1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä joulukuuta 1986,
kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentä-
misestä
(87/102/ETY)
(EYVL L 42, 12.2.1987, s. 48)
Muutettu:
virallinen lehti
N:osivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 90/88/ETY, annettu 22 päivänä helmikuuta 1990 L 61 14 10.3.1990
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 2
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 22 päivänä joulukuuta 1986,
kulutusluottoja koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallin-
nollisten määräysten lähentämisestä
(87/102/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettäkulutusluottoja koskevassa jäsenvaltioiden lainsäädännössä on huomat-
tavia suuria eroja,
nämä lainsäädännön erot voivat johtaa luotonantajien välisen kilpailun
vääristymiseen yhteismarkkinoilla,
nämä erot rajoittavat kuluttajan mahdollisuuksia saada luottoa toisissa
jäsenvaltioissa; ne vaikuttavat anottujen luottojen määrään ja lajiin sekämyös tavaroiden ja palvelujen hankkimiseen,
näillä eroilla on tämän vuoksi vaikutusta niiden tavaroiden ja palvelujen
vapaaseen liikkuvuuteen, joita kuluttaja voi hankkia luotolla, ja nevaikuttavat siksi suoraan yhteismarkkinoiden toimintaan,
yhteisössä myönnettävien kulutusluottojen kasvava määrä huomioon
ottaen kulutusluottoja koskevien yhteismarkkinoiden luominen hyödyt-täisi yhtä lailla kuluttajia, luotonantajia, tavaroiden valmistajia, tukku- javähittäiskauppiaita sekä palvelujen suorittajia,
Euroopan talousyhteisön toimintaohjelmissa kuluttajasuojaa ja kuluttaja-
valistusta koskevaksi politiikaksi(
4) edellytetään erityisesti kuluttajien
suojaamista kohtuuttomilta luottoehdoilta ja kulutusluottoja koskevienyleisten ehtojen yhdenmukaistamisen suorittamista kiireellisenä hank-keena,
kulutusluottoja koskevat erot lainsäädännössä ja käytännöissä johtavat
epäyhtenäiseen kuluttajansuojaan eri jäsenvaltioissa,
viime vuosina kuluttajille tarjottavissa ja heidän käyttämissään kulutus-
luottomuodoissa on tapahtunut suuria muutoksia; uusia kulutusluotto-muotoja on otettu käyttöön ja niitä kehittyy jatkuvasti,
kuluttajan olisi saatava riittävästi tietoa luottoehdoista ja -kustannuksista
sekä omista velvoitteistaan; hänelle olisi ilmoitettava muun muassatodellinen vuosikorko tai, jollei se ole mahdollista, kuluttajan maksetta-viksi tulevien luottokustannusten yhteismäärä; kunnes päätetäänyhteisön todellisen vuosikoron laskentamenetelmästä tai -menetelmistä,jäsenvaltioiden olisi voitava säilyttää nykyiset tätä korkoa koskevatlaskentamenetelmänsä tai -käytäntönsä taikka, jollei tämä ole mahdol-lista, säädettävä kulutusluoton kokonaiskustannusten ilmoittamisestakuluttajille,
(1) EYVL N:oC 80, 27.3.1979, s. 4 ja
EYVL N:oC 183, 10.7.1984, s. 4
(2) EYVL N:oC 242, 12.9.1983, s. 10
(3) EYVL N:oC 113, 7.5.1980, s. 22
(4) EYVL N:oC 92, 25.4.1975, s. 1 ja
EYVL N:oC 133, 3.6.1981, s. 1
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 3
▼B
luottoehdot voivat olla epäedullisia kuluttajalle; kuluttajansuojaa
voidaan parantaa asettamalla tiettyjä vaatimuksia, joita sovelletaan kaik-kiin luottomuotoihin,
tietyt luottosopimukset tai liiketoimet olisi niiden luonteen vuoksi koko-
naan tai osittain jätettävä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle,
jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus komissiota kuultuaan jättää
tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tietyt luotot, jotka eivätole kaupallisia ja jotka on myönnetty erityisin ehdoin,
eräiden jäsenvaltioiden käytäntö, jonka mukaan määrämuotoiset sopi-
mukset laaditaan notaarin tai tuomarin luona, tekee tämän direktiivintiettyjen säännösten soveltamisen näihin sopimuksiin tarpeettomaksi;tämän vuoksi jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus olla soveltamattanäitä säännöksiä tällaisiin sopimuksiin,
hyvin suuria rahamääriä koskevat luottosopimukset poikkeavat usein
tavanomaisista kulutusluottosopimuksista; tämän direktiivin säännöstensoveltaminen hyvin pieniä rahamääriä koskeviin sopimuksiin voisiaiheuttaa sekä kuluttajille että luotonantajille tarpeettomia hallinnollisiarasituksia; tämän vuoksi tämän direktiivin soveltamisalaan ei tulisikuulua tiettyä rahamäärää suurempaa tai pienempää luottoa koskevatsopimukset,
