2013R0549 — FI — 24.08.2015 — 001.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

►B EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 549/2013, annettu 21 päivänä toukokuuta 2013, Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä Euroopan unionissa (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (EUVL L 174 26.6.2013, s. 1)

Muutettu:









▼B

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 549/2013,

annettu 21 päivänä toukokuuta 2013,

Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä Euroopan unionissa

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)







EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 338 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon ( 1 ), noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä ( 2 ), sekä katsovat seuraavaa: (1) Unionin politiikan laadintaan ja jäsenvaltioiden kansantalouksien sekä talous- ja rahaliiton, jäljempänä ’EMU’, seurantaan tarvitaan kunkin jäsenvaltion tai alueen talouden rakennetta ja taloudellisen tilanteen kehitystä koskevia vertailukelpoisia, ajanmukaisia ja luotettavia tietoja. (2) Komission olisi osallistuttava jäsenvaltioiden kansantalouksien ja EMUn seurantaan, ja sen olisi erityisesti tiedotettava neuvostolle säännöllisesti jäsenvaltioiden edistymisestä EMUun liittyvien velvollisuuksiensa täyttämisessä. (3) Unionin kansalaiset tarvitsevat talouden tilinpitoa perusvälineeksi jäsenvaltion tai alueen taloudellisen tilanteen arvioimista varten. Vertailukelpoisuuden vuoksi tällaiset tilinpidot olisi laadittava yhtenäisten ja yksiselitteisten periaatteiden mukaisesti. Toimitettujen tietojen olisi oltava mahdollisimman tarkkoja, täydellisiä ja ajantasaisia, jotta varmistetaan mahdollisimman suuri avoimuus kaikkien alojen osalta. (4) Komission olisi käytettävä kansantalouden tilinpidon ja aluetilinpidon kokonaissuureita unionin hallinnollisissa laskelmissa ja erityisesti talousarviolaskelmissa. (5) Vuonna 1970 julkaistiin hallinnollinen asiakirja ”Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä – EKT”, joka kattoi tämän asetuksen soveltamisalan. Tämä asiakirja oli Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston yksin ja omalla vastuullaan laatima, ja se oli tulos mainitun toimiston yhdessä jäsenvaltioiden kansallisten tilastolaitosten kanssa useiden vuosien aikana tekemästä työstä sellaisen kansantalouden tilinpitojärjestelmän laatimiseksi, joka soveltuisi Euroopan yhteisöjen talous- ja sosiaalipolitiikan tarpeisiin. Järjestelmä oli yhteisön versio Yhdistyneiden kansakuntien kansantalouden tilinpitojärjestelmästä, jota oli siihen saakka käytetty yhteisöissä. Vuonna 1979 julkaistiin toinen painos alkuperäistekstin saattamiseksi ajan tasalle ( 3 ). (6) Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmästä yhteisössä 25 päivänä kesäkuuta 1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2223/96 ( 4 ) vahvistettiin yhteisön talous-, sosiaali- ja aluepolitiikan tarpeisiin soveltuva kansantalouden tilinpitojärjestelmä. Se oli pitkälti yhdenmukainen Yhdistyneiden kansakuntien tilastokomission helmikuussa 1993 hyväksymän tuolloin uuden kansantalouden tilinpitojärjestelmän, jäljempänä ’SNA 1993’, kanssa, jotta kaikkien Yhdistyneiden kansakuntien jäsenmaiden tulokset olisivat kansainvälisesti vertailukelpoisia. (7) SNA 1993 -järjestelmä saatettiin ajan tasalle, kun Yhdistyneiden kansakuntien tilastokomissio hyväksyi helmikuussa 2009 uuden kansantalouden tilinpitojärjestelmän, jäljempänä ’SNA 2008’, jonka tavoitteena on mukauttaa kansantalouden tilinpitoa siten, että siinä otetaan paremmin huomioon uusi taloudellinen toimintaympäristö, menetelmätutkimuksen edistyminen ja käyttäjien tarpeet. (8) Tapahtuneen kehityksen huomioon ottaminen edellyttää asetuksella (EY) N:o 2223/96 perustetun Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän, jäljempänä ’EKT-95’, uudistamista siten, että tällä asetuksella perustettavasta uudistetusta Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmästä tehdään jäsenvaltioiden talouden rakenteisiin mukautettu SNA 2008:n versio ja unionin tiedot ovat vertailukelpoisia sen tärkeimpien kansainvälisten kumppanien laatimien tietojen kanssa. (9) Euroopan ympäristötilinpidosta 6 päivänä heinäkuuta 2011 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 691/2011 ( 5 ) vahvistettiin yhteiset puitteet Euroopan ympäristötilinpidon tietojen keruuta, laadintaa, toimittamista ja arviointia varten ympäristötilien perustamiseksi uudistetun Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän, jäljempänä ’EKT 2010’, satelliittitileiksi. (10) Ympäristö- ja sosiaalitilinpidossa olisi myös otettava kaikilta osin huomioon komission 20 päivänä elokuuta 2009 neuvostolle ja Euroopan parlamentille antama tiedonanto ”BKT ja muut indikaattorit – Edistyksen mittaaminen muuttuvassa maailmassa”. Menetelmätutkimuksia ja tietojen testausta on jatkettava määrätietoisesti, etenkin ”BKT:hen ja muihin indikaattoreihin” sekä Eurooppa 2020 -strategiaan liittyvien kysymysten osalta, ja tuolloin on pyrittävä kehittämään kattavampi lähestymistapa hyvinvoinnin ja edistyksen mittaamista varten, jotta voidaan tukea älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun edistämistä. Tässä yhteydessä olisi käsiteltävä ympäristön ulkoisvaikutuksia ja yhteiskunnallista eriarvoisuutta koskevia kysymyksiä. Myös tuottavuuden muutokset olisi otettava huomioon. Tämän olisi mahdollistettava, että saadaan mahdollisimman pian saataville BKT:n kokonaissuureita täydentäviä tietoja. Komission olisi esitettävä Euroopan parlamentille ja neuvostolle uusi tiedonanto ”BKT:stä ja muista indikaattoreista” vuonna 2013 sekä tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia vuonna 2014. Kansantalouden tilinpitoa ja aluetilinpitoa koskevat tiedot olisi nähtävä yhtenä keinona, jonka avulla kyseisiin tavoitteisiin voidaan pyrkiä. (11) Olisi tutkittava mahdollisuutta käyttää uusia, automatisoituja ja tosiaikaisia keruumenetelmiä. (12) Tällä asetuksella perustettava uudistettu Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä (EKT 2010) sisältää menetelmän ja toimittamisohjelman, jossa määritetään ne tilit ja taulukot, jotka kaikkien jäsenvaltioiden on toimitettava tiettyjen määräaikojen mukaisesti. Komission olisi asetettava kyseiset tilit ja taulukot määräpäivinä käyttäjien saataville, tarvittaessa etukäteen ilmoitetun julkaisukalenterin mukaisesti, erityisesti taloudellisen lähentymisen seurantaa varten ja jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen tiiviin yhteensovittamisen varmistamiseksi. (13) Tietojen julkaisemisen osalta olisi noudatettava käyttäjäystävällistä lähestymistapaa, jolloin unionin kansalaisille ja muille sidosryhmille annetaan helposti saatavaa ja hyödyllistä tietoa. (14) EKT 2010 korvaa asteittain kaikki muut järjestelmät yhteisten standardien, määritelmien, luokitusten ja tilinpitosääntöjen viitekehyksenä, joka on tarkoitettu jäsenvaltioiden tilien laatimiseen unionin tarpeisiin ja jonka avulla on mahdollista saavuttaa tuloksia, jotka ovat vertailukelpoisia jäsenvaltioiden välillä. (15) Yhteisestä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistöstä (NUTS) 26 päivänä toukokuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1059/2003 ( 6 ) mukaisesti kaikissa jäsenvaltioiden tilastoissa, jotka toimitetaan komissiolle ja jotka jaotellaan alueellisten yksiköiden mukaan, olisi käytettävä NUTS-luokitusta. Jotta laadittaisiin vertailukelpoisia aluetilastoja, alueelliset yksiköt olisi näin ollen määriteltävä NUTS-luokituksen mukaisesti. (16) Jäsenvaltioiden suorittamaa tietojen toimittamista, salassa pidettävien tietojen toimittaminen mukaan lukien, säännellään Euroopan tilastoista 11 päivänä maaliskuuta 2009 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 223/2009 ( 7 ). Tämän asetuksen mukaisesti toteutettavilla toimenpiteillä olisi näin ollen myös varmistettava salassa pidettävien tietojen suojaus sekä se, että Euroopan tilastoja tuotettaessa ja levitettäessä tietoja ei paljasteta sääntöjenvastaisesti eikä käytetä muihin kuin tilastointitarkoituksiin. (17) On perustettu työryhmä, jonka tehtävänä on tarkastella lähemmin välillisten rahoituspalvelujen (FISIM) käsittelyä kansantalouden tilinpidossa, sisältäen sellaisen riskipainotetun menetelmän tutkimisen, jolla poistetaan riski välillisiä rahoituspalveluja koskevista laskelmista ja joka ottaa näin huomioon odotettavissa olevat tulevat kustannukset toteutuneista riskeistä. Työryhmän havainnot huomioon ottaen voi olla tarpeen muuttaa välillisten rahoituspalvelujen laskenta- ja kohdentamismenetelmää antamalla delegoidun säädöksen, jotta voidaan saada parempia tuloksia. (18) Tutkimus- ja kehittämismenot ovat investointeja, ja ne olisi sen vuoksi kirjattava kiinteän pääoman bruttomuodostuksena. Kiinteän pääoman bruttomuodostuksena kirjattavien tutkimus- ja kehittämismenoja koskevien tietojen muoto on kuitenkin tarpeen määrittää delegoidulla säädöksellä, kun tietojen luotettavuudesta ja vertailukelpoisuudesta on saatu riittävä varmuus kehitettävien lisätaulukoiden avulla tehdyllä testauksella. (19) Jäsenvaltioiden julkisen talouden kehyksiä koskevista vaatimuksista 8 päivänä marraskuuta 2011 annetussa neuvoston direktiivissä 2011/85/EU ( 8 ) edellytetään, että asiaankuuluvat tiedot ehdollisista sitoumuksista, joilla on potentiaalinen tuntuva vaikutus julkisen talouden talousarvioihin, mukaan lukien julkisyhteisöjen takaukset, järjestämättömät lainat ja julkisten yritysten toiminnasta aiheutuvat vastuut, niiden laajuus mukaan lukien, on julkaistava. Nämä vaatimukset edellyttävät ylimääräistä julkaisemista tämän asetuksen mukaisesti julkaistavien tietojen lisäksi. (20) Komissio (Eurostat) perusti kesäkuussa 2012 työryhmän tutkimaan direktiivin 2011/85/EU vaikutuksia julkisen talouden tietojen keräämiseen ja levittämiseen; työryhmä keskittyi ehdollisia sitoumuksia koskevien vaatimusten täytäntöönpanoon ja muihin asiaan liittyviin tietoihin, jotka voivat olla osoitus mahdollisista tuntuvista vaikutuksista julkisen talouden talousarvioihin, mukaan lukien julkisyhteisöjen takaukset, julkisten yritysten toiminnasta aiheutuvat vastuut, julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet, järjestämättömät lainat ja julkisyhteisöjen osallistuminen yritysten pääomaan. Tämän työryhmän työn täysipainoisen toteuttamisen olisi autettava analysoimaan oikealla tavalla julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia koskevien sopimusten taustalla olevia taloudellisia suhteita, rakentamisen, saatavuuden ja kysynnän riskit soveltuvin osin mukaan lukien, ja mittaamaan taseen ulkopuolisten julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien implisiittisiä velkoja ja siten edistämään avoimuutta ja velkatilastojen luotettavuutta. (21) Neuvoston päätöksellä 74/122/ETY ( 9 ) perustettu talouspoliittinen komitea on työskennellyt eläkkeiden ja eläkeuudistusten kestävyyden parissa. Tilastonlaatijoiden sekä talouspoliittisen komitean puitteissa työskentelevien, ikääntyvää väestöä koskevien kysymysten asiantuntijoiden työtä olisi koordinoitava tiiviisti sekä kansallisella että Euroopan tasolla makrotaloudellisten olettamusten ja muiden vakuutusmatemaattisten parametrien osalta, jotta varmistetaan tulosten johdonmukaisuus ja vertailtavuus eri maiden välillä ja jotta eläkkeisiin liittyvät tiedot voitaisiin välittää tehokkaasti käyttäjille ja sidosryhmille. Olisi myös tehtävä selväksi, että sosiaalivakuutukseen kuuluvat kertyneet eläkeoikeudet eivät sellaisenaan ole julkistalouden kestävyyden mittari. (22) Tiedot jäsenvaltioiden ehdollisista sitoumuksista toimitetaan vakaus- ja kasvusopimuksella käyttöön otettuun monenväliseen valvontamenettelyyn liittyvän työn yhteydessä. Komission olisi esitettävä heinäkuuhun 2018 mennessä kertomus, jossa arvioidaan, olisiko nämä tiedot asetettava saataville EKT 2010:n puitteissa. (23) On tärkeää korostaa jäsenvaltioiden aluetilinpidon merkitystä alueellista, taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevissa unionin toimintalinjoissa sekä taloudellisten riippuvuuksien analysoinnissa. On myös tarpeen parantaa tilinpidon avoimuutta aluetasolla, julkisyhteisöjen tilinpito mukaan lukien. Komission (Eurostat) olisi kiinnitettävä erityistä huomiota alueiden julkistaloutta koskeviin tietoihin silloin kun jäsenvaltioilla on autonomisia alueita tai hallituksia. (24) Komissiolle olisi tämän asetuksen liitteen A muuttamiseksi yhdenmukaisen tulkinnan ja kansainvälisen vertailukelpoisuuden varmistamista varten siirrettävä valta hyväksyä säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset ja kuulee myös asetuksella (EY) N:o 223/2009 perustettua Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevää komiteaa. Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 127 artiklan 4 kohdan ja 282 artiklan 5 kohdan mukaan on myös tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan kuulee tarvittaessa Euroopan keskuspankkia sen toimivaltaan kuuluvilla aloilla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti. (25) Useimmat unionin talouden ohjauksessa ja hallinnassa käytettävät tilastolliset kokonaissuureet ja erityisesti liiallisia alijäämiä ja makrotalouden epätasapainoa koskevat menettelyt määritellään viittaamalla EKT:hen. Komission olisi esittäessään tietoja ja kertomuksia näiden menettelyjen mukaisesti annettava asianmukaista tietoa siitä, millaisia vaikutuksia tämän asetuksen säännösten mukaisesti annetuilla delegoiduilla säädöksillä käyttöön otetuilla EKT 2010:n menetelmämuutoksilla on asianomaiseen kokonaissuureisiin. (26) Komissio toteuttaa ennen vuoden 2013 toukokuun loppua tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa arvioinnin siitä, onko tutkimuksesta ja kehittämisestä saatu kansantalouden tilinpitoa varten sekä käypien hintojen että volyymin osalta riittävän laadukkaita tietoja, jotta voidaan varmistaa EKT:n tutkimus- ja kehittämistietojen luotettavuus ja vertailukelpoisuus. (27) Koska tämän asetuksen täytäntöönpano edellyttää huomattavia mukautuksia kansallisiin tilastojärjestelmiin, komissio myöntää jäsenvaltioille poikkeuksia. Kansantalouden tilinpidon tietojen toimittamisohjelmassa olisi erityisesti otettava huomioon joissakin jäsenvaltioissa ohjelman viitekausilla tapahtuneet perinpohjaiset poliittiset ja tilastolliset muutokset. Komission myöntämien poikkeusten olisi oltava tilapäisiä, ja niitä olisi voitava arvioida uudelleen. Komission olisi tuettava asianomaisia jäsenvaltioita toimissa, joilla pyritään varmistamaan niiden tilastojärjestelmiin edellytetyt mukautukset, jotta nämä poikkeukset voidaan lopettaa mahdollisimman pian. (28) Lähettämiselle asetettujen määräaikojen lyhentäminen voisi lisätä merkittävästi vastaajille ja unionin kansallisille tilastolaitoksille aiheutuvia rasitteita ja kustannuksia, mikä saattaisi heikentää tuotettavien tietojen laatua. Kun tietojen lähettämiselle asetetaan määräajat olisi näin ollen punnittava edut ja haitat. (29) Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 mukaisesti ( 10 ). (30) Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on uudistetun Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän laatiminen, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla, joten unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen. (31) Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevää komiteaa on kuultu. (32) Raha-, rahoitus- ja maksutasetilastokomitean perustamisesta 13 päivänä marraskuuta 2006 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2006/856/EY ( 11 ) perustettua raha-, rahoitus- ja maksutasetilastokomiteaa sekä markkinahintaisen bruttokansantulon yhdenmukaistamisesta 15 päivänä heinäkuuta 2003 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 1287/2003 (’BKTL-asetus’) ( 12 ) perustettua bruttokansantulokomiteaa (BKTL-komitea) on kuultu, sekä katsovat seuraavaa: OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:







1 artikla

Kohde

1. Tällä asetuksella perustetaan Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä 2010, jäljempänä ’EKT 2010’ tai ’EKT’.

