laimennusjärjestelmä
Hiukkaspäästöjen testitulosten loppuselosteen on perustuttava seuraaviin
vaiheisiin. Koska erityyppisiä laimennusnopeuden ohjauksia voidaan
käyttää, käytetään erilaisia menetelmiä samanarvoisen laimennetun
pakokaasumassavirran GEDFtai samanarvoisen laimennetun pakokaasun
tilavuusvirran VEDFlaskemiseksi. Kaikkien laskutoimitusten on perustut-
tava yksittäisten moodien keskiarvoihin (i) näytteenottoaikana.
1.4.2.1. I so k i n e e t t i se t j ä r j e st e l m ä t
GEDFW,i=GEXHW,i×qi
tai:
VEDFW,i=VEXHW,i×qi
qi¼GDILW ;iþGEXHW ;i/C2r/C0/C1
GEXHW ;i/C2r/C0/C1
tai:
qi¼VDILW ;iþVEXHW ;i/C2r/C0/C1
VEXHW ;i/C2r/C0/C1
missä r vastaa isokineettisen näytteenottimen Apja pakoputken ATpoik-
kileikkauspinta-alojen suhdetta:
r¼Ap
AT1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 59
▼B
1.4.2.2. C O2-t a iN Ox-pitoisuuden mittausjärjestelmät
GEDFW,i=GEXHW,i×qi
tai:
VEDFW,i=VEXHW,i×qi
qi¼Conc E;i/C0Conc A;i
Conc D;i/C0Conc A;i
jossa:
ConcE= raakapakokaasun merkkikaasun märkäpitoisuus
ConcD= laimennetun pakokaasun merkkikaasun märkäpitoisuus
ConcA= laimennusilman merkkikaasun märkäpitoisuus
Kuivapohjalla mitatut pitoisuudet on muutettava märkäpohjaisiksi
tämän lisäyksen 1.3.2. kohdan mukaisesti.
1.4.2.3. C O2:n mittausjärjestelmät ja hiilitasapainomenetelmä
GEDFW ;i¼206 ;6/C2GFUEL ;i
CO 2D;i/C0CO 2A;i
jossa:
CO2D= laimennetun pakokaasun CO2-pitoisuus
CO2A= laimennusilman CO2-pitoisuus
(pitoisuus tilavuus-%:na märkäpohjalla)Tämä yhtälö perustuu hiilitasapaino-olettamukseen (moottoriin syötetyt
hiiliatomit poistuvat siinä CO
2:na) ja on johdettu seuraavien vaiheiden
kautta:
GEDFW,i=GEXHW,i×qi
ja:
qi¼206 ;6/C2GFUEL ;i
GEXHW ;i/C2CO 2D;i/C0CO 2A;i/C0/C1
1.4.2.4. Vi r t a u sm i t t a u sj ä r j e st e l m ä t
GEDFW,i=GEXHW,i×qi
qi¼GTOTW ;i
GTOTW ;i/C0GDILW ;i/C0/C1
1.4.3. Täysvirtauslaimennusjärjestelmä
Hiukkaspäästöjen lopullisten testitulosten on perustuttava seuraaviin
vaiheisiin.
Kaikkien laskujen tulee perustua yksittäisten moodien keskiarvoihin (i)
näytteenottoaikana.
GEDFW,i=GTOTW,i
tai:
VEDFW,i=VTOTW,i1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 60
▼B
1.4.4. Hiukkasmassavirran laskeminen
Hiukkasmassan virtausnopeus on laskettava seuraavasti:Yhden suodattimen menetelmässä:
PT
mass¼Mf
MSAM/C2GEDFWðÞaver
1 000
tai:
PT mass¼Mf
VSAM/C2VEDFWðÞaver
1 000
jossa:
(GEDFW)aver,( VEDFW)aver,( MSAM)aver,( VSAM)avertestisyklille määritetään laske-
malla yhteen yksittäisten moodien keskiarvot näytteenottoajanjaksolta:
GEDFWðÞaver¼Xn
i¼1GEDFW ;i/C2WF i
VEDFWðÞaver¼Xn
i¼1VEDFW ;i/C2WF i
MSAM¼Xn
i¼1MSAM ;i
VSAM¼Xn
i¼1VSAM ;i
jossa i = 1, … n.
Monen suodattimen menetelmässä:
PT mass ;i¼Mf;i
MSAM ;i/C2GEDFW ;i/C0/C1
1 000
tai:
PT mass ;i¼Mf;i
VSAM ;i/C2VEDFW ;i/C0/C1
1 000
jossa i = 1, … n.
Hiukkasmassavirran osalta voidaan tehdä taustakorjaus seuraavasti:
Yhden suodattimen menetelmässä:
Jos tehdään useampia kuin yksi mittaus, (Md/MDIL) tai (Md/VDIL)o n
korvattava vastaavasti arvoilla (Md/MDIL)avertai (Md/VDIL)aver.
DF¼13;4
concCO 2þconcCO þconcHC ðÞ /C2 10/C041997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 61
▼M1
▼B
▼B
tai:
DF = 13,4/concCO2
Monen suodattimen järjestelmässä:
PT mass ;i¼Mf;i
MSAM ;i/C0Md
MDIL/C2 1/C01
DF/C18/C19 /C18/C19 /C20/C21
/C2GEDFW ;i
1 000/C20/C21
tai:
PT mass ;i¼Mf;i
VSAM ;i/C0Md
VDIL/C2 1/C01
DF/C18/C19 /C18/C19 /C20/C21
/C2VEDFW ;i
1 000/C20/C21
Jos tehdään useampia kuin yksi mittaus, (Md/MDIL) tai (Md/VDIL)o n
korvattava vastaavasti arvoilla (Md/MDIL)avertai (Md/VDIL)aver.
DF¼13;4
concCO 2þconcCO þconcHC ðÞ /C2 10/C04
tai:
DF = 13,4/concCO2
1.4.5. Ominaispäästöjen laskeminen
Hiukkasten ominaispäästö PT (g/kWh) on laskettava seuraavalla
tavalla (1):
Yhden suodattimen järjestelmässä:
PT¼PT mass
Xn
i¼1Pi/C2WF i
Monen suodattimen menetelmässä:
PT¼Xn
i¼1PT mass ;i/C2WF i
Xn
i¼1Pi/C2WF i
Pi=Pm,i+PAE,i
1.4.6. Tehollinen painotuskerroin
Yksisuodinmenetelmässä tehollinen painotuskerroin WFE,ion laskettava
kullekin moodille seuraavasti:
WF E;i¼MSAM ;i/C2GEDFWðÞaver
MSAM/C2GEDFW ;i/C0/C1
tai:
WF E;i¼VSAM ;i/C2VEDFWðÞaver
VSAM/C2VEDFW ;i/C0/C1
jossa i = 1,… n.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 62
(1) Hiukkasmassan virtausnopeus PTmasson kerrottava arvolla Kp(kosteuskorjauskerroin
1.4.1. kohdassa mainituille hiukkasille).
▼B
Tehollisten painotuskertoimien arvon on oltava ± 0,005 (absoluuttinen
arvo) rajoissa liitteessä III olevassa 3.6.1. kohdassa luetelluista paino-
tuskertoimista.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 63
▼M2
LIITE IV
KIPINÄSYTYTYSMOOTTOREIDEN TESTAUSMENETTELY
1. JOHDANTO
1.1 Tässä liitteessä kuvataan menetelmä, jota käytetään testattavien moottor-
eiden kaasupäästöjen määrittämiseen.
1.2 Testi suoritetaan siten, että moottori on asennettu testipenkkiin ja
kytketty dynamometriin.
2. TESTAUSOLOSUHTEET2.1 Moottorin testausolosuhteet
Mitataan moottorin imuilman absoluuttinen lämpötila (T
a), kelvineinä
ilmaistuna, ja kuiva ilmanpaine (ps), kPa:na ilmaistuna, sekä määritetään
parametri fanoudattaen seuraavaa kaavaa:
fa¼99
ps/C18/C191;2
/C2Ta
298/C18/C190;6
2.1.1 Testin pätevyys
Jotta testi voidaan katsoa päteväksi, parametrin faon täytettävä seuraava
ehto:
0,93≤ fa≤1,07
2.1.2 Ahtoilmajäähdytyksellä varustetut moottorit
Jäähdytysaineen ja ahtoilman lämpötila on kirjattava.
2.2 Moottorin ilman imujärjestelmä
Testimoottorin on oltava varustettu ilman imujärjestelmällä, jonka ilman
imurajoitus on 10 prosentin sisällä valmistajan uudelle ilmanpuhdisti-
melle ilmoittamasta ylärajasta sellaisissa valmistajan ilmoittamissa
moottorin käyttöolosuhteissa, jotka johtavat suurimpaan mahdolliseen
ilmavirtaan kyseisessä moottorin sovelluksessa.
Jos kyseessä on pieni kipinäsytytysmoottori (tilavuus < 1 000 cm3),
käytetään asennetun moottorin käyttöolosuhteita vastaavaa järjestelmää.
2.3 Moottorin pakojärjestelmä
Testimoottorin on oltava varustettu sellaisella pakojärjestelmällä, jossa
pakovastapaine on 10 prosentin sisällä valmistajan niitä moottorin
käyttöolosuhteita varten ilmoittamasta ylärajasta, jotka johtavat suurim-
paan ilmoitettuun tehoon kyseisessä moottorin sovelluksessa.
Jos kyseessä on pieni kipinäsytytysmoottori (tilavuus < 1 000 cm3),
käytetään asennetun moottorin käyttöolosuhteita vastaavaa järjestelmää.
2.4 Jäähdytysjärjestelmä
Käytetään sellaista moottorin jäähdytysjärjestelmää, joka on riittävän
tehokas pitämään moottorin normaalissa, valmistajan ilmoittamassa
käyttölämpötilassa. Tätä säännöstä sovelletaan yksiköihin, jotka on irro-
tettava tehon mittaamista varten, esimerkkinä puhaltimen
jäähdytystuuletin, joka on ehkä irrotettava, jotta päästään käsiksi
kampiakseliin.
2.5 Voiteluöljy
Käytetään sellaista voiteluöljyä, joka täyttää moottorin valmistajan
eritelmät tiettyä moottoria ja käyttötarkoitusta varten. Valmistajien on
käytettävä eritelmissään kaupallisesti saatavilla olevia moottoriöljyjä.
Testissä käytettävän voiteluöljyn eritelmät on kipinäsytytysmoottoreiden
osalta kirjattava liitteen VII lisäyksessä 2 olevaan 1.2 kohtaan ja
esitettävä testitulosten yhteydessä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 64
▼M2
2.6 Säädettävät kaasuttimet
Testit niillä moottoreilla, joiden kaasuttimet on varustettu rajoitetulla
säädöllä, on suoritettava säädön molemmissa ääriasennoissa.
2.7 Testipolttoaine
Polttoaineena on käytettävä liitteessä V määriteltyä vertailupolttoainetta.
Testissä käytettävän vertailupolttoaineen oktaaniluku ja tiheys on kipinä-
sytytysmoottoreiden osalta kirjattava liitteen VII lisäyksessä 2 olevaan
1.1.1 kohtaan.
Kaksitahtimoottoreiden osalta on käytettävä valmistajan suosittelemaa
polttoaine/öljy-sekoitussuhdetta. Öljyn prosenttiosuus kaksitahtimoottor-
eissa käytettävässä polttoaineen/voiteluöljyn seoksessa ja siitä aiheutuvapolttoaineen tiheys on kipinäsytytysmoottoreiden osalta kirjattava liit-
teen VII lisäyksessä 2 olevaan 1.1.4 kohtaan.
2.8 Dynamometrin asetukset
Päästöjen mittausperustana käytetään korjaamatonta jarrutehoa. Apulait-
teet, jotka ovat tarpeen vain koneen itsensä toiminnan kannalta ja jotka
voidaan asentaa moottoriin, on irrotettava testin ajaksi. Jos apulaitteita ei
ole poistettu, niiden käyttämä teho on määritettävä dynamometrin
asetusten laskemiseksi paitsi, jos kyseiset apulaitteet ovat olennainen
osa moottoria (esimerkiksi ilmajäähdytteisten moottoreiden jäähdytys-
tuulettimet).
Imurajoituksen ja pakoputken vastapaineen asetukset on säädettävä sell-
aisissa moottoreissa, joissa säätö on mahdollista, valmistajan
ilmoittamiin ylärajoihin 2.2 ja 2.3 kohdan mukaisesti. Suurimmat
vääntömomenttiarvot vaadituilla testinopeuksilla on määritettävä kokei-
lemalla, jotta voidaan laskea vääntömomenttiarvot vaadituille
testimoodeille. Valmistajan on ilmoitettava suurin vääntömomentti testi-
nopeuksilla sellaisten moottoreiden osalta, joita ei ole suunniteltu
käytettäväksi tietyn täyden kuormituksen vääntömomenttikäyrän pyöri-
misnopeusalueen yläpuolella. Moottorin asetus kutakin testimoodia
varten lasketaan seuraavalla kaavalla:
S¼ P
MþPAE ðÞ /C2L
100/C18/C19
/C0PAE
jossa:
S on dynamometrin asetus [kW],
PMon havaittu tai ilmoitettu enimmäisteho testinopeudella testausolosuh-
teissa (ks. liitteen VII lisäys 2) [kW],
PAEon testiä varten asennetun apulaitteen, jonka käyttöä ei edellytetä
liitteen VII lisäyksessä 3, käyttämä ilmoitettu kokonaisteho [kW],
L on testiä varten määritelty vääntömomenttiprosentti.
Jos suhde
PAE
PM/C210;03
tyyppihyväksynnän myöntävä tekninen viranomainen voi tarkistaa PAE:n
arvon.
3. TESTIKÄYTTÖ3.1 Mittauslaitteiston asentaminen
Instrumentit ja näytteenottimet on asennettava vaatimusten mukaisesti.
Kun pakokaasun laimennukseen käytetään täysvirtauslaimennusjärjes-
telmää, pakoputki on liitettävä järjestelmään.
3.2 Laimennusjärjestelmän ja moottorin käynnistys
Laimennusjärjestelmä ja moottori on käynnistettävä ja lämmitettävä,
kunnes kaikki lämpötilat ja paineet ovat tasaantuneet täydellä kuormi-
tuksella ja nimellispyörimisnopeudella (3.5.2 kohta).
3.3 Laimennussuhteen säätö
Kokonaislaimennussuhteen on oltava vähintään neljä.Järjestelmissä, joissa CO
2:n ja NOx:n pitoisuutta valvotaan, CO2:n tai
NOx:n pitoisuus laimennusilmassa on mitattava jokaisen testin alussa ja1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 65
▼M2
lopussa. Laimennusilman CO2:n tai NOx:n taustapitoisuuksien on oltava
testin alussa 100 ppm:n (CO2) ja 5 ppm:n (NOx) rajoissa testin lopputi-
lanteeseen nähden.
Kun käytetään laimennetun pakokaasun analyysijärjestelmää, merkityk-
selliset taustapitoisuudet on määritettävä ottamalla laimennusilmaa
näytteeksi näytepussiin koko testisarjan kestoajan.
Jatkuva (muun kuin pussin) taustapitoisuus mitataan vähintään kolmessa
kohdassa eli alussa, lopussa ja lähellä syklin keskikohtaa, ja näistä laske-
taan keskiarvo. Valmistajan pyynnöstä taustamittaukset voidaan jättää
tekemättä.
3.4 Analysaattoreiden tarkastus
Päästöanalysaattorit on nollattava ja kohdistettava.
3.5 Testisykli
3.5.1 Koneiden eritelmä c liitteessä I olevan 1 jakson A alakohdan iii
alakohdan mukaan:
Seuraavia testisyklejä on noudatettava testimoottoriin kohdistetun dyna-
mometrin käytössä annetun konetyypin mukaisesti:
D-sykli (1): vakionopeudella ja vaihtelevalla kuormituksella toimivat
moottorit kuten generaattorikoneistot,
G1-sykli: muut kuin kannettavat välinopeudella toimivat sovellukset,G2-sykli: muut kuin kannettavat nimellisnopeudella toimivat sovel-
lukset,
G3-sykli: kannettavat sovellukset.
3.5.1.1 T e st i m o o d i t j a p a i n o t u sk e r t o i m e t
D-sykli
Moodin nro 1 2 3 4 5
Moottorin
pyörimisnopeusNimellisnopeus VälinopeusAlhaine-
n/jouto-
käynti
Kuormitu-
s(1)%100 75 50 25 10
Painotusker-
roin0,05 0,25 0,3 0,3 0,1
G1-sykli
Moodin nro 1 2 3 4 5 6
Moottorin
pyörimisnopeusNimellisnopeus VälinopeusAlhaine-
n/jouto-
käynti
Kuormitus-% 100 75 50 25 10 0
Painotusker-
roin0,09 0,2 0,29 0,3 0,07 0,051997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 66
(1) Sama kuin ISO 8168-4: 1996(E) -standardin D2-sykli.
▼M2
G2-sykli
Moodin nro 1 2 3 4 5 6
Moottorin
pyörimisnopeusNimellisnopeus VälinopeusAlhaine-
n/jouto-
käynti
Kuormitus-% 100 75 50 25 10 0
Painotusker-
roin0,09 0,2 0,29 0,3 0,07 0,05
G3-sykli
Moodin nro 1 2
Moottorin
pyörimisnopeusNimellisnopeus VälinopeusAlhaine-
n/jouto-
käynti
Kuormitus-% 100 0
Painotusker-
roin0,8-
5 (*)0,15 (*)
(1) Kuormitusarvot ovat moottorin perustehoa vastaavasta vääntömomentista laskettuja prosentuaalisia
arvoja; moottorin perusteho määritellään korkeimmaksi käytettävissä olevaksi tehoksi säädettävän teho-jakson aikana, jossa moottoria voidaan käyttää rajoittamattoman tuntimäärän ajan vuodessailmoitetuissa olosuhteissa, kun huolto suoritetaan ilmoitetuin väliajoin ja valmistajan määräämällätavalla. Perustehon tarkempi määritelmä, ks. ISO 8528-1: 1993(E) -standardin kuva 2.
(*) Vaiheen I osalta voidaan käyttää arvoa 0,90 arvon 0,85 sijaan ja arvoa 0,10 arvon 0,15 sijaan.
3.5.1.2 So p i v a n t e st i sy k l i n v a l i t se m i n e n
Jos moottorimallin ensisijainen loppukäyttötarkoitus on tiedossa, testi-
sykli voidaan valita 3.5.1.3 kohdassa annettujen esimerkkienperusteella. Jos moottorin ensisijaisesta loppukäyttötarkoituksesta ei ole
varmuutta, sopiva testisykli on valittava moottorin eritelmän perusteella.
3.5.1.3 E si m e r k k e j ä ( l u e t t e l o e i o l e t y h j e n t ä v ä )
Eri testisyklien tyypillisiä esimerkkejä:
D-sykli:
vaihtelevalla kuormituksella toimivat generaattorikoneistot, esimerkiksi
laivojen ja junien (muut kuin käyttövoimaksi tarkoitetut) generaattoriko-
neistot, jäähdytysyksiköt, hitsauslaitteet,
kaasukompressorit.
G1-sykli:ruohonleikkureiden etu- tai takamoottorit,
golfautot,nurmikon lakaisukoneet,työnnettävät pyörivällä terällä tai sylinterillä varustetut ruohonleikkurit,
lumilingot,
jätemyllyt.
G2-sykli:
kannettavat generaattorit, pumput, hitsauslaitteet ja ilmakompressorit.
Tähän ryhmään saattaa myös sisältyä nurmikon ja puutarhan hoitoon
tarkoitettuja laitteita, jotka toimivat moottorin nimellispyörimisnopeu-
della.
G3-sykli:puhaltimet,
moottorisahat,pensasaitaleikkurit,1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 67
▼M2
liikuteltavat sahakoneet,
jyrsimet,ruiskuttimet,nurmikon viimeistelyleikkurit,
alipainelaitteet.
3.5.2 Moottorin vakioiminen
Moottorin ja järjestelmän lämmittämisen on tapahduttava suurimmalla
pyörimisnopeudella ja vääntömomentilla moottorin parametrien vakaut-
tamiseksi valmistajan suositusten mukaisiksi.
Huomautus: Vakioimisajan pitäisi myös estää pakokaasujärjestelmään
aikaisemmista testeistä jääneiden kertymien vaikutus.
Samoin testikohtien välissä on oltava vakiintumisaika,
joka on otettu mukaan vaikutusten minimoimiseksi
kohdasta toiseen siirryttäessä.
3.5.3 Testisarja
Testisyklit G1, G2 ja G3 on suoritettava kyseisen syklin moodinumer-
oiden nousevassa järjestyksessä. Kunkin moodin näytteenottoajan on
oltava vähintään 180 s. Pakokaasupäästöjen pitoisuusarvot on mitattava
ja kirjattava vastaavan näytteenottoajan viimeisten 120 sekunnin ajalta.
Moodin pituuden on kussakin mittauspisteessä oltava riittävä, jotta
moottorin lämpö ehtii vakiintua ennen näytteenoton aloittamista. Testi-
moodin pituus on kirjattava ja siitä on raportoitava.
a) Moottorit, jotka testataan dynamometrin nopeusrajoitinasetuksin:
Jokaisen testisyklin alkuosan ylimenoajan jälkeisen eri moodin
aikana määritetty pyörimisnopeus on pidettävä ± 1 prosentin tai ± 3
r/min
-1:n rajoissa nimellispyörimisnopeudesta riippuen siitä, kumpi
on suurempi, paitsi joutokäynnissä, jonka on oltava valmistajan
ilmoittamien toleranssien rajoissa. Vaadittava vääntömomentti on
ylläpidettävä siten, että keskiarvo sinä aikana, jona mittauksia
tehdään, pysyy ± 2 prosentin rajoissa suurimmasta vääntömomentista
testauspyörimisnopeudella.
b) Moottorit, jotka testataan dynamometrin kuormitusrajoitinasetuksin:
Jokaisen testisyklin alkuosan ylimenoajan jälkeisen eri moodin
aikana määritetty pyörimisnopeus on pidettävä ± 2 prosentin tai ± 3
r/min-1:n rajoissa nimellispyörimisnopeudesta riippuen siitä, kumpi
on suurempi (mutta joka tapauksessa ± 5 prosentin rajoissa), paitsi
joutokäynnissä, jonka on oltava valmistajan ilmoittamien toleranssien
rajoissa.
Testisyklin kunkin sellaisen moodin aikana, jossa asetettu vääntömo-
mentti on vähintään 50 % enimmäisvääntömomentista
testausnopeudella, määritelty keskimääräinen vääntömomentti tiedon-
keruujakson ajalta on pidettävä ± 5 prosentin rajoissa asetetusta
vääntömomentista. Testisyklin niiden moodien aikana, joissa asetettu
vääntömomentti on alle 50 % enimmäisvääntömomentista testausno-peudella, määritelty keskimääräinen vääntömomentti
tiedonkeruujakson ajalta on pidettävä ± 10 prosentin tai ± 0,5 Nm:n
rajoissa asetetusta vääntömomentista riippuen siitä, kumpi on suur-
empi.
3.5.4 Analysaattorin herkkyys
Analysaattorien tulokset on tallennettava nauhapiirturille tai mitattava
vastaavalla tiedonkeruujärjestelmällä pakokaasun virratessa analysaat-
torin läpi ainakin kunkin testimoodin viimeisten 180 sekunnin ajan. Jos
laimennetun CO:n ja CO
2:n mittaamiseen käytetään pussinäytteenottoa
(ks. lisäyksessä 1 oleva 1.4.4 kohta), näyte on pussitettava kunkin testi-
moodin viimeisten 180 sekunnin aikana, ja pussinäyte on analysoitava ja
tulokset tallennettava.
3.5.5 Moottorin tila
Moottorin pyörimisnopeus ja kuormitus, imuilman lämpötila ja polttoai-
nevirtaus on mitattava kunkin testimoodin kohdalla heti, kun moottorin
käynti on vakaa. Kaikki laskemista varten tarvittavat lisätiedot on kirjat-
tava (ks. lisäyksessä 3 oleva 1.1 ja 1.2 kohta).
3.6 Analysaattoreiden uusintatarkastus
Päästötestin jälkeen nollakaasua ja samaa vertailukaasua käytetään
uusintatarkastusta varten. Testiä pidetään hyväksyttävänä, jos näiden
kahden mittauksen tulosten välinen ero on alle 2 %.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 68
▼M2
Lisäys 1
1. MITTAUS- JA NÄYTTEENOTTOMENETTELYT
Testattavien moottoreiden kaasupäästöt on mitattava liitteessä VI kuva-
tuilla menetelmillä. Liitteen VI menetelmissä kuvataan suositetut
analyysijärjestelmät kaasupäästöjä varten (1.1 kohta).
