2014R0134 — FI — 16.10.2016 — 001.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.

►B KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 134/2014, annettu 16 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 168/2013 täydentämisestä ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimayksikön tehoa koskevien vaatimusten osalta ja asetuksen liitteen V muuttamisesta (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (EUVL L 053 21.2.2014, s. 1)

Muutettu:









▼B

KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 134/2014,

annettu 16 päivänä joulukuuta 2013,

Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 168/2013 täydentämisestä ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimayksikön tehoa koskevien vaatimusten osalta ja asetuksen liitteen V muuttamisesta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)







I

LUKU

KOHDE JA MÄÄRITELMÄT

1 artikla

Kohde

Tässä asetuksessa vahvistetaan ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimayksikön tehoa koskevat yksityiskohtaiset tekniset vaatimukset ja testausmenetelmät luokan L ajoneuvojen ja tällaisiin ajoneuvoihin tarkoitettujen järjestelmien, osien ja erillisten teknisten yksiköiden hyväksymiseksi asetuksen (EU) N:o 168/2013 mukaisesti ja esitetään luettelo E-säännöistä ja niiden muutoksista.

2 artikla

Määritelmät

Tässä asetuksessa sovelletaan asetuksen (EU) N:o 168/2013 määritelmiä. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan:

1) ’WMTC, vaihe 1:llä’ maailmanlaajuista yhdenmukaista moottoripyörien testisykliä, joka on vahvistettu UNECE:n maailmanlaajuisessa teknisessä säännössä nro 2 ( 1 ) ja jota on käytetty luokan L3e moottoripyörätyyppien tyypin I päästötestisyklinä vaihtoehtona eurooppalaiselle ajosyklille vuodesta 2006 lähtien;

2) ’WMTC, vaihe 2:lla’ maailmanlaajuista yhdenmukaista moottoripyörien testisykliä, joka on vahvistettu tarkistetussa UNECE:n maailmanlaajuisessa teknisessä säännössä nro 2 ( 2 ) ja jota käytetään pakollisena tyypin I päästötestisyklinä Euro 4 -standardin mukaisten (ala)luokkien L3e, L4e, L5e-A ja L7e-A ajoneuvojen tyyppihyväksynnässä;

3) ’WMTC, vaihe 3:lla’ tarkistettua WMTC:tä, johon viitataan asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevassa A osassa ja joka vastaa maailmanlaajuista yhdenmukaista moottoripyörien testisykliä, joka on vahvistettu tarkistetussa UNECE:n maailmanlaajuisessa teknisessä säännössä nro 2 ( 3 ), ja jota on mukautettu sellaisten ajoneuvojen osalta, joiden suurin rakenteellinen nopeus on pieni, ja jota käytetään pakollisena tyypin I päästötestisyklinä Euro 5 -päästöluokan mukaisten luokan L ajoneuvojen tyyppihyväksynnässä;

4) ’ajoneuvon suurimmalla rakenteellisella nopeudella’ tämän asetuksen 15 artiklan mukaisesti määritettyä ajoneuvon suurinta nopeutta;

5) ’pakokaasupäästöillä’ pakoputkesta tulevia kaasumaisten ja hiukkasmaisten epäpuhtauksien päästöjä;

6) ’hiukkassuodattimella’ ajoneuvon pakojärjestelmään asennettua suodatinta pakokaasuvirran hiukkaspäästöjen vähentämiseksi;

7) ’asianmukaisesti huolletulla ja käytetyllä’ sitä, että kun testiajoneuvo valitaan, se täyttää hyvää huoltoa ja normaalia käyttöä koskevat edellytykset ajoneuvon valmistajan suosituksien mukaisesti sellaisen testiajoneuvon hyväksymistä varten;

8) ’moottorin polttoainevaatimuksella’ moottorin tavallisesti käyttämää polttoainetyyppiä: a) bensiini (E5) b) nestekaasu c) maakaasu/biometaani d) joko bensiini (E5) tai nestekaasu e) joko bensiini (E5) tai maakaasu/biometaani f) dieselpolttoaine (B5) g) etanolin (E85) ja bensiinin (E5) seos (polttoainevaatimuksiltaan joustava ajoneuvo) h) biodieselin ja dieselin (B5) seos (polttoainevaatimuksiltaan joustava ajoneuvo) i) vety (H2) tai maakaasua/biometaania ja vetyä sisältävä seos (H2NG) j) joko bensiini (E5) tai vety (kahta polttoainetta käyttävä ajoneuvo).

9) ajoneuvon ’ympäristöominaisuuksia koskevalla tyyppihyväksynnällä’ ajoneuvotyypin, variantin tai version hyväksyntää seuraavien edellytysten osalta: a) se on asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevan A ja B osan mukainen; b) se kuuluu yhteen käyttövoimaperheeseen liitteessä XI vahvistettujen edellytysten mukaisesti;

10) ’ajoneuvotyypillä ympäristöominaisuuksien osalta’ luokan L ajoneuvojen sarjaa, jotka eivät eroa toisistaan seuraavilta ominaisuuksiltaan: a) ekvivalentti-inertia, joka määritellään suhteessa vertailumassaan liitteessä II olevien lisäyksien 5, 7 tai 8 mukaisesti; b) liitteessä XI esitetyt käyttövoimaominaisuudet käyttövoimaperheen osalta;

11) ’jaksoittaisesti regeneroituvalla järjestelmällä’ pakokaasunpuhdistuslaitetta (kuten katalysaattoria tai hiukkassuodatinta) tai muuta pilaantumista rajoittavaa laitetta, joka on säännöllisesti regeneroitava enintään 4 000 :n tavanomaisen ajokilometrin välein;