luottokustannusten ilmoittaminen mainonnassa tai luotonantajan tai
luotonvälittäjän toimitiloissa voi helpottaa kuluttajan mahdollisuuksiavertailla eri tarjouksia,
kuluttajansuoja paranee myös, jos luottosopimukset tehdään kirjallisesti
ja jos niissä mainitaan tietyt sopimusehtoja koskevat vähimmäistiedot,
tavaroiden hankkimiseksi myönnettyjen luottojen osalta jäsenvaltioiden
olisi säädettävä tavaroiden takaisinottoehdoista, erityisesti, jos kuluttajaei ole suostunut takaisinottoon; osapuolten välillä takaisinoton johdostatehtävässä tilityksessä olisi huolehdittava, ettei takaisinotosta aiheuduperusteetonta etua,
kuluttajan olisi saatava täyttää velvoitteensa ennen eräpäivää; kulutta-
jalla tulisi tällöin olla oikeus vastaavaan vähennykseen luoton kokonais-kustannuksista,
luotonantajan luottosopimuksen mukaisten oikeuksien siirto ei saisi
heikentää kuluttajan asemaa,
niiden jäsenvaltioiden, jotka sallivat kuluttajien käyttää vekseleitä, omia
vekseleitä tai shekkejä luottosopimusten yhteydessä, olisi huolehdittavasiitä, että kuluttajaa suojataan aiheellisella tavalla hänen käyttäessäännäitä sitoumuksia,
kun kuluttaja on sopinut tavaroiden tai palvelujen hankkimisesta
luotolla, hänellä tulisi olla ainakin jäljempänä määritellyissä olosuh-teissa luotonantajaa kohtaan tiettyjä oikeuksia niiden oikeuksien lisäksi,jotka hänellä yleensä on sopimuksen nojalla tätä sekä myyjää tai palve-lujen suorittajaa kohtaan; edellä mainituilla olosuhteilla tarkoitetaanniitä, joissa luotonantajan ja myyjän tai palvelujen suorittajan välillä ontehty aikaisemmin sopimus, jonka mukaan ainoastaan tämä luotonantajamyöntää kyseisen myyjän tai palvelujen suorittajan asiakkaille luottoa,jotta nämä voisivat hankkia tavaroita tai palveluja tältä,
noudatetaan ECUn määritelmää, joka on annettu neuvoston asetuksessa
(ETY) N:o3180/78 (
1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
asetuksella (ETY) N:o2626/84 (2); jäsenvaltioilla olisi oltava mahdolli-
suus tietyissä rajoissa pyöristää tässä direktiivissä ECUna ilmoitettujenmäärien vasta-arvot kansallisessa valuutassa; tässä direktiivissä mainit-tuja rahamääriä olisi tarvittaessa säännöllisin väliajoin muutettavayhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehityksen perusteella,
(1) EYVL N:oL 379, 30.12.1978, s. 1
(2) EYVL N:oL 247, 16.9.1984, s. 1
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 4
▼B
jäsenvaltioiden olisi toteutettava aiheelliset toimenpiteet, jotka koskevattoimiluvan antamista luotonantajille tai -välittäjille tai heidän toimin-tansa tarkastamista tai valvontaa taikka kuluttajien oikeutta valittaa luot-tosopimuksista tai luottoehdoista,
luottosopimukset eivät saisi kuluttajan vahingoksi poiketa tämän direk-
tiivin täytäntöön panemiseksi annettavista tai sitä vastaavista säännök-sistä; näitä säännöksiä ei saisi kiertää sopimukselle annetun erityisenmuodon avulla,
tällä direktiivillä lähennetään jonkin verran kulutusluottoja koskevia
jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja luodaantietynasteista kuluttajansuojaa, mutta jäsenvaltioita ei tulisi estää pitä-mästä voimassa tai ottamasta käyttöön tehokkaampia keinoja kuluttajiensuojelemiseksi, ottaen kuitenkin aiheellisella tavalla huomioon niidenperustamissopimuksen mukaiset velvollisuudet, ja
komission olisi annettava neuvostolle kertomus tämän direktiivin sovel-
tamisesta viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1995,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
1 Tätä direktiiviä sovelletaan luottosopimuksiin.2 Tässä direktiivissä:
a) 'kuluttajalla'tarkoitetaan luonnollista henkilöä, jonka tässä direktii-
vissä tarkoitettujen toimien ei voida katsoa liittyvän hänen elinkei-nonsa tai ammattinsa harjoittamiseen;
b) 'luotonantajalla'tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä,
joka ammatti- tai elinkeinotoiminnassaan myöntää luottoja, taikkatällaisten henkilöiden ryhmää;
c) 'luottosopimuksella'tarkoitetaan sopimusta, jonka mukaan luotonan-
taja myöntää tai lupaa myöntää kuluttajalle luottoa maksun lykkä-yksen, lainan tai muun sellaisen taloudellisen järjestelyn muodossa.