1.1 Dynamometrin eritelmä
Testeissä on käytettävä moottoridynamometriä, jonka ominaisuudet
mahdollistavat liitteessä IV olevassa 3.5.1 kohdassa kuvattujen testisyk-
lien suorittamisen. Vääntömomentin ja pyörimisnopeuden
mittauslaitteilla on voitava mitata akseliteho ilmoitetuissa rajoissa.
Lisälaskelmat voivat olla tarpeen.
Mittauslaitteiston tarkkuuden on oltava sellainen, ettei 1.3 kohdassa
ilmoitettujen lukujen suurimpia toleransseja ylitetä.
1.2 Polttoainevirta ja laimennettu kokonaisvirta
Päästöjen laskemiseen (lisäys 3) käytettävän polttoainevirran mittaami-
seksi on käytettävä mittareita, joiden tarkkuus määritellään 1.3
kohdassa. Käytettäessä täysvirtauslaimennusjärjestelmää laimennetun
pakokaasun kokonaisvirtaus (GTOTW) on mitattava PDP:llä tai CFV:llä -
liite VI, 1.2.1.2 kohta. Tarkkuuden on oltava liitteen III lisäyksessä 2
olevan 2.2 kohdan säännösten mukainen.
1.3 Tarkkuus
Kaikkien mittauslaitteiden kalibroinnin on perustuttava kansallisiin
(kansainvälisiin) standardeihin, ja kalibroinnissa on noudatettava taulu-
koissa 2 ja 3 esitettyjä vaatimuksia.
Taulukko 2 - Moottoreita koskevien parametrien mittaukseen käytettä-
vien instrumenttien sallitut poikkeamat
Nro Kohta Sallittu poikkeama
1 Moottorin pyörimisno-
peus± 2 % lukemasta tai ± 1 %
moottorin enimmäisarvosta
riippuen siitä, kumpi on
suurempi
2 Vääntömomentti ± 2 % lukemasta tai ± 1 %
moottorin enimmäisarvosta
riippuen siitä, kumpi on
suurempi
3 Polttoaineen kulutus (a) ± 2 % moottorin enimmäi-
sarvosta
4 Ilman kulutus (a) ± 2 % lukemasta tai ± 1 %
moottorin enimmäisarvosta
riippuen siitä, kumpi on
suurempi
(a) Pakokaasupäästöjen laskelmat, sellaisina kuin ne määritellään tässä direktii-
vissä, perustuvat joissakin tapauksissa erilaisiin mittaus- ja/tailaskentamenetelmiin. Pakokaasupäästöjen laskelmien rajoitetuista kokonaisto-
leransseista johtuen asianmukaisissa yhtälöissä käytettyjen joidenkin kohtien
sallittujen arvojen on oltava ISO 3046-3 -standardissa annettuja sallittuja toler-ansseja pienempiä.
Taulukko 3 - Muiden olennaisten parametrien mittaukseen käytettävien
instrumenttien sallitut poikkeamat
Nro Kohta Sallittu poikkeama
1 Lämpötilat ≤600 K ± 2 K absoluuttinen arvo1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 69
▼M2
Nro Kohta Sallittu poikkeama
2 Lämpötilat ≥600 K ± 1 % lukemasta
3 Pakokaasujen paine ± 0,2 kPa absoluuttinen
arvo
4 Imusarjan alipaineet ± 0,05 kPa absoluuttinen
arvo
5 Ilmanpaine ± 0,1 kPa absoluuttinen
arvo
6 Muut paineet ± 0,1 kPa absoluuttinen
arvo
7 Suhteellinen kosteus ± 3 % absoluuttinen arvo8 Absoluuttinen kosteus ± 5 % lukemasta
9 Laimennettu ilmavirta ± 2 % lukemasta
10 Laimennettu pakokaasu-
virta± 2 % lukemasta
1.4 Kaasuainesosien määrittäminen
1.4.1 Analysaattorin yleiset eritelmät
Analysaattoreiden mittausalueen on oltava sopiva sitä tarkkuutta varten,
jota vaaditaan pakokaasun ainesosien pitoisuuksien mittaamisessa
(1.4.1.1 kohta). Analysaattoreita on suositeltavaa käyttää siten, ettämitattu pitoisuus osuu 15 ja 100 prosentin välille täydestä asteikosta.
Jos täyden asteikon arvo on enintään 155 ppm (tai ppmC) tai jos
käytetään alle 15 prosentin arvoilla riittävän tarkkoja ja erottelukykyisiä
lukulaitteita (tietokoneet, tietojenkeruulaitteet), myös alle 15 prosenttia
täydestä asteikosta olevat pitoisuudet ovat hyväksyttäviä. Tässä tapauk-
sessa on tehtävä lisäkalibrointeja kalibrointikäyrien tarkkuuden
varmistamiseksi - tämän liitteen lisäys 2, 1.5.5.2 kohta.
Laitteiston sähkömagneettisen yhteensopivuuden on oltava sellaisella
tasolla, että lisävirheet voidaan minimoida.
1.4.1.1 T a r k k u u s
Analysaattori ei saa poiketa kalibroinnin nimellispisteestä enemmän
kuin ± 2 % lukemasta koko mittausalueella nollapistettä lukuun otta-
matta ja ± 0,3 % täydestä asteikosta nollapisteessä. Tarkkuus
määritetään 1.3 kohdassa esitettyjen kalibrointivaatimusten mukaisesti.
1.4.1.2 T o i st e t t a v u u s
Toistettavuuden on oltava sellainen, että 2,5-kertainen keskipoikkeama
kymmenen kertaa toistuneesta vasteesta määrättyyn kalibrointi- tai
vertailukaasuun ei ole suurempi kuin ± 1 % täyden asteikon pitoisuu-
desta kutakin yli 100 ppm:n (tai ppmC) pitoisuuksilla käytettyä aluetta
kohti tai ± 2 % kutakin alle 100 ppm:n (tai ppmC) pitoisuuksilla
käytettyä aluetta kohti.
1.4.1.3 T a u st a h ä i r i ö
Analysaattorin huipusta huippuun -vaste nolla- ja kalibrointi- tai vertai-
lukaasuihin minkä tahansa kymmenen sekunnin jakson aikana ei saa olla
yli 2 % kaikkien käytettyjen alueiden täydestä asteikosta.
1.4.1.4 No l l a v a st e e n r y ö m i n t ä
Nollavasteeksi määritellään keskimääräinen vaste, taustahäiriö mukaan
luettuna, nollakaasuun 30 sekunnin ajanjakson aikana. Nollavasteen
ryöminnän yhden tunnin aikana on oltava alle 2 % täydestä asteikosta
alimmalla käytetyllä alueella.
1.4.1.5 Ve r t a i l u r y ö m i n t ä
Vertailuvasteeksi määritellään keskimääräinen vaste, melu mukaan luet-
tuna, vertailukaasuun 30 sekunnin ajanjakson aikana. Vertailuvasteen1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 70
▼M2
ryöminnän yhden tunnin aikana on oltava alle 2 % täydestä asteikosta
alimmalla käytetyllä alueella.
1.4.2 Kaasun kuivaus
Pakokaasut voidaan mitata märkinä tai kuivina. Kaasunkuivauslaitteella,
jos sellaista käytetään, saa olla ainoastaan minimaalinen vaikutus mitat-
tujen kaasujen pitoisuuksiin. Kemialliset kuivaimet eivät ole
hyväksyttäviä menetelmiä veden poistamiseksi näytteestä.
1.4.3 Analysaattorit
Tämän lisäyksen 1.4.3.1-1.4.3.5 kohdassa kuvataan käytettäviä mittaus-
periaatteita. Liitteessä VI on esitetty yksityiskohtainen
mittausjärjestelmien kuvaus.
Mitattavat kaasut on analysoitava seuraavilla laitteilla. Ei-lineaarisissa
analysaattoreissa sallitaan linearisoivien piirien käyttö.
1.4.3.1 Hi i l i m o n o k si d i n ( C O) a n a l y y si
Hiilimonoksidin analysaattorin on oltava ei-dispersoivaa infrapunaimey-
tystyyppiä (NDIR).
1.4.3.2 Hi i l i d i o k si d i n ( C O2) analyysi
Hiilidioksidin analysaattorin on oltava ei-dispersoivaa infrapunaimeytys-
tyyppiä (NDIR).
1.4.3.3 Ha p e n ( O2)a n a l y y s i
Hapen analysaattoreiden on oltava paramagneettisen tunnistimen (PMD)
tyyppiä, zirkoniumdioksidityyppiä (ZRDO) tai sähkökemiallisen anturin
(ECS) tyyppiä.
Huomautus: Zirkoniumdioksidiantureita ei suositella käytettäväksi
silloin, kun HC- ja CO-pitoisuudet ovat korkeita, kuten
laihaa polttoaineseosta käyttävissä kipinäsytytysmoottor-
eissa. CO2:n ja NOX:n vaikutus on kompensoitava
sähkökemiallisissa antureissa.
1.4.3.4 Hi i l i v e d y n ( HC ) a n a l y y si
Suoraan kaasusta tapahtuvassa näytteenotossa hiilivedyn analysaattorin
on oltava lämmitetyn ioni-ilmaisimen (HFID) tyyppiä, jonka ilmaisin,
venttiilit, putkisto jne. ovat siten lämmitettyjä, että kaasun lämpötilaksi
saadaan 463 K ± 10 K (190 ± 10 ºC).
Laimennetusta kaasusta tapahtuvassa näytteenotossa hiilivetyanalysaat-
torin on oltava joko lämmitetyn ioni-ilmaisimen (HFID) tyyppiä tai
ioni-ilmaisimen (FID) tyyppiä.
1.4.3.5 T y p e n o k si d i e n ( NOx) analyysi
Typen oksidien analysaattorin on oltava kemiluminesenssi-ilmaisimen
(CLD) tyyppiä tai lämmitetyn kemiluminesenssi-ilmaisimen (HCLD)
tyyppiä, jossa on NO2/NO-muunnin, jos mittaus tapahtuu kuivalla
pohjalla. Jos mittaus tapahtuu märällä pohjalla, on käytettävä HCLD:tä
ja sen ohessa muunninta, jonka lämpötila pidetään 328 K:n (55 ºC)
yläpuolella, edellyttäen, että veden aiheuttaman vaimennuksen määritys
(liite III, lisäys 2, 1.9.2.2 kohta) toteutuu. Sekä CLD:n että HCLD:n
osalta näytteenottokäytävän seinämät pidetään lämpötilassa 328 K-473
K (55 ºC-200 ºC) muuntimeen asti kuivana tapahtuvassa mittauksessa
ja analysaattoriin asti märkänä tapahtuvassa mittauksessa.
1.4.4 Kaasupäästöjen näytteenotto
Jos pakokaasun koostumukseen vaikutetaan jollakin jälkikäsittelyjärjes-
telmällä, pakokaasunäyte on otettava tällaisen laitteen jälkeen.
Pakokaasunäytteenottimen olisi oltava äänenvaimentimen korkeapaine-
puolella, mutta mahdollisimman kaukana pakokaasuaukosta. Jottavarmistetaan moottorin pakokaasun täydellinen sekoittuminen ennen
näytteenottoa, äänenvaimentimen ulostulon ja näytteenottimen väliin
voidaan vaihtoehtoisesti sijoittaa sekoituskammio. Sekoituskammion
sisätilavuuden on oltava vähintään 10 kertaa testattavan moottorin sylin-
terin iskutilavuus, ja mittasuhteiden on oltava suunnilleen samat
korkeuden, leveyden ja syvyyden osalta kuten kuutiossa. Sekoituskam-
mion koko on pidettävä niin pienenä kuin se on käytännöllisyyden
kannalta mahdollista, ja kammio on kytkettävä mahdollisimman lähelle
moottoria. Sekoituskammiosta tai äänenvaimentimesta lähtevän pako-
sarjan on ulotuttava vähintään 610 mm näytteenottimen sijaintipaikan
yli ja oltava riittävän suuri vastapaineen minimoimiseksi. Sekoituskam-1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 71
▼M2
mion sisäpinnan lämpötila on pidettävä pakokaasujen kastepisteen
yläpuolella, ja suosituksena on 338oK:n (65 ºC:n) vähimmäislämpötila.
Kaikki ainesosat voidaan vaihtoehtoisesti mitata suoraan laimennustun-
nelissa tai ottamalla näytteet pussiin ja mittaamalla pitoisuus
näytepussista.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 72
▼M2
Lisäys 2
1. ANALYSOINTILAITTEIDEN KALIBROINTI
1.1 Johdanto
Jokainen analysaattori on kalibroitava niin usein kuin on tarpeen tämän
standardin tarkkuusvaatimusten täyttämiseksi. Käytettävä kalibrointi-
menetelmä on kuvattu tässä kohdassa niiden analysaattoreiden osalta,
jotka on mainittu lisäyksessä 1 olevassa 1.4.3 kohdassa.
1.2 Kalibrointikaasut
Kaikkien kalibrointikaasujen varastointi-ikä on otettava huomioon.
Valmistajan ilmoittama kalibrointikaasujen viimeinen kelpoisuuspäivä
on merkittävä muistiin.
1.2.1 Puhtaat kaasut
Kaasujen puhtausvaatimukset on määritelty seuraavassa ilmoitetuilla
epäpuhtausrajoilla. Seuraavien kaasujen on oltava käytettävissä:
— puhdistettu typpi (epäpuhtaudet ≤1 ppm C, ≤1 ppm CO, ≤400
ppm CO2,≤0,1 ppm NO)
— puhdistettu happi (puhtaus > 99,5 tilavuus- % O2)
— vedyn ja heliumin seos (40 ± 2 % vetyä, loput heliumia) epäpuh-
taudet < 1 ppm C, < 400 ppm CO2
— puhdistettu synteettinen ilma (epäpuhtaudet ≤1 ppm C, ≤1 ppm
CO,≤ 400 ppm CO2,≤ 0,1 ppm NO (happipitoisuus 18 ja 21
tilavuus- %:n välillä).
1.2.2 Kalibrointi- ja vertailukaasut
Käytettävissä on oltava kaasujen seoksia, joilla on seuraava kemial-
linen koostumus:
—C3H8ja puhdistettu synteettinen ilma (ks. 1.2.1 kohta)
— CO ja puhdistettu typpi—N O
xja puhdistettu typpi (tämän kalibrointikaasun sisältämän NO2:n
määrä ei saa olla yli 5 % NO-pitoisuudesta)
—C O2ja puhdistettu typpi
—C H4ja puhdistettu synteettinen ilma
—C2H6ja puhdistettu synteettinen ilma
Huomautus Muutkin kaasuyhdistelmät ovat hyväksyttäviä, jos kaasut
eivät reagoi keskenään.
Kalibrointi- ja vertailukaasun todellisen pitoisuuden on oltava ± 2
prosentin rajoissa nimellisarvosta. Kaikki kalibrointikaasun pitoisuudet
on ilmoitettava tilavuusperusteisina (tilavuusprosentti tai tilavuus-ppm).
Kalibrointiin ja vertailuun käytettäviä kaasuja voidaan myös saada
aikaan tarkkuussekoituslaitteilla (kaasunjakajilla) puhdistetulla N2:lla
tai puhdistetulla synteettisellä ilmalla laimentamalla. Sekoituslaitteen
tarkkuuden on oltava sellainen, että laimennettujen kalibrointikaasujen
pitoisuudet voidaan määrittää ± 1,5 prosentin tarkkuudella. Tämä tark-
kuus tarkoittaa sitä, että sekoitukseen käytettävät primaarikaasut on
pystyttävä määrittämään vähintään ± 1 prosentin tarkkuudella ja että
määrityksen on perustuttava kansallisiin tai kansainvälisiin kaasustan-
dardeihin. Tarkastus suoritetaan 15 ja 50 prosentin välillä täydestä
asteikosta kunkin sellaisen kalibroinnin osalta, jossa käytetään sekoi-
tuslaitetta.
Vaihtoehtoisesti sekoituslaite voidaan tarkastaa lineaarisella instrumen-
tilla, esimerkiksi käyttämällä NO-kaasua CLD:n kanssa. Instrumentin
vertailuarvo asetetaan suoraan instrumenttiin yhdistetyllä vertailukaa-
sulla. Sekoituslaite on tarkastettava käytetyissä asetuksissa, ja
nimellisarvoa on verrattava instrumentin mitattuun pitoisuuteen.
Tämän erotuksen on oltava kussakin pisteessä ± 0,5 prosentin rajoissa
nimellisarvosta.
1.2.3 Hapen vaikutuksen määrittäminen
Hapen vaikutuksen määrittämisessä käytettävien kaasujen on sisäl-
lettävä propaania, jossa on 350 ppm C ± 75 ppmC hiilivetyä.
Pitoisuusarvo määritetään kalibrointikaasujen toleransseille kaikkien
hiilivetyjen ja epäpuhtauksien kromatografisella analyysillä tai dynaa-
misella sekoituksella. Hapella varustettu typpi toimii tärkeimpänä1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 73
▼M2
laimennusaineena. Bensiinikäyttöisten moottoreiden testaukseen tarvit-
tavat sekoitukset ovat seuraavat:
O2-vaikutuksen pitoisuus Täyttökaasu
10 (9-11) typpi
5 (4-6) typpi0 (0-1) typpi
1.3 Analysaattoreiden ja näytteenottojärjestelmien käyttö
Analysaattoreiden käytössä on noudatettava laitteen valmistajan
käyttöönotto- ja käyttöohjeita. Jäljempänä 1.4-1.9 kohdassa tarkoitetut
vähimmäisvaatimukset on otettava huomioon. Laboratorioinstrument-
teihin, kuten GC ja HPLC (korkean suorituskyvyn
nestekromatografia), sovelletaan ainoastaan 1.5.4 kohtaa.
1.4 Vuototesti
Järjestelmälle on tehtävä vuototesti. Näytteenoton putki irrotetaan
pakojärjestelmästä ja pää suljetaan tulpalla. Analysaattorin pumppu on
kytkettävä päälle. Alkuvaiheen vakautusajan jälkeen kaikkien virtaus-
mittarien on oltava nollassa. Ellei näin ole, näytteenottolinjat on
tarkastettava ja vika korjattava.
Tyhjiön puolella suurin sallittu vuotonopeus on 0,5 % käytössä
olevasta virtausnopeudesta tarkastettavana olevassa järjestelmän osuu-
dessa. Analysaattorin virtauksia ja ohitusvirtauksia voidaan käyttää
todellisen käytön virtausnopeuksien arvioinnissa.
Vaihtoehtoisesti järjestelmä voidaan tyhjentää vähintään 20 kPa:n
tyhjiöpaineeseen (80 kPa:n absoluuttiseen paineeseen). Alustavan
vakiintumisajan jälkeen järjestelmän paineennousu δp (kPa/min) saa
olla enintään:
δp = p/V
syst× 0,005 × fr
jossa:
Vsyst= järjestelmän tilavuus [l]
fr = järjestelmän virtausnopeus [l/min]
Toinen menetelmä on käyttää pitoisuuden porrastusta näytteenotto-
linjan alussa vaihtamalla nollakaasusta vertailukaasuun. Jos riittävän
pitkän ajan kuluttua lukema osoittaa alempaa pitoisuutta kuin aiottu
loppupitoisuus, tämä viittaa kalibrointi- tai vuoto-ongelmiin.
1.5 Kalibrointimenettely
1.5.1 Laitteisto
Laitteisto on kalibroitava ja kalibrointikäyrät tarkastettava vakiokaa-
sujen mukaan. Tässä käytetään samoja virtausnopeuksia kuin
pakokaasunäytteiden otossa.
1.5.2 Lämpiämisaika
Lämpiämisajan on vastattava valmistajan suosituksia. Ellei sitä ole
eritelty, analysaattoreille suositellaan vähintään kahden tunnin lämpiä-
misaikaa.
1.5.3 NDIR- ja HFID-analysaattori
NDIR-analysaattori on tarvittaessa viritettävä, ja HFID-analysaattorin
polttoliekki on optimoitava (1.9.1 kohta).
1.5.4 GC ja HPCL
Molemmat instrumentit on kalibroitava hyvän laboratoriotavan ja
valmistajan suositusten mukaisesti.
1.5.5 Kalibrointikäyrien laatiminen
1.5.5.1 Y l e i se t o h j e e t
a) Jokainen normaalisti käytettävä toiminta-alue kalibroidaan.
b) CO-, CO2-, NOx- ja HC-analysaattorit nollataan käyttämällä puhdis-
tettua synteettistä ilmaa (tai typpeä).1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 74
▼M2
c) Sopivat kalibrointikaasut syötetään analysaattoreihin, kirjataan arvot
ja laaditaan kalibrointikäyrät.
d) Alinta aluetta lukuun ottamatta kalibrointikäyrä laaditaan kaikilla
instrumentin alueilla ainakin kymmenellä kalibrointipisteellä (nollaalukuun ottamatta), jotka jakautuvat tasaisesti. Instrumentin alim-
malla alueella kalibrointikäyrä laaditaan ainakin kymmenellä
kalibrointipisteellä (nollaa lukuun ottamatta), jotka jakautuvat siten,
että puolet pisteistä sijaitsee 15 prosentin alapuolella analysaattorin
täydestä asteikosta ja loput 15 prosentin yläpuolella täydestä astei-
kosta. Suurimman nimellispitoisuuden on kaikilla alueilla oltava
vähintään 90 % täydestä asteikosta.
e) Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman menetelmällä.
Tässä voidaan käyttää parhaiten sopivaa lineaarista tai ei-lineaarista
yhtälöä.
f) Kalibrointipisteet saavat poiketa pienimmän neliösumman parhaiten
sopivasta viivasta enintään ± 2 % lukemasta tai ± 0,3 % täydestä
asteikosta riippuen siitä, kumpi on suurempi.
g) Nolla-asetus tarkastetaan uudelleen ja kalibrointimenettely toiste-
taan tarvittaessa.
1.5.5.2 V a i h t o e h t o i se t m e n e t e l m ä t
Jos pystytään osoittamaan, että vaihtoehtoinen tekniikka (esim. tieto-
kone, elektronisesti ohjattu alueen vaihdin jne.) voi tarjota
vastaavantasoisen tarkkuuden, näitäkin menetelmiä voidaan käyttää.
1.6 Kalibroinnin tarkastaminen
Jokainen normaalikäytössä oleva käyttöalue tarkastetaan ennen kutakin
analyysiä seuraavaa menettelyä noudattaen.
Kalibrointi tarkastetaan käyttämällä nollakaasua ja vertailukaasua,
jonka nimellisarvo on yli 80 % mittausalueen täydestä asteikosta.
Jos kahden huomioon otetun pisteen arvo poikkeaa enintään ± 4 %
ilmoitetun vertailuarvon täydestä asteikosta, säätöparametrejä voidaan
muuttaa. Ellei näin ole, vertailukaasu on tarkastettava tai uusi kali-
brointikäyrä laadittava 1.5.5.1 kohdan mukaisesti.
1.7 Pakokaasuvirran mittaamiseen tarkoitetun merkkikaasuanalysaat-
torin kalibrointi
Merkkikaasupitoisuuden mittaamiseen tarkoitettu analysaattori kalibroi-
daan standardikaasua käyttämällä.
Kalibrointikäyrä laaditaan ainakin kymmenellä kalibrointipisteellä
(nollaa lukuun ottamatta), jotka jakautuvat siten, että puolet pisteistä
sijaitsee välillä 4 %-20 % analysaattorin täydestä asteikosta ja loput
välillä 20 %-100 % täydestä asteikosta. Kalibrointikäyrä lasketaan
pienimmän neliösumman menetelmällä.
Kalibrointikäyrä saa poiketa kunkin kalibrointipisteen nimellisarvosta
enintään ± 1 % täydestä asteikosta (alueella 20 %-100 % täydestä
asteikosta). Kalibrointikäyrä saa myös poiketa nimellisarvosta enintään
± 2 % lukemasta (alueella 4 %-20 % täydestä asteikosta). Ennen testi-
käyttöä analysaattori on nollattava ja asetettava vertailukaasun arvot
käyttämällä nollakaasua ja vertailukaasua, jonka nimellisarvo on yli
80 % analysaattorin täydestä asteikosta.
1.8 NO
x-muuntimen hyötysuhdetesti
Muuntimen, jolla NO2muutetaan NO:ksi, hyötysuhde testataan 1.8.1-
1.8.8 kohdan mukaisesti (liitteen III lisäyksen 2 kuva 1).