2. EKT 2010:ssä vahvistetaan

a) menetelmä (liite A), joka koskee yhteisiä standardeja, määritelmiä, luokituksia ja tilinpitosääntöjä ja jota on käytettävä tilien ja taulukoiden laatimiseen vertailukelpoisin perustein unionin tarpeisiin, yhdessä 3 artiklassa edellytettyjen tulosten kanssa;

b) ohjelma (liite B), jossa vahvistetaan määräajat, joihin mennessä jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostat) a alakohdassa tarkoitetun menetelmän mukaisesti laadittavat tilit ja taulukot.

3. Tätä asetusta sovelletaan kaikkiin unionin säädöksiin, joissa viitataan EKT:hen tai sen määritelmiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 10 artiklan soveltamista.

4. Tämä asetus ei velvoita jäsenvaltioita laatimaan omiin tarpeisiinsa tarkoitettuja tilejä EKT 2010:n mukaisesti.

2 artikla

Menetelmä

1. Edellä 1 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu EKT 2010 -menetelmä esitetään liitteessä A.

2. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä 7 artiklan mukaisesti EKT 2010 -menetelmää koskevista muutoksista, joilla täsmennetään ja parannetaan sen sisältöä yhdenmukaisen tulkinnan tai kansainvälisen vertailukelpoisuuden varmistamiseksi, edellyttäen ettei niillä muuteta peruskäsitteitä, ettei niiden täytäntöönpano edellytä lisävaroja Euroopan tilastojärjestelmän piiriin kuuluvilta tuottajilta eikä niiden soveltaminen aiheuta muutoksia omiin varoihin.

3. Jos EKT 2010:n tilinpitosääntöjen asianmukaisesta soveltamisesta on epäselvyyttä, asianomaisen jäsenvaltion on pyydettävä selvitys komissiolta (Eurostat). Komissio (Eurostat) toimii viipymättä tutkimalla pyynnön ja toimittamalla pyydettyä selvitystä koskevan lausuntonsa asianomaiselle jäsenvaltiolle ja kaikille muille jäsenvaltioille.

4. Jäsenvaltioiden on suoritettava välillisten rahoituspalvelujen laskenta ja kohdentaminen kansantalouden tilinpidossa liitteessä A selostetun menetelmän mukaisesti. Siirretään komissiolle valta antaa ennen 17 päivää syyskuuta 2013 7 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla vahvistetaan tarkistettu menetelmä välillisten rahoituspalvelujen laskentaa ja kohdentamista varten. Käyttäessään valtaansa tämän kohdan nojalla komissio varmistaa, että tällaisista delegoiduista säädöksistä ei aiheudu merkittäviä hallinnollisia lisärasitteita jäsenvaltioille tai vastaajayksiköille.

5. Jäsenvaltioiden on kirjattava tutkimus- ja kehittämismenot kiinteän pääoman bruttomuodostuksena. Siirretään komissiolle valta antaa 7 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä tutkimusta ja kehittämistä koskevien jäsenvaltioiden EKT 2010 -tietojen luotettavuuden ja vertailukelpoisuuden varmistamiseksi. Käyttäessään valtaansa tämän kohdan nojalla komissio varmistaa, että tällaisista delegoiduista säädöksistä ei aiheudu merkittäviä hallinnollisia lisärasitteita jäsenvaltioille tai vastaajayksiköille.

3 artikla

Tietojen toimittaminen komissiolle

1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle (Eurostat) liitteessä B esitetyt tilit ja taulukot kullekin taulukolle siinä säädetyssä määräajassa.

2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä asetuksessa säädetyt tiedot ja metatiedot komissiolle vahvistetun tiedonsiirtostandardin ja muiden käytännön järjestelyjen mukaisesti.

Tiedot on siirrettävä tai ladattava sähköisesti komission ylläpitämään keskitettyyn tietojen vastaanottopisteeseen. Komissio määrittelee täytäntöönpanosäädöksillä tietojen toimittamiseen liittyvän tiedonsiirtostandardin ja muut käytännön järjestelyt. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

4 artikla

Laadun arviointi

1. Tätä asetusta sovellettaessa toimitettaviin tietoihin sovelletaan asetuksen (EY) N:o 223/2009 12 artiklan 1 kohdassa säädettyjä laatukriteerejä tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti.

2. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle (Eurostat) selvitys 3 artiklan mukaisesti toimitettavien tietojen laadusta.

3. Kun 1 kohdassa tarkoitettuja laatukriteerejä sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tietoihin, komissio määrittelee laaturaporteissa sovellettavat menettelyt sekä raporttien rakenteen, taajuuden ja arviointi-indikaattorit täytäntöönpanosäädöksillä 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

4. Komissio (Eurostat) arvioi toimitettujen tietojen laadun.

5 artikla

Soveltamispäivä ja ensimmäisen tietojen toimittamisen ajankohta

1. EKT 2010:tä sovelletaan ensimmäisen kerran 1 päivästä syyskuuta 2014 toimitettaviin tietoihin, jotka on laadittu liitteen B mukaisesti.

2. Tiedot toimitetaan komissiolle (Eurostat) liitteessä B vahvistettujen määräaikojen mukaisesti.

3. Tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti EKT 2010:een perustuvien tietojen ensimmäiseen toimittamiseen saakka jäsenvaltiot toimittavat edelleen komissiolle (Eurostat) EKT-95:n mukaisesti laaditut tilit ja taulukot.

4. Komissio tarkastaa yhdessä asianomaisen jäsenvaltion kanssa, että tätä asetusta sovelletaan oikein, ja antaa tarkastusten tulokset tämän asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle komitealle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisöjen omista varoista tehdyn päätöksen 2007/436/EY, Euratom soveltamisesta 22 päivänä toukokuuta 2000 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1150/2000 ( 13 ) 19 artiklan soveltamista.

6 artikla

Poikkeukset

1. Komissio myöntää täytäntöönpanosäädöksillä tilapäisiä poikkeuksia tämän asetuksen soveltamisesta, jos asetuksen soveltaminen edellyttää huomattavia mukautuksia kansalliseen tilastojärjestelmään. Näiden poikkeusten voimassaolo päättyy viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2020. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.

2. Komissio myöntää 1 kohdan mukaisen tilapäisen poikkeuksen ainoastaan niin pitkäksi ajaksi, jonka kyseinen jäsenvaltio tarvitsee mukauttaakseen tilastojärjestelmänsä. Jäsenvaltion BKT:n osuus unionissa tai euroalueella ei ole itsessään peruste poikkeuksen myöntämiselle. Komissio tukee tarvittaessa asianomaisia jäsenvaltioita toimissa, joilla varmistetaan niiden tilastojärjestelmiin tarvittavat mukautukset.

3. Asianomaisen jäsenvaltion on 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa esitettävä komissiolle asianmukaisesti perusteltu pyyntö viimeistään 17 päivänä lokakuuta 2013.

Komissio antaa kuultuaan Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevää komiteaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2018 kertomuksen myönnettyjen poikkeusten soveltamisesta sen arvioimiseksi, ovatko poikkeukset edelleen perusteltuja.

7 artikla

Siirretyn säädösvallan käyttäminen

1. Siirretään komissiolle valta antaa delegoituja säädöksiä tässä artiklassa säädetyin edellytyksin.

2. Siirretään 2 artiklan 2 ja 5 kohdassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä komissiolle viideksi vuodeksi 16 päivästä heinäkuuta 2013. Siirretään 2 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä komissiolle kahdeksi kuukaudeksi 16 päivästä heinäkuuta 2013. Komissio laatii siirrettyä säädösvaltaa koskevan kertomuksen viimeistään yhdeksän kuukautta ennen viiden vuoden pituisen kauden päättymistä. Säädösvallan siirtoa jatketaan ilman eri toimenpiteitä samanpituisiksi kausiksi, jollei Euroopan parlamentti tai neuvosto vastusta tällaista jatkamista viimeistään kolme kuukautta ennen kunkin kauden päättymistä.

3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 2 artiklan 2, 4 ja 5 kohdassa tarkoitetun säädösvallan siirron.

Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Päätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.

4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.

5. Edellä olevan 2 artiklan 2, 4 ja 5 kohdan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kolmella kuukaudella.

8 artikla

Komitea

1. Komissiota avustaa asetuksella (EY) N:o 223/2009 perustettu Euroopan tilastojärjestelmää käsittelevä komitea. Mainittu komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.

2. Kun viitataan tähän kohtaan, sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklaa.

9 artikla

Yhteistyö muiden komiteoiden kanssa

1. Komissio pyytää kaikista päätöksellä 2006/856/EY perustetun raha-, rahoitus- ja maksutasetilastokomitean toimivaltaan kuuluvista kysymyksistä tämän komitean lausunnon mainitun päätöksen 2 artiklan mukaisesti.

2. Komissio toimittaa asetuksella (EY, Euratom) N:o 1287/2003 perustetulle bruttokansantulokomitealle (BKTL-komitea) kaikki tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskevat tiedot, jotka ovat tarpeen BKTL-komitean tehtävien hoitamiseksi.

10 artikla

Siirtymämääräykset

1. Kun kyse on talousarviosta ja omista varoista, asetuksen (EY, Euratom) N:o 1287/2003 1 artiklan 1 kohdassa ja siihen liittyvissä säädöksissä, erityisesti asetuksessa (EY, Euratom) N:o 1150/2000 ja arvonlisäverosta kertyvien omien varojen lopullisesta yhdenmukaisesta kantomenettelystä 29 päivänä toukokuuta 1989 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1553/89 ( 14 ), tarkoitettu Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä on edelleen EKT-95 niin kauan kuin Euroopan yhteisöjen omien varojen järjestelmästä 7 päivänä kesäkuuta 2007 tehty neuvoston päätös 2007/436/EY, Euratom ( 15 ) on voimassa.

2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, arvonlisäveroon perustuvien omien varojen määrittämistä varten jäsenvaltiot voivat, jos vaadittuja EKT-95:n mukaisia yksityiskohtaisia tietoja ei ole saatavilla, käyttää EKT 2010:een perustuvia tietoja niin kauan kuin päätös 2007/436/EY, Euratom on voimassa.

11 artikla

Implisiittisiä vastuita koskeva kertomus

Komissio antaa vuoteen 2014 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen, joka sisältää olemassa olevia tietoja julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksista ja muista julkisyhteisöjen ulkopuolisista implisiittisistä vastuista, ehdolliset sitoumukset mukaan lukien.

Komissio antaa vuoteen 2018 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle toisen kertomuksen, jossa arvioidaan, missä määrin komission (Eurostat) julkaisemat tiedot vastuista edustavat kaikkia julkisyhteisöjen ulkopuolisia implisiittisiä vastuita, ehdolliset sitoumukset mukaan lukien.

12 artikla

Uudelleentarkastelu

Komissio antaa 1 päivään heinäkuuta 2018 mennessä ja sen jälkeen joka viides vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän asetuksen soveltamisesta.

Kertomuksessa arvioidaan muun muassa

a) kansantalouden tilinpitoa ja aluetilinpitoa koskevien tietojen laatua;

b) tämän asetuksen toimivuutta ja EKT 2010:een sovellettavaa seurantaprosessia; ja

c) ehdollisia sitoumuksia koskevien tietojen osalta tapahtunutta edistymistä ja EKT 2010:n tietojen saatavuutta.

13 artikla

Voimaantulo

Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.