Palvelun tai hyödykkeen jatkuvaa antamista koskevia sopimuksia,
joiden mukaan kuluttajalla on oikeus maksaa palvelusta sopimuksenvoimassaoloaikana maksuerissä, ei pidetä tässä direktiivissä tarkoi-tettuna luottosopimuksena;
▼
M1
d) 'kulutusluoton kokonaiskustannuksilla' tarkoitetaan kaikkia kustan-
nuksia, mukaan luettuna korko ja muut maksut, jotka kuluttajan onmaksettava luotosta;
e) 'todellisellavuosikorolla'tarkoitetaan kulutusluoton kokonaiskustan-
nuksia vuosikorkona luoton määrälle ja laskettuna 1 a artiklassasäädetyllä tavalla.
1 a artikla
1 a) Todellinen vuosikorko, joka on luotonantajan ja luotonsaajan
keskenään sopimien tulevien ja nykyisten sitoumusten (lainojen,lyhennysten ja maksujen) nykyarvon vastine vuositasolla, laske-taan liitteessä II olevan matemaattisen kaavan avulla.
b) Liitteessä III on neljä malliesimerkkiä laskentamenetelmästä.
2 Laskettaessa todellista vuosikorkoa määrätään 1 artiklan 2 kohdan
d alakohdassa tarkoitetut ”kulutusluoton kokonaiskustannukset” otta-matta huomioon seuraavia maksuja:
i) luotonsaajalta perittävät maksut, joiden perusteena on se, että
luotonsaaja ei ole noudattanut luottosopimuksen ehtoja;
ii) sellaiset kuluttajalta tavaran tai palvelun hankkimisen yhteydessä
hankintahinnan lisäksi perittävät muut maksut, jotka on suoritettavariippumatta siitä, maksetaanko käteisellä vai luotolla;
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 5
▼M1
iii) maksut varojen siirrosta sekä luoton lyhennysten, koron ja muiden
maksujen maksamisessa käytettävän tilin hoitomaksut lukuun otta-matta tapauksia, joissa kuluttajalla ei tältä osin ole kohtuullistavalinnanvapautta ja joissa kyseiset maksut ovat epätavallisen suuret;tätä säännöstä ei kuitenkaan sovelleta käteisellä tai muulla tavoinsuoritettujen lyhennysten tai maksujen perimisestä veloitettaviinkorvauksiin;
iv) yhteisöjen tai ryhmien jäsenmaksut, joiden perusteena on muu kuin
kulutusluottosopimus, vaikka ne vaikuttaisivatkin luottoehtoihin;
v) maksut vakuutuksesta tai takauksesta; mukaan luetaan kuitenkin ne
maksut, joiden tarkoituksena on turvata luotonantajalle kuluttajankuoleman, työkyvyttömyyden, sairauden tai työttömyyden varaltamäärältään luoton kokonaismäärää, mukaan luettuna korot ja muutmaksut, vastaava tai pienempi suoritus ja jotka luotonantaja onasettanut luoton myöntämisen ehdoksi.
3 a) Jos tässä direktiivissä tarkoitettuun luottoon sovelletaan 1 päivänä
maaliskuuta 1990 voimassa olevia kansallisia säännöksiä, joidenmukaan tällaisesta luotosta perittävään todelliseen vuosikorkoonsovelletaan enimmäismäärää, ja jos tällaiseen enimmäismääräänei näiden säännösten mukaan tarvitse sisällyttää sellaisia muitavakiokustannuksia, joita ei ole mainittu 2 kohda ni-valakoh-
dassa, jäsenvaltioiden ei yksinomaan tällaisten luottojen osaltatarvitse ottaa huomioon näitä kustannuksia laskettaessa luotontodellista vuosikorkoa sillä edellytyksellä, että kuluttajalle ilmoi-tetaan 3 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja luottosopimuk-sessa näiden kustannusten suuruus sekä se, että ne sisältyvätkuluttajalta perittäviin maksuihin.
b) Jäsenvaltiot eivät saa soveltaa a alakohtaa sen jälkeen, kun yhtei-
sössä käytettävä yhtenäinen todellisen vuosikoron matemaattinenlaskentakaava on otettu käyttöön 5 kohdan c alakohdan mukai-sesti.