1.8.1 Testijärjestely
Muuntimien hyötysuhde voidaan tarkastaa otsonaattorin avulla käyttäen
liitteen III kuvassa 1 esitettyä testijärjestelyä ja jäljempänä esitettyä
menettelyä.
1.8.2 Kalibrointi
CLD ja HCLD kalibroidaan yleisimmällä toiminta-alueella valmistajan
ohjeiden mukaisesti käyttäen nolla- ja vertailukaasua (jonka NO-pitoi-
suus on noin 80 % toiminta-alueesta ja kaasuseoksen NO2-pitoisuus
alle 5 % NO-pitoisuudesta). NOx-analysaattorin on oltava NO-
moodissa, jotta vertailukaasu ei kulje muuntimen läpi. Pitoisuus
merkitään muistiin.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 75
▼M2
1.8.3 Laskenta
NOx-muuntimen tehokkuus lasketaan seuraavasti:
Hy¨otysuhde ð%Þ¼ 1þa/C0b
c/C0d/C18/C19
/C2100
jossa:
a=N Ox-pitoisuus 1.8.6 kohdan mukaan,
b=N Ox-pitoisuus 1.8.7 kohdan mukaan,
c = NO-pitoisuus 1.8.4 kohdan mukaan,
d = NO-pitoisuus 1.8.5 kohdan mukaan.
1.8.4 Hapen lisääminen
T-liitoksen kautta happea tai nollailmaa lisätään jatkuvasti kaasuvir-
taan, kunnes pitoisuus on noin 20 % vähemmän kuin 1.8.2 kohdassa
ilmoitettu kalibrointipitoisuus. (Analysaattori on NO-moodissa.)
Pitoisuus (c) merkitään muistiin. Otsonaattori on kytkettynä pois päältä
tämän prosessin aikana.
1.8.5 Otsonaattorin päällekytkentä
Nyt otsonaattori kytketään tuottamaan riittävästi otsonia, jotta NO-
pitoisuus laskee noin 20 prosenttiin (alimmillaan 10 prosenttiin) 1.8.2
kohdan kalibrointipitoisuudesta. Pitoisuus (d) merkitään muistiin.
(Analysaattori on NO-moodissa.)
1.8.6 NOx-moodi
NO-analysaattori kytketään NOx-moodiin, jotta (NO:sta, NO2:sta, O2:sta
ja N2:sta koostuva) kaasuseos kulkee nyt muuntimen läpi. Pitoisuus (a)
merkitään muistiin. (Analysaattori on NOx-moodissa.)
1.8.7 Otsonaattorin poiskytkentä
Otsonaattori kytketään nyt pois päältä. Edellä 1.8.6 kohdassa esitetty
kaasuseos kulkee muuntimen läpi ilmaisimeen. Pitoisuus (b) merkitäänmuistiin. (Analysaattori on NO
x-moodissa.)
1.8.8 NO-moodi
NO-moodissa ja otsonaattorin ollessa kytkettynä pois päältä on myös
hapen tai synteettisen ilman virtaus katkaistu. Tällöin analysaattorin
NOx-lukema saa poiketa korkeintaan ± 5 % edellä 1.8.2 kohdan mukai-
sesti mitatusta arvosta. (Analysaattori on NO-moodissa.)
1.8.9 Testausvälit
Muuntimen hyötysuhde on testattava kuukausittain.
1.8.10 Hyötysuhdevaatimus
Muuntimen hyötysuhde ei saa olla alle 90 %, mutta korkeampi, eli 95
prosentin hyötysuhde on erittäin suositeltava.
Huomautus: Ellei otsonaattori analysaattorin kaikkein yleisimmällä
alueella pysty saamaan aikaan vähennystä 80 prosentista
20 prosenttiin 1.8.5 kohdan mukaisesti, käytetään
korkeinta aluetta, jolla vähennykseen päästään.
1.9 FID:n säätö
1.9.1 Ilmaisimen herkkyyden optimointi
Lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori (HFID) on säädettävä laitteen
valmistajan ohjeiden mukaan. Vasteen optimoimiseksi yleisimmällä
toiminta-alueella on käytettävä vertailukaasuna propaania ilmassa.
Kun polttoaine- ja ilmavirta on asetettu valmistajan suositusten mukai-
seksi, 350 ± 75 ppm C -vertailukaasu syötetään analysaattoriin. Vaste
määrätyllä polttoainevirralla määritetään vertailukaasun vasteen ja
nollakaasuvasteen välisestä erosta. Polttoainevirtaa on säädettävä
portaittain valmistajan ohjeiden ylä- ja alapuolelle. Vertailu- ja nolla-
vaste näillä polttoainevirroilla kirjataan. Vertailu- ja nollavasteen
välinen ero esitetään käyränä ja polttoainevirtaa säädetään käyrän
rikkaalle puolelle. Tämä on alustava virtausnopeuden asetus, ja sitä
voidaan joutua optimoimaan riippuen hiilivetyjen vastetekijän ja hapen
vaikutuksen määrittämisen tuloksista 1.9.2 ja 1.9.3 kohdan mukaisesti.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 76
▼M2
Jos hapen vaikutus tai hiilivetyjen vastetekijät eivät täytä seuraavassa
esitettyjä vaatimuksia, ilmavirtaa on säädettävä portaittain valmistajan
ohjeiden ylä- ja alapuolelle ja 1.9.2 ja 1.9.3 kohta on toistettava kunkin
virran osalta.
1.9.2 Hiilivetyjen vastetekijät
Analysaattori kalibroidaan käyttämällä propaania ilmassa ja puhdis-
tettua synteettistä ilmaa 1.5 kohdan mukaisesti.
Vastetekijät määritetään otettaessa analysaattori käyttöön ja laajojen
huoltojen jälkeen. Tietyn hiilivetylajin vastetekijä (Rf) on FID-laitteen
C1-lukeman suhde kaasusylinterin pitoisuuteen, joka ilmaistaan ppm
C1:nä.
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla saadaan vasteeksi noin
80 % täydestä asteikosta. Pitoisuuden on oltava tunnettu ± 2 prosentin
tarkkuudella verrattuna tilavuutena ilmaistuun gravimetriseen vakioon.
Lisäksi kaasusylinteriä on vakautettava 24 tuntia lämpötilassa 298 K
(25 ºC) ± 5 K.
Käytettävät testikaasut ja suositellut suhteelliset vastetekijäalueet ovat:
— metaani ja puhdistettu synteettinen ilma: 1,00 ≤Rf≤1,15
— propyleeni ja puhdistettu synteettinen ilma: 0,90 ≤Rf≤1,1
— tolueeni ja puhdistettu synteettinen ilma: 0,90 ≤Rf≤1,10
Nämä arvot ovat suhteessa vastetekijään (Rf) = 1,00 propaanille ja
puhdistetulle synteettiselle ilmalle.
1.9.3 Hapen vaikutuksen määrittäminen
Hapen vaikutus määritetään otettaessa analysaattori käyttöön ja
laajojen huoltojen jälkeen. Valitaan sellainen alue, jossa hapen vaiku-
tuksen määrittämisessä käytettävät kaasut ovat ylemmän 50 prosentin
alueella. Testin suorittamisen aikana uunin lämpötilan on oltava vaati-
musten mukainen. Hapen vaikutuksen määrittämisessä käytettävät
kaasut ilmoitetaan 1.2.3 kohdassa.
a) Analysaattori nollataan.
b) Bensiinikäyttöisten moottoreiden osalta analysaattorin vertailu-
kaasun arvoksi asetetaan 0 prosentin happisekoitus.
c) Nollavaste tarkastetaan uudelleen. Jos vasteen arvo on muuttunut yli
0,5 % täydestä asteikosta, toistetaan tämän kohdan a ja b alakohta.
d) Otetaan käyttöön hapen vaikutuksen määrittämisen 5 prosentin ja
10 prosentin kaasut.
e) Nollavaste tarkastetaan uudelleen. Jos vasteen arvo on muuttunut yli
± 1 % täydestä asteikosta, testi toistetaan.
f) Hapen vaikutus ( %O2I) kunkin d alakohdassa tarkoitetun seoksen
osalta lasketaan seuraavasti:
O2I¼B/C0C ðÞ
B/C2100
ppm C ¼A
D
jossa:
A = b alakohdassa käytetyn vertailukaasun hiilivetypitoisuus (ppm
C)
B = d alakohdassa käytettyjen hapen vaikutuksen määrittämisen
vertailukaasujen hiilivetypitoisuus (ppm C)
C = analysaattorivasteD = prosenttiosuus A:sta johtuvasta täyden asteikon analysaattori-
vasteesta
g) Hapen vaikutuksen prosenttiosuuden ( %O
2I) on oltava alle ± 3 %
kaikkien vaadittujen hapen vaikutuksen määrittämisessä käytettyjen
kaasujen osalta ennen testausta.
h) Jos hapen vaikutus on yli ± 3 %, valmistajan ohjeiden ylä- ja
alapuolella olevaa ilmavirtaa säädetään portaittain ja 1.9.1 kohta
toistetaan kunkin virran osalta.
i) Jos hapen vaikutus on yli ± 3 % ilmavirran säätämisen jälkeen,
polttoainevirtaa ja sen jälkeen näytevirtaa muutetaan ja 1.9.1 kohta
toistetaan kunkin uuden asetuksen osalta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 77
▼M2
j) Jos hapen vaikutus on edelleen yli ± 3 %, analysaattori, FID-polt-
toaine tai polttimen ilma on korjattava tai vaihdettava ennen
testausta. Sen jälkeen tässä jaksossa esitetty menettely toistetaan
korjatuille tai vaihdetuille laitteille tai kaasuille.
1.10 Vaikutukset CO-, CO2-, NOX-j aO2-analysaattoreihin
Pakokaasussa mukana olevat muut kuin analysoitavat kaasut voivat
vaikuttaa lukemiin monella tavalla. Positiivinen häiriö ilmenee NDIR-
ja PMD-laitteissa, joissa vieras kaasu saa aikaan saman vaikutuksen
kuin mitattava kaasu, mutta vähemmässä määrin. Negatiivinen häiriö
ilmenee NDIR-laitteissa siten, että vieras kaasu leventää mitatun
kaasun imeytymiskaistaa, ja CLD-laitteissa siten, että vieras kaasuvaimentaa säteilyä. Jäljempänä 1.10.1 ja 1.10.2 kohdan vaikutusten
määrittäminen on tehtävä ennen analysaattorin ensimmäistä käyttöä ja
laajojen huoltojen jälkeen, kuitenkin vähintään kerran vuodessa.
1.10.1 CO-analysaattoriin kohdistuvien vaikutusten määritys
Vesi ja CO
2voivat vaikuttaa CO-analysaattorin suorituskykyyn. Sen
vuoksi CO2-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80-100 % testin aikana
käytetyn suurimman käyttöalueen täydestä asteikosta, täytyy ajaa
kuplina veden läpi huonelämpötilassa, ja analysaattorin vaste on kirjat-
tava. Analysaattorin vaste saa olla enintään 1 % täydestä asteikosta
alueilla, jotka ovat vähintään 300 ppm, tai yli 3 ppm alle 300 ppm:n
alueilla.
1.10.2 NOx-analysaattorin vaimennuksen määritys
CLD- (ja HCLD)-analysaattorin yhteydessä tarkasteltavat kaasut ovat
CO2ja vesihöyry. Näiden kaasujen aiheuttama vaimennus on suhteessa
niiden pitoisuuteen, ja siksi niiden osalta vaaditaan testaustekniikoita
vaimennuksen määrittämiseksi testauksen aikana saatujen korkeimpien
odotettavissa olevien pitoisuuksien kohdalla.
1.10.2.1 C O2:n aiheuttaman vaimennuksen määritys
CO2-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80-100 % suurimman käyttöa-
lueen täydestä asteikosta, syötetään NDIR-analysaattorin läpi, ja CO2-
arvo kirjataan A:na. Sen jälkeen sitä laimennetaan noin 50 % NO-
vertailukaasulla, ja se syötetään NDIR:n ja (H)CLD:n läpi, minkä
jälkeen CO2-arvo kirjataan B:nä ja NO-arvo C:nä. CO2:n pääsy estetään
ja vain NO-vertailukaasu päästetään (H)CLD:n läpi, ja NO-arvo kirja-
taan D:nä.
Vaimennus, joka saa olla korkeintaan 3 % täydestä asteikosta, laske-
taan seuraavasti:
%C O 2vaimennus ¼ 1/C0C/C2A ðÞ
D/C2A ðÞ /C0 D/C2B ðÞ/C18/C19/C20/C21
/C2100
jossa:
A: laimentamaton CO2-pitoisuus mitattuna NDIR %:lla
B: laimennettu CO2-pitoisuus mitattuna NDIR %:lla
C: laimennettu NO-pitoisuus mitattuna CLD ppm:llä
D: laimentamaton NO-pitoisuus mitattuna CLD ppm:llä
Myös CO2- ja NO-vertailukaasuarvojen laimentamisen ja määrän
ilmoittamisen vaihtoehtoisia menetelmiä, kuten dynaamista sekoitta-
mista, voidaan käyttää.
1.10.2.2 V e d e n a i h e u t t a m a n v a i m e nnuksen määritys
Tämä määritys koskee vain märkäkaasun pitoisuusmittauksia. Veden
aiheuttaman vaimennuksen laskennassa on otettava huomioon NO-
vertailukaasun liukeneminen vesihöyryyn ja seoksen vesihöyrypitoi-
suuden asettaminen mittakaavaan testin aikana odotettavissa olevan
määrän mukaan.
NO-vertailukaasu, jonka pitoisuus on 80-100 % normaalin käyttöalueen
täydestä asteikosta, syötetään (H)CLD:n läpi, ja NO-arvo kirjataan
D:nä. Tämän jälkeen NO-vertailukaasu ajetaan kuplina veden läpi
huonelämpötilassa ja syötetään (H)CLD:n läpi, ja NO-arvo kirjataan
C:nä. Veden lämpötila määritetään ja kirjataan F:nä. Seoksen kyllästy-
mishöyrynpaine, joka vastaa kuplaveden lämpötilaa (F), määritetään ja
kirjataan G:nä. Seoksen vesihöyrypitoisuus (prosentteina) lasketaan
seuraavasti:1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 78
▼M2
H¼100/C2G
pB/C18/C19
ja kirjataan H:na. Odotettavissa oleva NO-vertailukaasupitoisuus (vesi-
höyryssä) lasketaan seuraavasti:
De¼D/C2 1/C0H
100/C18/C19
ja kirjataan De:nä.
Veden aiheuttama vaimennus, joka saa olla korkeintaan 3 %, lasketaan
seuraavasti:
%H 2O vaimennus ¼100/C2De/C0C
De/C18/C19
/C2Hm
H/C18/C19
De: odotettavissa oleva laimennettu NO-pitoisuus (ppm)
C: laimennettu NO-pitoisuus (ppm)
Hm: suurin vesihöyrypitoisuus
H: todellinen vesihöyrypitoisuus ( %)
Huomautus: On tärkeää, että NO-vertailukaasu sisältää tässä määrityk-
sessä mahdollisimman vähän NO2:ta, koska NO2:n
imeytymistä veteen ei ole otettu huomioon vaimennuslas-
kelmissa.
1.10.3 Vaikutukset O2-analysaattoriin
Muiden kaasujen kuin hapen aiheuttama PMD-analysaattorin instru-
menttivaste on suhteellisen pieni. Pakokaasun yleisten ainesosien
happiekvivalentit esitetään taulukossa 1.
Taulukko 1 — Happiekvivalentit
Kaasu O2-ekvivalentti %
Hiilidioksidi (CO2) − 0,623
Hiilimonoksidi (CO) − 0,354
Typpioksidi (NO) + 44,4Typpidioksidi (NO
2) + 28,7
Vesi (H2O) − 0,381
Jos on tehtävä hyvin tarkkoja mittauksia, havaittu happipitoisuus korja-
taan seuraavalla kaavalla:
Vaikutus ¼ekvivalentti % O 2/C2havaittu pitoisuss ðÞ
100
1.11 Kalibrointivälit
Analysaattorit on kalibroitava 1.5 kohdan mukaisesti vähintään joka
kolmas kuukausi ja aina sellaisen järjestelmän korjauksen tai
muutoksen jälkeen, joka voi vaikuttaa kalibrointiin.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 79
▼M2
Lisäys 3
1. TIETOJEN ARVIOINTI JA LASKUTOIMITUSTEN TEKEMINEN
1.1 Kaasupäästöjen arviointi
Kaasupäästöjen arvioimiseksi kunkin moodin vähintään 120 viimeisen
sekunnin lukemista otetaan keskiarvo, ja keskimääräiset HC-, CO-, NOx-
ja CO2-pitoisuudet (conc) kullekin moodille määritetään keskiarvoluke-
mista ja vastaavista kalibrointitiedoista. Toisentyyppistäkin
kirjausmenetelmää voidaan käyttää, jos sillä mahdollistetaan vastaava
tietojen keruu.
Keskimääräiset taustapitoisuudet (concd) voidaan määrittää laimennetun
ilman pussilukemista tai jatkuvista (ilman pussin käyttöä) taustalukemista
ja vastaavista kalibrointitiedoista.
1.2 Kaasupäästöjen laskeminen
Lopulliset testitulokset johdetaan seuraavista vaiheista:
1.2.1 Märkä/kuiva-korjaus
Mitattu pitoisuus muutetaan märkäpohjaiseksi, ellei itse mittausta ole tehty
märkäpohjalla:
conc ((wet)) = kw× conc ((dry))
Kun kysymys on raakapakokaasusta:
kw¼kw;r¼1
1þα/C20;005/C2ð %C O ½dry½/C138 /C138 þ %C O 2½dry½/C138 /C138 ðÞ /C0 0;01/C2%H 2½dry½/C138 /C138 þ kw2
jossa αon vedyn ja hiilen suhde polttoaineessa.
Pakokaasun H2-pitoisuus lasketaan seuraavalla kaavalla:
H2½dry½/C138 /C138 ¼05/C2α/C2ð%C O ½dry½/C138 /C138 /C2 %C O ½dry½/C138 /C138 þ %C O 2½dry½ /C138/C138Þ ðÞ
%C O ½dry½/C138 /C138 þ ð 3/C2%C O 2½dry½ /C138/C138Þ ðÞ
Kerroin kww2lasketaan seuraavalla kaavalla:
kw2¼1;608/C2Ha
1 000 þð 1;608/C2HaÞ ðÞ
jossa Haon imuilman absoluuttinen kosteus g vettä / kg kuivaa ilmaa.
Kun kysymys on laimennetusta pakokaasusta:
CO2:n märkämittaukselle:
kw¼kw;e;1¼ 1/C0α/C2% CO2 wet ½/C138
200/C18/C19
/C0kw1
Tai CO2:n kuivamittaukselle:
kw¼kw;e;2¼1/C0kw1 ðÞ
1þα/C2%C O 2dry½/C138
2000
BB@1
CCA
jossa αon vedyn ja hiilen suhde polttoaineessa.
Kerroin k
w1lasketaan seuraavalla kaavalla:
kw1¼1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
1 000 þ1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
jossa:
Hdlaimennusilman absoluutinen kosteus, g vettä / kg kuivaa ilmaa
Haimuilman absoluuttinen kosteus, g vettä / kg kuivaa ilmaa1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 80
▼M2
DF¼13;4
% conc CO 2þppm conc COþppm conc HC ðÞ /C2 10/C04
Laimennusilmalle:
kw,d=1−kw1
Kerroin kw1lasketaan seuraavalla kaavalla:
DF¼13;4
% conc CO 2þppm conc COþppm conc HC ðÞ /C2 10/C04
kw1¼1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
1 000 þ1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
jossa:
Hdlaimennusilman absoluuttinen kosteus, g vettä / kg kuivaa ilmaa
Haimuilman absoluuttinen kosteus, g vettä / kg kuivaa ilmaa
DF¼13;4
% conc CO 2þppm conc COþppm conc HC ðÞ /C2 10/C04
Imuilmalle (jos se poikkeaa laimennusilmasta):
kw,a=1−kw2
Kerroin kw2lasketaan seuraavalla kaavalla:
kw2¼1;608/C2Ha
1 000 þ1;608/C2Ha ðÞ
jossa Haon absoluuttinen imuilman kosteus, vettä g / kg kuivaa ilmaa.
1.2.2 NOx:n kosteuskorjaus
Koska NOx-päästö on riippuvainen ympäröivän ilman olosuhteista, NOx-
pitoisuus kerrotaan kertoimella KH kosteus huomioon ottaen:
KH= 0,6272 + 44,030 × 10−3×Ha− 0,862 × 10−3×Ha2(4-tahtimoottorit)
KH= 1 (2-tahtimoottorit)
jossa Haon imuilman absoluuttinen kosteus g vettä / kg kuivaa ilmaa
1.2.3 Päästön massavirran laskeminen
Päästön massavirtausnopeus Gasmass[g/h] kullekin moodille lasketaan seur-
aavasti:
a) Raakapakokaasulle (1):
Gas mass¼MW Gas
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
jossa:
GFUEL[kg/h] on polttoainemassavirta
MWGas[kg/kmol] on yksittäisen kaasun taulukossa 1 esitetty molekyy-
lipaino1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 81
(1) Kun kysymyksessä on NOx, pitoisuus kerrotaan kosteuskorjauskertoimella KH (kosteus-
korjauskerroin NOx:lle).
▼M2
Taulukko 1 — Molekyylipainot
Kaasu MWGas[kg/kmol]
NOx46,01
CO 28,01
HC MWHC=M WFUEL
CO244,01
—M WFUEL= 12,011 + α× 1,00794 + ß × 15,9994[kg/kmol] on polt-
toaineen molekyylipaino, jossa αon polttoaineen vedyn ja hiilen
suhde ja ß on polttoaineen hapen ja hiilen suhde (1)
—C O2AIRon imuilman CO2-pitoisuus (jonka oletetaan vastaavan
0,04:ää prosenttia, ellei sitä mitata).
b) Laimennetulle pakokaasulle (2):
Gasmass= u × concc×GTOTW
jossa:
—GTOTW[kg/h] on laimennettu pakokaasumassavirta märkäpohjalla;
kun käytetään täysvirtauslaimennusjärjestelmää, laimennettu pako-
kaasumassavirta määritetään liitteen III lisäyksessä 1 olevan 1.2.4
kohdan mukaisesti
— conccon taustakorjattu pitoisuus:
concc= conc − concd× (1 − 1/DF)
jossa
DF¼13;4
% conc CO 2þppm conc COþppm conc HC ðÞ /C2 10/C04
Kerroin u esitetään taulukossa 2.
Taulukko 2 — Kertoimen u arvot
Kaasu u conc
NOx0,001587 ppm
CO 0,000966 ppm
HC 0,000479 ppmCO
215,19 %
Kertoimen u arvot perustuvat laimennettujen pakokaasujen molekyyli-
painoon, joka on 29 [kg/kmol]; HC:n arvo u perustuu hiilen ja vedyn
keskimääräiseen suhteeseen 1:1,85.
1.2.4 Ominaispäästöjen laskeminen
Ominaispäästö (g/kWh) lasketaan kaikille yksittäisille komponenteille
seuraavasti:1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 82
(1) Standardissa ISO 8178-1 esitetään polttoaineen molekyylipainon täydellisempi kaava
(luvun 13.5.1 b alakohdan kaava 50). Kaavassa ei oteta ainoastaan huomioon vedyn ja
hiilen suhdetta ja hapen ja hiilen suhdetta, vaan myös muut mahdolliset polttoaineen
ainesosat kuten rikki ja typpi. Koska direktiivin kipinäsytytysmoottorit kuitenkin testa-taan tavallisesti ainoastaan hiiltä ja vetyä sisältävällä bensiinillä (mainittuvertailupolttoaineena liitteessä V), käytetään yksinkertaistettua kaavaa.
(
2) Kun kysymyksessä on NOx, pitoisuus kerrotaan kosteuskorjauskertoimella KH(kosteus-
korjauskerroin NOx:lle).
▼M2
Yksitt¨ ainen kaasu ¼Xn
i¼1Gas mass i/C2WF i ðÞ
Xn
i¼1Pi/C2WF i ðÞ
jossa Pi=PM,i+PAE,i
Kun lisälaitteet, kuten jäähdytystuuletin tai puhallin, asennetaan testiä
varten, niiden käyttämä teho lisätään tuloksiin lukuun ottamatta niitä
moottoreita, joissa kyseiset lisälaitteet ovat moottorin olennainen osa.
Tuulettimen tai puhaltimen teho määritetään testeissä käytettävillä
nopeuksilla joko laskemalla se vakio-ominaisuuksien perusteella tai
käytännön testien avulla (liitteen VII lisäys 3).