LIITE A

LUKU 1 YLEISPIIRTEET JA PERUSPERIAATTEET YLEISPIIRTEET Globalisaatio EKT 2010:N KÄYTTÖ Analyysi- ja politiikkakehikko EKT 2010 -käsitteiden ominaispiirteet Sektoreittainen luokittelu Satelliittitilit EKT 2010 ja SNA 2008 EKT 2010 ja EKT-95 EKT 2010 JÄRJESTELMÄNÄ – PERUSPERIAATTEET Tilastoyksiköt ja niiden ryhmittelyt Institutionaaliset yksiköt ja sektorit Paikalliset TAY:t ja toimialat Kotimaiset ja ulkomaiset talousyksiköt; koko kansantalous ja ulkomaat Virrat ja varannot Virrat Taloustoimet Taloustoimien ominaisuudet Vuorovaikutukseen perustuvat ja yksiköiden sisäiset taloustoimet Rahataloustoimet ja muut taloustoimet Vastikkeelliset ja vastikkeettomat taloustoimet Uudelleen järjestetyt taloustoimet Kierrätys Jakaminen Taloustoimen pääosapuolen tunnistaminen Rajatapaukset Muut varojen muutokset Varojen ja velkojen volyymin muut muutokset Hallussapitovoitot ja -tappiot Varannot Tilien ja aggregaattien järjestelmä Tilinpitosäännöt Tilipuoliskojen nimitykset Kahdenkertainen kirjaus / nelinkertainen kirjaus Arvottaminen Tuotteita koskevat erityisarvottamiset Kiinteisiin hintoihin arvottaminen Kirjausajankohta Sulauttaminen ja nettoutus Sulauttaminen Nettoutus Tilit, tasapainoerät ja aggregaatit Tilikokonaisuus Tavaroiden ja palveluiden tili Ulkomaiden tili Tasapainoerät Aggregaatit BKT: keskeinen aggregaatti Panos-tuotoskehikko Tarjonta- ja käyttötaulukot Symmetriset panos-tuotostaulukot LUKU 2 YKSIKÖT JA YKSIKÖIDEN RYHMITTELYT KANSANTALOUDEN RAJAT INSTITUTIONAALISET YKSIKÖT Pääkonttorit ja hallintayhtiöt Yhtiöryhmät Erityistä tarkoitusta varten perustetut yksiköt (SPE) Konserninsisäiset rahoitusyksiköt Keinotekoiset tytäryritykset Erityistä tarkoitusta varten perustetut julkisyhteisöjen yksiköt INSTITUTIONAALISET SEKTORIT Yritykset (S.11) Alasektori: Julkiset yritykset (S.11001) Alasektori: Yksityiset kotimaiset yritykset (S.11002) Alasektori: Ulkomaalaisomisteiset yritykset (S.11003) Rahoituslaitokset (S.12) Rahoituksen välittäjät Rahoituksen ja vakuutuksen välitystä avustavat laitokset Muut rahoituslaitokset kuin rahoituksen välittäjät ja rahoituksen ja vakuutuksen välitystä avustavat laitokset Rahoituslaitossektoriin sisältyvät institutionaaliset yksiköt Rahoituslaitosten alasektorit Rahoituslaitosten alasektoreiden yhdistäminen Rahoituslaitosten alasektoreiden jaottelu julkisiin, yksityisiin kotimaisiin ja ulkomaalaisomisteisiin rahoituslaitoksiin Keskuspankki (S.121) Talletuksia vastaanottavat yhteisöt, muut kuin keskuspankki (S.122) Rahamarkkinarahastot (S.123) Muut sijoitusrahastot kuin rahamarkkinarahastot (S.124) Muut rahoituksen välittäjät kuin vakuutuslaitokset ja eläkerahastot (S.125) Arvopaperistamiseen osallistuvat erityisyhteisöt Arvopaperi- ja johdannaiskauppaa omaan lukuunsa käyvät yritykset, lainanantajina toimivat rahoituslaitokset sekä erikoistuneet rahoituslaitokset Rahoituksen ja vakuutuksen välitystä avustavat laitokset (S.126) Konserninsisäiset rahoitusyksiköt ja rahanlainaajat (S.127) Vakuutuslaitokset (S.128) Eläkerahastot (S.129) Julkisyhteisöt (S.13) Valtionhallinto (lukuun ottamatta sosiaaliturvarahastoja) (S.1311) Osavaltiohallinto (lukuun ottamatta sosiaaliturvarahastoja) (S.1312) Paikallishallinto (lukuun ottamatta sosiaaliturvarahastoja) (S.1313) Sosiaaliturvarahastot (S.1314) Kotitaloudet (S.14) Työnantajat ja elinkeinonharjoittajat (S.141 ja S.142) Palkansaajat (S.143) Omaisuustulojen saajat (S.1441) Eläkkeensaajat (S.1442) Muiden tulonsiirtojen saajat (S.1443) Kotitalouksia palvelevat voittoa tavoittelemattomat yhteisöt (S.15) Ulkomaat (S.2) Tuottajayksiköiden sektoriluokitus omistajuuden oikeudellisen pääjaottelun mukaan PAIKALLISET TOIMIALAYKSIKÖT JA TOIMIALAT Paikalliset toimialayksiköt Toimialat Toimialojen luokittelu HOMOGEENISET TUOTANTOYKSIKÖT JA HOMOGEENISET TUOTANTOHAARAT Homogeeninen tuotantoyksikkö Homogeeninen tuotantohaara LUKU 3 TUOTTEITA JA VALMISTAMATTOMIA VAROJA KOSKEVAT TALOUSTOIMET TUOTETALOUSTOIMET YLEISESTI TUOTANTO JA TUOTOS Pääasialliset toiminnat, sivutoiminnat ja aputoiminnat Tuotos (P.1) Institutionaaliset yksiköt: erottelu markkinatuottajiin, omaan loppukäyttöön tuottajiin ja markkinattomiin tuottajiin Kirjausajankohta ja tuotoksen arvottaminen Maa-, metsä- ja kalataloustuotteet (pääluokka A) Teollisuustuotteet (pääluokka C); Rakennustyöt (pääluokka F) Tukku- ja vähittäiskaupan palvelut; moottoriajoneuvojen ja moottoripyörien korjauspalvelut (pääluokka G) Kuljetus ja varastointi (pääluokka H) Majoitus- ja ravitsemispalvelut (pääluokka I) Rahoitus- ja vakuutuspalvelut (pääluokka K): keskuspankin tuotos Rahoitus- ja vakuutuspalvelut (pääluokka K): Rahoituspalvelut yleisesti Välitöntä maksua vastaan tarjotut rahoituspalvelut Korkomaksujen muodossa maksetut rahoituspalvelut Rahoitusvarojen ja -velkojen hankintaan ja luovutukseen rahoitusmarkkinoilla liittyvät rahoituspalvelut Vakuutus- ja eläkejärjestelmiin liittyvät rahoituspalvelut, kun toiminta rahoitetaan vakuutusmaksuilla ja vakuutussäästöjen sijoittamisesta saaduilla tuotoilla Kiinteistöalan palvelut (pääluokka L) Ammatilliset, tieteelliset ja tekniset palvelut (pääluokka M); Hallinto- ja tukipalvelut (pääluokka N) Julkisen hallinnon ja maanpuolustuksen palvelut, pakolliset sosiaalivakuutuspalvelut (pääluokka O) Koulutuspalvelut (pääluokka P); Terveydenhuolto- ja sosiaalipalvelut (pääluokka Q) Taide-, viihde- ja virkistyspalvelut (pääluokka R); Muut palvelut (pääluokka S) Kotitaloudet työnantajina (pääluokka T) VÄLITUOTEKÄYTTÖ (P.2) Kirjausajankohta ja välituotekäytön arvottaminen KULUTUS (P.3, P.4) Kulutusmenot (P.3) Todellinen kulutus (P.4) Kulutusmenojen kirjausajankohta ja arvottaminen Todellisen kulutuksen kirjausajankohta ja arvottaminen PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS (P.5) Kiinteän pääoman bruttomuodostus (P.51g) Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen kirjausajankohta ja arvottaminen Kiinteän pääoman kuluminen (P.51c) Varastojen muutokset (P.52) Varastojen muutosten kirjausajankohta ja arvottaminen Arvoesineiden hankinnat miinus vähennykset (P.53) TAVAROIDEN JA PALVELUIDEN VIENTI JA TUONTI (P.6 JA P.7) Tavaroiden vienti ja tuonti (P.61 ja P.71) Palveluiden vienti ja tuonti (P.62 ja P.72) OLEMASSA OLEVIA TAVAROITA KOSKEVAT TALOUSTOIMET VALMISTAMATTOMIEN VAROJEN HANKINNAT MIINUS VÄHENNYKSET LUKU 4 JAKOTALOUSTOIMET PALKANSAAJAKORVAUKSET (D.1) Palkat ja palkkiot (D.11) Rahamääräiset palkat ja palkkiot Luontoismuotoiset palkat ja palkkiot Työnantajan sosiaaliturvamaksut (D.12) Työnantajan todelliset sosiaaliturvamaksut (D.121) Työnantajan laskennalliset sosiaaliturvamaksut (D.122) TUOTANNON JA TUONNIN VEROT (D.2) Tuoteverot (D.21) Arvonlisäverot (alv) (D.211) Tuontiverot ja -tullit ilman alv:a (D.212) Muut tuoteverot kuin alv ja tuontiverot (D.214) Muut tuotantoverot (D.29) Euroopan unionin toimielimille maksetut tuotannon ja tuonnin verot Tuotannon ja tuonnin verot: kirjausajankohta ja kirjattavat määrät TUKIPALKKIOT (D.3) Tuotetukipalkkiot (D.31) Tuontitukipalkkiot (D.311) Muut tuotetukipalkkiot (D.319) Muut tuotantotukipalkkiot (D.39) OMAISUUSTULOT (D.4) Korot (D.41) Talletusten ja lainojen korot Velkapaperien korot Vekselien ja vastaavien lyhytaikaisten instrumenttien korot Joukkovelkakirjojen ja debentuurien korot Korkoswapit ja korkotermiinisopimukset Rahoitusleasingin korot Muut korot Kirjausajankohta Yritysten jakamat tulot (D.42) Osingot (D.421) Yritystulon otot yritysmäisistä yhteisöistä (D.422) Ulkomaisten suorien sijoitusten uudelleensijoitetut voitot (D.43) Muut sijoitustulot (D.44) Vakuutuksenottajien sijoitustulo (D.441) Eläkeoikeuksiin perustuvat sijoitustulot (D.442) Osuudenomistajille kuuluva kollektiivisten sijoitusrahastojen sijoitustulo (D.443) Luonnonvaran vuokrat (D.45) Maanvuokrat Maaperävarojen vuokrat TULO-, VARALLISUUS YM. JUOKSEVAT VEROT (D.5) Tuloverot (D.51) Muut juoksevat verot (D.59) SOSIAALITURVAMAKSUT JA SOSIAALIETUUDET (D.6) Sosiaaliturvamaksut, netto (D.61) Työnantajan todelliset sosiaaliturvamaksut (D.611) Työnantajan laskennalliset sosiaaliturvamaksut (D.612) Kotitalouksien todelliset sosiaaliturvamaksut (D.613) Kotitalouksien sosiaaliturvamaksutäydennykset (D.614) Rahamääräiset sosiaalietuudet (D.62) Rahamääräiset sosiaaliturvaetuudet (D.621) Muut sosiaalivakuutusetuudet (D.622) Rahamääräiset sosiaaliavustukset (D.623) Luontoismuotoiset yhteiskunnalliset tulonsiirrot (D.63) Luontoismuotoiset yhteiskunnalliset tulonsiirrot – julkisyhteisöjen ja kotitalouksia palvelevien voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen markkinaton tuotanto (D.631) Luontoismuotoiset yhteiskunnalliset tulonsiirrot – julkisyhteisöjen ja kotitalouksia palvelevien voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen ostama markkinatuotanto (D.632) MUUT TULONSIIRROT (D.7) Vahinkovakuutusmaksut, netto (D.71) Vahinkovakuutuskorvaukset (D.72) Julkisyhteisöjen sisäiset tulonsiirrot (D.73) Tulonsiirrot kansainväliseen yhteistyöhön (D.74) Muut sekalaiset tulonsiirrot (D.75) Tulonsiirrot kotitalouksia palveleville voittoa tavoittelemattomille yhteisöille (KPVTY) (D.751) Kotitalouksien väliset tulonsiirrot (D.752) Muut sekalaiset tulonsiirrot (D.759) Sakot ja uhkasakot Arpajaiset ja uhkapeli Korvaukset Arvonlisäveroon ja bruttokansantuloon (BKTL) perustuvat EU:n omat varat (D.76) ELÄKEOIKEUKSIEN MUUTOKSEN OIKAISU (D.8) PÄÄOMANSIIRROT (D.9) Pääomaverot (D.91) Investointiavustukset (D.92) Muut pääomansiirrot (D.99) TYÖSUHDEOPTIOT LUKU 5 RAHOITUSTALOUSTOIMET RAHOITUSTALOUSTOIMIEN YLEISPIIRTEET Rahoitusvarat, rahoitussaamiset ja velat Ehdolliset varat ja velat Rahoitusvarojen ja velkojen luokat Taseet, rahoitustili ja muut virrat Arvotus Netto- ja bruttokirjaus Sulauttaminen Nettoutus Rahoitustaloustoimia koskevat tilinpitosäännöt Rahoitustaloustoimi, jonka vastinkirjaus on tulonsiirto tai pääomansiirto Rahoitustaloustoimi, jonka vastinkirjaus on omaisuustulo Kirjausajankohta Vastinsektoreittain eritelty rahoitustili RAHOITUSVAATEIDEN YKSITYISKOHTAINEN LUOKITUS Monetaarinen kulta ja erityiset nosto-oikeudet (F.1) Monetaarinen kulta (F.11) Erityiset nosto-oikeudet (SDR:t) (F.12) Käteisraha ja talletukset (F.2) Käteisraha (F.21) Talletukset (F.22 ja F.29) Siirtokelpoiset talletukset (F.22) Muut talletukset (F.29) Velkapaperit (F.3) Velkapaperien pääpiirteet Luokittelu alkuperäisen maturiteetin ja valuutan mukaan Luokittelu korkotason perusteella Kiinteäkorkoiset velkapaperit Vaihtuvakorkoiset velkapaperit Yhdistelmäkorkoiset velkapaperit Erillislainat Arvopaperistaminen Katetut joukkolainat Lainat (F.4) Lainan pääpiirteet Lainojen luokittelu alkuperäisen maturiteetin, valuutan ja luotonannon tarkoituksen mukaan Lainoihin ja talletuksiin kohdistuvien taloustoimien erottelu Lainoihin ja velkapapereihin kohdistuvien taloustoimien erottelu Lainoihin, kauppaluottoihin ja kauppavekseleihin kohdistuvien taloustoimien erottelu Arvopaperien lainaksianto ja takaisinostosopimukset Rahoitusleasing Muuntyyppiset lainat Muiksi kuin lainoiksi luokiteltavat rahoitusvarat Osakkeet ja sijoitusrahasto-osuudet (F.5) Osakkeet ja osuudet (F.51) Osaketodistukset (depository receipt) Noteeratut osakkeet (F.511) Noteeraamattomat osakkeet (F.512) Ensitarjousmyynti, listautuminen, pörssilistalta poistaminen ja osakkeiden lunastus Muiksi kuin oman pääoman ehtoisiksi arvopapereiksi luokiteltavat rahoitusvarat Muut osuudet (F.519) Osakkeisiin kohdistuvien taloustoimien arvotus Sijoitusrahasto-osuudet (F.52) Rahamarkkinarahasto-osuudet (F.521) Muiden kuin rahamarkkinarahastojen osuudet (F.522) Sijoitusrahasto-osuuksiin kohdistuvien taloustoimien arvotus Vakuutus-, eläke- ja standarditakausvastuut (F.6) Vahinkovakuutustekninen vastuuvelka (F.61) Henkivakuutukseen ja annuiteettiin perustuvat vastuut (F.62) Eläkevastuut (F.63) Ehdolliset eläkevastuut Eläkerahastojen vaateet eläkkeiden hallinnoijia kohtaan (F.64) Oikeudet muihin etuuksiin kuin eläke-etuihin (F.65) Standarditakauksiin liittyvät varaukset (F.66) Standarditakaukset ja kertaluonteiset takaukset Johdannaiset ja työsuhdeoptiot (F.7) Johdannaiset (F.71) Optiot Termiinit Optiot verrattuna termiineihin Swapit Korkotermiinisopimukset Luottojohdannaiset Luottoriskinvaihtosopimukset Rahoitusinstrumentit, joita ei lueta johdannaisiin Työsuhdeoptiot (F.72) Johdannaisiin ja työsuhdeoptioihin kohdistuvien taloustoimien arvotus Muut saamiset ja velat (F.8) Kauppaluotot ja ennakot (F.81) Muut saamiset ja velat kuin kauppaluotot ja ennakot (F.89) LIITE 5.1 – RAHOITUSVAATEIDEN LUOKITUS Rahoitusvaateiden luokitus vaadeluokittain Rahoitusvaateiden luokitus jälkimarkkinakelpoisuuden perusteella Strukturoidut arvopaperit Rahoitusvaateiden luokittelu tulotyypin perusteella Rahoitusvaateiden luokittelu korkotyypin perusteella Rahoitusvaateiden luokitus maturiteetin perusteella Pitkäaikainen ja lyhytaikainen maturiteetti Alkuperäinen maturiteetti ja jäljellä oleva maturiteetti Rahoitusvaateiden luokitus valuutan perusteella Rahan määrät LUKU 6 MUUT VIRRAT JOHDANTO VAROJEN JA VELKOJEN MUUT MUUTOKSET Varojen ja velkojen volyymin muut muutokset (K.1–K.6) Varojen muuttuminen taloudellisesti merkittäviksi (K.1) Valmistamattomien varojen taloudellisen arvon häviäminen (K.2) Katastrofien aiheuttamat menetykset (K.3) Korvauksettomat haltuunotot (K.4) Muualla luokittelemattomat volyymin muut muutokset (K.5) Luokitusmuutokset (K.6) Sektoriluokituksen ja institutionaalisten yksiköiden rakenteen muutokset (K.61) Varojen ja velkojen luokitusmuutokset (K.62) Nimelliset hallussapitovoitot ja -tappiot (K7) Neutraalit hallussapitovoitot ja -tappiot (K.71) Reaaliset hallussapitovoitot ja -tappiot (K.72) Hallussapitovoitot ja -tappiot rahoitusvarojen ja velkojen tyypin mukaan Monetaarinen kulta ja SDR:t (AF.1) Käteisraha ja talletukset (AF.2) Velkapaperit (AF.3) Lainat (AF.4) Osakkeet ja sijoitusrahasto-osuudet (AF.5) Vakuutus-, eläke- ja standarditakausvastuut (AF.6) Johdannaiset ja työsuhdeoptiot (AF.7) Muut saamiset ja velat (AF.8) Ulkomaan valuutan määräiset varat LUKU 7 VARALLISUUSTASEET VAROJEN JA VELKOJEN TYYPIT Varojen määritelmä VAROJEN JA VELKOJEN ULKOPUOLELLE JÄÄVÄT ERÄT VAROJEN JA VELKOJEN LUOKAT Valmistetut muut kuin rahoitusvarat (AN.1) Valmistamattomat muut kuin rahoitusvarat (AN.2) Rahoitusvarat ja velat (AF) TASEEN KIRJAUSTEN ARVOTTAMINEN Yleisiä arvottamisperiaatteita MUUT KUIN RAHOITUSVARAT (AN) Valmistetut muut kuin rahoitusvarat (AN.1) Kiinteät varat (AN.11) Henkiset omaisuustuotteet (AN.117) Valmistamattomien varojen omistusoikeuden siirtokulut (AN.116) Varastot (AN.12) Arvoesineet (AN.13) Valmistamattomat muut kuin rahoitusvarat (AN.2) Luonnonvarat (AN.21) Maa (AN.211) Mineraali- ja energiavarannot (AN.212) Muut luonnonvarat (AN.213, AN.214 ja AN.215) Sopimukset, leasingsopimukset ja lisenssit (AN.22) Liikearvon (goodwill) ja markkinointivarojen ostot miinus myynnit (AN.23) RAHOITUSVARAT JA VELAT (AF) Monetaarinen kulta ja erityiset nosto-oikeudet (AF.1) Käteisraha ja talletukset (AF.2) Velkapaperit (AF.3) Lainat (AF.4) Osakkeet ja sijoitusrahasto-osuudet (AF.5) Vakuutus-, eläke- ja standarditakausvastuut (AF.6) Johdannaiset ja työsuhdeoptiot (AF.7) Muut saamiset ja velat (AF.8) RAHOITUSTASEET LISÄTIETOERÄT Kestokulutustavarat (AN.m) Ulkomaiset suorat sijoitukset (AF.m1) Järjestämättömät lainat (AF.m2) Järjestämättömien lainojen kirjaaminen LIITE 7.1 YHTEENVETO VAROJEN LUOKISTA LIITE 7.2 KIRJAUKSET AVAUSTASEESTA PÄÄTÖSTASEESEEN LUKU 8 TILIKOKONAISUUS JOHDANTO Tilikokonaisuus TILIKOKONAISUUS Juoksevat tilit Tuotantotili (I) Tulonjako- ja tulonkäyttötilit (II) Tulojen ensijaon tilit (II.1) Tulonmuodostustili (II.1.1) Ensitulon jakotili (II.1.2) Yritystulon tili (ii.1.2.1) Muun ensitulon jakotili (ii.1.2.2) Tulojen uudelleenjaon tili (II.2) Luontoismuotoisten tulojen uudelleenjaon