4 a) Todellinen vuosikorko on laskettava silloin, kun luottosopimus
tehdään, jollei 3 artiklan mainontaa ja luottotarjouksia koskevistasäännöksistä muuta johdu.
b) Laskutoimituksessa noudatetaan oletusta, jonka mukaan luottoso-
pimus on voimassa sovitun ajan ja luotonantaja ja luotonsaajatäyttävät velvoitteensa sopimuksen ehtojen mukaisesti sovittuinamääräpäivinä.
5 a) Ne jäsenvaltiot, joissa ennen 1 päivää maaliskuuta 1990 sovellet-
tujen säännösten nojalla todellisen vuosikoron laskemisessasaatiin käyttää toisenlaista kaavaa kuin II liitteessä oleva, saavatedelleen 1 kohdan a alakohdan säännöksen estämättä alueellaansoveltaa kyseistä kaavaa kolmen vuoden pituisena siirtymäkau-tena, joka alkaa 1 päivästä tammikuuta 1993.
Jäsenvaltioiden on ryhdyttävä tarpeellisiin toimenpiteisiin huoleh-
tiakseen, että niiden alueella sovelletaan vain yhtä matemaattistakaavaa todellisen vuosikoron laskemisessa.
b) Kuusi kuukautta ennen a alakohdassa mainitun määräajan päätty-
mistä komissio antaa neuvostolle kertomuksen siihen liittyvineehdotuksineen, jonka nojalla on saatujen kokemusten mukaisestimahdollista soveltaa yhtenäistä yhteisön matemaattista todellisenvuosikoron laskentakaavaa.
c) Neuvoston päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta 1
päivään tammikuuta 1996 mennessä.
6 Sellaisten luottosopimusten, joiden ehtojen mukaan korkokanta ja
muiden todelliseen vuosikorkoon vaikuttavien maksujen määrä tai tasovoivat vaihdella, mutta näistä eristä muodostuva määrä ei todellistavuosikorkoa laskettaessa ole tiedossa, todellinen vuosikorko lasketaannoudattaen oletusta, jonka mukaan korko ja muut maksut pysyvät ennal-laan ja niitä sovelletaan luottosopimuksen loppuun asti.
7 Tarvittaessa voidaan todellista vuosikorkoa laskettaessa noudattaa
seuraavia oletuksia:
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 6
▼M1
— jollei luottorajaa ole määrätty sopimuksessa, myönnetyn luoton
määränä on kyseisen jäsenvaltion vahvistama määrä, joka vastaaenintään 2 000ECUa;
— jollei takaisinmaksun ajankohdasta ole sovittu eikä sitä voida
päätellä myönnettyä luottoa koskevan sopimuksen ehdoista eikäluoton takaisinmaksutavasta, luottoajaksi on katsottava yksi vuosi;
— jos sopimuksessa on sovittu useammasta lyhentämispäivästä, luotto
nostetaan ja lyhennetään aikaisimpina sopimuksessa mainittuinamääräpäivinä, jollei toisin ole sovittu.
▼
B
2 artikla
1 Tätä direktiiviä ei sovelleta:
a) sellaisiin luottosopimuksiin eikä sopimuksiin, jotka sisältävät
lupauksen myöntää luotto:
— jonka pääasiallisena käyttötarkoituksena on omistusoikeuden
hankkiminen tai säilyttäminen kiinteään omaisuuteen taikkavalmiiseen tai rakennettavaan rakennukseen,
— jonka käyttötarkoituksena on rakennuksen peruskorjaus tai
kunnostaminen;
b) vuokrasopimuksiin, jollei sopimuksessa määrätä, että omistusoikeus
tulee lopulta siirtymään vuokraajalle;
c) luottoon, joka myönnetään tai annetaan käytettäväksi perimättä
korkoa tai muita maksuja;
d) luottosopimuksiin, joiden mukaan korkoa ei peritä, jos kuluttaja
sitoutuu maksamaan luoton takaisin yhdessä erässä;
e) luottoon, jonka luotto- tai rahoituslaitos myöntää ennakkonostoina
muulta avistatililtä kuin luottokorttitililtä.
Tällaisiin luottoihin sovelletaan kuitenkin 6 artiklan säännöksiä.
f) luottosopimuksiin, joissa luoton määrä on vähemmän kuin 200
ECUa tai enemmän kuin 20 000 ECUa;
g) luottosopimuksiin, joiden mukaan kuluttajan on maksettava luotto
takaisin:
— enintään kolmen kuukauden pituisessa määräajassa tai
— enintään neljässä erässä enintään 12 kuukauden pituisen
määräajan kuluessa.
2 Jäsenvaltio voi komissiota kuultuaan olla soveltamatta tätä direk-
tiiviä sellaisiin luottomuotoihin, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
— ne myönnetään markkinoilla vallitsevaa korkotasoa pienemmällä
korolla ja
— niitä ei yleensä tarjota yleisölle.