Edellä olevassa laskelmassa käytetyt painotuskertoimet ja moodien
lukumäärä (n) esitetään liitteessä IV olevassa 3.5.1.1 kohdassa.
2. ESIMERKIT
2.1 Raakapakokaasua koskevat tiedot nelitahtisesta kipinäsytytysmoottor-
ista
Kokeellisten tietojen (taulukko 3) osalta laskelmat suoritetaan ensin
moodille 1, ja sen jälkeen ne laajennetaan muihin testimoodeihin samaa
menettelyä käyttäen.
Taulukko 3 — Nelitahtista kipinäsytytysmoottoria koskevat koepohjaiset tiedot
Moodi 1 2 3 4 5 6
Moottorin
pyörimisnopeusmin−12 550 2 550 2 550 2 550 2 550 1 480
Teho kW 9,96 7,5 4,88 2,36 0,94 0
Kuormituspro-
sentti% 100 75 50 25 10 0
Painotusker-
toimet— 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050
Ilmanpaine kPa 101,0 101,0 101,0 101,0 101,0 101,0
Ilman lämpötila ºC 20,5 21,3 22,4 22,4 20,7 21,7Ilman suhteel-
linen kosteus% 38,0 38,0 38,0 37,0 37,0 38,0
Ilman absoluut-
tinen kosteusg
H20/kgair5,696 5,986 6,406 6,236 5,614 6,136
CO kuiva ppm 60 995 40 725 34 646 41 976 68 207 37 439
NOxmärkä ppm 726 1 541 1 328 377 127 85
HC märkä ppm C1 1 461 1 308 1 401 2 073 3 024 9 390CO
2kuiva Tilavu-
us- %11,4098 12,691 13,058 12,566 10,822 9,516
Polttoainemas-
savirtakg/h 2,985 2,047 1,654 1,183 1,056 0,429
Polttoaineen H/
C-suhde α— 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85
Polttoaineen O/
C-suhde β00000 01997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 83
▼M2
2.1.1 Märkä/kuiva-korjauskerroin kw
Märkä/kuiva-korjauskerroin kwlasketaan seuraavasti kuivan CO:n ja
CO2:n mittausten muuttamiseksi märkäpohjalta:
kw¼kw;r¼1
1þα/C20;005/C2% CO dry ½/C138 þ %C O 2dry½/C138 ðÞ /C0 0;01/C2%H 2dry½/C138 þ kw2
jossa:
H2dry½/C138 ¼0;5/C2α/C2% CO dry ½/C138/C2% CO dry ½/C138þ%C O 2dry½/C138 ðÞ
% CO dry ½/C138 þ 3/C2%C O 2dry½/C138 ðÞ
ja:
kw2¼1;608/C2Ha
1 000 þ1;608/C2Ha ðÞ
H2dryðÞ ¼0;5/C21;85/C26;0995 /C26;0995 þ11;4098 ðÞ
6;0995 þ3/C211;4098 ðÞ¼2;450 %
kw2¼1;608/C25;696
1 000 þ1;608/C25;696 ðÞ¼0;009
kw¼kw;r¼1
1þ1;85/C20;005/C26;0995 þ11;4098 ðÞ /C0 0;01/C22;450þ0;009¼0;872
CO [wet] = CO [dry] × kw= 60 995 × 0,872 = 53 198 ppm
CO2[wet] = CO2[dry] × kw= 11,410 × 0,872 = 9,951 % Vol.
Taulukko 4 — CO:n ja CO2:n märkäarvot eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2 3 4 5 6
H2kuiva % 2,450 1,499 1,242 1,554 2,834 1,422
kw2— 0,009 0,010 0,010 0,010 0,009 0,010
kw— 0,872 0,870 0,869 0,870 0,874 0,894
CO märkä ppm 53 198 35 424 30 111 36 518 59 631 33 481CO
2märkä % 9,951 11,039 11,348 10,932 9,461 8,510
2.1.2 C-päästöt
HC mass¼MW HC
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
jossa:
MWHC=M WFUEL
MWFUEL= 12,011 + α 1,00794 = 13,876
HC mass¼13;876
13;876/C21
9;951/C00;04þ5;3198 þ0;1461 ðÞ/C20;1461 /C22;985/C21 000 ¼28;361 g =h1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 84
▼M2
Taulukko 5 — HC-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
HCmass28,361 18,248 16,026 16,625 20,357 31,578
2.1.3 NOx-päästöt
Ensin lasketaan NOx-päästöjen kosteuskorjauskerroin KHseuraavasti:
KH= 0,6272 + 44,030 × 10−3×Ha− 0,862 × 10−3×Ha2
KH= 0,6272 + 44,030 × 10−3× 5,696 − 0,862 × 10−3×(5,696)2= 0,850
Taulukko 6 — NOx-päästöjen kosteuskorjauskerroin KHeri moodien mukaisesti
Moodi 123456
KH0,850 0,860 0,874 0,868 0,847 0,865
Sitten lasketaan NOxmassmass [g/h] seuraavasti:
NO xmass¼MW NO x
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2KH/C2GFUEL/C21 000
NO xmass¼46;01
13;876/C21
9;951/C00;04þ5;3198 þ0;1461/C20;073/C20;85/C22;985/C21 000 ¼39;717 g =h
Taulukko 7 — NOx-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
NOxmass39,717 61,291 44,013 8,703 2,401 0,820
2.1.4 CO-päästöt
CO mass¼MW CO
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
CO 2mass¼44;01
13;876/C21
9;951/C00;04þ5;3198 þ0;1461/C29;951/C22;985/C21 000 ¼6 126 ;806 g =h
Taulukko 8 — CO-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
COmass2 084,588 997,638 695,278 591,183 810,334 227,285
2.1.5 CO2-päästöt
CO 2mass¼MW CO 2
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
CO 2mass¼44;01
13;876/C21
9;951/C00;04þ5;3198 þ0;1461/C29;951/C22;985/C21 000 ¼6 126 ;806 g =h1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 85
▼M2
Taulukko 9 — CO2-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
CO2mass6 126,806 4 884,739 4 117,202 2 780,662 2 020,061 907,648
2.1.6 Ominaispäästöt
Ominaispäästö (g/kWh) lasketaan kaikille yksittäisille komponenteille
seuraavasti:
Yksitt¨ ainen kaasu ¼Xn
i¼1Gas mass i/C2WF i ðÞ
Xn
i¼1Pi/C2WF i ðÞ
Taulukko 10 — Päästöt [g/h] ja painotuskertoimet eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2 3 4 5 6
HCmassg/h 28,361 18,248 16,026 16,625 20,357 31,578
NOxmassg/h 39,717 61,291 44,013 8,703 2,401 0,820
COmassg/h 2 084,5-
88997,638 695,278 591,183 810,334 227,285
CO2massg/h 6 126,8-
064 884,7-
394 117,2-
022 780,6-
622 020,0-
61907,648
Teho PIkW 9,96 7,50 4,88 2,36 0,94 0
Painotusker-
toimet WFI— 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050
HC¼28;361/C20;090þ18;248/C20;200þ16;026/C20;290þ16;625/C20;300þ20;357/C20;070þ31;578/C20;050
9;96/C20;090þ7;50/C20;200þ4;88/C20;290þ2;36/C20;300þ0;940/C20;070þ0/C20;050¼4;11 g =kWh
NO x¼39;717/C20;090þ61;291/C20;200þ44;013/C20;290þ8;703/C20;300þ2;401/C20;070þ0;820/C20;050
9;96/C20;090þ7;50/C20;200þ4;88/C20;290þ2;36/C20;300þ0;940/C20;070þ0/C20;050¼6;85 g =kWh
CO¼2 084 ;59/C20;090þ997 ;64/C20;200þ695 ;28/C20;290þ591 ;18/C20;300þ810 ;33/C20;070þ227 ;92/C20;050
9;96/C20;090þ7;50/C20;200þ4;88/C20;290þ2;36/C20;300þ0;940/C20;070þ0/C20;050¼181 ;93 g =kWh
CO 2¼6 126 ;81/C20;090þ4 884 ;74/C20;200þ4 117 ;20/C20;290þ2 780 ;66/C20;300þ2 020 ;06/C20;070þ907 ;65/C20;050
9;96/C20;090þ7;50/C20;200þ4;88/C20;290þ2;36/C20;300þ0;940/C20;070þ0/C20;050¼816 ;36 g =kWh
2.2 Raakapakokaasua koskevat tiedot kaksitahtisesta kipinäsytytysmoot-
torista
Kokeellisten tietojen (taulukko 11) osalta laskelmat suoritetaan ensin
moodille 1, ja sen jälkeen ne laajennetaan muihin testimoodeihin samaa
menettelyä käyttäen.
Taulukko 11 — Kaksitahtista kipinäsytytysmoottoria koskevat koepohjaiset tiedot
Moodi 1 2
Moottorin
pyörimisnopeusmin−19 500 2 800
Teho kW 2,31 0
Kuormituspro-
sentti% 100 01997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 86
▼M2
Moodi 1 2
Painotusker-
toimet— 0,9 0,1
Ilmanpaine kPa 100,3 100,3
Ilman lämpötila ºC 25,4 25Ilman suhteel-
linen kosteus% 38,0 38,0
Ilman absoluut-
tinen kosteusg
H20/kgair7,742 7,558
CO kuiva ppm 37 086 16 150
NOxmärkä ppm 183 15
HC märkä ppm C1 14 220 13 179CO
2kuiva % Vol. 11,986 11,446
Polttoainemas-
savirtakg/h 1,195 0,089
Polttoaineen H/
C-suhde α— 1,85 1,85
Polttoaineen O/
C-suhde β00
2.2.1 Märkä/kuiva-korjauskerroin kw
Märkä/kuiva-korjauskerroin kw lasketaan seuraavasti kuivan CO:n ja
CO2:n mittausten muuttamiseksi märkäpohjalta:
kw¼kw;r¼1
1þα/C20;005/C2% CO dry ½/C138 þ %C O 2dry½/C138 ðÞ /C0 0;01/C2%H 2dry½/C138 þ kw2
jossa:
H2dry½/C138 ¼0:5/C2α/C2% CO dry ½/C138 /C2 % CO dry ½/C138 þ %C O 2dry½/C138 ðÞ
% CO dry ½/C138 þ 3/C2%C O 2dry½/C138 ðÞ
H2dry½/C138 ¼0;5/C21;85/C23;7086 /C23;7086 þ11;986 ðÞ
3;7086 þ3/C211;986 ðÞ¼1;357 %
kw2¼1;608/C2Ha
1 000 þ1;608/C2Ha ðÞ
kw2¼1;608/C27;742
1 000 þ1;608/C27;742 ðÞ¼0;012
kw¼kw;r¼1
1þ1;85/C20;005/C23;7086 þ11;986 ðÞ /C0 0;01/C21;357þ0;012¼0;874
CO [wet] = CO [dry] × kw= 37 086 × 0,874 = 32 420 ppm
CO2[wet] = CO2[dry] × kw= 11,986 × 0,874 = 10,478 % Vol1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 87
▼M2
Taulukko 12 — CO:n ja CO2:n märkäarvot eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2
H2kuiva % 1,357 0,543
kw2— 0,012 0,012
kw — 0,874 0,887CO märkä ppm 32 420 14 325CO
2märkä % 10,478 10,153
2.2.2 HC-päästöt
HC mass¼MW HC
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
jossa:
MWHC=M WFUEL
MWFUEL= 12,011 + α× 1,00794 = 13,876
HC mass¼13;876
13;876/C21
10;478/C00;04þ3;2420 þ1;422 ðÞ/C21;422/C21;195/C21 000 ¼112 ;520 g =h
Taulukko 13 — HC-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2
HCmass112,520 9,119
2.2.3 NOx-päästöt
Kaksitahtimoottoreiden osalta NOx-päästöjen korjaamiseksi käytettävä
kerroin KH=1 :
NO xmass¼MW NO x
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2KH/C2GFUEL/C21 000
NO xmass¼46;01
13;876/C21
10;478/C00;04þ3;2420 þ1;422/C20;0183 /C21/C21;195/C21 000 ¼4;800 g =h
Taulukko 14 — NOx-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2
NOxmass4,800 0,034
2.2.4 CO-päästöt
CO mass¼MW CO
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
CO mass¼28;01
13;876/C21
10;478/C00;04þ3;2420 þ1;422 ðÞ/C23;2420 /C21;195/C21 000 ¼517 ;851 g =h1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 88
▼M2
Taulukko 15 — CO-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2
COmass517,851 20,007
2.2.5 CO2-päästöt
CO 2mass¼MW CO 2
MW FUEL/C21
f%C O 2wet½/C138 /C0 %C O 2AIR ðÞ þ % CO wet ½/C138 þ % HC wet ½/C138 g/C2% conc /C2GFUEL/C21 000
CO 2mass¼44;01
13;876/C21
10;478/C00;04þ3;2420 þ1;422 ðÞ/C210;478/C21;195/C21 000 ¼2 629 ;658 g =h
Taulukko 16 — CO2-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2
CO2mass2 629,658 222,799
2.2.6 Ominaispäästöt
Ominaispäästö (g/kWh) lasketaan kaikille yksittäisille komponenteille
seuraavasti:
Yksitt¨ ainen kaasu ¼Xn
i¼1Gas mass i/C2WF i ðÞ
Xn
i¼1Pi/C2WF i ðÞ
Taulukko 17 — Päästöt [g/h] ja painotuskertoimet kahdessa testimoodissa
Moodi 1 2
HCmassg/h 112,520 9,119
NOxmassg/h 4,800 0,034
COmassg/h 517,851 20,007
CO2massg/h 2 629,658 222,799
Teho PIIkW 2,31 0
Painotusker-
toimet WFi— 0,85 0,15
HC¼112 ;52/C20;85þ9;119/C20;15
2;31/C20;85þ0/C20;15¼49;4g =kWh
NO x¼4;800/C20;85þ0;034/C20;15
2;31/C20;85þ0/C20;15¼2;08 g =kWh
CO¼517 ;851/C20;85þ20;007/C20;15
2;31/C20;85þ0/C20;15¼225 ;71 g =kWh
CO 2¼2 629 ;658/C20;85þ222 ;799/C20;15
2;31/C20;85þ0/C20;15¼1 155 ;4g =kWh1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 89
▼M2
2.3 Laimennettua pakokaasua koskevat tiedot nelitahtisesta kipinäsytytys-
moottorista
Kokeellisten tietojen (taulukko 18) osalta laskelmat suoritetaan ensin
moodille 1, ja sen jälkeen ne laajennetaan muihin testimoodeihin samaa
menettelyä käyttäen.
Taulukko 18 — Nelitahtista kipinäsytytysmoottoria koskevat koepohjaiset tiedot
Moodi 1 2 3 4 5 6
Moottorin
pyörimisnopeusmin−13 060 3 060 3 060 3 060 3 060 2 100
Teho kW 13,15 9,81 6,52 3,25 1,28 0
Kuormituspro-
sentti% 100 75 50 25 10 0
Painotusker-
toimet— 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,050
Ilmanpaine kPa 980 980 980 980 980 980
Imuilman
lämpötila (1)ºC 25,3 25,1 24,5 23,7 23,5 22,6
Imuilman
suhteellinen
kosteus (1)% 19,8 19,8 20,6 21,5 21,9 23,2
Imuilman abso-
luuttinen
kosteus (1)gH20/kgair4,08 4,03 4,05 4,03 4,05 4,06
CO kuiva ppm 3 681 3 465 2 541 2 365 3 086 1 817
NOxmärkä ppm 85,4 49,2 24,3 5,8 2,9 1,2
HC märkä ppm C1 91 92 77 78 119 186CO
2kuiva Tilavu-
us %1,038 0,814 0,649 0,457 0,330 0,208
CO kuiva
(tausta)p p m 33322 3
NOxmärkä
(tausta)ppm 0,1 0,1 0,1 0,1 0,1 0,1
HC märkä
(tausta)ppm C1 6 6 5 6 6 4
CO2kuiva
(tausta)Tilavu-
us %0,042 0,041 0,041 0,040 0,040 0,040
Laimennettu
pakokaasumas-
savirta GTOTWkg/h 625,722 627,171 623,549 630,792 627,895 561,267
Polttoaineen H/
C-suhde α— 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85 1,85
Polttoaineen O/
C-suhde β00000 0
(1) Laimennusilman olosuhteet ovat samat kuin imuilman olosuhteet.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 90
▼M2
2.3.1 Märkä/kuiva-korjauskerroin kw
Märkä/kuiva-korjauskerroin kwlasketaan seuraavasti kuivan CO:n ja
CO2:n mittausten muuttamiseksi märkäpohjalta:
Kun kysymys on laimennetusta pakokaasusta:
kw¼kw;e;2¼1/C0kw1 ðÞ
1þα/C2%C O 2dry½/C138
2000
BB@1
CCA
jossa:
k
w1¼1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
1 000 þ1;608/C2Hd/C21/C01=DF ðÞ þ Ha/C21=DFðÞ ½/C138
DF¼13;4
% conc CO 2þppm conc COþppm conc HC ðÞ /C2 10/C04
DF¼13;4
1;038þ3 681 þ91 ðÞ /C2 10/C04¼9;465
kw1¼1;608/C24;08/C21/C01=9;465 ðÞ þ 4;08/C21=9;465 ðÞ ½/C138
1 000 þ1;608/C24;08/C21/C01=9;465 ðÞ þ 4;08/C21=9;465 ðÞ ½/C138¼0;007
kw¼kw;e;2¼1/C00;007 ðÞ
1þ1;85/C21;038
2000
B@1
CA¼0;984
CO [wet] = CO [wet] × kw= 3 681 × 0,984 = 3 623 ppm
CO2[wet] = CO2[wet] × kw= 1,038 × 0,984 = 1,0219 %
Taulukko 19 — CO:n ja CO2:n märkäarvot laimennetulle pakokaasulle eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2 3 4 5 6
DF — 9,465 11,454 14,707 19,100 20,612 32,788
kw1— 0,007 0,006 0,006 0,006 0,006 0,006
kw— 0,984 0,986 0,988 0,989 0,991 0,992
CO märkä ppm 3 623 3 417 2 510 2 340 3 057 1 802CO
2märkä % 1,0219 0,8028 0,6412 0,4524 0,3264 0,2066
Laimennusilmalle:
kw,d=1−kw1
jossa kerroin kw1on sama kuin jo laimennetulle pakokaasulle laskettu
kerroin kw1.
kw,d= 1 − 0,007 = 0,993
CO [wet] = CO [dry] × kw= 3 × 0,993 = 3 ppm
CO2[wet] = CO2[dry] × kw= 0,042 × 0,993 = 0,0421 % Vol1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 91
▼M2
Taulukko 20 — CO:n ja CO2:n märkäarvot laimennusilmalle eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2 3 4 5 6
Kw1— 0,007 0,006 0,006 0,006 0,006 0,006
Kw — 0,993 0,994 0,994 0,994 0,994 0,994
CO märkä ppm 3 3 3 2 2 3CO
2märkä % 0,0421 0,0405 0,0403 0,0398 0,0394 0,0401
2.3.2 HC-päästöt
HCmass= u × concc×GTOTW
jossa:u = 0,000478 taulukosta 2
conc
c= conc − concd× (1−1/DF)
concc= 91 − 6 × (1−1/9,465) = 86 ppm
HCmass= 0,000478 × 86 × 625,722 = 25,666 g/h
Taulukko 21 — HC-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
HCmass25,666 25,993 21,607 21,850 34,074 48,963
2.3.3 NOx-päästöt
Kerroin KHNOx-päästöjen korjaamiseksi lasketaan seuraavasti:
KH¼0;6272 þ44;030/C210/C03/C2Ha/C00;862/C210/C03/C2H2
a
KH= 0,6272 + 44,030 × 10−3× 4,08 − 0,862 × 10−3× (4,08)2= 0,79
Taulukko 22 — NOx-päästöjen kosteuskorjauskerroin KHeri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
KH0,793 0,791 0,791 0,790 0,791 0,792
NOxmass= u × concc×KH×GTOTW
jossa:
u = 0,001587 taulukosta 2
concc= conc − concd× (1−1/DF)
concc= 85 − 0 × (1−1/9,465) = 85 ppm
NOxmass= 0,001587 × 85 × 0,79 × 625,722 = 67,168 g/h
Taulukko 23 — NOx-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
NOxmass67,168 38,721 19,012 4,621 2,319 0,811
2.3.4 CO-päästöt
COmass= u × concc×GTOTW
jossa:u = 0,000966 taulukosta 21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 92
▼M2
concc= conc − concd× (1−1/DF)
concc= 3 622 − 3 × (1−1/9,465) = 3 620 ppm
COmass= 0,000966 × 3 620 × 625,722 = 2 188,001 g/h
Taulukko 24 — CO-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
COmass2 188,001 2 068,760 1 510,187 1 424,792 1 853,109 975,435
2.3.5 CO2-päästöt
CO2mass= u × concc×GTOTW
jossa:u = 15,19 taulukosta 2
conc
c= conc − concd× (1−1/DF)
concc= 1,0219 − 0,0421 × (1−1/9,465) = 0,9842 % Vol
CO2mass= 15,19 × 0,9842 × 625,722 = 9 354,488 g/h
Taulukko 25 — CO2-päästöt [g/h] eri testimoodien mukaisesti
Moodi 123456
CO2mass9 354,488 7 295,794 5 717,531 3 973,503 2 756,113 1 430,229
2.3.6 Ominaispäästöt
Ominaispäästö (g/kWh) lasketaan kaikille yksittäisille komponenteille
seuraavasti:
Yksitt ¨ainen kaasu ¼Xn
i¼1Gas mass i/C2WF i ðÞ
Xn
i¼1Pi/C2WF i ðÞ
Taulukko 26 — Päästöt [g/h] ja painotuskertoimet eri testimoodien mukaisesti
Moodi 1 2 3 4 5 6
HCmassg/h 25,666 25,993 21,607 21,850 34,074 48,963
NOxmassg/h 67,168 38,721 19,012 4,621 2,319 0,811
COmassg/h 2 188,0-
012 068,7-
601 510,1-
871 424,7-
921 853,1-
09975,435
CO2massg/h 9 354,4-
887 295,7-
945 717,5-
313 973,5-
032 756,1-
131 430,229
Teho PIkW 13,15 9,81 6,52 3,25 1,28 0
Painotusker-
toimet WFI— 0,090 0,200 0,290 0,300 0,070 0,0501997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 93
▼M2
HC¼25;666/C20;090þ25;993/C20;200þ21;607/C20;290þ21;850/C20;300þ34;074/C20;070þ48;963/C20;050
13;15/C20;090þ9;81/C20;200þ6;52/C20;290þ3;25/C20;300þ1;28/C20;070þ0/C20;050¼4;12 g =kWh
NO x¼67;168/C20;090þ38;721/C20;200þ19;012/C20;290þ4;621/C20;300þ2;319/C20;070þ0;811/C20;050
13;15/C20;090þ9;81/C20;200þ6;52/C20;290þ3;25/C20;300þ1;28/C20;070þ0/C20;050¼3;42 g =kWh
CO¼2 188 ;001/C20;09þ2 068 ;760/C20;2þ1 510 ;187/C20;29þ1 424 ;792/C20;3þ1 853 ;109/C20;07þ975 ;435/C20;05
13;15/C20;090þ9;81/C20;200þ6;52/C20;290þ3;25/C20;300þ1;28/C20;070þ0/C20;050¼271 ;15 g =kWh
CO 2¼9 354 ;488/C20;09þ7 295 ;794/C20;2þ5 717 ;531/C20;29þ3 973 ;503/C20;3þ2 756 ;113/C20;07þ1 430 ;229/C20;05
13;15/C20;090þ9;81/C20;200þ6;52/C20;290þ3;25/C20;300þ1;28/C20;070þ0/C20;050¼887 ;53 g =kWh1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 94
▼M2
Lisäys 4
1. Päästönormien täyttyminen
Tätä lisäystä sovelletaan ainoastaan kipinäsytytysmoottoreihin vaiheessa
II.
1.1 Liitteessä I olevan 4.2 kohdan vaiheen II moottoreiden pakokaasupäästö-
normeja sovelletaan moottoreiden päästöihin niiden päästökestojakson
(emission durability period, EDP) osalta tämän lisäyksen määritelmän
mukaisesti.