tili (II.3) Tulonkäyttötili (II.4) Käytettävissä olevan tulon käyttötili (II.4.1) Oikaistun käytettävissä olevan tulon käyttötili (II.4.2) Varallisuuden muodostustilit (III) Pääomatili (III.1) Säästöstä ja pääomansiirroista johtuvan nettovarallisuuden muutoksen tili (III.1.1) Muiden kuin rahoitusvarojen hankintatili (III.1.2) Rahoitustili (III.2) Varojen muiden muutosten tili (III.3) Varojen volyymin muiden muutosten tili (III.3.1) Uudelleenarvotustili (III.3.2) Neutraalien hallussapitovoittojen ja -tappioiden tili (III.3.2.1) Reaalisten hallussapitovoittojen ja -tappioiden tili (III.3.2.2) Varallisuustaseet (IV) Varallisuuden avaustase (IV.1) Varallisuustaseen muutokset (IV.2) Varallisuuden päätöstase (IV.3) ULKOMAIDEN TILIT (V) Juoksevat tilit Tavaroiden ja palveluiden ulkomaantili (V.I) Ensitulojen ja tulonsiirtojen ulkomaan tili (V.II) Varallisuuden muodostuksen ulkomaantilit (V.III) Pääomatili (V.III.1) Rahoitustili (V.III.2) Varojen muiden muutosten tili (V.III.3) Taseet (V.IV) TAVAROIDEN JA PALVELUIDEN TILI (0) KANSANTALOUDEN KOOTUT TILIT KOKONAISSUUREET Markkinahintainen bruttokansantuote (BKT) Koko kansantalouden toimintaylijäämä Koko kansantalouden sekatulo Koko kansantalouden yritystulo Kansantulo (markkinahintaan) Käytettävissä oleva kansantulo Säästö Vaihtotase Koko kansantalouden nettoluotonanto (+) tai -luotonotto (–) Koko kansantalouden nettovarallisuus Julkisyhteisöjen menot ja tulot LUKU 9 TARJONTA- JA KÄYTTÖTAULUKOT JA PANOS-TUOTOSKEHIKKO JOHDANTO KUVAUS TILASTOVÄLINE ANALYYSIVÄLINE TARJONTA- JA KÄYTTÖTAULUKOT YKSITYISKOHTAISEMMIN Luokitukset Arvotusperiaatteet Kaupan ja kuljetuksen lisät Tuotannon ja tuonnin verot miinus tukipalkkiot Muita peruskäsitteitä Lisätiedot TIETOLÄHTEET JA TASAPAINOTTAMINEN ANALYYSIVÄLINEET JA LAAJENNUKSET LUKU 10 HINTA- JA VOLYYMIMITTARIT HINTA- JA VOLYYMI-INDEKSIEN SOVELTAMISALA KANSANTALOUDEN TILINPIDOSSA Yhtenäinen hinta- ja volyymi-indeksijärjestelmä Muut hinta- ja volyymi-indeksit HINTA- JA VOLYYMI-INDEKSIEN MITTAUKSEN PÄÄPERIAATTEET Markkinatuotteiden hintojen ja volyymien määritelmä Laatu, hinta ja homogeeniset tuotteet Hinnat ja volyymi Uudet tuotteet Markkinattomia palveluja koskevat periaatteet Arvonlisäystä ja BKT:a koskevat periaatteet PERIAATTEIDEN SOVELTAMISEN ERITYISONGELMIA Tuotteiden ja tuonnin verot ja tukipalkkiot Muut tuotantoverot ja tuotantotukipalkkiot Kiinteän pääoman kuluminen Palkansaajakorvaukset Valmistettujen kiinteiden varojen pääomakannat ja varastot KOKO KANSANTALOUDEN REAALITULON MITTARIT MAIDEN VÄLISET HINTA- JA VOLYYMI-INDEKSIT LUKU 11 VÄESTÖ JA TYÖPANOS KOKONAISVÄESTÖ TALOUDELLISESTI AKTIIVINEN VÄESTÖ TYÖLLISYYS Palkansaajat Yrittäjät Työllisyys ja kotipaikka TYÖTTÖMYYS TYÖPAIKAT Työpaikat ja kotipaikka PIILOTALOUS TEHTYJEN TYÖTUNTIEN KOKONAISMÄÄRÄ Todellisten työtuntien määrittäminen KOKOAIKAVASTAAVUUS TYÖNTEKIJÖIDEN TYÖPANOS KIINTEINÄ KORVAUKSINA TUOTTAVUUSMITTARIT LUKU 12 KANSANTALOUDEN NELJÄNNESVUOSITILINPITO JOHDANTO KANSANTALOUDEN NELJÄNNESVUOSITILINPIDON ERITYISPIIRTEET Kirjausajankohta Keskeneräiset työt Toiminnot, jotka tehdään tiettyyn aikaan vuodesta Harvoin toistuvat maksut Pikaennakot Neljännesvuositilinpidon tasapainotus ja täsmäytys Tasapainotus Neljännesvuosi- ja vuositilinpidon välinen yhteensopivuus – täsmäytys Hinta- ja volyymimuutoksia koskevat ketjutetut tiedot Kausitasoitukset ja kalenterikorjaukset Kausitasoitettujen ketjutettujen volyymitietojen laadintajärjestys LUKU 13 ALUETILINPITO JOHDANTO MAANTIETEELLINEN ALUE YKSIKÖT JA ALUETILINPITO Institutionaaliset yksiköt Paikalliset toimialayksiköt ja alueellinen tuotanto toimialoittain ALUEELLISTAMISMENETELMÄT TUOTANTOTOIMINTOJA KUVAAVAT AGGREGAATIT Bruttoarvonlisäys ja bruttokansantuote alueittain Välillisten rahoituspalvelujen kohdentaminen käyttäjän toimialoihin Työllisyys Palkansaajakorvaukset Siirtyminen alueellisesta bruttoarvonlisäyksestä alueelliseen bruttokansantuotteeseen Alueellisen bruttoarvonlisäyksen volyymin kasvu KOTITALOUKSIEN TULOJA KUVAAVAT ALUETILIT LUKU 14 VÄLILLISET RAHOITUSPALVELUT (FISIM) VÄLILLISTEN RAHOITUSPALVELUJEN KÄSITE JA VÄLILLISTEN RAHOITUSPALVELUJEN KÄYTTÄJÄPERUSTEISEN KOHDENTAMISEN VAIKUTUKSET PÄÄAGGREGAATTEIHIN ALASEKTOREILLA S.122 JA S.125 TUOTETUN FISIMIN LASKENTA Tarvittavat tilastotiedot Viitekorot Sisäinen viitekorko Ulkoiset viitekorot FISIMin yksityiskohtainen jaottelu institutionaalisten sektoreiden mukaan Kotitalouksille kohdennetun FISIMin jako välituotekäyttöön ja kulutukseen FISIMIN TUONNIN LASKENTA FISIMIN VOLYYMI FISIMIN LASKENTA TOIMIALOITTAIN KESKUSPANKIN TUOTOS LUKU 15 SOPIMUKSET, LEASINGSOPIMUKSET JA LISENSSIT JOHDANTO KÄYTTÖLEASINGIN, RESURSSILEASINGIN JA RAHOITUSLEASINGIN EROT Käyttöleasing Rahoitusleasing Resurssileasing Luonnonvaran käyttöluvat Tiettyihin toimintoihin oikeuttavat luvat Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet Palveluntarjontasopimukset Myyntikelpoiset käyttöleasingsopimukset (AN.221) Yksinoikeudet tulevaisuudessa tuotettaviin tavaroihin tai palveluihin (AN.224) LUKU 16 VAKUUTUS JOHDANTO Ensivakuutus Jälleenvakuutus Vakuutustoimintaa harjoittavat yksiköt ENSIVAKUUTUKSEN TUOTOS Vakuutusmaksutuotot Vakuutusmaksutäydennykset Oikaistut korvauskulut ja maksettavat etuudet Oikaistut vahinkovakuutuksen korvauskulut Maksettavat henkivakuutusetuudet Vakuutustekninen vastuuvelka Vakuutuksen tuotoksen määrittely Vahinkovakuutus Henkivakuutus Jälleenvakuutus VAHINKOVAKUUTUKSEEN LIITTYVÄT TALOUSTOIMET Vakuutuksen kokonaistuotoksen jakaminen käyttäjien kesken Vakuutuspalvelut ulkomaille ja ulkomailta Kirjaukset HENKIVAKUUTUKSEEN LIITTYVÄT TALOUSTOIMET JÄLLEENVAKUUTUKSEEN LIITTYVÄT TALOUSTOIMET VAKUUTUKSEN VÄLITYSTÄ AVUSTAVIIN LAITOKSIIN LIITTYVÄT TALOUSTOIMET ANNUITEETIT VAHINKOVAKUUTUSKORVAUSTEN KIRJAAMINEN Oikaistujen korvauskulujen käsittely Katastrofista aiheutuneiden menetysten käsittely LUKU 17 SOSIAALIVAKUUTUS JA ELÄKKEET JOHDANTO Sosiaalivakuutusjärjestelmät, sosiaaliavustukset ja yksilölliset vakuutukset Sosiaalietuudet Julkisyhteisöjen tarjoamat sosiaalietuudet Muiden institutionaalisten yksiköiden tarjoamat sosiaalietuudet Eläkkeet ja muut etuudet MUUT SOSIAALIVAKUUTUSETUUDET KUIN ELÄKKEET Muut sosiaaliturvajärjestelmät kuin eläkejärjestelmät Muut työntekoon perustuvat sosiaalivakuutusjärjestelmät Varantojen ja virtojen kirjaaminen muun sosiaalivakuutusjärjestelmän kuin eläkejärjestelmän tyypin mukaan Sosiaaliturvajärjestelmät Muut työntekoon perustuvat sosiaalivakuutusjärjestelmät kuin eläkejärjestelmät ELÄKKEET Eläkejärjestelmien tyypit Sosiaaliturvan eläkejärjestelmät Muut työntekoon perustuvat eläkejärjestelmät Maksuperusteiset järjestelmät Etuusperusteiset järjestelmät Nimelliset maksuperusteiset järjestelmät ja yhdistelmäjärjestelmät Etuusperusteiset järjestelmät verrattuna maksuperusteisiin järjestelmiin Eläkkeiden hoitaja, eläkkeiden hallinnoija, eläkerahasto ja usean työnantajan eläkejärjestelmä Varantojen ja virtojen kirjaaminen sosiaalivakuutuksen eläkejärjestelmän tyypin mukaan Sosiaaliturvan eläkejärjestelmiin liittyvät taloustoimet Muihin työntekoon perustuviin eläkejärjestelmiin kohdistuvat taloustoimet Maksuperusteisiin eläkejärjestelmiin kohdistuvat taloustoimet Muut maksuperusteisiin eläkejärjestelmiin liittyvät virrat Etuusperusteisiin eläkejärjestelmiin kohdistuvat taloustoimet SOSIAALIVAKUUTUKSEEN KUULUVIA KERTYNEITÄ ELÄKEOIKEUKSIA KOSKEVA LISÄTAULUKKO Lisätaulukon rakenne Taulukon sarakkeet Taulukon rivit Avaus- ja päätöstaseet Taloustoimista johtuvat eläkeoikeuksien muutokset Muista taloudellisista virroista johtuvat eläkeoikeuksien muutokset Liitännäisindikaattorit Vakuutusmatemaattiset oletukset Kyseiseen ajankohtaan mennessä kertyneet oikeudet Diskonttokorko Palkkakehitys Demografiset olettamat LUKU 18 ULKOMAIDEN TILI JOHDANTO TALOUSALUE Kotipaikka INSTITUTIONAALISET YKSIKÖT SIVULIIKKEET MAKSUTASEEN KANSAINVÄLISISSÄ TILEISSÄ KÄYTETTYNÄ TERMINÄ NIMELLISET KOTIMAISET YKSIKÖT MONELLA TALOUSALUEELLA TOIMIVAT YRITYKSET MAANTIETEELLINEN JAOTTELU MAKSUTASEEN KANSAINVÄLISET TILIT VAIHTOTASEEN TILIEN TASAPAINOERÄT KANSAINVÄLISILLÄ TILEILLÄ ULKOMAIDEN SEKTORIN TILIT JA NIIDEN SUHDE MAKSUTASEEN KANSAINVÄLISIIN TILEIHIN Tavaroiden ja palveluiden ulkomaan tili Arvostus Jalostettavat tavarat Välityskauppa Välityskaupan kohteena olevat tavarat Välillisten rahoituspalvelujen (FISIM) tuonti ja vienti Ensitulon ja tulojen uudelleenjaon ulkomaan tilit Ensitulon tili Tulot suorista sijoituksista BPM6:n mukainen tulojen uudelleenjaon tili Pääomatase Rahoitustase ja ulkomainen varallisuus ULKOMAAT-SEKTORIN TASEET LUKU 19 EUROOPAN UNIONIN TILINPITO JOHDANTO KANSALLISESTA TILINPIDOSTA EUROOPPALAISEEN TILINPITOON Eri valuutoissa ilmaistujen tietojen muuntaminen Euroopan unionin toimielimet Ulkomaiden tili Taloustoimien tasapainottaminen Hinta- ja volyymimittarit Varallisuustaseet Keneltä kenelle -matriisit LIITE 19.1 – EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN TILINPITO Resurssit Käyttö Sulauttaminen LUKU 20 JULKISYHTEISÖJEN TILINPITO JOHDANTO JULKISYHTEISÖJEN SEKTORIN MÄÄRITTELY Julkisyhteisöjen yksiköiden määrittely Julkisyhteisöjen yksiköt Julkisyhteisöjen sektoriin luokitellut voittoa tavoittelemattomat yhteisöt Muut julkisyhteisöjen yksiköt Julkinen määräysvalta Markkina/markkinaton-jako Taloudellisesti merkittävien hintojen käsite Julkisen tuottajan tuotoksen ostajaa koskeva kriteeri Tuotos myydään pääasiassa yrityksille ja kotitalouksille Tuotos myydään ainoastaan julkisyhteisöille Tuotos myydään julkisyhteisöille ja muille tahoille Markkina/markkinaton-testaus Rahoituksen välitys ja luokittelu julkisyhteisöjen sektoriin Rajatapaukset Julkiset pääkonttorit Eläkerahastot Yritysmäiset yhteisöt Uudelleenjärjestelyelimet Yksityistämiselimet Omaisuuden uudelleenjärjestelyrakenteet Erityistä tarkoitusta varten perustetut yksiköt Yhteisyritykset Markkinoita säätelevät elimet Ylikansalliset viranomaiset Julkisyhteisöjen alasektorit Valtionhallinto Osavaltiohallinto Paikallishallinto Sosiaaliturvarahastot JULKISYHTEISÖJEN RAHOITUSTILASTOT Taustaa Tulot Verot ja sosiaaliturvamaksut Myynti Muut tulot Menot Palkansaajakorvaukset ja välituotekäyttö Sosiaalietuuksiin liittyvät menot Korot Muut juoksevat menot Pääomamenot Yhteys julkisyhteisöjen kulutusmenoihin (P.3) Julkisyhteisöjen menot tehtävittäin (COFOG) Tasapainoerät Nettoluotonanto/nettoluotonotto (B.9) Säästöstä ja pääomansiirroista johtuvat nettovarallisuuden muutokset (B.101) Rahoitus Varoihin kohdistuvat taloustoimet Velkoihin kohdistuvat taloustoimet Muut taloudelliset virrat Uudelleenarvotustili Varojen volyymin muiden muutosten tili Varallisuustaseet Sulauttaminen JULKISYHTEISÖIHIN LIITTYVIÄ TILINPITOSEIKKOJA Verotulot Verotulojen luonne Verohelpotukset Kirjattavat määrät Määrät, joita ei saada perityksi Kirjausajankohta Suoriteperusteinen kirjaaminen Verojen suoriteperusteinen kirjaaminen Korot Alihintaiset joukkovelkakirjalainat ja nollakuponkilainat Indeksisidonnaiset arvopaperit Johdannaiset Tuomioistuimen päätökset Puolustusmenot Julkisyhteisöjen suhteet julkisiin yrityksiin Pääomasijoitukset julkisiin yrityksiin ja voittojen jakaminen Pääomasijoitukset Pääomanlisäykset Tukipalkkiot ja pääomanlisäykset Eritystilanteita koskevat säännöt Finanssipoliittiset toimenpiteet Julkisten yritysten voitonjako Osingot ja osuuksien otot Verot ja osuuksien otot Yksityistäminen ja kansallistaminen Yksityistäminen Välilliset yksityistämiset Kansallistaminen Taloustoimet keskuspankin kanssa Uudelleenjärjestelyt, sulautumat ja uudelleenluokitukset Velkaan kohdistuvat toimenpiteet Velan siirtäminen, velan peruuttaminen ja velan poistaminen taseesta Velan siirtäminen ja peruuttaminen Velan siirto, johon liittyy muiden kuin rahoitusvarojen siirto Velan poistaminen taseesta tai velan arvon alentaminen Muut velkajärjestelyt Velan ostaminen markkina-arvon ylittävään hintaan Omaisuuden uudelleenjärjestelyt ja pelastuspaketit Velkatakaukset Johdannaistyyppiset takaukset Standarditakaukset Yksittäiset takaukset Arvopaperistaminen Määritelmä Perusteet myyntiluokittelulle Virtojen kirjaaminen Muut asiat Eläkevastuut Kertasuoritteiset maksut Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuudet Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien laajuus Taloudellinen omistajuus ja varojen jakaminen Tilinpitoseikat Taloustoimet kansainvälisten ja ylikansallisten organisaatioiden kanssa Kehitysapu JULKINEN SEKTORI Julkisen sektorin määräysvalta Keskuspankit Julkiset yritysmäiset yhteisöt Erityistä tarkoitusta varten perustetut yksiköt ja ulkomaiset yksiköt Yhteisyritykset LUKU 21 LIIKEKIRJANPIDON JA KANSANTALOUDEN TILINPIDON VÄLISET YHTEYDET JA YRITYSTOIMINNAN MITTAAMINEN JOITAKIN LIIKEKIRJANPIDON ERITYISSÄÄNTÖJÄ JA -MENETELMIÄ Kirjausajankohta Kahdenkertainen ja nelinkertainen kirjanpito Arvottaminen Tuloslaskelma ja tase KANSANTALOUDEN TILINPITO JA LIIKEKIRJANPITO: KÄYTÄNNÖN SEIKKOJA SIIRTYMINEN LIIKEKIRJANPIDOSTA KANSANTALOUDEN TILINPITOON: ESIMERKKINÄ MUUT KUIN RAHOITUSALAN YRITYKSET Käsitekorjaukset Johdonmukaisuus muiden sektoreiden tilien kanssa Esimerkkejä tietojen kattavuuteen liittyvistä korjauksista ERITYISKYSYMYKSET Hallussapitovoitot ja -tappiot Globalisaatio Sulautumat ja yritysostot LUKU 22 SATELLIITTITILIT JOHDANTO Tehtäviin perustuvat luokitukset SATELLIITTITILIEN TÄRKEIMMÄT OMINAISPIIRTEET Tehtäväkohtaiset satelliittitilit Erityiset sektoritilit Ei-monetaaristen tietojen sisällyttäminen Yksityiskohtaisempia tietoja ja täydentäviä käsitteitä Eri peruskäsitteet Mallintamisen käyttö ja koetulosten ottaminen huomioon Satelliittitilien suunnittelu ja laadinta YHDEKSÄN ERILAISTA SATELLIITTITILIÄ Maatalouden tilinpito Ympäristötilinpito Terveydenhuollon tilinpito Kotitaloustuotannon tilinpito Työvoimatilinpito ja sosiaalitilinpitomatriisi (SAM) Tuottavuuden ja kasvun tilinpito Tutkimuksen ja kehittämisen tilinpito Sosiaaliturvan tilinpito Matkailun satelliittitilinpito LUKU 23 LUOKITUKSET JOHDANTO INSTITUTIONAALINEN SEKTORILUOKITUS (S) TALOUSTOIMIEN JA MUIDEN VIRTOJEN LUOKITUS Tuotteisiin kohdistuvat taloustoimet (P) Valmistamattomia muita kuin rahoitusvaroja koskevat taloustoimet (NP-koodit) Jakotaloustoimet (D) Rahamääräiset ja luontoismuotoiset tulonsiirrot (D.5–D.8) Rahoitusvaroihin ja velkoihin kohdistuvat taloustoimet (F) Muut varojen muutokset (K) TASAPAINOERÄT JA NETTOVARALLISUUS (B) TASEEN KIRJAUSTEN LUOKITUS (L) VAROJEN LUOKITUS (A) Muut kuin rahoitusvarat (AN) Rahoitusvarat (AF) LISÄERIEN LUOKITUS Järjestämättömät lainat Pääomapalvelut Eläketaulukko Kestokulutustavarat Ulkomaiset suorat sijoitukset Ehdolliset positiot Käteisraha ja talletukset Velkapaperien luokitus jäljellä olevan maturiteetin mukaan Noteeratut ja noteeraamattomat velkapaperit Pitkäaikaiset lainat, joiden jäljellä oleva erääntymisaika on alle vuoden, ja pitkäaikaiset lainat, joiden vakuutena on kiinnitys Noteeratut ja noteeraamattomat sijoitusrahasto-osuudet Maksamattomat korot ja kuoletukset Henkilökohtaiset rahalähetykset ja rahalähetykset yhteensä TOIMIALOJEN (A) JA TUOTTEIDEN (P) RYHMITTELY JA TUNNUKSET JULKISEN SEKTORIN TEHTÄVÄLUOKITUS (COFOG) YKSILÖLLISEN KULUTUKSEN KÄYTTÖTARKOITUKSEN MUKAINEN LUOKITUS (Coicop) KOTITALOUKSIA PALVELEVIEN VOITTOA TAVOITTELEMATTOMIEN YHTEISÖJEN TEHTÄVÄLUOKITUS (COPNI) TUOTTAJIEN KÄYTTÖTARKOITUKSEN MUKAISTEN MENOJEN LUOKITUS (COPP) LUKU 24 TILIT Taulukko 24.1 Tili 0: Tavaroiden ja palveluiden tili Taulukko 24.2 Koko kansantalouden tilikokonaisuus Taulukko 24.3 Yritysten tilikokonaisuus Taulukko 24.4 Rahoituslaitosten tilikokonaisuus Taulukko 24.5 Julkisyhteisöjen tilikokonaisuus Taulukko 24.6 Kotitalouksien tilikokonaisuus Taulukko 24.7 Kotitalouksia palvelevien voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen tilikokonaisuus