▼
M1
3 Mitä edellä 1 a artiklassa sekä 4-12 artiklassa säädetään, ei sovel-leta luottosopimuksiin tai sopimuksiin, jotka sisältävät lupauksen luotonmyöntämisestä, jos sopimuksen vakuutena on kiinnitys kiinteään omai-suuteen, siltä osin kuin se, että tätä direktiiviä ei sovelleta niihin, eijohdu jo tämän artiklan 1 kohdan a alakohdasta.
▼
B
4 Jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta 6-12 artiklan säännöksiämäärämuotoisiin luottosopimuksiin, jotka tehdään notaarin tai tuomarinluona.
3 artikla
Jokaisessa ilmoituksessa ja jokaisessa elinkeinonharjoittajan toimiti-
loissa esillä olevassa tarjouksessa, jossa tarjotaan luottoa tai tarjoudu-taan välittämään luottosopimus ja jossa mainitaan korkokanta tai jokinluotosta aiheutuvia maksuja tarkoittava luku, on myös mainittava todel-linen vuosikorko, joka voidaan ilmoittaa tarvittaessa havainnollisinesimerkein, jos sen ilmoittaminen muulla tavalla ei olisi käytännöllistä,edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta harhaanjohtavaa mainontaakoskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja määräysten lähentämisestä
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 7
▼B
10 päivänä syyskuuta 1984 annetun neuvoston direktiivin 84/
450/ETY (1) sekä sopimatonta mainontaa koskevien sääntöjen ja
periaatteiden soveltamista.
4 artikla
1 Luottosopimus on tehtävä kirjallisesti. Kuluttajalle on annettava
kirjallinen sopimuskappale.
2 Kirjallisessa sopimuksessa on mainittava:
a) todellinen vuosikorko;
b) ehdot, joiden nojalla todellista vuosikorkoa voidaan muuttaa;
▼M1
c) kuluttajan maksettavaksi tulevien lyhennysten sekä korkoerien ja
muiden maksujen suuruus, lukumäärä ja maksuvälit tai eräpäivätsekä, jos se on mahdollista, niiden yhteismäärä;
d) sellaiset edellä 1 a artiklan 2 kohdassa tarkoitetut kustannukset
lukuun ottamatta seuraamuksia sopimusvelvoitteiden rikkomisesta,joita ei ole otettu huomioon todellista vuosikorkoa laskettaessa muttajotka kuluttajan on tietyissä olosuhteissa maksettava, sekä mainintanäistä olosuhteista. Jos näiden maksujen tarkka määrä tiedetään, seon mainittava; muussa tapauksessa on mahdollisuuksien mukaanilmoitettava joko näiden maksujen laskentamenetelmä tai mahdolli-simman tarkka arvioniistä.
▼
B
Jos todellista vuosikorkoa ei voida ilmoittaa, kuluttajalle on annettava
kirjallisessa sopimuksessa riittävät tiedot. Niihin on sisällytettäväainakin 6 artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetut tiedot.
3 Kirjallisessa sopimuksessa on lisäksi mainittava muut olennaiset
sopimusehdot.
Tämän direktiivin liitteessä on lueteltu asian selventämiseksi sellaisia
ehtoja, joiden mainitsemista olennaisina ehtoina kirjallisessa sopimuk-sessa jäsenvaltiot voivat vaatia.
▼
M1
▼B
6 artikla
1 Edellä 2 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyn poikkeuksen
estämättä kuluttajalle on silloin, kun on sovittu luotosta, jonka luotto-tai rahoituslaitos myöntää ennakkonostoina muulta avistatililtä kuinluottokorttitililtä, ilmoitettava joko sopimusta tehtäessä tai sitä ennen:
— mahdollinen luottoraja,
— vuotuinen korkokanta ja maksut, jotka veloitetaan sopimuksen teke-
misestä lähtien, sekä ehdot, joiden perusteella niitä voidaan muuttaa,
— sopimuksen irtisanomisehdot.
Tiedot on vahvistettava kirjallisesti.2 Lisäksi kuluttajalle on sopimuksen voimassaoloaikana ilmoitettava
kaikista vuotuista korkokantaa tai veloitettavia maksuja koskevistamuutoksista silloin, kun tällaisia muutoksia tapahtuu. Tiedot voidaanantaa tiliotteessa tai muulla jäsenvaltioiden hyväksymällä tavalla.
3 Niiden jäsenvaltioiden, joissa hiljaisesti hyväksytyt tilinylitykset
ovat sallittuja, on huolehdittava siitä, että kuluttajalle ilmoitetaanvuotuinen korkokanta ja mahdolliset muut maksut sekä niidenmuutokset silloin, kun tilinylitys kestää yli kolme kuukautta.