1.2 Kaikki vaiheen II moottorit: Jos kaikkien moottoriperhettä edustavien
testimoottoreiden (kun ne testataan asianmukaisella tavalla tässä direktii-
vissä tarkoitettujen menettelyjen mukaisesti) päästöt (kun ne kerrotaan
tässä lisäyksessä määritetyllä huononemiskertoimella DF) ovat
pienemmät tai yhtä suuret kuin kaikki annetun moottoriluokan vaiheen
II päästönormit (FEL, perheen päästörajat, jos sovellettavissa), kyseisen
moottoriperheen katsotaan täyttävän kyseisen moottoriluokan
päästönormit. Jos moottoriperhettä edustavan testimoottorin päästöt
tässä lisäyksessä määritetyllä huononemiskertoimella kerrottuna ovat
suuremmat kuin mitkä tahansa annetun moottoriluokan päästönormit
(FEL, perheen päästörajat, jos sovellettavissa), kyseisen moottoriperheen
ei katsota täyttävän kyseisen moottoriluokan päästönormeja.
1.3 Tuotantomäärältään pienet moottorivalmistajat voivat valintansa mukaan
käyttää tämän kohdan taulukossa 1 tai 2 HC+NOx:lle ja CO:lle
määritettyjä huononemiskertoimia tai laskea HC+NOx:n ja CO:n huono-
nemiskertoimet 1.3.1 kohdassa kuvatun menettelyn mukaisesti. Niiden
tekniikoiden osalta, joita ei mainita tämän kohdan taulukossa 1 ja 2,
valmistajan on sovellettava tämän lisäyksen 1.4 kohdassa kuvattua
menettelyä.
Taulukko 1: Kannettavat moottorit, HC+NOx:lle ja CO:lle määritetyt huononemiskertoimet, tuotan-
tomäärältään pienet valmistajat
Moottori-
luokka2-tahtimoottorit 4-tahtimoottorit Jälkikäsittelyjärjes-
telmällä varustetut
moottorit HC + NOxCO HC + NOxCO
SH:1 1,1 1,1 1,5 1,1 Huononemisker-
toimet laskettava
1.3.1-kohdan
kaavan avullaSH:2 1,1 1,1 1,5 1,1
SH:3 1,1 1,1 1,5 1,1
Taulukko 2: Muut kuin kannettavat moottorit, HC+NOx:lle ja CO:lle määritetyt huononemisker-
toimet, tuotantomäärältään pienet valmistajat
MoottoriluokkaSivuventtiilimoottorit Kansiventtiilimoottorit Jälkikäsittelyjärjes-
telmällä varustetut
moottorit HC + NOxCO HC + NOxCO
SN:1 2,1 1,1 1,5 1,1 Huononemisker-
toimet laskettava
1.3.1-kohdan
kaavan avullaSN:2 2,1 1,1 1,5 1,1
SN:3 2,1 1,1 1,5 1,1
SN:4 1,6 1,1 1,4 1,1
1.3.1 Jälkikäsittelyjärjestelmällä varustettujen moottoreiden huononemisker-
toimet lasketaan seuraavan kaavan avulla:
DF = [(NE * EDF) − (CC * F)] / (NE − CC)
jossa:DF = huononemiskerroin
NE = uuden moottorin päästötasot ennen katalysaattoria (g/kWh)EDF = huononemiskerroin moottoreille, joissa ei ole katalysaattoria
taulukossa 1 esitetyn mukaisesti
CC = konvertoitu määrä kohdassa 0 tuntia, g/kWh1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 95
▼M2
F = 0,8 HC:lle ja 0,0 NOx:lle kaikkien luokkien moottoreiden osalta
F = 0,8 CO:lle kaikkien luokkien moottoreiden osalta
1.4 Valmistajien on tarpeen mukaan käytettävä määritettyä huononemisker-
rointa tai laskettava huononemiskerroin kullekin säännellylle
epäpuhtaudelle kaikkien vaiheen II moottoriperheiden osalta. Tällaisia
huononemiskertoimia käytetään tyyppihyväksyntää ja tuotantolinjan
testausta varten.
1.4.1 Niiden moottoreiden, joiden osalta ei käytetä tämän jakson taulukon 1
tai 2 määritettyjä huononemiskertoimia, huononemiskertoimet
määritetään seuraavasti:
1.4.1.1 Vähintään yhdelle testimoottorille, joka edustaa sellaista rakennetta, jota
käytettäessä HC+NOx-päästönormit (perheen päästörajat, jos sovelletta-
vissa) kaikkein todennäköisimmin ylittyvät, ja joka on rakennettu niin,
että se edustaa tuotettuja moottoreita, suoritetaan päästöjen (täydellinen)
testausmenettely tässä direktiivissä määritellyn mukaisesti vakiintuneita
päästöjä edustavan tuntimäärän jälkeen.
1.4.1.2 Jos testataan useampi kuin yksi moottori, lasketaan tulosten keskiarvo ja
pyöristetään se sovellettavan normin desimaalitarkkuuteen lisättynä
yhdellä merkitsevällä numerolla.
1.4.1.3 Suoritetaan samanlainen päästötesti, jossa seurataan moottorin vanhene-
mista. Vanhenemismenettely on suunniteltava niin, että valmistajalle
annetaan asianmukainen mahdollisuus ennustaa moottorin odotettavissa
olevan keston aikana tapahtuva päästöjen huononeminen käytössä otta-
malla huomioon kuluminen ja muut huononemismekanismit, jotka ovat
odotettavissa tyypillisessä kuluttajakäytössä ja jotka saattavat vaikuttaa
päästötulokseen. Jos testataan useampi kuin yksi moottori, lasketaan
tulosten keskiarvo ja pyöristetään se samaan desimaalitarkkuuteen kuin
sovellettavassa normissa seuraavaan merkitsevään numeroon.
1.4.1.4 Kestojakson lopussa kunkin säännellyn epäpuhtauden päästöt (keskimää-
räiset päästöt, jos sovellettavissa) jaetaan vakiintuneilla päästöillä
(keskimääräiset päästöt, jos sovellettavissa) ja pyöristetään kahteen
merkitsevään numeroon. Tulokseksi saatu numero on huononemisker-
roin paitsi, jos tulos on pienempi kuin 1,00, jolloin huononemiskerroin
on 1,0.
1.4.1.5 Valmistajan niin halutessa päästöjen lisätestauspisteitä voidaan järjestää
vakiintuneiden päästöjen testauspisteen ja päästökestojakson välille. Jos
välitestejä järjestetään, testauspisteet on sijoitettava tasaisin välein
päästökestojaksolle (± 2 h), ja yhden testauspisteen on oltava täyden
päästökestojakson (± 2 h) puolivälissä.
Kullekin HC+NOx- ja CO-epäpuhtaudelle on sovitettava suora viiva
tietopisteisiin, jotka käsittelevät 0-tunnin kohdalla tapahtuvaa alkutestiä
ja jotka käyttävät pienimmän neliösumman menetelmää. Huononemis-
kerroin on lasketut päästöt kestojakson lopussa jaettuna 0-tunnin
kohdalla lasketuilla päästöillä.
1.4.1.6 Lasketut huononemiskertoimet saattavat kattaa muita moottoriperheitä
kuin sen, johon liittyen ne tuotettiin, jos valmistaja toimittaa ennen tyyp-
pihyväksyntää kansalliselle tyyppihyväksyntäviranomaiselle
hyväksyttävät perustelut, joista käy ilmi, että asianomaisten moottoriper-
heiden voidaan kohtuullisessa määrin olettaa käytetyn rakenteen ja
tekniikan perusteella omaavan samanlaiset päästöjen huononemiseen liit-
tyvät ominaisuudet.
Rakenteen ja tekniikan ryhmittelyä koskeva luettelo, joka ei ole
tyhjentävä, on seuraava:
— tavanomaiset kaksitahtimoottorit, joita ei ole varustettu jälkikäsitte-
lyjärjestelmällä,
— tavanomaiset kaksitahtimoottorit, joiden keraaminen katalysaattori
on valmistettu samasta aktiivisesta materiaalista ja joilla on sama
kuormitus ja sama määrä kennoja cm2:ä kohti,
— tavanomaiset kaksitahtimoottorit, joiden metallinen katalysaattori on
valmistettu samasta aktiivisesta materiaalista ja joilla on sama kuor-
mitus, sama substraatti ja sama määrä kennoja cm2:ä kohti,
— kaksitahtimoottorit, joissa on kerrostettu puhdistusjärjestelmä,
— (edellä määritellyllä) katalysaattorilla varustetut nelitahtimoottorit,
joissa on sama venttiilitekniikka ja identtinen voitelujärjestelmä,
— nelitahtimoottorit, joita ei ole varustettu katalysaattorilla, mutta
joissa on sama venttiilitekniikka ja identtinen voitelujärjestelmä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 96
▼M2
2. VAIHEEN II MOOTTOREIDEN PÄÄSTÖKESTOJAKSOT
2.1 Valmistajan on ilmoitettava sovellettava päästökestojakson luokka
kullekin moottoriperheelle tyyppihyväksynnän yhteydessä. Tällä luokalla
tarkoitetaan moottorivalmistajan määrittämää luokkaa, joka on lähinnä
sen laitteiston odotettavissa olevaa käyttöikää, johon moottorit oletetaan
asennettavan. Valmistajan on säilytettävä tiedot, jotka ovat tarpeen
valmistajan kullekin moottoriperheelle valitseman päästökestojakson
luokan perustelemiseksi. Kyseiset tiedot on pyydettäessä toimitettava
hyväksyntäviranomaiselle.
2.1.1 Kannettavat moottorit: Valmistajan on valittava päästökestojakson
luokka taulukosta 1.
Taulukko 1: Kannettavien moottoreiden päästökestojakson luokat (tuntia)
Luokka 1 2 3
Luokka SH:1 50 125 300
Luokka SH:2 50 125 300Luokka SH:3 50 125 300
2.1.2 Muut kuin kannettavat moottorit: Valmistajan on valittava päästökesto-
jakson luokka taulukosta 2.
Taulukko 2: Muiden kuin kannettavien moottoreiden päästökestojakson luokat (tuntia)
Luokka 1 2 3
Luokka SN:1 50 125 300
Luokka SN:2 125 250 500
Luokka SN:3 125 250 500Luokka SN:4 250 500 1 000
2.1.3 Valmistajan on osoitettava hyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla,
että ilmoitettu käyttöikä vastaa todellisuutta. Tietoihin, joilla valmistaja
perustelee annetulle moottoriperheelle valitun päästökestojakson luokan,
voi sisältyä (luettelo ei ole tyhjentävä):
— selvitykset sellaisten laitteiden elinkaarista, joihin kyseessä olevat
moottorit asennetaan,
— käytössä vanhenneista moottoreista tehdyt tekniset arviot sen
selvittämiseksi, milloin moottorin suorituskyky huononee siihen
pisteeseen, jossa käyttökelpoisuus ja/tai luotettavuus kärsii niin
paljon, että moottorin peruskorjaus tai vaihto on tarpeen,
— takuuselvitykset ja -ajat,
— moottorin käyttöikää koskeva markkinointimateriaali,— asiakkaiden ilmoitukset moottoreiden rikkoutumisesta, ja— moottoreiden erityistekniikoiden, materiaalien tai rakenteiden kestoa
tunteina koskevat tekniset arviot.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 97
▼B
LIITE►M2 V◄
HYVÄKSYNTÄTESTEIHIN JA TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TODENTA-
MISEEN MÄÄRÄTYN VERTAILUPOLTTOAINEEN TEKNISET OMINAISUUDET
LIIKKUVIEN TYÖKONEIDEN PURISTUSSYTYTYSMOOTTOREIDEN (1) VERTAILUPOLT-
TOAINE
Huomautus: Moottorin suorituskyvyn ja pakokaasupäästöjen kannalta tärkeät ominaisuudet on liha-
voitu.
Rajat ja yksiköt (2) Koemenetelmät
Setaaniluku (4) min. 45 (7)
maks. 50ISO 5165
Tiheys 15 ºC:ssa min. 835 kg/m3
maks. 845 kg/m3(10)ISO 3 675, ASTM D 4 052
Tislautuminen (3)
— 95 % kohtamaks. 370 ºC ISO 3405
Viskoosisuus 40 ºC:ssa min. 2,5 mm2/s
maks. 3,5 mm2/sISO 3104
Rikkipitoisuus min. 0,1 % massasta (9)
maks. 0,2 % massasta (8)ISO 8754, EN 24260
Leimahduspiste min. 55 ºC ISO 2719
CFPP min. —
maks. + 5 ºCEN 116
Kuparikorroosio maks. 1 ISO 2160
Conradson-hiilijäämä (10 %
DR)maks. 0,3 % massasta ISO 10370
Tuhkapitoisuus maks. 0,01 % massasta ASTM D 482 (12)
Vesipitoisuus maks. 0,05 % massasta ASTM D 95, D 1744
Neutralointiluku (vahva happo) ►M1►M2 maks.◄
0,20 mg KOH/g ◄
Hapettumisvakavuus (5) maks. 2,5 mg/100 ml ASTM D 2274
Lisääaineet (6)
Huom. 1: Jos vaatimuksena on laskea moottorin tai ajoneuvon terminen hyötysuhde, polttoaineen lämpöarvon voi
laskea seuraavasta:
Ominaisenergia (lämpöarvo) (netto)
MJ/kg = (46,423 − 8,792 · d2+ 3,17 · d) × (1 − (x + y + s)) + 9,42 · s − 2,499 · x
jossa:
d = on tiheys lämpötilassa 288 K (15 ºC)x = on vesimassan osuus (%/100)
y = on tuhkamassan osuus (%/100)
s = on rikkimassan osuus (%/100).
Huom. 2: Erittelyssä mainitut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Niiden raja-arvojen määräämisessä on sovellettu
normin ASTM D 3244 ”Öljytuotteiden laatukiistojen perusteiden määrittely” ehtoja, ja minimiarvoamäärättäessä on otettu huomioon 2R:n minimiero nollan yläpuolella; määrättäessä maksimi- ja mini-miarvoa minimiero on 4R (R = toistettavuus).
Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on välttämätön tilastollisista syistä, polttoaineen valmistajan tulisi
kuitenkin pyrkiä nolla-arvoon silloin, kun määrätty maksimiarvo on 2R, ja keskimääräiseen arvoon
silloin, kun maksimi- ja minimirajat on mainittu. Mikäli on tarpeellista selvittää, täyttääkö polttoaine
spesifikaatioiden vaatimukset, on sovellettava normin ASTM D 3244 ehtoja.
Huom. 3: Esitetyt luvut osoittavat haihtuneet määrät (talteen saatu prosenttiosuus + hukkaan mennyt prosenttio-
suus).
Huom. 4: Setaanin vaihteluväli ei ole 4R:n minimivaihteluvälivaatimuksen mukainen. Polttoaineen toimittajan ja
polttoaineen käyttäjän välisissä kiistatapauksissa normin ASTM D 3244 ehtoja voidaan kuitenkin
käyttää ratkaistaessa tällaisia kiistoja, edellyttäen, että tehdään riittävä määrä toistettavia mittauksia
tarvittavan tarkkuuden saavuttamiseksi mieluummin kuin yksittäisiä määrityksiä.
Huom. 5: Vaikka hapettumisvakavuutta valvotaankin, on todennäköistä, että varastoikä on rajoitettu. Toimittajalta
on pyydettävä neuvoa varasto-olosuhteista ja kestoiästä.
Huom. 6: Tämän polttoaineen tulee perustua ainostaan krakkaamattomiin ja krakattuihin hiilivetytislekomponent-
teihin; rikinpoisto on sallittu. Se ei saa sisältää mitään metallisia lisäaineita tai setaanilukua parantavia
lisäaineita.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 98
▼M2
▼B
▼B
Huom. 7: Alemmatkin arvot sallitaan, missä tapauksessa käytettävän vertailupolttoaineen setaaniluku on ilmoitet-
tava.
Huom. 8: Korkeammatkin arvot sallitaan, missä tapauksessa käytettävän vertailupolttoaineen rikkipitoisuus on
ilmoitettava.
Huom. 9: Pidettävä jatkuvan tarkastelun kohteena, ottaen huomioon markkinoiden suuntaukset. ►M1 Sellaisen
moottorin, jossa ei ole pakokaasun jälkikäsittelyä, alustavaksi hyväksymiseksi sallitaan hakijanpyynnöstä rikkitason nimellisarvoksi 0,05 prosenttia m/m (vähintään 0,03 prosenttia massasta)missä tapauksessa mitattua hiukkastasoa tulee korjata ylöspäin siihen keskimääräiseen arvoon,
joka on nimellisesti määritelty polttoaineen rikkipitoisuudelle (0,15 prosenttia massasta) seuraavan
yhtälön mukaisesti: ◄
PT
adj= PT + [SFC × 0,0917 × (NSLF − FSF)]
jossa:
PTadj= tarkistettu PT-arvo (g/kWh)
PT = mitattu painotettu ominaispäästöarvo hiukkaspäästölle (g/kWh)SFC = painotettu polttoaineen ominaiskulutus (g/kWh), laskettu jäljempänä esitetyn kaavan mukai-
sesti
NSLF = rikkipitoisuuden massaosuuden nimellisen määrittelyn keskiarvo (toisin sanoen 0,15 %/100)FSF = polttoaineen rikkipitoisuuden massaosuus (%/100)
Yhtälö painotetun polttoaineen ominaiskulutuksen laskemiseksi:
SFC¼Xn
i¼1Gfuel ;i/C2WF i
Xn
i¼1Pi/C2WF i
jossa:
Pi=Pm,i+PAE,i
Tuotannon yhdenmukaisuuden arvioimiseksi liitteessä I olevan 5.3.2. kohdan mukaisesti vaati-
mukset tulee täyttää käyttäen vertailupolttoainetta, jonka rikkipitoisuuden minimi/maksimitaso on0,1/0,2 prosenttia massasta.
Huom. 10: Korkeammat arvot sallitaan 855 kg/m
3saakka, missä tapauksessa käytettävän vertailupolttoaineen tiheys
on ilmoitettava. Tuotannon yhdenmukaisuuden arvioimiseksi liitteesä I olevan 5.3.2. kohdan mukai-
sesti vaatimukset tulee täyttää käyttäen vertailupolttoainetta, jonka minimi/maksimitaso on 835/
845 kg/m3.
Huom. 11: Kaikkia polttoaineen ominaisuuksia ja raja-arvoja on pidettävä tarkastelun kohteina, ottaen huomioon
markkinoiden suuntaukset.
Huom. 12: Korvautuu normilla EN/ISO 6245 tämän astuessa voimaan.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 99
▼M2
LIIKKUVIEN TYÖKONEIDEN KIPINÄSYTYTYSMOOTTOREIDEN VERTAILUPOLTTOAINE
Huomautus: Kaksitahtimoottoreissa käytettävä polttoaine on voiteluöljyn ja jäljempänä mainitun
bensiinin sekoitus. Polttoaine/öljy-sekoitussuhteen on oltava valmistajan suositusten
mukainen liitteessä IV olevan 2.7 kohdan vaatimusten mukaan.
Muuttuja YksikköRaja-arvot (1)Testimene-
telmäJulkaisuvuosi
Alaraja Yläraja
Tutkimusoktaani-
luku, RON95,0 — EN 25164 1 993
Moottorioktaani-
luku, MON85,0 — EN 25 163 1 993
Tiheys 15 ºC:ssa kg/m3748 762 ISO 3675 1 995
Reidin höyryn-
painekPa 56,0 60,0 EN 12 1 993
Tislautuminen —
Alkukiehumispiste ºC 24 40 EN-ISO
34051 988
— Höyrystys
100 ºC:ssa% v/v 49,0 57,0 EN-ISO
34051 988
— Höyrystys
150 ºC:ssa% v/v 81,0 87,0 EN-ISO
34051 988
— Loppukiehu-
mispisteºC 190 215 EN-ISO
34051 988
Jäämä % — 2 EN-ISO
34051 988
Hiilivetyanalyysi — —
— Olefiinit % v/v — 10 ASTM D
13191 995
— Aromaattiset
aineet% v/v 28,0 40,0 ASTM D
13191 995
— Bentseeni % v/v — 1,0 EN 12177 1 998
— Tyydyttyneet
hiilivedyt% v/v — täyttökaasu ASTM D
13191 995
Hiili/vety-suhde raportti raportti
Hapetusstabiilisuus
(2)min. 480 — EN-ISO
75361 996
Happipitoisuus % m/m — 2, 3 EN 1601 1 997
Oleva hartsi mg/ml — 0,04 EN-ISO
62461 997
Rikkipitoisuus mg/kg — 100 EN-ISO
145961 998
Kuparin syöpy-
minen 50 ºC:ssa— 1 EN-ISO
21601 995
Lyijypitoisuus g/l — 0,005 EN 237 1 996
Fosforipitoisuus g/l — 0,0013 ASTM D
32311 994
Huomautus 1: Eritelmässä mainitut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Raja-arvojen määrittämisessä on
sovellettu ISO 4259 -standardin ”Petroleum products — Determination and application
of precision data in relation to methods of test” ehtoja, ja minimiarvoa määritettäessä
on käytetty 2R:n vähimmäispoikkeama nollan yläpuolella; määritettäessä maksimi- ja
minimiarvoa vähimmäispoikkeama on 4R (R = toistettavuus). Huolimatta tästä toimen-piteestä, joka on välttämätön tilastollisista syistä, polttoaineen valmistajan pitäisi
kuitenkin pyrkiä nolla-arvoon silloin, kun asetettu maksimiarvo on 2R, ja keskimääräi-
seen arvoon silloin, kun sekä maksimi- että minimiraja on asetettu. Jos polttoaineen
vastaavuutta eritelmän vaatimusten kanssa on tarpeen selventää, on sovellettava ISO
4259 -standardin ehtoja.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 100
▼M2
Huomautus 2: Polttoaine saa sisältää hapettumisen estoaineita ja metalleja deaktivoivia aineita, joita
tavallisesti käytetään jalostamojen bensiinivirtojen vakauttamiseen, mutta polttoainee-
seen ei saa lisätä puhdistavia/dispergoivia lisäaineita eikä liuotinöljyjä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 101
▼M2
LIITE VI
1. ANALYYSI- JA NÄYTTEENOTTOJÄRJESTELMÄ
KAASU- JA HIUKKASNÄYTTEENOTTOJÄRJESTELMÄT
Kuva n:o Kuvaus
2 Raakapakokaasun analyysijärjestelmä
3 Laimennetun pakokaasun analyysijärjestelmä
4 Osavirtaus, isokineettinen virta, imupuhaltimen
ohjaus, näytteenotto jakeittain
5 Osavirtaus, isokineettinen virta, painepuhaltimen
ohjaus, näytteenotto jakeittain
6 Osavirtaus, CO2:n tai NOx:n ohjaus, näytteenotto
jakeittain
7 Osavirtaus, CO2- ja hiilitasapaino, kokonaisnäyt-
teenotto
8 Osavirtaus, yksi venturi ja pitoisuusmittaus,
näytteenotto jakeittain
9 Osavirtaus, kaksoisventuri tai -aukko ja pitoisuus-
mittaus, näytteenotto jakeittain
10 Osavirtaus, moniputkijako ja pitoisuusmittaus,
näytteenotto jakeittain
11 Osavirtaus, virtauksen ohjaus, kokonaisnäyttee-
notto
12 Osavirtaus, virtauksen ohjaus, näytteenotto jakeit-
tain
13 Täysvirtaus, pakkosyöttöinen pumppu tai kriittisen
virtauksen venturi, näytteenotto jakeittain
14 Hiukkasnäytteenottojärjestelmä
15 Täysvirtausjärjestelmän laimennusjärjestelmä
1.1. Kaasupäästöjen määrittäminen
Jäljempänä oleva 1.1.1. kohta ja kuvat 2 ja 3 sisältävät yksityiskohtaiset
kuvaukset suositelluista näytteenotto- ja analyysijärjestelmistä. Koska
erilaisilla kokoonpanoilla voidaan saada samanarvoisia tuloksia, tarkkaa
yhdenmukaisuutta näiden kuvien kanssa ei vaadita. Lisäosia kuten
instrumentteja, venttiilejä, solenoideja, pumppuja ja kytkimiä voidaan
käyttää lisätietojen saamiseksi ja osajärjestelmien toimintojen yhteenso-
vittamiseksi. Muita osia, joita ei tarvita joidenkin järjestelmien
tarkkuuden ylläpitämiseen, voi jättää pois, jos niiden poisjättäminen
perustuu hyvään insinööritaitoon kuuluvaan harkintaan.
1.1.1. Pakokaasun aineosat CO, CO2, HC, NOx
Raakapakokaasun tai laimennetun pakokaasun kaasupäästöjen määrittä-
misessä käytettävä analyysijärjestelmä kuvataan perustuen seuraavien
käyttöön:
— HFID-analysaattori hiilivetyjen mittaamisessa,
— NDIR-analysaattorit hiilimonoksidin ja hiilidioksidin mittaamisessa,— HCLD- tai vastaava analysaattori typpioksidin mittaamisessa.