LUKU 1

YLEISPIIRTEET JA PERUSPERIAATTEET

YLEISPIIRTEET

1.01 Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä, jäljempänä ’EKT 2010’ tai ’EKT’, on kansainvälisesti yhteensopiva tilinpitokehikko, joka kuvaa systemaattisesti ja yksityiskohtaisesti koko taloutta (toisin sanoen maata, aluetta tai maaryhmää), sen rakenneosia ja sen suhteita muihin kansantalouksiin.

1.02 EKT 2010:n edeltäjä eli Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä 1995, jäljempänä ’EKT-95’, julkaistiin vuonna 1996 ( 16 ). EKT 2010:n menetelmä, sellaisena kuin esitetään tässä liitteessä, on rakenteeltaan samanlainen kuin EKT-95:ssä ensimmäisten kolmentoista luvun osalta. Niiden jälkeen on yksitoista uutta lukua, joissa käsitellään sellaisia järjestelmän puolia, jotka kuvastavat nykyajan kansantalouksien mittaamisessa sekä EKT-95:n käytössä tapahtunutta kehitystä Euroopan unionissa (EU).

1.03 Käsikirja on rakenteeltaan seuraavanlainen: Luvussa 1 selostetaan järjestelmän peruspiirteet ja käsitteet, esitetään EKT:n periaatteet ja määritetään olennaiset tilastoyksiköt ja niiden ryhmittelyt. Luvussa on tilikokonaisuutta koskeva yleisesittely sekä lyhyt selostus, jossa esitetään pääaggregaatit, tarjonta- ja käyttötaulukoiden merkitys ja panos-tuotoskehikko. Luvussa 2 esitetään kansantalouden mittaamisessa käytetyt institutionaaliset yksiköt ja selostetaan, miten kyseiset yksiköt luokitellaan sektoreihin ja muihin ryhmiin analyysitarkoituksia varten. Luvussa 3 selostetaan kaikki järjestelmään kuuluvat taloustoimet, jotka koskevat tuotteita (tavaroita ja palveluita) sekä valmistamattomia varoja. Luvussa 4 kuvataan kaikki sellaiset kansantalouteen kuuluvat taloustoimet, jotka liittyvät tulojen ja varallisuuden jakoon ja uudelleenjakoon kansantaloudessa. Luvussa 5 on selostus kansantaloudessa esiintyvistä rahoitustaloustoimista. Luvussa 6 käsitellään muutoksia, joita hinnanmuutokset tai muut kuin taloudelliset tapahtumat voivat aiheuttaa varojen arvoon. Luvun 7 aiheena ovat varallisuustaseet sekä varojen ja velkojen luokitusjärjestelmä. Luvussa 8 esitetään tilikokonaisuus sekä kuhunkin tiliin liittyvät tasapainoerät. Luvussa 9 on selostus tarjonta- ja käyttötaulukoista sekä niiden merkityksestä mitattujen kansantalouden tulojen, tuotoksen ja menojen yhteensovittamisessa. Siinä kuvataan myös panos-tuotostaulukot, jotka voidaan johtaa tarjonta- ja käyttötaulukoista. Luvussa 10 selostetaan tilien nimellisarvoihin yhteydessä olevien hinta- ja volyymimittarien käsiteperusta. Luvussa 11 on selostus väestö- ja työmarkkinamittareista, joita voidaan käyttää kansantalouden tilinpidon mittarien kanssa taloudellisen analyysin välineinä. Luvussa 12 kuvataan lyhyesti neljännesvuositilinpito ja sen merkittävimmät erot vuositilinpitoon verrattuna.

1.04 Luvussa 13 käsitellään aluetilinpidon laadintaan liittyviä tavoitteita, käsitteitä ja muita kysymyksiä. Luku 14 koskee rahoituksen välittäjien tuottamien ja nettokorkotuloilla rahoitettujen rahoituspalvelujen mittaamista; luku on tulos vuosia kestäneestä jäsenvaltioiden tutkimus- ja kehitystyöstä, jossa on tähdätty luotettavaan ja yhdenmukaiseen mittaamiseen kaikissa jäsenvaltioissa. Luvussa 15 käsitellään sopimuksia, leasingsopimuksia ja lisenssejä, sillä niiden merkitys kansantalouden tilinpidossa kasvaa koko ajan. Luvuissa 16 ja 17 selostetaan, miten vakuutukset, sosiaalivakuutus ja eläkkeet käsitellään kansantalouden tilinpidossa ottaen huomioon, että väestön ikääntymisen myötä uudelleenjakokysymykset tulevat entistä merkityksellisemmiksi. Luku 18 kattaa ulkomaiden tilit, joita ovat maksutasejärjestelmän tilejä vastaavat kansantalouden tilinpidon tilit. Euroopan unionin tilinpitoa käsittelevä luku 19 on myös uusi. Se koskee niitä kansantalouden tilinpidon näkökohtia, joiden osalta EU:n institutionaaliset ja kaupankäynnin järjestelyt edellyttävät yhdenmukaistamista. Luvun 20 aiheena ovat julkisyhteisöjen sektorin tilit. Aihealue on merkittävä, sillä jäsenvaltioiden julkisen talouden vakauteen liittyvät kysymykset ovat EU:ssa edelleen ratkaisevan tärkeitä talouspolitiikan kannalta. Luvussa 21 käsitellään kansantalouden tilinpidon ja liikekirjanpidon välisiä yhteyksiä. Niiden merkitys korostuu, sillä monikansallisten yritysten osuus bruttokansantuotteesta (BKT) kasvaa kaikissa maissa. Satelliittitilien ja varsinaisen kansantalouden tilinpidon välinen suhde on aiheena luvussa 22. Luvut 23 ja 24 on tarkoitettu viiteaineistoksi: luvussa 23 määritetään EKT 2010:ssä käytetyt sektoreiden, toimialojen ja tuotteiden luokitukset, ja luvussa 24 määritetään täydelliset tilikokonaisuudet kutakin sektoria varten.