(1) EYVL N:oL 250, 19.9.1984, s. 17
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 8
▼B
7 artikla
Tavaran hankkimiseksi myönnettyjen luottojen osalta jäsenvaltioiden on
säädettävä ehdoista, joiden nojalla tavara voidaan ottaa takaisin, jaerityisesti takaisinotosta tapauksissa, joissa kuluttaja ei ole suostunutsiihen. Jäsenvaltioiden on lisäksi huolehdittava, ettei, kun luotonantajaottaa tavaran takaisin, siitä aiheudu osapuolten välillä suoritettavassatilityksessä perusteetonta etua.
8 artikla
Kuluttajalla on oikeus täyttää luottosopimuksen mukaiset velvoitteensa
ennen sopimuksessa määrättyä ajankohtaa. Tällöin kuluttajalla onoikeus kohtuulliseen vähennykseen luoton kokonaiskustannuksista, sitenkuin siitä säädetään jäsenvaltioissa.
9 artikla
Jos luotonantajan luottosopimuksen mukaiset oikeudet siirretään, kulut-
taja voi esittää siirronsaajaa kohtaan kaikki ne väitteet, jotka hän olisivoinut esittää alkuperäistä luotonantajaa kohtaan, sekä vaatia myös kuit-tausta, jos se sallitaan kyseisessä jäsenvaltiossa.
10 artikla
Niiden jäsenvaltioiden, jotka sallivat kuluttajan luottosopimuksissa:
a) suorittaa maksun vekselillä tai omalla vekselillä;
b) antaa vakuudeksi vekselin, oman vekselin tai shekin;on huolehdittava siitä, että kuluttajaa suojataan aiheellisella tavalla
hänen käyttäessään näitä sitoumuksia edellä mainittuun tarkoitukseen.
11 artikla
1 Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luottosopimus ei millään
tavoin rajoita niitä oikeuksia, jotka kuluttajalla on tällaisen sopimuksenavulla hankitun tavaran myyjää tai palvelun suorittajaa kohtaan silloin,kun tavaraa ei toimiteta tai palvelua ei suoriteta tai kun se ei olekauppaa tai palvelun suorittamista koskevan sopimuksen mukainen.
2 Kuluttajalla on oikeus vaatia oikeuksiensa täyttämistä luotonanta-
jalta, jos:
a) kuluttaja tekee tavaran ostamista tai palvelun saamista varten luotto-
sopimuksen muun henkilön kuin myyjän tai palvelun suorittajankanssa,
b) luotonantajan sekä myyjän tai palvelun suorittajan välillä on aikai-
semmin solmittu sopimus, jonka mukaan ainoastaan tämä luotonan-taja myöntää kyseisen myyjän tai palvelun suorittajan asiakkailleluottoa tavaran tai palvelun hankkimiseksi tältä,
c) edellä a alakohdassa tarkoitettu kuluttaja saa luoton tämän aikai-
semmin tehdyn sopimuksen mukaisesti,
d) luottosopimuksessa tarkoitettuja tavaroita ei toimiteta tai palveluja ei
suoriteta lainkaan tai ne toimitetaan tai suoritetaan vain osittaintaikka niiden toimitus tai suoritus ei ole tehdyn sopimuksenmukainen, ja
e) kuluttaja on ilman menestystä vaatinut myyjältä tai palvelun suoritta-
jalta oikeuksiensa täyttämistä.
Jäsenvaltioiden on päätettävä, missä laajuudessa ja millä edellytyksillä
näiden oikeuksien täyttämistä voidaan vaatia.
3 Mitä edellä 2 kohdassa säädetään, ei sovelleta, jos vastikkeen
määrä on kyseisessä yksittäisessä toimessa vähemmän kuin 200 ECUa.
12 artikla
1 Jäsenvaltioiden on:
a) huolehdittava, että toimintaan luotonantajana tai luottosopimusten
välittäjänä joko nimenomaisesti taikka tavaroiden myyjän tai palve-
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 9
▼B
lujen suorittajan ominaisuudessa tarvitaan viranomaisen antama
toimilupa; tai
b) huolehdittava, että toimintaa luotonantajana tai luottosopimusten
välittäjänä tarkastaa tai valvoo jokin laitos tai viranomainen; tai
c) edistettävä sellaisten asianmukaisten toimielimien perustamista, jotka
käsittelevät luottosopimuksista ja luottoehdoista tehtäviä valituksia jajotka antavat kuluttajille niitä koskevia aiheellisia tietoja tai neuvoja.
2 Jäsenvaltiot voivat säätää, että 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua
toimilupaa ei vaadita, kun luotonantaja tai luottosopimusten välittäjä onluottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvienlakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 12päivänä joulukuuta 1977 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin(
1)
1 artiklassa annetun määritelmän mukainen ja kun sille on annettutoimilupa kyseisen direktiivin säännösten mukaisesti.