Raakapakokaasusta (katso kuva 2) kaikkien aineosien näytteen voi ottaa
yhdellä näytteenottimella tai kahdella lähellä toisiaan sijaitsevalla ja
sisäisesti eri analysaattoreille jaetulla näytteenottimella. On huolehdit-
tava siitä, ettei pakokaasun aineosien (mukaan luettuina vesi ja
rikkihappo) kondensoitumista tapahdu analyysijärjestelmän missään
kohdassa.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 102
▼B
▼B
Laimennetusta pakokaasusta (katso kuva 3) hiilivetyjen näyte on otet-
tava toisella näytteenottimella kuin muiden aineosien näyte. On
huolehdittava siitä, ettei pakokaasun aineosien (mukaan luettuina vesi
ja rikkihappo) kondensoitumista tapahdu analyysijärjestelmän missään
kohdassa.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 103
▼B
Kuva 2
Virtauskaavio pakokaasun analyysijärjestelmästä CO-, NOx- ja HC-
päästöille
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 104
▼B
Kuva 3
Virtauskaavio laimennetun pakokaasun analyysijärjestelmästä CO-,
CO2-, NOx- ja HC-päästöille
Kuvaukset — Kuvat 2 ja 3
Yleinen toteamus:
Kaikki kaasun näytteenottokäytävässä olevat osat on pidettävä kutakin
järjestelmää varten määritellyssä lämpötilassa.
— Raakapakokaasun näytteenotin SP1 (vain kuva 2)
Suositellaan suoraa suljettua monireikäistä ruostumattomasta teräk-
sestä valmistettua näytteenotinta. Sisäläpimitta ei saa olla suurempi
kuin näytteenottolinjan sisäläpimitta. Näytteenottimen seinämän
paksuus ei saa olla yli 1 mm. Reikiä on oltava vähintään kolme
kolmella eri tasolla, ja niiden koon tulee olla sellainen, että ne
ottavat näytteet suunnilleen samasta virtauksesta. Näytteenottimen
on peitettävä vähintään 80 prosenttia pakoputken poikkileikkauk-
sesta.
— Laimennetun pakokaasun HC-näytteenotin SP2 (vain kuva 3)
Näytteenottimen on oltava
— määritelty ensimmäiseksi 254—762 millimetriksi hiilivetynäyt-
teenottolinjassa (HLS3),
— sisäläpimitaltaan vähintään 5 mm,— asennettu laimennustunneliin DT (1.2.1.2 kohta) kohtaan, jossa
laimennusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet (eli noin
10 tunnelin läpimittaa myötävirtaan siitä kohdasta, jossa pako-
kaasu tulee sisään laimennustunneliin),
— riittävän etäällä (säteen suunnassa) muista näytteenottimista ja
tunnelin seinästä, jotta siihen eivät vaikuttaisi mitkään pyörteet,
— lämmitetty siten, että kaasuvirran lämpötila nousee lukemaan
463 K (190 ºC) ± 10 K näytteenottimen ulostulon kohdalla.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 105
▼B
— Laimennetun pakokaasun CO, CO2,N Ox-näytteenotin SP3 (vain
kuva 3)
Näytteenottimen on oltava:
— samalla tasolla kuin SP2,
— riitävän etäällä (säteen suunnassa) muista näytteenottimista ja
tunnelin seinästä, jotta siihen eivät vaikuttaisi mitkään pyörteet,
— lämmitetty ja eristetty koko pituudeltaan vähimmäislämpötilaan
328 K (55 ºC) veden kondensoitumisen estämiseksi.
— Lämmitetty näytteenottolinja HSL1
Näytteenottolinjalla suoritetaan kaasunäytteenotto yksittäisestä otti-
mesta jakopisteeseen (jakopisteisiin) ja HC-analysaattoriin.
Näytteenottolinjan on:
— oltava sisäläpimitaltaan vähintään 5 mm ja enintään 13,5 mm,
— oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai PTFE:stä,
— pidettävä yllä seinämän lämpötilaa 463 K (190 ºC) ± 10 K,
mitattuna kustakin erikseen ohjatusta lämmitetystä osuudesta,
jos pakokaasun lämpötila näytteenottimen kohdalla on 463 K
(190 ºC) tai sen alle,
— pidettävä yllä seinämän lämpötilaa, joka on suurempi kuin 453 K
(180 ºC), jos pakokaasun lämpötila näytteenottimen kohdalla on
yli 463 K (190 ºC),
— pidettävä yllä kaasun lämpötilaa 463 K (190 ºC) ± 10 K
välittömästi ennen lämmitettyä suodatinta (F2) ja HFID-laitetta.
— Lämmitetty NOx-näytteenottolinja HSL2
Näytteenottolinjan on:
— ylläpidettävä seinämän lämpötilaa 328—473 K (55—200 ºC)
muuntimeen saakka, kun käytetään jäähdytyskylpyä, ja analy-
saattoriin saakka, kun jäähdytyskylpyä ei käytetä,
— oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai PTFE:stä.
Koska näytteenottolinja täytyy lämmittää ainoastaan veden ja rikki-
hapon kondensoitumisen estämiseksi, näytteenottolinjan lämpötila
riippuu polttoaineen rikkipitoisuudesta.
— Näytteenottolinja CO:ta (CO2varten SL
Putken on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä tai
PTFE:stä. Se voi olla lämmitetty tai lämmittämätön.
— Taustapussi BK (valinnainen, vain kuva 3)
Taustapitoisuuksien mittaamista varten.
— Näytepussi BG (valinnainen, vain kuva 3, CO ja CO2
Näytepitoisuuksien mittaamista varten.
— Lämmitetty esisuodatin F1 (valinnainen)
Lämpötilan on oltava sama kuin HSL1:ssä.
— Lämmitetty suodatin F2
Suodattimen täytyy erottaa kaikki kiinteät hiukkaset kaasunäytteestä
ennen analysaattoria. Lämpötilan on oltava sama kuin HSL1:ssä.
Suodatin on vaihdettava tarvittaessa.
— Lämmitetty näytteenottopumppu P
Pumppu on lämmitettävä HSL1:n lämpötilaan.
— HC
Lämmitetty liekki-ionisaatiodetektori (HFID) hiilivetyjen määrittä-
mistä varten. Lämpötila on pidettävä välillä 453—473 K
(180—200 ºC).
— CO, CO2
NDIR-analysaattorit hiilimonoksidin ja hiilidioksidin määrittämistä
varten.
— NO2
(H)CLD-analysaattori typen oksidien määrittämistä varten. Jos
käytetään HCLD:tä, se on pidettävä lämpötilassa 328—473 K
(55—200 ºC).
— Muunnin C
Muunninta tulee käyttää NO2:n katalyyttiseen pelkistämiseen NO:ksi
ennen analysointia CLD:ssä tai HCLD:ssä.
— Jäähdytyskylpy B
Veden jäähdyttämiseksi ja kondensoimiseksi pakokaasunäytteestä.
Kylpy tulee pitää lämpötilassa 273—277 K (0—4 ºC) jään tai
jäähdyttämisen avulla. Se on valinnainen, jos analysaattorissa ei
esiinny vesihöyryhäiriötä, kuten on määritetty liitteen III lisäyksessä
3 olevissa 1.9.1 ja 1.9.2 kohdissa.
Kemiallisia kuivausaineita ei sallita veden poistamiseksi näytteestä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 106
▼B
— Lämpötila-anturit T1, T2, T3
Kaasuvirran lämpötilan seuraamista varten.
— Lämpötila-anturi T4
NO2-NO-muuntimen lämpötila.
— Lämpötila-anturi T5
Jäähdytyskylvyn lämpötilan seuraamista varten.
— Painemittari G1, G2, G3
Näytteenottolinjojen paineen mittaamista varten.
— Paineensäädin R1, R2
Sekä ilman että polttoaineen paineen säätämiseksi HFID:tä varten.
— Paineensäädin R3, R4, R5
Näytteenottolinjojen paineen ja analysaattoreihin tulevan virtauksen
paineen säätämistä varten.
— Virtausmittari FL1, FL2, FL3
Näytteen ohitusvirtauksen seuraamista varten.
— Virtausmittari FL4—FL7 (valinnainen)
Analysaattoreiden kautta kulkevan virtauksen nopeuden seuraamista
varten.
— Valintaventtiili V1—V6
Sopiva venttiilistö näyte-, vertailukaasu- tai nollakaasuvirran valitse-
miseksi analysaattorille.
— Solenoidiventtiili V7, V8
NO2-NO-muuntimen ohittamista varten.
— Neulaventtiili V9
NO2-NO-muuntimen ja ohituksen kautta kulkevan virtauksen tasa-
painottaimista varten.
— Neulaventtiili V10, V11
Analysaattoreihin tulevien virtausten säätämistä varten.
— Vipuventtiili V12, V13
Lauhteen tyhjentämiseksi kylvystä B.
— Valintaventtiili V14
Näyte- tai taustapussin valitsemista varten.
1.2. Hiukkasten määrittäminen
Jäljempänä oleviin 1.2.1. ja 1.2.2. kohtaan ja kuviin 4—15 sisältyvät
yksityiskohtaiset kuvaukset suositelluista laimennus- ja näytteenottojär-
jestelmistä. Koska erilaisilla kokoonpanoilla voidaan saada
samanarvoisia tuloksia, tarkkaa yhdenmukaisuutta näiden kuvien kanssa
ei vaadita. Lisäosia kuten instrumentteja, venttiilejä, solenoideja, pump-
puja ja kytkimiä voidaan käyttää lisätietojen saamiseksi ja
osajärjestelmien toimintojen yhteensovittamiseksi. Muita osia, joita ei
tarvita joidenkin järjestelmien tarkkuuden ylläpitämiseen, voi jättää
pois, jos niiden poisjättäminen perustuu hyvään insinööritaitoon kuulu-
vaan harkintaan.
1.2.1. Laimennusjärjestelmä
1.2.1.1. Osa v i r t a u sl a i m e n n u sj ä r j e st e l m ä (kuvat 4—12)
Laimennusjärjestelmä kuvataan pakokaasuvirran osan laimennuksen
perusteella. Pakokaasuvirran jakaminen ja sitä seuraava laimennuspro-
sessi on toteutettavissa erilaisilla laimennusjärjestelmätyypeillä. Sitä
seuraavaa hiukkasten keruuta varten koko laimennettu pakokaasu tai
vain osa laimennetusta pakokaasusta voidaan johtaa hiukkasnäytteenot-
tojärjestelmään (1.2.2 kohta, kuva 14). Ensimmäisestä menetelmästä
käytetään nimitystä kokonaisnäytteenotto, toisesta jakeittainen näyttee-
notto.
Laimennussuhteen laskeminen riippuu käytetystä järjestelmätyypistä.
Seuraavia tyyppejä suositellaan:
— Isokineettiset järjestelmät (kuvat 4 ja 5)
Näissä järjestelmissä siirtoputkeen tuleva virtaus sovitetaan koko-
naispakokaasuvirtaan kaasun nopeuden ja/tai paineen suhteen, mikä
vaatii häiriöttömän ja tasaisen pakokaasuvirran näytteenottimen
kohdalla. Tämä saadaan yleensä aikaan käyttämällä resonaattoria ja
suoraa lähestymisputkea näytteenottokohdasta vastavirtaan. Jako-
suhde lasketaan sen jälkeen helposti mitattavista arvoista, kuten
putken läpimitoista. On huomattava, että isokineesiä käytetään
ainoastaan virtausolosuhteiden yhteen sovittamiseen eikä kokoja-
kauman yhteen sovittamiseen. Jälkimmäinen ei ole tavallisesti1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 107
▼B
välttämätöntä, koska hiukkaset ovat riittävän pieniä seuraamaan
nesteen virtausviivoja.
— Virtausohjatut järjestelmät ja pitoisuusmittaus (kuvat 6—10)
Näissä järjestelmissä näyte otetaan kokonaispakokaasuvirrasta
säätämällä laimennusilmavirtaa ja kokonaislaimennuspakokaasu-
virtaa. Laimennussuhde määritetään merkkikaasupitoisuuksista.
Näitä ovat esimerkiksi CO2tai NOx, joita esiintyy luonnostaan moot-
torin pakokaasussa. Pitoisuudet laimennuspakokaasussa ja
laimennusilmassa mitataan, kun taas pitoisuuden raakapakokaasussa
voi joko mitata suoraan tai määrittää polttoainevirran ja hiilitasa-
painon yhtälöstä, jos polttoaineen koostumus tunnetaan.
Järjestelmiä voi ohjata lasketulla laimennussuhteella (kuvat 6 ja 7)
tai virtauksella siirtoputkeen (kuvat 8, 9 ja 10).
— Virtausohjatut järjestelmät ja virtausmittaus (kuvat 11 ja 12)
Näissä järjestelmissä näyte otetaan kokonaispakokaasuvirrasta
säätämällä laimennusilmavirta ja kokonaislaimennuspakokaasuvirta.
Laimennussuhde määritetään näiden kahden virtausnopeuden erosta.
Virtausmittarien tarkka kalibrointi toisiinsa nähden on
välttämätönta, koska kyseisen kahden virtausnopeuden suhteellinen
suuruus voi johtaa merkittäviin virheisiin suuria laimennussuhteita
käytettäessä (kuvat 9 ja siitä suuremmat). Virtauksen ohjaus
tapahtuu hyvin yksinkertaisesti pitämällä laimennuspakokaasuvirran
nopeus vakiona ja vaihtelemalla tarvittaessa laimennusilmavirran
nopeutta.
Osavirtauslaimennusjärjestelmien etujen saavuttamiseksi on kiinni-
tettävä huomiota siihen, että vältetään niitä madollisia ongelmia,
jotka liittyvät hiukkasten hävikkiin siirtoputkessa, varmistamalla,
että edustava näyte otetaan moottorin pakoputkesta, sekä jakosuh-
teen määrittämiseen.
Kuvatuissa järjestelmissä kiinnitetään huomiota näihin kriittisiin
alueisiin.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 108
▼B
Kuva 4
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä isokineettinen näytteenotin ja
näytteenotto jakeittain
(SB-ohjaus)
Raaka pakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
siirtoputken TT kautta isokineettisellä näytteenottimella ISP. Pako-
kaasun paine-ero pakoputken ja näytteenottimen sisääntulon välillä
mitataan paineanturilla DPT. Tämä signaali lähetetään virtauksen ohjai-
melle FC1, joka ohjaa imupuhallinta SB pitämään yllä nollapaine-eroa
näytteenottimen kärjessä. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet
EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja virtaus ISP:n ja TT:n kautta on vakio-
osuus (jako-osa) pakokaasuvirrasta. Jakosuhde määritetään EP:n ja
ISP:n poikkileikkauspinta-aloista. Laimennusilmavirran nopeus mitataan
virtauksen mittauslaitteella FM1. Laimennussuhde lasketaan laimennu-
silmavirran nopeudesta ja jakosuhteesta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 109
▼B
Kuva 5
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä isokineettinen näytteenotin ja
näytteenotto jakeittain
(PB-ohjaus)
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT siir-
toputken TT kautta isokineettisellä näytteenottimella ISP. Pakokaasun
paine-ero pakoputken ja näytteenottimen sisääntulon välillä mitataan
paineanturilla DPT. Tämä signaali lähetetään virtauksen ohjaimelle
FC1, joka ohjaa painepuhallinta PB pitämään yllä nollapaine-eroa
näytteenottimen kärjessä. Tämä tapahtuu ottamalla pieni osa laimennu-
silmasta, jonka virtausnopeus on jo mitattu virtauksen mittauslaitteella
FM1, ja syöttämällä se TT:hen paineilma-aukon avulla. Näissä olosuh-
teissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja virtaus
ISP:n ja TT:n kautta on vakio-osuus (jako-osa) pakokaasuvirrasta. Jako-
suhde määritetään EP:n ja ISP:n poikkileikkauspinta-aloista.
Laimennusilma imetään DT:n läpi imupuhaltimella SB, ja virtausno-
peus mitataan FM1:llä DT:n sisääntulon kohdalla. Laimennussuhde
lasketaan laimennusilmavirran nopeudesta ja jakosuhteesta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 110
▼B
Kuva 6
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä CO2- tai NOx-pitoisuusmittaus
ja näytteenotto jakeittain
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Merkkikaasupitoisuudet
(CO2tai NOxmitataan raakapakokaasusta ja laimennetusta pakokaasusta
sekä myös laimennusilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Nämä
signaalit lähetetään virtauksen ohjaimelle FC2, joka ohjaa joko painepu-
hallinta PB tai imupuhallinta SB pitämään yllä haluttu pakokaasun jako
ja laimennussuhde DT:ssä. Laimennussuhde lasketaan merkkikaasupi-
toisuuksista raakapakokaasussa, laimennetussa pakokaasussa ja
laimennusilmassa.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 111
▼B
Kuva 7
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä CO2-pitoisuuden mittaus,
hiilitasapaino ja kokonaisnäytteenotto
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. CO2-pitoisuudet mitataan
laimennetusta pakokaasusta ja laimennusilmasta pakokaasuanalysaat-
tor(e)illa EGA. CO2- ja polttoainevirta GFUEL-signaalit lähetetään joko
virtauksen ohjaimeen FC2 tai hiukkasnäytteenottojärjestelmän
virtauksen ohjaimeen FC3 (katso kuva 14). FC2 ohjaa painepuhallinta
PB, kun taas FC3 ohjaa hiukkasnäytteenottojärjestelmää (katso kuva
14), säätäen täten virrat järjestelmään ja siitä ulos siten, että pidetään
yllä haluttu pakokaasujako ja laimennussuhde DT:ssä. Laimennussuhde
lasketaan CO2-pitoisuuksista ja GFUEL:ista käyttämällä hiilitasapaino-
oletusta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 112
▼B
Kuva 8
Osavirtauslaimennusjärjestelmä yhdellä venturilla, pitoisuusmittaus
ja näytteenotto jakeittain
Raakapakokaasu siirtyy pakoputkesta EP laimennustunneliin DTnäytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta venturin VN DT:ssä
aikaansaaman alipaineen ansiosta. Kaasuvirran nopeus TT:n läpi riippuu
liikemäärän vaihdosta venturivyöhykkeellä, ja siksi siihen vaikuttaa
kaasun absoluuttinen lämpötila TT:n ulostulon kohdalla. Tämän seur-
auksena pakokaasun jako tietyn tunnelin virtausnopeuden osalta ei ole
vakio, ja laimennussuhde pienellä kuormituksella on jonkin verran
alhaisempi kuin suurella kuormituksella. Merkkikaasupitoisuudet
(CO
2tai NOxmitataan raakapakokaasusta, laimennetusta pakokaasusta
ja laimennetusta ilmasta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA, ja laimen-
nussuhde lasketaan näin mitatuista arvoista.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 113
▼B
Kuva 9
Osavirtauslaimennusjärjestelmän kaksoisventuri kaksoisaukko,
pitoisuusmittaus ja näytteenotto jakeittain
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta virtauksen jakajan avulla,
joka sisältää sarjan aukkoja tai ventureita. Ensimmäinen (FD1) sijaitsee
EP:ssä ja toinen (FD2) TT:ssä. Lisäksi kaksi paineenohjausventtiiliä
(PCV1 ja PCV2) tarvitaan ylläpitämään jatkuvaa pakokaasun jakoa
ohjaamalla EP:n vastapainetta ja DT:n painetta. PCV1 sijaitsee EP:ssä
SP:stä myötävirtaan, ja PCV2 sijaitsee painepuhaltimen PB ja DT:n
välissä. Merkkikaasupitoisuudet (CO2tai NOxmitataan raakapakokaa-
susta, laimennetusta pakokaasusta ja laimennusilmasta
pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Ne ovat tarpeelliset pakokaasujaon
tarkistamiseki, ja niitä voidaan käyttää säätämään PCV1:tä ja PCV2:ta
tarkkaa jako-ohjausta varten. Laimennussuhde lasketaan merkkikaasupi-
toisuuksista.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 114
▼B
Kuva 10
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä moniputkijako, pitoisuusmit-
taus ja näytteenotto jakeittain
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT siir-toputken TT kautta virtauksen jakajalla FD3, joka koostuu useista EP:n
asennetuista putkista, joiden mitat ovat samat (sama läpimitta, pituus ja
pohjan säde). Näistä putkista yhden läpi tuleva pakokaasu johdetaan
DT:hen ja jäljellä olevien putkien läpi tuleva pakokaasu johdetaan
vaimennustilan DC läpi. Pakokaasujako määräytyy täten putkien koko-
naislukumäärän perusteella. Jatkuva jaon ohjaus vaatii nollapaine-eron
DC:n ja TT:n ulostulon välillä, joka mitataan paine-eroilmaisimella
DPT. Nollapaine-ero saadaan aikaan ruiskuttamalla raitista ilmaa
DT:hen TT:n ulostulon kohdalla. Merkkikaasupitoisuudet (CO
2tai NOxmitataan raakapakokaasusta, laimennetusta pakokaasusta ja laimennusil-masta pakokaasuanalysaattor(e)illa EGA. Ne ovat tarpeelliset
pakokaasujaon tarkistamiseksi, ja niitä voi käyttää ohjaamaan ruiskutu-
silman virtausnopeutta tarkkaa jako-ohjausta varten. Laimennussuhde
lasketaan merkkikaasupitoisuuksista.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 115
▼B
Kuva 11
Osavirtauslaimennusjärjestelmä sekä virtauksen ohjaus ja koko-
naisnäytteenotto
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Tunnelin läpi kulkevaa
kokonaisvirtaa säädetään virtauksen ohjaimella FC3 ja hiukkasnäyttee-
nottojärjestelmän näytteenottopumpulla P (katso kuva 16).
Laimennusilmavirtaa ohjataan virtauksen ohjaimella FC2, joka voi
käyttää GEXH:ta, GAIR:ää tai GFUEL:ia komentosignaaleina haluttua pako-
kaasun jakoa varten. Näytteen virta DT:hen on kokonaisvirran ja
laimennusilmavirran välinen ero. Laimennusilmavirran nopeus mitataan
virtauksen mittauslaitteella FM1, ja kokonaisvirran nopeus hiukkasnäyt-
teenottojärjestelmän virtauksen mittauslaitteella FM3 (katso kuva 14).
Laimennussuhde lasketaan näistä kahdesta virtausnopeudesta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 116
▼B
Kuva 12
Osaisvirtauslaimennusjärjestelmä sekä virtauksen ohjaus ja
näytteenotto jakeittain
Raakapakokaasu siirretään pakoputkesta EP laimennustunneliin DT
näytteenottimen SP ja siirtoputken TT kautta. Pakokaasun jakoa sekä
virtausta DT:hen ohjataan virtauksen ohjaimella FC2, joka säätää paine-
puhaltimen PB ja imupuhaltimen SB virtaukset (tai nopeudet). Tämä on
mahdollista, koska hiukkasnäytteenottojärjestelmällä otettu näyte palau-
tetaan DT:hen. GEXH:ta, GAIR:ää tai GFUEL:ia voidaan käyttää FC2:n
komentosignaaleina. Laimennusilmavirran nopeus mitataan virtauksen
mittauslaitteella FM1 ja kokonaisvirta virtauksen mittauslaitteella FM2.
Laimennussuhde lasketaan näistä kahdesta virtausnopeudesta.
Kuvaus — Kuvat 4—12
— Pakoputki EP
Pakoputki voi olla eristetty. Pakoputken lämpöhitauden vähentämi-
seksi suositellaan paksuuden ja läpimitan väliseksi suhteeksi 0,015
tai vähemmän. Joustavien osien käyttö tulee rajoittaa pituuden ja
läpimitan väliseen suhteeseen 12 tai sitä pienempään. Mutkat mini-
moidaan inertiakerrostumisen vähentämiseksi. Jos järjestelmään
kuuluu koestusalustan äänenvaimennin, äänenvaimennin voi myös
olla eristetty.
Isokineettisen järjestelmän osalta pakoputkessa ei saa olla mutkia,
kaarteita ja äkillisiä läpimitan muutoksia ainakaan kuuden putken
läpimitan matkalla näytteenottimen kärjestä vastavirtaan ja kolmen
putken läpimitan matkalla näytteenottimen kärjestä myötävirtaan.
Kaasun nopeuden näytteenottovyöhykkeellä on oltava yli 10 m/s,
paitsi joutokäyntitavalla. Pakokaasun paineen heilahtelut eivät saa
ylittää keskimäärin arvoa ± 500 Pa. Mikään toimenpide paineen
heilahtelujen vähentämiseksi, paitsi alustatyyppisen pakokaasujärjes-
telmän käyttö (mukaan luettuina äänenvaimennin ja
jälkikäsittelylaite), ei saa muuttaa moottorin suoritusarvoja eikä
aiheuttaa hiukkasten saostumista.