1.05 EKT 2010:n rakenne on yhdenmukainen vuoden 2008 kansantalouden tilinpidossa (SNA 2008) annettujen maailmanlaajuisten kansantalouden tilinpito-ohjeiden kanssa, lukuun ottamatta tiettyjä esittämistapaan liittyviä eroja ja tiettyjen EU:n erityistarkoituksiin käytettyjen EKT 2010:n käsitteiden suurempaa täsmällisyyttä. Yhdistyneet kansakunnat (YK), Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF), Euroopan unionin tilastotoimisto (Eurostat), Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD) ja Maailmanpankki tuottivat nämä ohjeet yhteisvastuullisesti. EKT 2010 keskittyy EU:ssa vallitseviin olosuhteisiin ja tietotarpeisiin. SNA 2008:n tavoin EKT 2010 on yhtenäistetty monissa muissa sosiaali- ja taloustilastoissa (esimerkiksi työllisyystilastoissa, teollisuustilastoissa ja ulkomaankauppatilastoissa) käytettävien käsitteiden ja luokitusten kanssa. EKT 2010:tä voidaan sen vuoksi käyttää EU:n ja sen jäsenvaltioiden sosiaali- ja taloustilastojen keskeisenä viitekehyksenä.

1.06 EKT-kehikko koostuu kahdesta pääasiallisesta taulukkokokonaisuudesta: a) institutionaalisten sektoreiden tilit; b) panos-tuotoskehikko ja toimialoittaiset tilit.

1.07 Sektoritilit tarjoavat institutionaalisten sektoreiden mukaisen systemaattisen kuvauksen taloudellisen prosessin eri vaiheista: tuotannosta, tulonmuodostuksesta, tulonjaosta, tulojen uudelleenjaosta, tulonkäytöstä sekä rahoitus- ja muun varallisuuden muodostuksesta. Sektoritileihin sisältyvät myös varallisuustaseet, jotka kuvaavat varojen, velkojen ja nettovarallisuuden varantoja tilinpitojakson alussa ja lopussa.

1.08 Tarjonta- ja käyttötaulukoihin pohjautuva panos-tuotoskehikko kuvaa yksityiskohtaisemmin tuotantoprosessia (kustannusrakennetta, tulonmuodostusta ja työllisyyttä) sekä tavaroiden ja palvelujen virtoja (tuotantoa, tuontia, vientiä, kulutusta, välituotekäyttöä ja pääoman muodostusta tuoteryhmittäin). Tähän kehikkoon nivoutuu kaksi tärkeää tilien laadinnan ominaispiirrettä. Toimialalla syntyneiden tulojen summa on yhtä kuin kyseisen toimialan tuottama arvonlisäys, ja tarjonta on jokaisen tuotteen tai tuoteryhmän osalta yhtä suuri kuin kysyntä.

1.09 EKT 2010 sisältää väestön ja työllisyyden käsitteet. Tällaiset käsitteet liittyvät sektoritileihin, toimialoittaisiin tileihin sekä tarjonta- ja käyttökehikkoon.

1.10 EKT 2010 ei rajoitu vuosittaiseen kansantalouden tilinpitoon, vaan sitä sovelletaan myös neljännesvuositilinpitoon sekä lyhyempien ja pitempien jaksojen tilinpitoon. Sitä sovelletaan myös aluetilinpitoon.

1.11 EKT 2010 on laadittu SNA 2008:n rinnalle, sillä kansantalouden tilinpidon tiedoilla on EU:ssa erityisiä käyttötarkoituksia. Jäsenvaltioiden vastuulla on laatia ja esittää oma kansantalouden tilinpito, joka antaa kuvan valtion taloudellisesta tilanteesta. Lisäksi jäsenvaltiot laativat tilejä, jotka esitetään komissiolle (Eurostat) osana säädettyä tietojen lähettämisohjelmaa ja joita käytetään unionissa tärkeisiin sosiaali-, talous- ja finanssipoliittisiin tarkoituksiin. Niitä käytetään esimerkiksi, kun määritetään jäsenvaltioiden maksuosuudet EU:n talousarvioon neljännen oman varan yhteydessä, kun myönnetään rakennerahastojen ohjelman kautta apua EU:n alueille ja kun seurataan jäsenvaltioiden taloudellista toimintakykyä liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn ja vakaus- ja kasvusopimuksen puitteissa.

1.12 Jotta maksut ja tuet jaettaisiin käyttämällä ehdottoman yhdenmukaisesti laadittuja ja esitettyjä lukuja, näihin tarkoituksiin käytettävät taloustilastot on laadittava samojen käsitteiden ja sääntöjen mukaisesti. EKT 2010 on asetus, jossa määritetään, mitä sääntöjä, sopimuksia, määritelmiä ja luokituksia jäsenvaltioissa on noudatettava laadittaessa tämän asetuksen liitteessä B esitettyyn tietojen lähettämisohjelmaan kuuluvaa kansantalouden tilinpitoa.

1.13 EU:ssa käytettyyn maksu- ja tukijärjestelmään kytkeytyy erittäin suuria rahamääriä, ja sen vuoksi on tärkeää, että mittausjärjestelmää sovelletaan yhdenmukaisesti jokaisessa jäsenvaltiossa. Näin ollen on tärkeää noudattaa varovaista lähestymistapaa ja välttää malleihin perustuvia menettelyjä kansantalouden mittaimien estimoinnissa, kun kyse on sellaisista estimaateista, joita ei voida havainnoida suoraan markkinoilla.

1.14 EKT 2010:n käsitteet ovat useissa tapauksissa selvempiä ja täsmällisempiä kuin SNA 2008:n, jotta kansantalouden tilinpidosta johdetut jäsenvaltioiden luvut olisivat keskenään mahdollisimman yhdenmukaiset. Luotettavia ja yhdenmukaisia estimaatteja koskeva ensisijainen vaatimus on johtanut siihen, että on määritetty kansantalouden ydintilinpito EU:ta varten. Jos mittaaminen ei ole tarpeeksi yhdenmukaista kaikissa jäsenvaltioissa, viimeksi mainitut estimaatit sisällytetään yleensä niin sanottuihin ydintilinpidon ulkopuolisiin tileihin, joihin kuuluu lisätaulukkoja ja satelliittitilejä.

1.15 On pidetty tarpeellisena noudattaa EKT 2010:ssä varovaista lähestymistapaa esimerkiksi eläkevastuiden alalla. Niiden mittaamisesta olisi taloudellisten analyysien kannalta paljon hyötyä, mutta varovaisuutta on pakko noudattaa, sillä EU:ssa tilinpidolta vaaditaan ennen kaikkea ajallista ja paikallista yhtenevyyttä.

Globalisaatio

1.16 Yhä globaalimmaksi käyvä taloudellinen toiminta on lisännyt kaikentyyppistä kansainvälistä kauppaa ja tuonut maille uusia haasteita, kun nämä laativat kansantaloutensa tilinpidon. Globalisaatio on dynaaminen ja monitahoinen prosessi, jossa kansallisten varojen kansainvälinen liikkuvuus kasvaa ja toisaalta kansantaloudet tulevat entistä riippuvaisemmiksi toisistaan. Globalisaatio aiheuttaa kansantalouden tilinpitoon mahdollisesti eniten mittausongelmia siksi, että monikansallisten yritysten suorittamien kansainvälisten taloustoimien osuus kasvaa, kun emoyritysten, tytäryhtiöiden ja sivuliikkeiden välillä toteutetaan rajatylittäviä taloustoimia. Ratkaistavana on kuitenkin myös muita tietoihin liittyviä haasteita, jotka voidaan yksilöidä seuraavasti: 1) osakkuusyhtiöiden välinen siirtohinnoittelu (tuonnin ja viennin arvottaminen); 2) lisääntynyt sopimustuotanto, jonka yhteydessä tavaroilla käydään kansainvälistä kauppaa ilman omistuksen vaihtumista (jalostettaviksi tarkoitetut tavarat), ja välityskauppa; 3) internetin välityksellä käytävä kansainvälinen kauppa sekä yritysten että kotitalouksien osalta; 4) henkisten omaisuusvarojen maailmanlaajuinen kauppa ja käyttö; 5) ulkomailla työskentelevät työntekijät, jotka lähettävät huomattavia rahamääriä perheelle kotimaahan (työntekijöiden rahalähetykset osana henkilökohtaisia tulonsiirtoja); 6) monikansallisten yritysten kansainvälinen toimintarakenne, jolla pyritään mahdollisimman suureen tehokkuuteen ja mahdollisimman pieneen kokonaisverorasitukseen. Seurauksena voi olla keinotekoisia yritysrakenteita, jotka eivät vastaa tosiasiallista taloudellista tilannetta; 7) offshore-rahoitusjärjestelyjen (erityistä tarkoitusta varten perustettujen yksiköiden (SPE) ja muiden järjestelyjen) käyttö rahoituksen järjestämiseksi maailmanlaajuista toimintaa varten; 8) tavaroiden jälleenvienti ja EU:ssa tavaroiden kuljetus jäsenvaltioiden välillä unioniin saapumisen jälkeen (kauttakulkukauppaan rinnastettava toiminta); 9) ulkomaisten suorien sijoitussuhteiden lisääntyminen ja suorien sijoitusten virtojen yksilöinti- ja kohdentamistarve.

1.17 Kaikki nämä globalisaationäkökohdat yleistyvät koko ajan, ja siksi rajatylittävien virtojen kartoittaminen ja tarkka mittaaminen on entistä suurempi haaste kansallisille tilastoviranomaisille. Vaikka ulkomaiden sektorin kirjauksia (ja näin ollen myös maksutaseen kansainvälisiä eriä) varten olisi käytettävissä kattava ja hyvä keruu- ja mittausjärjestelmä, globalisaation vuoksi on tarpeen tehostaa kansantalouden tilinpidon laadun ylläpitämistä kaikkien kansantalouksien ja kansantalousryhmittymien osalta.

EKT 2010:N KÄYTTÖ

Analyysi- ja politiikkakehikko

1.18 EKT-kehikkoa voidaan käyttää analysoitaessa ja arvioitaessa seuraavia: a) Kansantalouden rakenne. Esimerkkejä käytetyistä mittarityypeistä ovat seuraavat: 1) arvonlisäys ja työllisyys toimialoittain; 2) arvonlisäys ja työllisyys alueittain; 3) tulojen jakautuminen sektoreittain; 4) tuonti ja vienti tuoteryhmittäin; 5) kulutusmenot tehtävittäin ja tuoteryhmittäin; 6) kiinteän pääoman muodostus ja kiinteä pääomakanta toimialoittain; 7) rahoitusvarojen, varantojen ja virtojen koostumus vaateittain ja sektoreittain. b) Kansantalouden yksittäiset osat tai piirteet. Esimerkkejä ovat 1) pankki- ja rahoitustoiminta kansantaloudessa; 2) julkisyhteisöjen rooli ja rahoitusasema; 3) yksittäisen alueen talous (verrattuna kansantalouden kokonaisuuteen); 4) kotitalouksien säästö ja velka. c) Kansantalouden kehitys ajankohdasta toiseen. Esimerkkejä ovat 1) BKT:n kasvunopeuden analysointi; 2) inflaation analysointi; 3) kotitalouksien menojen kausivaihteluiden analysointi neljännesvuositilinpidon perusteella; 4) erityyppisten rahoitusinstrumenttien ajankohdasta toiseen muuttuvan merkityksen analysointi, esim. johdannaisten merkityksen lisääntyminen; 5) kansantalouden toimialoittaisen rakenteen vertailu pitkällä aikavälillä. d) Kansantalous suhteessa toisiin kansantalouksiin. Esimerkkejä ovat 1) julkisyhteisöjen roolin ja koon vertailu EU:n jäsenvaltioissa; 2) EU:n kansantalouksien keskinäisten riippuvuuksien analysointi, ottaen huomioon jäsenvaltiot ja niiden alueet; 3) EU:n viennin koostumuksen ja määränpään analysointi; 4) EU:n ja muiden kehittyneiden talouksien BKT:n kasvunopeuksien tai henkeä kohti laskettujen käytettävissä olevien tulojen vertailu.

1.19 EKT-kehikon mukaisilla luvuilla on suuri merkitys EU:lle ja sen jäsenvaltioille niiden sosiaali- ja talouspolitiikan muotoilussa ja seurannassa. EKT-kehikon käyttöä voidaan havainnollistaa seuraavin esimerkein: a) euroalueen rahapolitiikan seuranta ja ohjaaminen ja talous- ja rahaliiton (EMU) lähentymisperusteiden määrittely kansantalouden tilinpidon lukujen perusteella (esimerkiksi BKT:n kasvunopeus); b) liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn perusteiden määrittely: julkisyhteisöjen alijäämän ja julkisyhteisöjen velan mittaaminen; c) rahoitustuen myöntäminen EU:n alueille: aluetukirahastojen tukien jakamisessa alueille käytetään aluetilinpidon tietoja; d) EU:n talousarvion omien varojen määrittäminen. Viimeksi mainittu riippuu kansantalouden tilinpidon luvuista kolmella tavalla: 1) EU:n kokonaisvarat määritetään prosenttiosuutena jäsenvaltioiden bruttokansantulojen (BKTL) summasta; 2) EU:n kolmas oma vara on alv:oon perustuva oma vara. Jäsenvaltioiden tämän varan maksuosuudet määräytyvät pitkälti kansantalouden tilinpidon tietojen mukaan, koska niitä käytetään perustana laskettaessa keskimääräistä alv-kantaa; 3) jäsenvaltioiden suhteelliset maksuosuudet EU:n neljännen oman varan osalta perustuvat niiden BKTL-estimaatteihin. Valtaosa jäsenvaltioiden maksuista perustuu näihin estimaatteihin.

EKT 2010 -käsitteiden ominaispiirteet

1.20 EKT 2010:n käsitteillä on useita tärkeitä ominaispiirteitä, joilla luodaan tasapaino tietotarpeiden ja tiedon saantimahdollisuuksien välille. Tilinpidon ominaispiirteet ovat seuraavat: a) kansainvälisesti yhteensopiva; b) yhtenäinen muiden sosiaali- ja taloustilastojärjestelmien kanssa; c) yhdenmukainen; d) operationaalinen eli käytännössä mitattavissa oleva; e) eroaa useimmista hallinnollisista käsitteistä; f) perusteltu ja pitkäaikaisesti pysyvä; g) kohteena taloudellisen prosessin kuvaus rahassa mitattavin ja helposti havainnoitavin käsittein; h) eri tilanteisiin ja tarkoituksiin sopiva.