Jos luotonantajalla tai luottosopimusten välittäjällä on nimenomainen
toimilupa sekä 1 kohdan a alakohdan että edellä mainitun direktiivinsäännösten nojalla ja jos jälkimmäinen toimilupa myöhemmin peruute-taan, peruuttamisesta on ilmoitettava sille viranomaiselle, jonka toimi-valtaan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun erityisen luotonantoakoskevan toimiluvan antaminen kuuluu, ja tämän viranomaisen onpäätettävä, saako kyseinen henkilö edelleen toimia luotonantajana tailuottosopimusten välittäjänä vai onko 1 kohdan a alakohdan nojallaannettu toimilupa peruutettava.
13 artikla
1 Tätä direktiiviä sovellettaessa noudatetaan ECUn määritelmää, joka
on annettu asetuksessa (ETY) N:o 3180/78, sellaisena kuin se onmuutettuna asetuksella (ETY) N:o2626/84. Vasta-arvokansallisessavaluutassa lasketaan aluksi sen päivän kurssin mukaan, jona tämä direk-tiivi on annettu.
Jäsenvaltiot voivat pyöristää ECUn vasta-arvon kansallisessa valuutassa,
jos pyöristäminen on enintään 10 ECUa.
2 Joka viides vuosi ja ensimmäisen kerran vuonna 1995 neuvosto
komission ehdotuksesta arvioi tässä direktiivissä mainitut rahamäärät jatarvittaessa muuttaa niitä yhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehit-yksen perusteella.
14 artikla
1 Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että luottosopimuksella ei
poiketa kuluttajan vahingoksi tämän direktiivin täytäntöön panemiseksiannettavista tai tätä direktiiviä vastaavista kansallisista säännöksistä.
2 Jäsenvaltioiden on lisäksi huolehdittava siitä, että niiden tämän
direktiivin täytäntöön panemiseksi antamia säännöksiä ei kierretä sopi-mukselle annetun erityisen muodon avulla ja erityisesti siten, että luotonkokonaismäärä jaetaan useaan eri sopimukseen.
15 artikla
Tämä direktiivi ei estä jäsenvaltioita pitämästä voimassa tai antamasta
kuluttajia tehokkaammin suojaavia säännöksiä, jotka ovat sopusoinnussaniille perustamissopimuksen mukaan kuuluvien velvollisuuksien kanssa.
16 artikla
1 Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edel-
lyttämät toimenpiteet voimaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1990ja niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
(1) EYVL N:oL 322, 17.12.1977, s. 30
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 10
▼B
2 Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuistakysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisinakomissiolle.
17 artikla
Komissio antaa neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltami-
sesta viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1995.
18 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 11
▼B
►M1 LIITE I◄
LUETTELO 4 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETUISTA
EHDOISTA
1Luottosopimukset, joilla rahoitetaan tiettyjen tavaroiden tai palvelujen
hankkimista:
i) sopimuksessa tarkoitettujen tavaroiden tai palvelujen yksilöinti;
ii) käteishinta ja luottosopimuksen perusteella maksettava hinta;
iii) mahdollinen käteismaksuosuus sekä maksuerien lukumäärä, suuruus ja
eräpäivät tai menettely, jolla niistä määrätään, jos niitä ei tiedetä sopi-musta tehtäessä;
iv) maininta siitä, että kuluttajalla on 8 artiklassa tarkoitettu oikeus vähen-
nykseen, jos hän maksaa ennen eräpäivää;
v) tavaroiden omistaja (jollei omistusoikeus siirry heti kuluttajalle) ja ne
ehdot, joiden perusteella kuluttaja saa omistusoikeuden tavaroihin;
vi) mahdollisesti vaaditun vakuuden yksilöinti;
vii) mahdollinen peruuttamisaika;
viii) maininta mahdollisesti vaadittavasta vakuutuksesta tai vakuutuksista ja,
jollei kuluttaja valitse vakuutuksenantajaa, maininta vakuutuskustannuk-sista;
▼
M1
ix) kuluttajan velvollisuus säästää tietty määrä rahaa erityiselle tilille.
▼B
2Luottosopimukset, joissa käytetään luottokorttia:
i) mahdollinen luottoraja;
ii) takaisinmaksuehdot tai tapa, jolla niistä määrätään;
iii) mahdollinen peruuttamisaika.
3Luottosopimukset, joissa käytetään luotollista shekkitiliä ja joihin ei
muutoin sovelleta tätä direktiiviä:
i) mahdollinen luottoraja tai menettely, jolla siitä määrätään;
ii) käyttö- ja takaisinmaksuehdot;
iii) mahdollinen peruuttamisaika.