Sellaisten järjestelmien osalta, joissa ei ole isokineettisiä näytteenot-
timia, suositellan suoraa putkea kuuden putken läpimitan matkalla1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 117
▼B
näytteenottimen kärjestä vastavirtaan ja kolmen putken läpimitan
matkalla näytteenottimen kärjestä myötävirtaan.
— Näytteenotin SP (kuvat 6—12)
Pienimmän sisäläpimitan on oltava 4 mm. Pienimmän läpimitan
suhteen pakoputken ja näytteenottimen välillä tulee olla neljä.
Näytteenottimen on oltava avoin putki, joka osoittaa vastavirtaan
päin pakoputken keskiviivan kohdalla, tai monireikäinen näyttee-
notin, kuten on kuvattu otsakkeen SP1 alla 1.1.1. kohdassa.
— Isokineettinen näytteenotin ISP (kuvat 4 ja 5)
Isokineettinen näytteenotin on asennettava vastavirtaan suunnattuna
pakoputken keskiviivalle kohtaan, jossa osan EP virtausolosuhteet
täyttyvät, ja se on suunniteltava antamaan suhteellinen näyte raaka-
pakokaasusta. Pienimmän sisäläpimitan on oltava 12 mm.
Isokineettistä pakokaasujakoa varten tarvitaan ohjausjärjestelmä
pitämään yllä nollapaine-eroa EP:n ja ISP:n välillä. Näissä olosuh-
teissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja ISP:ssä ovat samat, ja
massavirta ISP:n läpi on vakio-osuus pakokaasuvirrasta. ISP on
liitettävä paine-eroilmaisimeen. Ohjaus nollapaine-eron aikaansaa-
miseksi EP:n ja ISP:n välillä toteutetaan puhaltimen nopeudella tai
virtauksen ohjaimella.
— Virtauksen jakaja FD1, FD2 (kuva 9)
Sarja ventureita tai aukkoja asennetaan pakoputkeen EP ja vastaa-
vasti siirtoputkeen TT suhteellisen näytteen saamiseksi
raakapakokaasusta. Ohjausjärjestlmä, joka koostuu kahdesta
paineen-ohjausventtiilistä PCV1 ja PCV2, on tarpeellinen suhteel-
lista jakoa varten ohjaamalla painetta EP:ssä ja DT:ssä.
— Virtauksen jakaja FD3 (kuva 10)
Sarja putkia (moniputkiyksikkö) asennetaan pakoputkeen EP otta-
maan suhteellinen näyte raakapakokaasusta. Yksi putkista syöttää
pakokaasua laimennustunneliin DT, kun taas toiset putket poistavat
pakokaasua vaimennustilaan DC. Putkilla on oltava samat mitat
(sama läpimitta, pituus, taivutussäde) siten, että pakokaasun jako
riippuu putkien kokonaismäärästä. Suhteellista jakoa varten on
oltava myös ohjausjärjestelmä, jonka avulla nollapaine-eroa
pidetään yllä moniputkiyksikön johtavan DC:hen ulostulon ja TT:n
ulostulon välillä. Näissä olosuhteissa pakokaasun nopeudet EP:ssä ja
FD3:ssa ovat suhteessa toisiinsa, ja virtaus TT on vakio-osuus pako-
kaasuvirrasta. Nämä kaksi kohtaa on liitettävä paine-eroilmaisimeen
DPT. Ohjaus nollapaine-eron aikaansaamiseksi toteutetaan
virtauksen ohjaimella FC1.
— Pakokaasuanalysaattori EGA (kuvat 6—10)
CO2- tai NOx-analysaattoreita voidaan käyttää (hiilitasapainomene-
telmää käytettäessä vain CO2. Analysaattorit on kalibroitava kuten
analysaattorit kaasupäästöjen mittausta varten. Yhtä tai useampaa
analysaattoria voidaan käyttää pitoisuuserojen määrittämiseksi.
Mittausjärjestelmien takkuuden on oltava sellainen, että GEDFW,i:n tai
VEDFW,i:n tarkkuus on ± 4 prosentin sisällä.
— Siirtoputki TT (kuvat 4—12)
Hiukkasnäytesiirtoputken on oltava:
— mahdollisimman lyhyt, kuitenkin alle 5 metriä pitkä,
— läpimitaltaan samankokoinen tai suurempi kuin näytteenotin, ei
kuitenkaan suurempi kuin 25 mm,
— laimennustunnelin keskiviivan kohdalla ulostuleva ja myötävir-
taan suuntautuva.
Jos putken pituus on 1 metri tai vähemmän, se on eristettävä
aineella, jonka suurin lämmönjohtavuus on 0,05 W/(m × K), säteit-
täissuuntaisen eristyksen paksuuden vastatessa näytteenottimen
läpimittaa. Jos putken pituus on enemmän kuin 1 metri, se on
eristettävä ja seinämä lämmitettävä vähimmäislämpötilaan 523 K
(250 ºC).
Vaaditut siirtoputken seinämän lämpötilat voidaan vaihtoehtoisesti
määrittää lämmönsiirron standardilaskelmilla.
— Paine-eroilmaisin DPT (kuvat 4, 5 ja 10)
Paine-eroilmaisimen toiminta-alueen tulee olla ± 500 Pa tai sitä
pienempi.
— Virtauksen ohjain FC1 (kuvat 4, 5 ja 10)1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 118
▼B
Isokineettisten järjestelmien (kuvat 4 ja 5) osalta virtauksen ohjain
on tarpeellinen nollapaine-eron ylläpitämiseksi EP:n ja ISP:n välillä.
Säätö voi tapahtua:
a) ohjaamalla imupuhaltimen (SB) nopeutta tai virtausta ja
pitämällä painepuhaltimen (PB) nopeus vakiona kunkin toiminta-
tavan aikana (kuva 4);
tai:
b) säätämällä imupuhallin (SB) laimennetun pakokaasun tasaiselle
massavirralle ja ohjaamalla painepuhaltimen PB virtausta ja siten
myös pakokaasunäytevirtaa siirtoputken (TT) pään alueella (kuva
5).
Paineohjatun järjestelmän tapauksessa jäännösvirhe säätöpiirissä ei
saa olla suurempi kuin ± 3 Pa. Paineen heilahtelut laimennustunne-
lissa eivät saa olla keskimäärin suurempia kuin ± 250 Pa.
Moniputkijärjestelmän (kuva 10) osalta virtauksen ohjain on tarpeel-
linen pakokaasun suhteellista jakoa varten, jotta voidaan pitää yllä
nollapaine-ero moniputkiyksikön ulostulon ja TT:n ulostulon välillä,
Säätö voi tapahtua ohjaamalla DT:hen ruiskutettavan ilmavirrannopeutta TT:n ulostulon kohdalla.
— Paineensäätöventtiili PCV, PCV2 (kuva 9)
Kaksoisventuri/kaksoisaukkojärjestelmää varten tarvitaan kaksi
paineensäätöventtiiliä virran suhteellista jakoa varten ohjaamaan
EP:n vastapainetta ja DT:ssä olevaa painetta. Venttiilit on sijoitet-
tava SP:stä myötävirtaan EPssä: ja PB:n ja DT:n väliin.
— Vaimennustila DC (kuva 10)
Vaimennustila on asennettava moniputkiyksikön ulostulon kohdalle
minimoimaan paineheilahtelut pakoputkessa EP.
— Venturi VN (kuva 8)
Venturiputki asennetaan laimennustunneliin DT alipaineen synnyttä-
miseksi siirtoputken TT ulostulon alueella. Kaasuvirran nopeus
TT:n läpi määräytyy liikemäärän vaihdosta venturivyöhykkeellä, ja
se on periaatteessa verrannollinen painepuhaltimen PB virtausno-
peuteen, mikä johtaa vakiolaimennussuhteeseen. Koska virtaamaan
vaikuttaa TT:n ulostulossa vallitseva lämpötila ja paine-ero EP:n ja
DT:n välillä, todellinen laimennussuhde on hieman pienempi
pienellä kuormiutuksella kuin suurella kuormituksella.
— Virtauksen ohjain FC2 (kuvat 6, 7, 11 ja 12, valinnainen)
Virtauksen ohjainta voidaan käyttää ohjaamaan painepuhaltimen PB
ja/tai imupuhaltimen SB virtausta. Sen voi liittää pakokaasuvirta- tai
polttoainevirtasignaaliin ja/tai CO
2:n tai NOx:n erotussignaaliin.
Kun käytetään paineilmasyöttöä (kuva 11) FC2 ohjaa suoraan ilma-
virtaa.
— Virtauksen mittauslaite FM1 (kuvat 6, 7, 11 ja 12)
Kaasumittari tai muu virtausmittausvälineistö laimennusilmavirran
mittaamiseksi. FM1 on valinnainen, jos PB on kalibroitu mittaa-
maan virtausta.
— Virtauksen mittauslaite FM2 (kuva 12)
Kaasumittari tai muu virtausmittausvälineistö laimennuspakokaasu-
virran mittaamiseksi. FM2 on valinnainen, jos imupuhallin SB on
kalibroitu mittaamaan virtausta.
— Painepuhallin PB (kuvat 4, 5, 6, 7, 8, 9 ja 12)
PB voidaan liittää virtauksen ohjaimeen FC1 tai FC2 laimennusil-
mavirran nopeuden säätämiseksi. PB:tä ei tarvita käytettäessä
läppäventtiiliä. PB:tä voidaan käyttää mittaamaan laimennusilma-
virtaa, jos se on kalibroitu.
— Impuhallin SB (kuvat 4, 5, 6, 9, 10 ja 12)
Ainoastaan jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa soveltavia järjes-
telmiä varten. SB:tä voidaan käyttää mittaamaan
laimennuspakokaasuvirtaa, jos se on kalibroitu.
— Laimennusilmasuodatin DAF (kuva 4—12)
Taustahiilivetyjen eliminoimiseksi suositellaan, että laimennusilma
suodatetaan ja esipuhdistetaan puuhiilellä. Laimennusilman
lämpötilan on oltava 298 K (25 ºC) ± 5 K.
Valmistajan pyynnöstä laimennusilmanäyte on otettava hyvän
insinööritavan mukaisesti taustahiukkastasojen määrittämiseksi, ja
nämä voi sen jälkeen vähentää laimennetusta pakokaasusta mita-
tuista arvoista.
— Hiukkasnäytteenotin PSP (kuvat 4, 5, 6, 8, 9, 10 ja 12)1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 119
▼B
Näytteenotin on PTT:n johto-osa ja
— se on asennettava vastavirtaan suunnattuna kohtaan, jossa
laimennusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet, eli laimen-
nusjärjestelmien laimennustunnelin DT keskiviivalle noin 10tunnelin läpimitan päähän myötävirtaan siitä kohdasta, jossa
pakokaasu tulee sisään laimennustunneliin,
— sen sisäläpimitan on oltava vähintään 12 mm,— se voidaan lämmittää korkeintaan 325 K (52 ºC):n seinämän
lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esiläm-
mityksellä, edellyttäen, ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC) ennen pakokaasun syöttämistä laimennustunneliin,
— se voidaan eristää.
— Laimennustunneli DT (kuvat 4—2)
Laimennustunnelin:
— on oltava riittävän pitkä, jotta pakokaasu ja laimennusilma
sekoittuvat täydellisesti pyörrevirtausolosuhteissa,
— on oltava valmistettu ruostumattomasta teräksestä, ja sen:
— paksuuden ja läpimitan suhteen on oltava 0,025 tai
vähemmän sellaisten laimennustunneleiden osalta, joiden
sisäläpimitta on yli 75 mm,
— seinämän nimellispaksuuden on oltava vähintään 1,5 mm
sellaisten laimennustunneleiden osalta, joiden sisäläpimitta
on 75 mm tai sitä pienempi,
— läpimitan on oltava ainakin 75 mm jakeittain tapahtuvaa
näytteenottoa varten,
— läpimitaksi kokonaisnäytteenottoa varten suositellaan ainakin
25 mm.
Sen voi lämmittää korkeintaan 325 K (42 ºC):n seinämän lämpöti-
laan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esilämmityksellä,
edellyttäen, ettei ilman lämpötila ole yli 325 K (52 ºC) ennen pako-
kaasun syöttämistä laimennustunneliin.
Se voidaan eristää.Moottorin pakokaasun on sekoituttava perusteellisesti laimennu-
silman kanssa. Jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa soveltavissa
järjestelmissä sekoituksen laatu on tarkastettava käyttöönoton
jälkeen tunnelin CO
2-profiililla moottorin käydessä (ainakin neljästä
toisistaan samalla etäisyydellä olevasta mittauskohdasta). Tarvit-
taessa voidaan käyttää sekoitussuutinta.
Huom. Jos ympäristön lämpötila laimennustunnelin (DT) läheisyy-
dessä on alle 293 K (20 ºC), on ryhdyttävä
varotoimenpiteisiin, ettei menetettäisi hiukkasia laimennus-
tunnelin viileisiin seinämiin. Sen vuoksi suositellaan
tunnelin lämmittämistä ja/tai eristämistä edellä esitettyjen
rajojen puitteissa.
Suurilla moottorin kuormituksilla tunneli voidaan jäähdyttää vahin-
goittamattomalla keinolla, kuten kierrätyspuhaltimella, kunhan
jäähdytysaineen lämpötila ei ole alle 293 K (20 ºC).
— Lämmönvaihdin HE (kuvat 9 ja 10)
Lämmönvaihtimen tehon on oltava riittävä pitämään lämpötila
imupuhaltimen SB sisääntulon kohdalla ± 11 K:n rajoissa kokeen
aikana noudatetusta keskimääräisestä käyttölämpötilasta.
1.2.1.2 T ä y sv i r t a u sl a i m e nnusjärjestelmä (kuva 13)
Laimennusjärjestelmä kuvataan kokonaispakokaasun laimennuksen
perusteella käyttämällä vakiokeräysjärjestelmää (CVS). Pakokaasun ja
laimennusilman seoksen koko tilavuus on mitattava. Käytössä voi olla
joko PDP- tai CFV-järjestelmä.
Tämän jälkeen tapahtuvaa hiukkasten keruuta varten näyte laimenne-
tusta pakokaasusta ohjataan hiukkasnäytteenottojärjestelmään (1.2.2.
kohta, kuvat 14 ja 15). Jos se tehdään suoraan, tästä käytetään nimitystä
yksinkertainen laimennus. Jos näyte laimennetaan vielä kerran toisessa
laimennustunnelissa, tästä käytetään nimitystä kaksinkertainen
laimennus. Tämä on hyödyllistä, ellei suodattimen etupinnan lämpötila-
vaatimusta pystytä täyttämään yhdellä laimennuksella. Vaikka
kaksinkertainen laimeunusjärjestelmä onkin osittain laimennusjärjes-
telmä, se kuvataan hiukkasnäytteenottojärjestelmän muunnoksena 1.2.2.
kohdassa kuvassa 15, koska useimmat sen osat ovat samoja kuin tyypil-
lisessä hiukkasnäytteenottojärjestelmässä.
Kaasupäästöt voidaan määrittää myös täysvirtauslaimennusjärjestelmän
laimennustunnelissa. Tämän vuoksi kaasuaineosien näytteenottimet on1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 120
▼B
esitetty kuvassa 13, mutta niitä ei ole kuvausluettelossa. Vastaavat
vaatimukset on kuvattu 1.1.1. kohdassa.
Kuvaukset — Kuva 13
— Pakoputki EP
Pakoputken pituus moottorin pakosarjan ulostulon, turboahtimen
ulostulon tai jälkikäsittelylaitteen kohdalta laimennustunneliin ei
saa olly yli 10 metriä. Jos järjestelmän pituus on yli 4 metriä, kaikki
yli 4 metriä pitkät putket on eristettävä, lukuun ottamatta linjassa
olevaa savumittaria, jos sellainen on käytössä. Eristyksen säteit-
täisen paksuuden on oltava vähintään 25 mm. Eristysaineen
lämmönjohtavuusarvo ei saa olla suurempi kuin 0,1 W/(m × K),
mitattuna lämpötilassa 673 K (400 ºC). Pakoputken lämpöhitauden
vähentämiseksi suositellaan paksuuden jä läpimitan väliseksi
suhteeksi 0,015 tai vähemmän. Joustavien osien käyttö on rajoitet-
tava pituuden ja läpimitan väliseen suhteeseen 12 tai sitä
pienempään.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 121
▼B
Kuva 13
Täysvirtauslaimennusjärjestelmä
Raakapakokaasun koko määrä sekoitetaan laimennusilmaan laimennus-
tunnelissa DT.
Laimennetun pakokaasuvirran nopeus mitataan joko pakkosyöttöisen
pumpun PDP tai kriittisen virtauksen venturin CFV avulla.
Lämmönvaihdinta HE tai elektronista virtauksen kompensaatiota EFC
voidaan käyttää suhteelliseen hiukkasnäytteenottoon ja virtauksen
määrittämiseen. Koska hiukkasmassan määrittäminen perustuu laimen-
netun pakokaasun kokonaisvirtaan, laimennussuhdetta ei tarvitse laskea.
— Pakkosyöttöinen pumppu PDP
PDP mittaa laimennetun pakokaasun kokonaisvirran pumpun kier-
rosten lukumäärän ja pumpun iskun tilavuuden perusteella.
Pakokaasujärjestelmän vastapainetta ei saa alentaa keinotekoisesti
PDP:n tai laimennusilman sisääntulojärjestelmän avulla. Staattisen
pakokaasun vastapaineen, joka on mitattu CVS-järjestelmän ollessakäynnissä, on oltava ± 1,5 kPa:n rajoissa staattisesta paineesta, joka
on mitattu ilman yhteyttä CVS:ään samalla moottorin käyntinopeu-
della ja kuormituksella.
Kaasuseoksen lämpötilan välittömästi PDP:n edellä on oltava ± 6 K:n
rajoissa kokeen aikana noudatetusta keskimääräisestä käyttölämpöti-
lasta, kun virtauksen kompensointia ei käytetä.
Virtauksen kompensointia voi käyttää ainoastaan, jos lämpötila
PDP:n sisääntulon kohdalla ei ole yli 50 ºC (323 K).
— Kriittisen virtauksen venturi CFV
CFV mittaa laimennetun kokonaispakokaasuvirran pitämällä yllä
virtausta kuristetussa olotilassa (kriittinen virtaus). Staattisen pako-kaasun vastapaineen, joka on mitattu CFV-järjestelmän ollessa
käynnissä, on oltava ± 1,5 kPa:n rajoissa staattisesta paineesta,
joka on mitattu ilman yhteyttä CFV:hen samalla moottorin käynti-
nopeudella ja kuormituksella. Kaasuseoksen lämpötilan välittömästi
CFV:n edellä on oltava ± 11 K:n rajoissa kokeen aikana noudate-
tusta keskimääräisestä käyttölämpötilasta kun virtauksen
kompensointia ei käytetä.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 122
▼B
— Lämmönvaihdin HE (valinnainen, jos EFC on käytössä)
Lämmönvaihtimen tehon tulee olla riittävä pitämään lämpötila
edellä vaadittujen rajojen sisällä.
— Elektroninen virtauksen kompensointi EFC (valinnainen, jos HE on
käytössä)
Jos lämpötilaa joko PDP:n tai CFV:n sisääntulon kohdalla ei pidetä
edellä esitetyissä rajoissa, tarvitaan virtauksen kompensointijärjes-
telmä virtausnopeuden jatkuvaa mittaamista ja hiukkasjärjestelmän
suhteellisen näytteenoton ohjausta varten.
Tätä tarkoitusta varten jatkuvasti mitattuja virtausnopeuden signaa-
leja käytetään korjaamaan vastaavasti näytteenottovirtausnopeutta
hiukkasnäytteenottojärjestelmän hiukkassuodattimien läpi (katso
kuvat 14 ja 15).
— Laimennustunneli DT
Laimennustunnelin:
— on oltava läpimitaltaan riittävän pieni pyörteisen virtauksen
synnyttämiseksi (Reynoldsin luvun on oltava suurempi kuin
4,000) ja riittävän pitkä, jotta pakokaasu ja laimennusilma
sekoittuvat täydellisesti. Tässä voidaan käyttää sekoitussuutinta,
— on oltava läpimitaltaan ainakin 75 mm,— voi eristää.
Moottorin pakokaasu on johdettava myötävirtaan kohdassa, jossa se
tulee laimennustunneliin, ja sekoitettava perusteellisesti.
Kun käytetään yksinkertaista laimennusta, laimennustunnelista
otettu näyte siirretään hiukkasnäytteen ottojärjestelmään (1.2.2.
kohta, kuva 14). PDP:n tai CFV:n virtauskapasiteetin on oltava
riittävä pitämään laimennetun pakokaasun lämpötila 325 K:ssa
(52 ºC) tai sitä alempana välittömästi ennen ensimmäistä hiukkas-
suodatinta.
Kun käytetään kaksoislaimennusta, laimennustunnelista otettu näyte
siirretään toiseen laimennustunneliin, jossa sitä laimennetaan edel-
leen, ja johdetaan sen jälkeen näytteenottosuodattimien läpi (1.2.2.
kohta, kuva 15).
PDP:n tai CFV:n virtauskapasiteetin on oltava riittävä pitämään
DT:ssä olevan laimennetun pakokaasuvirran lämpötila 464 K:ssa
(191 ºC) tai sitä alempana näytteenottovyöhykkeellä. Toisen laimen-
nusjärjestelmän on tuotettava riitävästi toissijaista laimennusilmaa
pitämään kaksoislaimennettu pakokaasuvirta lämpötilassa, joka on
325 K (52 ºC) tai sitä alempi välittömästi ennen ensimmäistä huik-
kassuodatintahiukkassuodatinta.
— Laimennusilmasuodatin DAF
Taustahiilivetyjen poistamiseksi suositellaan, että laimennusilma
suodatetaan ja esipuhdistetaan puuhiilellä. Laimennusilman
lämpötilan on oltava 298 K (25 ºC) ± 5 K. Valmistajan pyynnöstä
laimennusilmanäytteet on otettava hyvän insinööritavan mukaisesti
taustahiukkastasojen määrittämiseksi, mitkä voi sen jälkeen
vähentää laimennetusta pakokaasusta mitatuista arvoista.
— Hiukkasnäytteenotin PSP
Näytteenotin on PTT:n johto-osa ja
— se on asennettava vastavirtaan suunnattuna kohtaan, jossa
laimennusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet, eli laimen-
nusjärjestelmien laimennustunnelin DT keskiviivalle suunnilleen
10 tunnelin läpimitan päähän myötävirtaan siitä kohdasta, jossa
pakokaasu tulee sisään laimennustunneliin,
— sen sisäläpimitan on oltava vähintään 12 mm,— se voidaan lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 ºC) seinämän
lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esiläm-mityksellä, edellyttäen, ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,
— se voidaan eristää.
1.2.2. Hiukkasnäytteenottojärjestelmä (kuvat 14 ja 15)
Hiukkasnäytteenottojärjestelmä tarvitaan hiukkasten keräämiseksi hiuk-
kassuodattimesta. Kun kyseessä on osavirtauslaimennuksen
kokonaisnäytteenotto, jossa koko laimennettu pakokaasunäyte johdetaan
suodattimien läpi, laimennus- (1.2.1.1. kohta, kuvat 7 ja 11) ja näyttee-
nottojärjestelmä muodostavat yleensä yhtenäisen kokonaisuuden. Kun
kyseessä on osavirtauslaimennuksen jakeittain tapahtuva näytteenotto
tai täysvirtauslaimennus, jossa vain osa laimennetusta pakokaasusta
ohjataan suodattimien läpi, laimennus- (1.2.1.1. kohta, kuvat 4, 5, 6, 8,
9, 10 ja 12 sekä 1.2.1.2. kohta, kuva 13) ja näytteenottojärjestelmät
muodostavat yleensä eri kokonaisuudet.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 123
▼B
Tässä direktiivissä täysvirtauslaimennusjärjestelmän kaksoislaimen-
nusjärjestelmää DDS (kuva 15) pidetään tyypillisen, kuvan 14
esittämän hiukkasnäytteenottojärjestelmän erityismuunnoksena. Kaksoi-
slaimennusjärjestelmä sisältää kaikki hiukkasnäytteenottojärjestelmän
tärkeät osat, kuten suodattimenpitimet ja näytteenottopumpun, sekä
lisäksi joitakin laimennusominaisuuksia, kuten laimennusilman syötön
ja toisen laimennustunnelin.