1.21 EKT 2010:n käsitteet ovat kansainvälisesti yhteensopivia, koska a) EKT 2010:n käsitteet ovat yhdenmukaisia SNA 2008:n maailmanlaajuisten kansantalouden tilinpidon ohjeiden kanssa; b) EKT 2010 on jäsenvaltioille perusmalli (standardi), jonka mukaisesti toimitetaan kansantalouden tilinpidon tietoja kaikille kansainvälisille järjestöille; c) käsitteiden kansainvälinen yhteensopivuus on erittäin tärkeää eri maiden tilastoja vertailtaessa.

1.22 EKT 2010:n käsitteet on yhdenmukaistettu muiden sosiaali- ja taloustilastojen käsitteiden kanssa, koska EKT 2010:ssä sovelletaan käsitteitä ja luokituksia (esim. Euroopan unionin tilastollinen toimialaluokitus NACE Rev. 2 ( 17 )), joita käytetään myös muissa jäsenvaltioiden sosiaali- ja taloustilastoissa, esim. teollisuustilastoissa, ulkomaankauppatilastoissa ja työllisyystilastoissa. Käsitteelliset erot on pidetty mahdollisimman vähäisinä. Lisäksi EKT 2010:n käsitteet ja luokitukset on yhdenmukaistettu Yhdistyneiden kansakuntien käyttämien käsitteiden ja luokitusten kanssa. Tällainen yhdenmukaistaminen muiden sosiaali- ja taloustilastojen kanssa edistää näiden lukujen yhdistämistä ja vertailua, minkä ansiosta voidaan varmistaa kansantalouden tilinpidon lukujen laatu. Lisäksi näiden yksittäisten tilastojen sisältämiä tietoja voidaan paremmin suhteuttaa yleisiin kansantalouden tilastoihin.

1.23 Kun kansantalouden tilinpidon kehikossa ja muissa sosiaali- ja taloustilastojärjestelmissä käytetään samoja käsitteitä, pystytään tuottamaan yhdenmukaisia mittaustuloksia. On esimerkiksi mahdollista laskea seuraavat suhteet: a) tuottavuusluvut, kuten arvonlisäys tehtyä työtuntia kohti (nämä tiedot edellyttävät yhteensopivuutta arvonlisäyskäsitteen ja tehtyjen työtuntien käsitteen välillä); b) kansantalouden käytettävissä olevat tulot henkeä kohti (tämä suhde edellyttää yhteensopivuutta kansantalouden käytettävissä olevien tulojen ja väestön käsitteiden välillä); c) kiinteän pääoman muodostus prosenttiosuutena kiinteän pääoman kannasta (tämä suhde edellyttää yhteensopivuutta näiden varantojen ja virtojen määritelmien kesken); d) julkinen alijäämä ja julkinen velka prosenttiosuuksina bruttokansantuotteesta (nämä tiedot edellyttävät yhteensopivuutta julkisyhteisöjen alijäämän, julkisyhteisöjen velan ja bruttokansantuotteen käsitteiden välillä). Käsitteiden sisäinen yhdenmukaisuus sallii estimaattien johtamisen jäännöseränä, esim. säästäminen voidaan arvioida käytettävissä olevien tulojen ja kulutusmenojen välisenä erotuksena.

1.24 EKT 2010:n käsitteiden soveltamisessa otetaan huomioon tietojen kerääminen ja mittaaminen. Käsitteiden operationaalinen luonne ilmenee seuraavilla tavoilla tilinpito-ohjeissa: a) Toiminnot tai erät kuvataan vain silloin, kun ne ovat kooltaan merkittäviä. Esimerkiksi kotitalouksien omaan käyttöön tapahtuvaa tavaroiden tuotantoa, kuten kankaiden kutomista ja saviesineiden valmistamista, ei tarvitse lukea tuotantoon, koska ne ovat merkityksettömiä EU-maissa. b) Joihinkin käsitteisiin liittyy ohjeita siitä, kuinka niitä voidaan arvioida. Esimerkiksi määriteltäessä kiinteän pääoman kulumista viitataan lineaariseen arvonalennukseen. Kiinteän pääomakannan arvioimisessa on käytettävä investointikertymämenetelmää, jos kiinteästä pääomakannasta ei ole välitöntä tietoa. Toisena esimerkkinä voidaan mainita omaan käyttöön tapahtuvan tuotannon arvottaminen: periaatteessa se tehdään perushintoihin, mutta perushintoja käyttävää arvottamista voidaan tarvittaessa lähentyä laskemalla yhteen erilaiset syntyneet kustannukset. c) Tietyistä käytänteistä on sovittu. Esimerkiksi kaikki julkisyhteisöjen tuottamat kollektiiviset palvelut luokitellaan kulutusmenoihin.

1.25 Kansantalouden tilinpidon tilastoihin tarvittavia tietoja voi kuitenkin olla vaikea kerätä suoraan, sillä peruskäsitteet eroavat usein hallinnollisissa tietolähteissä käytetyistä peruskäsitteistä. Hallinnollisia tietolähteitä ovat esimerkiksi yritysten kirjanpidon tiedot, erilaisia veroja koskevat tiedot (alv, henkilöiden tuloverot, tuontiverot jne.), sosiaaliturvatiedot sekä valvontaelimiltä saatavat tiedot rahoitus- ja vakuutustoiminnasta. Nämä hallinnolliset tiedot ovat panostietoina kansantalouden tilinpidon laadinnassa. Yleensä ne mukautetaan EKT:a vastaaviksi. EKT:n käsitteet eroavat tavallisesti hallinnollisista vastineistaan seuraavista syistä: a) Eri maiden hallinnolliset käsitteet eroavat toisistaan. Sen vuoksi kansainvälistä yhteensopivuutta ei voida saavuttaa hallinnollisin käsittein. b) Hallinnolliset käsitteet muuttuvat ajan myötä. Sen vuoksi on mahdotonta tehdä eri ajankohtien välisiä vertailuja hallinnollisin käsittein. c) Käsitteet, joihin hallinnolliset tietolähteet perustuvat, eivät tavallisesti ole yhtenäisiä eri hallintojärjestelmissä. Tietojen yhdistely ja vertaileminen, joka on kansantalouden tilinpitotietojen kannalta ratkaisevan tärkeää, on kuitenkin mahdollista vain yhtenäisen käsitejoukon pohjalta. d) Hallinnolliset käsitteet eivät yleensä ole taloudellisen analyysin ja talouspolitiikan arvioinnin kannalta optimaalisia.

1.26 Hallinnolliset tietolähteet vastaavat kuitenkin kansantalouden tilinpidon ja muiden tilastojen tarpeita erittäin hyvin, koska a) alunperin tilastollisia tarkoituksia varten suunniteltuja käsitteitä ja luokituksia sovelletaan myös hallinnollisiin tarkoituksiin, esim. julkisen sektorin menolajiluokitus; b) hallinnollisissa tietolähteissä otetaan nimenomaisesti huomioon tilastojen (erilliset) tietotarpeet; tämä koskee esim. Intrastat-järjestelmää, jonka avulla tuotetaan tietoja jäsenvaltioiden välisistä tavaratoimituksista.

1.27 EKT:n pääkäsitteet ovat perusteltuja ja pitkäaikaisesti pysyviä, koska a) ne on hyväksytty kansainvälisiksi standardeiksi moniksi vuosiksi; b) peräkkäisissä kansantalouden tilinpitoa koskevissa kansainvälisissä ohjeissa vain harvat peruskäsitteet ovat muuttuneet. Tämä käsitteiden jatkuvuus vähentää aikasarjojen uudelleenlaskemisen tarvetta. Lisäksi se vähentää käsitteiden alttiutta joutua kansallisen tai kansainvälisen poliittisen painostuksen kohteeksi. Näistä syistä kansantalouden tilinpidon tiedot ovat voineet toimia talouspolitiikan ja taloudellisen analyysin objektiivisena tietopohjana.

1.28 EKT 2010:n käsitteet keskittyvät kuvaamaan taloudellista prosessia rahassa ilmaistavin ja helposti havainnoitavin käsittein. Sellaiset varannot ja virrat, jotka eivät ole helposti havainnoitavia rahassa ilmaistuna tai joilla ei ole selvää rahallista vastinetta, jätetään huomiotta EKT:ssa. Tätä periaatetta ei ole sovellettu tiukasti, koska huomioon olisi otettava myös yhdenmukaisuuden vaatimus ja käyttäjien tarpeet. Yhdenmukaisuus esimerkiksi edellyttää, että julkisen sektorin tuottamien kollektiivisten palveluiden arvo kirjataan tuotokseksi, koska palkansaajakorvausten maksaminen ja julkisen sektorin ostamat erilaiset tavarat ja palvelut voidaan helposti havainnoida rahassa. Lisäksi taloudellisen analyysin ja talouspolitiikan kannalta julkisen sektorin tuottamien kollektiivisten palveluiden kuvaaminen suhteessa muuhun kansantalouteen lisää kokonaisuutena kansantalouden tilinpidon käyttökelpoisuutta.

1.29 EKT:n käsitteiden soveltamisalaa voidaan kuvata tarkastelemalla eräitä tärkeitä rajauksia. Seuraavat erät kirjataan EKT:n tuotantorajan sisälle (katso kohdat 3.07–3.09): a) julkisen sektorin yksilöllisten ja kollektiivisten palveluiden tuotanto; b) omassa käytössä olevien omistusasuntojen asumispalvelut omaan käyttöön; c) tavaroiden tuottaminen omaan kulutukseen, esim. maataloustuotteet; d) rakentaminen omaan käyttöön, myös kotitalouksien rakentaminen; e) palkatun henkilöstön tuottamat kotitalouspalvelut; f) kalojen kasvattaminen kalanviljelylaitoksilla; g) lailla kielletty tuotanto edellyttäen, että kaikki mukana olevat yksiköt ryhtyvät siihen vapaaehtoisesti; h) tuotanto, josta saatuja tuloja ei ilmoiteta veroviranomaisille täysimääräisinä, esim. tekstiilien piilotuotanto.

1.30 Seuraavat jäävät tuotantorajan ulkopuolelle, eikä niitä kirjata EKT:oon: a) kotitalous- ja henkilökohtaiset palvelut, jotka on tuotettu ja kulutettu saman kotitalouden piirissä, esim. siivous, aterioiden valmistus tai sairaiden tai vanhusten hoito; b) vapaaehtoiset palvelut, jotka eivät johda tavaroiden tuotantoon, esim. hoito ja huolenpito sekä siivous ilman maksua; c) kalojen luonnollinen kasvatus avovesillä.

1.31 EKT kirjaa kaikki tuotokset, jotka ovat seurausta tuotantorajan sisälle luetusta tuotannosta. Aputoiminnan tuotosta ei kuitenkaan kirjata. Kaikki aputoiminnan käyttämät panokset käsitellään sen toiminnan panoksina, jota aputoiminta tukee. Jos pelkästään aputoimintoja suorittava toimipaikka on tilastollisesti havainnoitavissa eli sen tuotannosta on helposti saatavilla erilliset tilit tai jos se sijaitsee maantieteellisesti eri paikassa kuin toimipaikat, joita se palvelee, se on kirjattava erillisenä yksikkönä ja kohdennettava sen päätoimintaa vastaavaan toimialaan sekä kansantalouden tilinpidossa että aluetilinpidossa. Jos sopivia perustietoja ei ole käytettävissä, aputoiminnan tuotos voidaan estimoida laskemalla yhteen kustannukset.

1.32 Jos toimintoja pidetään tuotantona ja niiden tuotokset kirjataan, silloin kirjataan myös niihin liittyvät tulot, työllisyys, kulutus jne. Esimerkiksi kun omistusasuntoon liittyvien asumispalveluiden tuotanto omaan käyttöön kirjataan tuotannoksi, kirjataan myös siitä asunnon omistajille koituvat tulot ja kulutusmenot. Koska omistusasuntopalvelujen tuottaminen ei määritelmän mukaan edellytä työpanosta, työllisyyttä ei kirjata. Näin säilytetään yhdenmukaisuus työvoimatilastojen kanssa, joihin ei kirjata työllisyyttä asuntojen omistuksen osalta. Kun toimintoja ei kirjata tuotannoksi, on tilanne päinvastainen: saman kotitalouden piirissä tuotetut ja kulutetut kotitalouspalvelut eivät synnytä tuloja ja kulutusmenoja eikä siihen liity työllisyyttä.

1.33 EKT:n puitteissa on vahvistettu sääntöjä, jotka koskevat: a) julkisen sektorin tuotoksen arvottamista; b) vakuutuspalveluiden ja välillisten rahoituspalveluiden tuotoksen arvottamista; c) kaikkien julkisen sektorin tuottamien kollektiivisten palveluiden kirjaamista kulutusmenoiksi eikä välituotekäytöksi.

Sektoreittainen luokittelu

1.34 Sektoritilit muodostetaan kohdentamalla yksiköt sektoreille, mikä mahdollistaa taloustoimien ja tilien tasapainoerien esittämisen sektoreittain. Sektorikohtaisen esitystavan ansiosta saadaan monia keskeisiä lukuja talous- ja finanssipoliittisiin tarkoituksiin. Pääsektorit ovat kotitaloudet, julkisyhteisöt, yritykset (rahoituslaitokset ja yritykset), kotitalouksia palvelevat voittoa tavoittelemattomat yhteisöt (KPVTY:t) ja ulkomaat. Markkinatoiminnan ja markkinattoman toiminnan välinen jako on tärkeä. Sellainen julkisyhteisöjen valvoma yksikkö, joka on osoitettavasti markkinayritys, luokitellaan yrityssektoriin, julkisyhteisöjen sektorin ulkopuolelle. Kyseisen yrityksen alijäämä ja velka eivät näin ollen kuulu julkisyhteisöjen alijäämään ja velkaan.

1.35 On tärkeää määrittää selvät ja vakaat kriteerit, jotka ohjaavat yksiköiden kohdentamista sektoreille. Julkinen sektori muodostuu kaikista sellaisista kotimaisista institutionaalisista yksiköistä, jotka ovat julkisyhteisön valvonnan alaisia. Kaikki muut kotimaiset yksiköt luetaan yksityiseen sektoriin. Taulukossa 1.1 esitetään kriteerit, joiden avulla tehdään ero julkisen ja yksityisen sektorin välillä ja erotellaan julkisella sektorilla julkisyhteisöt ja julkiset yritykset ja tehdään yksityisellä sektorilla ero kotitalouksia palvelevien voittoa tavoittelemattomien yhteisöjen (KPVTY) ja yksityisten yritysten välillä.



Taulukko 1.1 Kriteerit Julkisyhteisöjen valvonnassa (julkinen sektori) Yksityisten valvonnassa (yksityinen sektori) Markkinaton tuotos Julkisyhteisöt KPVTY:t Markkinatuotos Julkiset yritykset Yksityiset yritykset

1.36 Valvonta määritellään mahdollisuudeksi päättää institutionaalisen yksikön yleisestä politiikasta tai toimintaohjelmasta. Valvonnan yksityiskohtaisempi määritelmä on 2.35–2.39 kohdassa.