4Muut luottosopimukset, joihin sovelletaan tätä direktiiviä:
i) mahdollinen luottoraja;
ii) maininta mahdollisesti vaadittavasta vakuudesta;
iii) takaisinmaksuehdot
iv) mahdollinen peruuttamisaika;
v) maininta siitä, että kuluttajalla on 8 artiklassa tarkoitettu oikeus vähennyk-
seen, jos hän maksaa ennen eräpäivää.
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 12
▼M1
LIITE II
PERUSYHTÄLÖ, JOKA OSOITTAA YHTÄÄLTÄ LAINAN JA
TOISAALTA LYHENNYSTEN JA MAKSUJEN VASTAAVUUDEN:
Kirjainten ja merkkien selitys:
K on lainan numeroK/prime1 on lyhennyksen tai maksun numero
A
K on lainan K määrä
A/prime1K/prime1 on lyhennyksen K /prime1määrä
m on viimeisen lainan numero
summaa ilmaiseva merkki
m/prime1 on viimeisen lyhennyksen tai maksun numero
tK on vuosina ja vuosien murto-osina ilmaistu lainan n:o 1 lain-
apäivän ja myöhempien lainojen n:ot 2 - m lainapäivien
välinen aika
tK/prime1 on vuosina ja vuosien murto-osina ilmaistu lainan n:o 1 lain-
apäivän ja lainojen n:o t1-m /prime1lyhennysten tai maksujen
eräpäivien välinen aika
i on korkokanta, joka voidaan laskea (joko algebran, perät-
täisten likiarvojen tai tietokoneohjelman avulla), kun yhtälönmuut jäsenet tunnetaan sopimuksen perusteella tai muutoin.
Huomautuksia:
a) Eri sopimuspuolten eri ajankohtina maksamien määrien ei tarvitse olla
samansuuruisia eikä niitä tarvitse maksaa noudattaen samoja maksuvälejä.
b) Aloitetaan ensimmäisen lainan lainapäivästä.
c) Päivämäärien väliset ajat ilmaistaan laskelmissa vuosina tai vuosien murto-
osina.
1987L0102 — FI — 01.03.1990 — 001.001 — 13
▼M1
III LIITE
LASKENTAESIMERKKEJÄ
1Ensimmäinen esimerkki
Lainattu määr äS=1 0 0 0 ECUa.
Se maksetaan takaisin yhtenä 1 200 ECUn suuruisena eränä 18 kuukauden eli
1,5 vuoden kuluttua lainapäivästä.
Yhtälöksi saadaan 1 000 =1 200
( 1+i )1,5
eli (1 + i)1,5= 1,2
1+ i = 1,129243 …i = 0,129243 …
Tämä määrä pyöristetään alaspäin 12,9 prosentiksi tai 12,92 prosentiksi sen
mukaan, salliikovaltiotai paikallinen käytäntö pro senttiluvun pyöristämisenyhteen vai kahteen desimaaliin.
2Toinen esimerkki
Sovittu määrä S = 1 000 ECUa, mutta luotonantaja pidättää 50 ECUa selvitys-
ja hallintokuluina, joten laina on itse asiassa 950 ECUa; takaisinmaksu,määrältään 1 200 ECUa, tapahtuu kuten ensimmäisessä esimerkissä 18kuukauden kuluttua lainapäivästä.
Yhtälöksi saadaan 950 =1 200
( 1+i )1,5
tai (1 + i)1,5=1 200
950= 1,263157…
1+ i = 1,16851 …
i = 0,16851 … eli pyöristettynä 16,9
prosentiksi tai 16,85prosentiksi.
3Kolmas esimerkki
Luoton määrä on 1 000 ECUa, ja se maksetaan takaisin kahtena 600 ECUn
lyhennyksenä, joista ensimmäinen maksetaan yhden ja toinen kahden vuodenkuluttua.
Yhtälöksi saadaan: 1 000 =600
1+i+600
( i+1 )2
Se ratkaistaan algebran avulla ja lopputulokseksi saadaa n i = 0,1306623 eli
pyöristettynä joko 13,1 prosentiksi tai 13,07 prosentiksi.
4Neljäs esimerkki
Luoton määrä on 1 000 ECUa ja luotonsaajan maksettavat määrät ovat:
Kolmen kuukauden (0,25 vuoden) kuluttua 272 ECUa
Kuuden kuukauden (0,50 vuoden) kuluttua 272 ECUaKahdentoista kuukauden (1 vuoden) kuluttua 544 ECUa
Yhteensä
1 088 ECUa
Yhtälöksi saadaan:
1 000 =272
( 1+i )0,25+272
( 1+i )0,50+544
1+i
Yhtälö mahdollistaa i:n laskemisen peräkkäisten likiarvojen avulla, jotka
voidaan ohjelmoida pientietokoneeseen.
Tulokseksi saadaan:i = 0,1321, pyöristettynä 13,2 prosentiksi tai 13,21 prosentiksi.