Säätöpiireihin kohdistuvien vaikutusten välttämiseksi suositellaan, että
näytteenottopumppua käytetään koko testausmenettelyn ajan. Yhtä
suodatinta käyttävässä menetelmässä on käytettävä ohitusjärjestelmää
näytteen ohjaamiseksi näytteenottosuodatinten läpi haluttuina aikoina.
Kytkentätoiminnan häiriöt säätöpiireihin on minimoitava.
Kuvaukset — Kuva 14 ja 15— Hiukkasnäytteenotin PSP (kuvat 14 ja 15)
Kuvissa esitetty hiukkasnäytteenotin on hiukkasten siirtoputken PTT
johto-osa.
Näytteenotin:
— on asennettava vastavirtaan suunnattuna kohtaan, jossa laimen-
nusilma ja pakokaasu ovat hyvin sekoittuneet, eli
laimennusjärjestelmien laimennustunnelin DT keskiviivalle
(katso 1.2.1. kohta) suunnilleen 10 tunnelin läpimitan päähän
myötävirtaan siitä kohdasta, jossa pakokaasu tulee sisään
laimennustunneliin,
— on sisäläpimitaltaan vähintään 12 mm,— voidaan lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 ºC) seinämän
lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esiläm-
mityksellä, edellyttäen, ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,
— voidaan eristää.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 124
▼B
Kuva 14
Hiukkasnäytteenottojärjestelmä
Näyte laimennetusta pakokaasusta otetaan osavirtaus- tai täysvirtauslai-
mennusjärjestelmän laimennustunnelista DT hiukkasnäytteenottimen
PSP ja hiukkasten siirtoputken PTT kautta näytteenottopumpun P
avulla. Näyte johdetaan hiukkasnäytteenottosuodattimet sisältävä(ie)n
suodattimenpitim(i)en FH läpi. Näytteen virtausnopeutta ohjataan
virtauksen ohjaimella FC3. Jos käytetään elektronista virtauksen
kompensointia EFC (katso kuva 13), laimennettua pakokaasuvirtaa
käytetään komentosignaalina FC3:lle.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 125
▼B
Kuva 15
Laimennusjärjestelmä (vain täysvirtausjärjestelmä)
Näyte laimennetusta pakokaasusta siirretään täysvirtauslaimennusjärjes-
telmän laimennustunnelista DT hiukkasnäytteenottimen PSP ja
hiukkasten siirtoputken PTT kautta toiseen laimennustunneliin SDT,
jossa se laimennetaan vielä kerran. Sen jälkeen näyte johdetaan hiuk-
kasnäytteenottosuodattimet sisältävä(ie)n suodattimenpitim(i)en FH
läpi. Laimennusilman virtausnopeus on tavallisesti vakio, kun taas
näytteen virtausnopeutta ohjataan virtauksen ohjaimella FC3. Jos
käytetään elektronista virtauksen kompensointia EFC (katso kuva 13),
laimennettua kokonaispakokaasuvirtaa käytetään komentosignaalina
FC3:lle.
— Hiukkasten siirtoputki PTT (kuvat 14 ja 15)
Hiukkasten siirtoputken pituus ei saa olla yli 1 020 mm, ja sen
pituus on pidettävä mahdollisimman pienenä, aina kun se on
mahdollista.
Nämä mitat koskevat:
— osavirtauslaimennuksen jakeittain tapahtuvaa näytteenottoa ja
yksinkertaista täysvirtauslaimennusjärjestelmää näytteenottimen
kärjestä suodattimenpitimeen,
— osavirtauslaimennuksen kokonaisnäytteenottoa laimennustun-
nelin päästä suodattimen pitimeen,
— täysvirtauskaksoislaimennusjärjestelmää näytteenottimen
kärjestä toiseen laimennustunneliin.
Siirtoputki:
— voidaan lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 ºC) seinämän
lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esiläm-
mityksellä, edellyttäen ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin,
— voidaan eristää.
— Toinen laimennustunneli SDT (kuva 15)
Toisen laimennustunnelin läpimitan on oltava vähintään 75 mm, ja
sen on oltava riittävän pitkä siten, että kaksoislaimennetun näyteen1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 126
▼B
viipymisaika on vähintään 0,25 sekuntia. Pääsuodattimenpidin FH
tulee sijoittaa korkeintaan 300 mm:n päähän SDT:n ulostulosta.
Toinen laimennustunneli
— voidaan lämmittää korkeintaan 325 K:n (52 ºC) seinämän
lämpötilaan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman esiläm-
mityksellä, edellyttäen ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC) ennen pakokaasun tuloa laimennustunneliin;
— voidaan eristää.
— Suodattimenpidin(pitimet) FH (kuvat 14 ja 15)
Pääsuodatinta ja varmistussuodatinta varten voidaan käyttää yhtä
suodatinkoteloa tai erillisiä suodatinkoteloita. Liitteen III lisäyksessä
1 olevan 1.5.1.3. kohdan vaatimukset on täytettävä.
Suodattimenpidin(pitimet):
— voidaan lämmittää korkeintaan 325 K (52 ºC) seinämän lämpöti-
laan suoralla lämmityksellä tai laimennusilman
esilämmityksellä, edellyttäen ettei ilman lämpötila ole yli 325 K
(52 ºC),
— voidaan eristää.
— Näytteenottopumppu P (kuvat 14 ja 15)
Hiukkasnäytteenottopumpun on sijaittava riittävän kaukana tunne-
lista siten, että sisääntulokaasun lämpötila pysyy vakiona (± 3 K),
jos virtauksen korjausta FC3:n avulla ei käytetä.
— Laimennusilmapumppu DP (kuva 15) (ainoastaan täysvirtauskaksoi-
slaimennus)
Laimennusilmapumppu on sijoitettava siten, että toissijaisen laimen-
nuksen ilmaa syötetään lämpötilassa 298 K (25 ºC) ± 5 K.
— Virtauksen ohjain FC3 (kuvat 14 ja 15)
Virtauksen ohjainta on käytettävä kompensoimaan hiukkasnäytteen
virtausnopeus lämpötilan ja vastapaineen vaihteluiden osalta
näytteen kulkureitillä, jos muita välineitä ei ole käytettävissä.
Virtauksen ohjain vaaditaan, jos käytetään elektronista virtauksen
kompensaatiota EFC (katso kuva 13).
— Virtauksen mittauslaite FM3 (kuvat 14 ja 15) (hiukkasnäytevirta)
Kaasumittari tai virtausvälineistö on sijoitettava riittävän kauas
näytteenottopumpusta siten, että sisääntulokaasun lämpötila pysyy
vakiona (± 3 K), jos virtauksen korjausta FC3:n avulla ei käytetä.
— Virtauksen mittauslaite FM4 (kuva 15) (laimennusilma, vain
täysvirtauskaksoislaimennus)
Kaasumittari tai virtausvällineistö on sijoitettava siten, että sisääntu-
lokaasun lämpötila pysyy 298 K:ssa (25 ºC) ± 5 K.
— Palloventtiili BV (valinnainen)
Palloventtiilin läpimitta ei saa olla pienempi kuin näytteenotto-
putken sisäläpimitta, eikä sen kytkentäaika saa olla pidempi kuin
0,5 sekuntia.
Huom: Jos ympäristön lämpötila PSP:n, PTT:n, SDT:n ja FH:n
läheisyydessä on alle 239 K (20 ºC), on ryhdyttävä varotoi-
menpiteisiin ettei hiukkasia menetettäisi näiden osien
viileisiin seiniin. Sen vuoksi suositellaan näiden osien
lämmittämistä ja/tai eristämistä vastaavien kuvaukissa
ilmoitettujen rajojen puitteissa. Samoin suositellaan, ettei
suodattimen etupinnan lämpötila näytteenoton aikana saa
olla alle 293 K (20 ºC).
Kun moottorin kuormitus on suuri, edellä mainitut osat voidaan
jäähdyttää vahingoittamattomalla menetelmällä, kuten kierrätyspu-
haltimella, kunhan jäähdytysaineen lämpötila ei ole alle 293 K
(20 ºC).1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 127
▼B
LIITE►M2 VII◄
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 128
▼B
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 129
▼B
Lisäys 1
►(1) (2) (3)M21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 130
▼B
►(1)M21997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 131
▼M2
Lisäys 2
KIPINÄSYTYTYSMOOTTOREIDEN TESTAUSTULOKSET
1. TESTI(E)N SUORITUSTA KOSKEVAT TIEDOT (1):
1.1 Testauksessa käytetty vertailupolttoaine
1.1.1 Oktaaniluku1.1.2 Ilmoitetaan öljyn prosenttiosuus seoksessa, jos voiteluainetta ja bensiiniä
on sekoitettu kuten kaksitahtimoottoreiden kohdalla.
1.1.3 Bensiinin tiheys nelitahtimoottoreiden osalta ja bensiini/öljy-seos kaksi-
tahtimoottoreiden osalta.
1.2 Voiteluaine
1.2.1 Merkki (merkit)1.2.2 Tyyppi (tyypit)
1.3 Moottorikäyttöinen laitteisto (jos sovellettavissa)
1.3.1 Luettelo ja tuntomerkit
1.3.2 Tehon kulutus ilmoitetuilla moottorin pyörimisnopeuksilla (valmistajan
ilmoitus)
LaitteistoMoottorin eri pyörimisnopeuksilla (*) käytetty teho PAE(kW) tämän liitteen lisäys 3 huomioon otettuna
Välinopeus (jos sovellet-
tavissa)Nimellisnopeus
Yhteensä
(*) Saa olla enintään 10 % testauksen aikana mitattua tehoa suurempi.
1.4 Moottorin suoritusarvot
1.4.1 Moottorin pyörimisnopeudet:
Joutokäynti: min−1
Välinopeus: min−1
Nimellisnopeus: min−1
1.4.2 Moottorin teho (2)
OlosuhteetTehoasetus (kW) moottorin eri pyörimisnopeuksilla
Välinopeus (jos sovellet-
tavissa)Nimellisnopeus
Testissä mitattu maksimiteho (PM) (kW) (a)
Tämän lisäyksen 1.3.2 kohdan tai liitteessä III
olevan 2.8 kohdan mukaisesti moottorikäyttöisen
laitteiston kuluttama kokonaisteho (PAE) (kW) (b)
Liitteessä I olevassa 2.4 kohdassa määritelty
moottorin nettoteho (kW) (c)
c=a+b1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 132
(1) Jos perusmoottoreita on useita, tiedot on merkittävä jokaisesta.
(2) Korjaamaton teho mitattu liitteessä I olevan 2.4 kohdan vaatimusten mukaisesti.
▼M2
1.5 Päästötasot
1.5.1 Dynamometrin asetus (kW)
Kuormitus-%Dynamometrin asetus (kW) moottorin eri pyörimisno-
peuksilla
Välinopeus (jos sovellet-
tavissa)Nimellisnopeus (jos
sovellettavissa)
10 (jos sovellettavissa)
25 (jos sovellettavissa)5075100
1.5.2 Testisyklin päästötulokset:
CO: g/kWh
HC: g/kWh
NO
x: g/kWh1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 133
▼M2
Lisäys 3
MOOTTORITEHON MÄÄRITTÄMISEKSI TEHTÄVÄÄ TESTIÄ VARTEN ASENNET-
TAVAT LAITTEET JA LISÄLAITTEET
Nume-
roLaitteet ja lisälaitteet Asennettu päästötestiä varten
1 Imujärjestelmä
Imusarja Kyllä, vakiotuotantolaite
Kampikammion päästöjen valvontajärjes-
telmäKyllä, vakiotuotantolaite
Kaksoisinduktiolla varustetun imusarjajär-
jestelmän valvontalaitteetKyllä, vakiotuotantolaite
Ilmavirtamittari Kyllä, vakiotuotantolaite
Imuilman kanavat Kyllä (a)
Ilmansuodatin Kyllä (a)
Imuäänenvaimennin Kyllä (a)
Nopeudenrajoitin Kyllä (a)
2 Imusarjan lämmitysjärjestelmä Kyllä, vakiotuotantolaite. Jos mahdollista,
laite on asennettava mahdollisimman edulli-
seen asemaan.
3 Pakojärjestelmä
Pakokaasunpuhdistaja Kyllä, vakiotuotantolaite
Pakosarja Kyllä, vakiotuotantolaite
Yhdysputket Kyllä (b)
Äänenvaimennin Kyllä (b)
Pakoputki Kyllä (b)
Pakokaasujarru Ei (c)
Paineen ahdinlaitteet Kyllä, vakiotuotantolaite
4 Polttoainepumppu Kyllä, vakiotuotantolaite (d)
5 Kaasutuslaitteisto
Kaasutin Kyllä, vakiotuotantolaite
Elektroninen säätöjärjestelmä, ilmavirtaus-
mittari jne.Kyllä, vakiotuotantolaite
Kaasumoottoreiden laitteet
Paineenalennin Kyllä, vakiotuotantolaite
Haihdutin Kyllä, vakiotuotantolaite
Sekoitin Kyllä, vakiotuotantolaite
6 Polttoaineen ruiskutuslaitteet (bensiini ja
diesel)
Esisuodatin Kyllä, vakiotuotantolaite tai testialustan laite
Suodatin Kyllä, vakiotuotantolaite tai testialustan laite
Pumppu Kyllä, vakiotuotantolaite
Korkeapaineputket Kyllä, vakiotuotantolaite
Suutin Kyllä, vakiotuotantolaite
Imuventtiili Kyllä, vakiotuotantolaite (e)
Elektroninen säätöjärjestelmä, ilmavirtaus-
mittari jne.Kyllä, vakiotuotantolaite
Säädin/säätöjärjestelmä Kyllä, vakiotuotantolaite
Ilmasto-olosuhteista riippuva automaat-
tinen täyskuormitusrajoitinKyllä, vakiotuotantolaite1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 134
▼M2
Nume-
roLaitteet ja lisälaitteet Asennettu päästötestiä varten
7 Nestejäähdytysjärjestelmä
Jäähdytin Ei
Tuuletin Ei
Tuulettimen suojus Ei
Vesipumppu Kyllä, vakiotuotantolaite (f)
Termostaatti Kyllä, vakiotuotantolaite (g)
8 Ilmanjäähdytys
Suojus Ei (h)
Tuuletin tai puhallin Ei (h)
Lämpötilan säätölaite Ei
9 Sähkölaitteet
Generaattori Kyllä, vakiotuotantolaite (i)
Kipinänjakelujärjestelmä Kyllä, vakiotuotantolaite
Puola tai puolat Kyllä, vakiotuotantolaite
Johdotus Kyllä, vakiotuotantolaite
Sytytystulpat Kyllä, vakiotuotantolaite
Elektroninen säätöjärjestelmä, johon
sisältyy nakutusanturi/myöhäissytytysjär-
jestelmäKyllä, vakiotuotantolaite
10 Paineen ahdinlaitteet
Moottorin suoraan ja/tai pakokaasujen
avulla käyttämä ahdinKyllä, vakiotuotantolaite
Ahtoilman jäähdytin Kyllä, vakiotuotantolaite tai testialustan
laite (j)(k)
Jäähdytinpumppu tai tuuletin (moottori-
käyttöinen)Ei (h)
Jäähdytinnesteen virtauksen säätölaitteet Kyllä, vakiotuotantolaite
11 Ylimääräinen testialustatuuletin Kyllä, tarvittaessa12 Pakokaasunpuhdistuslaitteet Kyllä, vakiotuotantolaite (
l)
13 Käynnistyslaitteet Testialustan laitteet
14 Voiteluöljypumppu Kyllä, vakiotuotantolaite
(a) Täydellinen imujärjestelmä on oltava asianmukaisesti asennettuna tarkoitettua käyttösovellusta varten:
jos on vaara, että tällä on huomattavaa vaikutusta moottorin tehoon; vapaasti hengittävien kipinäsytytysmoottor-
eiden osalta;kun valmistaja vaatii, että näin on tehtävä.
Muissa tapauksissa voidaan käyttää muuta vastaavanlaista järjestelmää, ja tällöin on tarkastettava, ettei imupaine
vaihtele enempää kuin 100 Pa valmistajan puhtaalle ilmansuodattimelle vahvistamasta ylärajasta.
(
b) Täydellinen pakojärjestelmä on oltava asianmukaisesti asennettuna tarkoitettua käyttösovellusta varten:
jos on vaara, että tällä on huomattavaa vaikutusta moottorin tehoon; vapaasti hengittävien kipinäsytytysmoottor-
eiden osalta;
kun valmistaja vaatii, että näin on tehtävä.
Muissa tapauksissa voidaan käyttää muuta vastaavanlaista järjestelmää edellyttäen, ettei mitattu paine vaihtele
enempää kuin 1 000 Pa valmistajan vahvistamasta ylärajasta.
(c) Jos moottorissa on pakokaasujarru, kuristusventtiilin on oltava täysin auki.
(d) Tarvittaessa polttoaineen syöttöpainetta voidaan säätää jäljittämään tietyssä moottorin käyttösovelluksessa
esiintyvää painetta (erityisesti käytettäessä polttoaineen paluujärjestelmää).
(e) Ilmaventtiili on ruiskutuspumpun paineilmatoimisen säätimen ohjausventtiili. Polttoaineen ruiskutusjärjestelmän
säädin saattaa sisältää muita laitteita, jotka saattavat vaikuttaa ruiskutetun polttoaineen määrään.
(f) Jäähdytysnesteen kierron on toimittava ainoastaan moottorin vesipumpun avulla. Nesteen jäähdytys voidaan
toteuttaa ulkopuolisen piirin avulla, jos piirin painehäviö ja pumpun imupaine pysyvät samalla tasolla kuin itse
moottorin jäähdytysjärjestelmässä.
(g) Termostaatti voi olla täysin auki.
(h) Kun jäähdytystuuletin tai puhallin on asennettu testiä varten, niiden käyttämä teho on lisättävä tuloksiin lukuun
ottamatta suoraan kampiakseliin asennettuja ilmajäähdytteisiä moottoreiden jäähdytystuulettimia. Tuulettimen taipuhaltimen teho on määritettävä testeissä käytettävillä nopeuksilla joko laskemalla se vakio-ominaisuuksien
perusteella tai käytännön testien avulla.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 135
▼M2
(i) Generaattorin pienin teho: Generaattorin sähkötehon on oltava rajoitettu ainoastaan moottorin toiminnan
kannalta välttämättömien lisävarusteiden käytölle. Jos akun käyttäminen on välttämätöntä, on käytettävä
hyväkuntoista täyteen ladattua akkua.
(j) Ahtoilman jäähdytyksellä, joko neste- tai ilmajäähdytyksellä, varustetut moottorit on testattava ahtoilman
jäähdytyksellä, tai valmistajan pyynnöstä testipenkkijärjestelmä voi korvata ilmajäähdyttimen. Kummassakintapauksessa tehonmittaus kaikilla nopeuksilla on suoritettava moottorin ilman suurimmalla painehäviöllä ja
pienimmällä lämpötilan pudotuksella ahtoilman jäähdyttimen läpi testipenkkijärjestelmässä, kuten valmistaja
ilmoittaa.
(
k) Ne voivat sisältää esimerkiksi pakokaasun kierrätysjärjestelmän (EGR-järjestelmän), katalysaattorin, lämpöreak-
torin, ilman jälki-imujärjestelmän ja polttoaineen haihtumisen estojärjestelmän.
(l) Sähköisten tai muiden käynnistysjärjestelmien teho syötetään testialustasta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 136
▼B
LIITE►M2 VIII◄
HYVÄKSYNTÄTODISTUSTEN NUMEROINTIJÄRJESTELMÄ
(katso 4 artiklan 2 kohta)
1. Numeron tulee sisältää 5 osaa erotettuna merkillä ”*”.
1 osa: Pieni kirjain ”e”, ja sen jälkeen hyväksynnän antavan jäsenvaltion
tunnuskirjain(kirjaimet) tai -numero:
1 Saksa
2 Ranska
3 Italia4 Alankomaat
5 Ruotsi
6 Belgia7 Unkari
8 Tšekin tasavalta
9 Espanja
11 Yhdistynyt kuningaskunta
12 Itävalta13 Luxemburg
17 Suomi
18 Tanska20 Puola
21 Portugali
23 Kreikka24 Irlanti
26 Slovenia
27 Slovakia29 Viro
32 Latvia
36 Liettua
CY Kypros
MT Malta
2 osa: Tämän direktiivin numero. Koska direktiiviin sisältyy erilaisia
täytäntöönpanopäivämääriä ja erilaisia teknisiä standardeja,
numeroon lisätään kaksi kirjainmerkkiä. Nämä merkit viittaavat eri
tiukkuusvaiheiden soveltamispäivämääriin ja moottorin käyttöön eri
eritelmien liikkuvissa koneissa, jonka perusteella tyyppihyväksyntä
on myönnetty. Ensimmäinen merkki on määritelty 9 artiklassa.
Toinen merkki on määritelty liitteessä I olevassa 1 jaksossa liitteessä
III olevassa 3.6. jaksossa määritellyn testausmoodin osalta.
3 osa: Sen viimeisimmän direktiivin numero, jolla muutetaan hyväksyntää
koskevaa direktiiviä. Soveltuvin osin on lisättävä vielä kaksi kirjain-
merkkiä riippuen 2 jaksossa kuvatuista edellytyksistä, vaikka uusien
parametrien johdosta vain yksi merkeistä olisi muutettava. Ellei
näihin merkkeihin tule mitään muutosta, ne on jätettävä pois.
4 osa: Nelinumeroinen järjestysnumero (etunollat tarpeen mukaan) ilmaise-
maan perushyväksyntänumeroa. Jakson on alettava 0001:stä.
5 osa: Kaksinumeroinen järjestysnumero (etunolla tarpeen mukaan) ilmaise-
maan laajennusta. Jakson on alettava 01:stä kunkin
perushyväksyntänumeron osalta.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 137
▼A1
▼B
▼B
2. Esimerkki kolmannesta hyväksynnästä (toistaiseksi ilman laajennusta), joka
vastaa soveltamispäivämäärää A (vaihe I, ylempi teholuokka) ja moottorin
käyttöä eritelmän A liikkuvissa koneissa, annettu Yhdistyneessä kuningas-
kunnassa:
e 11*98/…AA*00/000XX*0003*00
3. Esimerkki toisesta laajennuksesta neljänteen hyväksymiseen, joka vastaa
soveltamispäivämäärää E (vaihe II, keskiteholuokka) sama eritelmän
koneiden (A) osalta, annettu Saksassa:
e 1*01/…EA*00/000XX*0004*021997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 138
▼B
LIITE►M2 IX◄
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 139
▼B
LIITE►M2 X◄
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 140
▼B
LIITE►M2 XI◄
1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 141
▼M2
LIITE XII
VAIHTOEHTOISTEN TYYPPIHYVÄKSYNTÖJEN TUNNUSTAMINEN
1. Seuraavat tyyppihyväksynnät ja tarvittaessa asiaa koskevat hyväksyntä-
merkit tunnustetaan tämän direktiivin hyväksymistä vastaaviksi 9 artiklan 2
jaksossa määriteltyjen luokkien A, B ja C moottoreiden osalta:
1.1 Direktiivin 2000/25/EY mukaiset tyyppihyväksynnät.1.2 Direktiivin 88/77/ETY mukaiset tyyppihyväksynnät, jotka täyttävät direk-
tiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/542/
ETY, A- tai B-vaihetta 2 artiklan ja liitteessä I olevan kohdan 6.2.1 osalta
koskevat vaatimukset tai Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talousko-
mission säännön N:o 49.02 muutossarjoissa I/2 esitetyt vaatimukset.
1.3 Euroopan talouskomission säännön N:o 96 mukaiset tyyppihyväksyntätodis-
tukset.
2. Seuraavat tyyppihyväksynnät ja tarvittaessa asiaa koskevat hyväksyntä-
merkit tunnustetaan tämän direktiivin hyväksymistä vastaaviksi 9 artiklan 3
kohdassa määriteltyjen moottoriluokkien D, E, F ja G osalta (vaihe II):
2.1 Direktiivin 2000/25/EY mukaiset, vaiheen II tyyppihyväksynnät.
2.2 Direktiivin 88/77/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 1999/
96/EY, mukaiset tyyppihyväksynnät, jotka täyttävät direktiivin 2 artiklassa
ja liitteessä I olevassa kohdassa 6.2.1 säädetyt vaatimukset A-, B 1-, B 2-
tai C-vaiheen osalta.
2.3 Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännön N:o 49.03
muutossarjat.
2.4 Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännön N:o 96
vaiheen B mukaiset hyväksynnät säännön N:o 96 muutossarjan 01 5.2.1
kohdan mukaisesti.1997L0068 — FI — 01.05.2004 — 003.001 — 142