1.37 Markkinatuotoksen ja markkinattoman tuotoksen erottelu – ja sen mukainen julkisen sektorin yksiköiden jaottelu julkisyhteisöihin ja julkisiin yrityksiin – määräytyy seuraavan säännön mukaisesti: Toimintaa pidetään markkinatoimintana, kun tavaroilla ja palveluilla käydään kauppaa seuraavissa olosuhteissa: 1) Myyjät pyrkivät mahdollisimman suuriin voittoihin pitkällä aikavälillä myymällä tavaroita ja palveluita vapaasti markkinoilla kaikille, jotka ovat valmiit maksamaan pyydetyn hinnan. 2) Ostajat pyrkivät saamaan mahdollisimman suuren hyödyn rajallisilla resursseillaan ostamalla sellaisia tuotteita, jotka vastaavat parhaiten niiden tarpeita tarjottuun hintaan. 3) On olemassa tosiasialliset markkinat, ja myyjillä ja ostajilla on pääsy markkinoille sekä markkinainformaatiota. Tosiasialliset markkinat voivat olla toimivat, vaikka nämä edellytykset eivät täyty kaikilta osin.

1.38 EKT:n käsitekehikon yksityiskohtaisuus tarjoaa joustomahdollisuuden: joitakin käsitteitä ei ole nimenomaisesti esitetty EKT:ssa, mutta ne voidaan siitä huolimatta helposti johtaa siitä. Yhtenä esimerkkinä on uusien sektoreiden luominen järjestelemällä uudelleen EKT:ssa määritellyt alasektorit.

1.39 Joustavuutta saadaan myös ottamalla käyttöön lisäkriteereitä, jotka eivät ole ristiriidassa järjestelmän logiikan kanssa. On esimerkiksi mahdollista laatia alasektoreiden tilejä käyttämällä kriteerinä tuotantoyksiköiden työllisten määrää tai kotitalouksien tulojen suuruutta. Työllisten osalta voidaan ottaa käyttöön alaluokitus koulutuksen tason, iän tai sukupuolen mukaan.

Satelliittitilit

1.40 Eräitä tietotarpeita varten olisi laadittava erillisiä satelliittitilejä. Niitä ovat esimerkiksi seuraavat: a) sosiaalitilinpitomatriisit; b) matkailun kansantaloudellinen merkitys; c) terveydenhuollon kustannusten ja rahoituksen analysointi; d) tutkimus- ja kehittämistoiminnan tunnustaminen henkisen omaisuuden pääomanmuodostuksena; e) inhimillisen pääoman tunnustaminen kansantaloudellisena varana; f) kotitalouksien tulojen ja menojen analysointi mikrotason tulo- ja menokäsitteiden pohjalta; g) ympäristön ja talouden välinen vuorovaikutus; h) kotitalouksien piirissä tapahtuva tuotantotoiminta; i) hyvinvoinnin muutosten analysointi; j) kansantalouden tilinpidon ja liikekirjanpidon tietojen välisten eroavuuksien analysointi ja niiden vaikutus arvopaperimarkkinoihin; k) verotulojen estimointi.

1.41 Satelliittitilit palvelevat sellaisia tietotarpeita seuraavasti: a) esittämällä asiat tarvittaessa yksityiskohtaisemmin ja jättämällä pois tarpeettomat yksityiskohdat; b) laajentamalla tilinpitokehikon sisältöä lisäämällä siihen ei-rahamääräisiä tietoja esim. saastumisesta ja ympäristövaroista; c) muuttamalla eräitä peruskäsitteitä, esim. laajentamalla pääoman muodostuksen käsitettä ottamalla mukaan koulutusmenot.

1.42 Sosiaalitilinpitomatriisi (SAM) on matriisiesitys, jossa käsitellään tarjonta- ja käyttötaulukoiden ja sektoritilien välisiä yhteyksiä. SAM tarjoaa lisätietoja työllisyyden tasosta ja rakenteesta jakamalla palkansaajakorvaukset alaryhmiin palkansaajatyypeittäin. Tämä alajako soveltuu sekä toimialoittaiseen työvoiman käyttöön, kuten käyttötaulukoissa esitetään, että työvoiman tarjontaan sosioekonomisen alaryhmittelyn mukaan, kuten kotitaloussektorin alasektorien ensitulon jakotilillä esitetään. Tällä tavoin erilaisten työvoimaryhmien tarjonta ja käyttö kuvataan systemaattisesti.

1.43 Satelliittitileissä on säilytettävä kaikki EKT 2010:n peruskehikon peruskäsitteet ja luokitukset. Käsitteisiin on tehtävä muutoksia ainoastaan silloin, kun satelliittitilin tarkoitus sitä vaatii. Sellaisissa tapauksissa satelliittitiliin on sisällytettävä myös taulukko, joka osoittaa satelliittitilin ja peruskehikon pääaggregaattien välisen yhteyden. Tällä tavoin peruskehikko säilyttää merkityksensä viitekehyksenä, ja samalla myös erityistarpeisiin vastataan.

1.44 Peruskehikossa ei yleensä ole sellaisia varantojen ja virtojen mittaimia, joita ei voida helposti havainnoida rahassa (tai joilla ei ole selvää rahallista vastinetta). Tavallisesti ei-rahamääräisten varantojen ja virtojen analysointia palvelee hyvin, niiden luonteesta johtuen, ei-rahamääräisten tilastojen laatiminen esimerkiksi seuraavasti: a) Kotitalouksien piirissä tapahtuvaa tuotantotoimintaa voidaan kuvata tuntien jakautumisella vaihtoehtoisiin käyttötarkoituksiin. b) Koulutusta voidaan kuvata koulutuslajeittain, oppilaiden lukumäärän mukaan, tutkinnon suorittamiseen keskimäärin käytettyjen koulutusvuosien mukaan jne. c) Saastumisen vaikutusta voidaan kuvata eliölajin lukumäärässä tapahtuneiden muutosten, metsän puiden terveyden, jätteiden määrän, hiilimonoksidin ja säteilyn määrän jne. perusteella.

1.45 Satelliittitilien avulla on mahdollista yhdistää tällaiset ei-rahamääräisten yksiköiden tilastot kansantalouden tilinpidon peruskehikkoon. Yhdistäminen on mahdollista, kun tällaisissa ei-rahamääräisissä tilastoissa käytetään peruskehikossa käytettyjä luokituksia, esim. kotitaloustyyppiluokitusta tai toimialaluokitusta. Tällä tavoin luodaan yhdenmukainen laajennettu kehikko. Tämä kehikko voi sitten toimia tietopohjana peruskehikon ja laajennetun kehikon muuttujien välisen vuorovaikutuksen analysoinnissa ja arvioinnissa.

1.46 Peruskehikko ja sen pääaggregaatit eivät kuvaa hyvinvoinnin muutoksia. Voidaan laatia laajennettuja tilejä, jotka sisältävät myös esimerkiksi seuraaviin liittyvät laskennalliset rahamääräiset arvot: a) kotitalous- ja henkilökohtaiset palvelut, jotka on tuotettu ja kulutettu saman kotitalouden piirissä; b) vapaa-ajassa tapahtuneet muutokset; c) kaupunkimaisen elämän hyvät ja huonot puolet; d) henkilöiden välisen tulonjaon epätasaisuus.

1.47 Laajennetuilla tileillä voidaan myös uudelleen luokitella valitettavien välttämättömyyksien (esim. puolustus) kulutusmenot välituotekäytöksi, toisin sanoen hyvinvointiin vaikuttamattomiksi. Samoin tulvien ja muiden luonnonkatastrofien aiheuttamat vahingot voidaan luokitella välituotekäytöksi, so. (absoluuttisen) hyvinvoinnin vähennykseksi. Tällä tavoin voitaisiin yrittää hyvin karkean ja hyvin epätäydellisen hyvinvoinnin muutosten osoittimen rakentamista. Hyvinvoinnilla on kuitenkin monia ulottuvuuksia, joista useimpien paras mittari ei ole raha. Parempi ratkaisu hyvinvoinnin mittaamiseen on sen vuoksi käyttää jokaiseen ulottuvuuteen erillisiä osoittimia ja mittausyksiköitä. Osoittimia voisivat olla esimerkiksi lapsikuolleisuus, odotettavissa oleva elinikä, aikuisten lukutaito ja kansantulo henkeä kohti. Nämä osoittimet voidaan sisällyttää satelliittitiliin.

1.48 Jotta saataisiin aikaan yhdenmukainen, kansainvälisesti yhteensopiva kehikko, EKT:ssa ei käytetä hallinnollisia käsitteitä. Erilaisia kansallisia tarkoituksia varten hallinnollisiin käsitteisiin pohjautuvien tietojen hankkiminen saattaa kuitenkin olla hyvin hyödyllistä. Esimerkiksi verotulojen arvioimiseen tarvitaan tilastoja verotettavista tuloista. Tällaiset tilastot voidaan tuottaa tekemällä joitakin muutoksia kansantalouden tilinpidon tilastoihin.

1.49 Samanlaista lähestymistapaa voitaisiin noudattaa esimerkiksi seuraavien kansallisessa talouspolitiikassa käytettyjen käsitteiden suhteen: a) inflaation käsite, jota käytetään eläkkeiden, työttömyyskorvausten tai virkamiesten palkkojen korotuksia varten; b) verojen, sosiaaliturvamaksujen, julkisyhteisöjen ja kollektiivisektorin käsitteet, joita käytetään keskusteltaessa kollektiivisektorin optimaalisesta koosta; c) ”strategisten” sektoreiden/toimialojen käsitteet, joita käytetään kansallisessa talouspolitiikassa tai EU:n talouspolitiikassa; d) ”yritysinvestointien” käsite, jota käytetään kansallisessa talouspolitiikassa; e) kattavaa eläkkeiden kirjaamista koskeva taulukko. Satelliittitilit tai lisätaulukot voivat täyttää tällaiset tietotarpeet.

EKT 2010 ja SNA 2008

1.50 EKT 2010 perustuu SNA 2008:n käsitteisiin; SNA 2008 on maailmanlaajuinen kansantalouden tilinpidon ohjeisto. EKT 2010:n ja SNA 2008:n välillä on kuitenkin useita eroja: a) erot esitystavassa: 1) EKT 2010:ssä on eri luvut tuotanto-, jako- ja rahoitustaloustoimista. Sitä vastoin SNA 2008:ssa nämä taloustoimet on selitetty tilien mukaan järjestetyissä luvuissa, esim. luvut tuotantotilistä, tulojen ensijaon tilistä, pääomatilistä ja ulkomaiden tilistä. 2) EKT 2010 kuvaa käsitettä esittämällä määritelmän ja luettelon siitä, mitä luetaan mukaan ja mitä ei lueta. SNA 2008 kuvaa käsitteitä tavallisesti yleisemmin termein ja selittää tehtyjen sopimusten taustalla olevia perusteita. b) EKT 2010:n käsitteet ovat useissa tapauksissa selvempiä ja täsmällisempiä kuin SNA 2008:n: 1) SNA 2008 ei sisällä tarkkoja kriteerejä markkinatuotannon, tuotannon omaan loppukäyttöön ja muun markkinattoman tuotannon erottelua varten. EKT:ssa on siksi otettu käyttöön yksityiskohtaisempia ohjeita, jotta toimintatapa olisi yhtenäinen. 2) EKT 2010 olettaa, että useantyyppinen kotitalouksien tavarantuotanto, kuten kankaan kudonta ja huonekalujen valmistus, ei ole merkittävää jäsenvaltioissa, eikä niitä sen vuoksi tarvitse lukea mukaan. 3) EKT 2010 viittaa EU:n institutionaalisiin järjestelyihin kuten jäsenvaltioiden maksuosuuksiin EU:lle sekä Intrastat-järjestelmään EU:n sisäisten tavaravirtojen kirjaamiseksi. 4) EKT 2010 sisältää EU:lle ominaisia luokituksia, esim. toimialoittainen tuoteluokitus (CPA) ( 18 ) tuotteita ja NACE Rev. 2 toimialoja varten (molemmat yhdenmukaistettu YK:n vastaavien luokitusten kanssa). 5) EKT 2010 sisältää lisäluokituksen kaikkia ulkomaisia taloustoimia varten: ne jaotellaan EU:ssa kotipaikan omaavien välisiin taloustoimiin ja EU:n ulkopuolella kotipaikan omaavien kanssa tapahtuneisiin taloustoimiin. 6) EKT 2010 sisältää SNA 2008:n rahoituslaitokset-sektorin alasektoreiden uudelleenjärjestelyn, jotta Euroopan rahaliiton tarpeet voidaan täyttää. EKT 2010 voi olla täsmällisempi kuin SNA 2008, koska EKT 2010:a sovelletaan pääasiassa jäsenvaltioihin. Myös EU:n tietotarpeita varten EKT 2010:n olisi oltava täsmällisempi.

EKT 2010 ja EKT-95

1.51 EKT 2010 eroaa EKT-95:stä sekä sisällöltään että käsitteiltään. Useimmat eroista vastaavat SNA 1993:n ja SNA 2008:n välisiä eroja. Tärkeimmät erot ovat seuraavat: a) Tutkimus- ja kehittämistoiminnan tunnistaminen henkisiin omaisuusvaroihin johtavana pääomanmuodostuksena. Tämä muutos on kirjattava satelliittitiliin ja sisällytettävä ydintilinpitoon, kun on havaittavissa, että mittaimet ovat riittävän vakaita ja yhdenmukaisia jäsenvaltioissa. b) Yleisen varojen määritelmän täyttäviä asejärjestelmiä koskevat menot on luokiteltu kiinteän pääoman muodostukseen eikä välituotekäyttöön. c) Markkinatuotantoa varten on otettu käyttöön analyyttinen pääomapalvelujen käsite, jotta on mahdollista laatia lisätaulukko, jossa pääomapalvelut esitetään arvonlisäyksen osana. d) Rahoitusvarojen rajausta on laajennettu ottamalla mukaan useampia johdannaissopimuksia. e) Eläkeoikeuksien kirjaamista koskevat uudet säännöt. Tilinpitoon on lisätty uusi taulukko, jonka avulla voidaan kirjata estimaatteja kaikista sekä rahastoituihin että rahastoimattomiin sosiaalivakuutuksiin perustuvista oikeuksista. Tässä lisätaulukossa esitetään kaikki kokonaisvaltaisen analyysin edellyttämät tiedot: siitä käyvät ilmi kaikki yksityisiin ja julkisiin – sekä rahastoituihin että rahastoimattomiin – eläkejärjestelmiin perustuvat oikeudet ja niihin liittyvät virrat, sosiaaliturvan eläkejärjestelmät mukaan luettuna. f) Tavaroiden omistuksen vaihtumista koskevia sääntöjä on alettu soveltaa yleisesti, mistä on aiheutunut muutoksia välityskaupan kirjaamiseen sekä kirjauksiin, joiden kohteina ovat ulkomaille tai kotimaahan jalostusta varten lähetyt tavarat. Ulkomaille jalostusta varten lähetetyt tavarat kirjataan nyt nettomääräisinä, kun SNA 1993:ssa ja EKT-95:ssä käytettiin bruttoperiaatetta. Tämä muutos vaikuttaa merkittävästi tällaisten toimintojen kirjaamiseen tarjontaa ja käyttöä kuvaavassa kehikossa. g) EKT 2010:ssä annetaan enemmän ohjeita yleensäkin rahoituslaitoksista ja varsinkin erityistä tarkoitusta varten perustetuista yksiköistä (SPE). Julkisyhteisöjen valvomat erityistä tarkoitusta varten perustetut yksiköt ulkomailla käsitellään nyt eri tavalla, jotta niille aiheutuneet velat kävisivät ilmi julkisyhteisöjen tileistä. h) Julkisten yritysten maksamien superosinkojen käsittelyä on selkeytetty, eli ne on käsiteltävä poikkeuksellisina maksuina ja osakepääoman ottoina. i) Julkisen ja yksityisen sektor