12) ’vaihtoehtoista polttoainetta käyttävällä ajoneuvolla’ ajoneuvoa, joka on suunniteltu toimimaan ainakin yhdellä sentyyppisellä polttoaineella, joka on joko kaasumainen ilmakehän lämpötilassa ja paineessa tai joka on merkittävissä määrin peräisin muusta kuin mineraaliöljystä;

13) ’polttoainevaatimuksiltaan joustavalla vety-maakaasuajoneuvolla’ flex-fuel-ajoneuvoa, joka on suunniteltu toimimaan erilaisilla vedyn ja maakaasun tai biometaanin seoksilla;

14) ’kanta-ajoneuvolla’ ajoneuvoa, joka edustaa liitteessä XI esitettyä käyttövoimaperhettä;

15) ’pilaantumista rajoittavan laitteen tyypillä’ sellaisten pilaantumista rajoittavien laitteiden luokkaa, joilla rajoitetaan pilaavien aineiden päästöjä ja jotka eivät eroa olennaisten ympäristöominaisuuksiensa ja rakenteellisten ominaisuuksiensa suhteen;

16) ’katalysaattorilla’ sellaista päästöjä rajoittavaa laitetta, joka muuntaa moottorin pakojärjestelmän palamisprosessin myrkylliset sivutuotteet vähemmän myrkyllisiksi aineiksi katalysoitujen kemiallisten reaktioiden avulla;

17) ’katalysaattorin tyypillä’ sellaisten katalysaattorien luokkaa, jotka eivät eroa toisistaan seuraavien ominaisuuksien suhteen: a) päällystettyjen kennojen lukumäärä, rakenne ja materiaali; b) katalysoivan toiminnan tyyppi (hapetus, kolmitiekatalysaattori tai jokin muu tyyppi); c) tilavuus, etupinnan ja kennon pituuden suhde; d) katalysaattorimateriaalisisältö; e) katalysaattorimateriaalin suhteellinen osuus; f) kennotiheys; g) mitat ja muoto; h) lämpösuojaus; i) kiinteä pakosarja, ajoneuvon pakojärjestelmään yhdistetty katalysaattori ja vaimennin taikka erotettavissa olevat pakojärjestelmät, jotka voidaan korvata;

18) ’vertailumassalla’ asetuksen (EU) N:o 168/2013 5 artiklan mukaisesti määritettyä luokan L ajoneuvon ajokuntoista massaa, johon lisätään kuljettajan massa (75 kg) ja tapauksen mukaan lisäksi käyttövoima-akun massa;

19) ’voimansiirrolla’ käyttövoimayksikköjen jälkeen sijaitsevaa voimalaitteen osaa, joka koostuu tapauksen mukaan momentinmuuntimen kytkimistä, vaihteistosta hallintalaitteineen, joko vetoakselista tai käyttöhihnasta tai käyttöketjusta, tasauspyörästöistä, vetopyörästöstä ja vetävän pyörän renkaasta (säde);

20) ’sammutus-käynnistysjärjestelmällä’ järjestelmää, joka automaattisesti sammuttaa ja käynnistää käyttövoimayksikön joutokäyntiajan lyhentämiseksi, jolloin ajoneuvon polttoaineenkulutus ja epäpuhtaus- ja hiilidioksidipäästöt vähenevät;

21) ’voimalaitteen ohjelmistolla’ algoritmeja, jotka liittyvät voimalaitteen ohjausyksikön, käyttövoiman ohjausyksikön tai voimansiirron ohjausyksikön tietojenkäsittelyjärjestelmiin ja joihin sisältyy järjestetty käskyjono, joka vaihtaa ohjausyksikön tilan;

22) ’voimalaitteen kalibroinnilla’ ohjausyksikön ohjelmiston ajoneuvon voimalaitteen ohjausyksikön, käyttövoiman ohjausyksikön tai voimansiirron ohjausyksikön säätöä varten käyttämien tiettyjen tietueiden ja parametrien soveltamista;

23) ’voimalaitteen ohjausyksiköllä’ polttomoottorien, sähkömoottorien ja/tai voimansiirtojärjestelmien, mukaan luettuina vaihteisto tai kytkin, yhdistettyä ohjausyksikköä;

24) ’moottorin ohjausyksiköllä’ ajoneuvon tietokonetta, joka ohjaa osittain tai kokonaan ajoneuvon moottoria tai moottoreita;

25) ’voimansiirron ohjausyksiköllä’ ajoneuvon tietokonetta, joka ohjaa osittain tai kokonaan ajoneuvon voimansiirtoa;

26) ’sensorilla’ muunninta, joka mittaa fysikaalisen suureen tai olomuodon ja muuntaa sen sähköiseksi signaaliksi, jota käytetään ohjausyksikön syöttötietona;

27) ’toimilaitteella’ ohjausyksikön syöttötiedon muuntamista liikkeeksi, lämmöksi tai muuksi fysikaaliseksi olomuodoksi käyttövoimalaitteen, moottorien tai voimansiirron ohjaamista varten;

28) ’kaasuttimella’ laitetta, joka sekoittaa ilman ja polttoaineen sekoitukseksi, joka voidaan polttaa polttomoottorissa;

29) ’huuhtelusolalla’ kaksitahtimoottorin kampikammion ja palotilan välistä yhteyttä, jonka läpi tuore ahtoilma, polttoaine ja voiteluöljyseos pääsevät palotilaan;

30) ’ilmanimujärjestelmällä’ komponenteista koostuvaa järjestelmää, jonka avulla tuore ahtoilma tai ilma-polttoaineseos pääsee moottoriin ja johon sisältyvät, jos ne on asennettu, ilmansuodatin, imusarjan putket, resonaattorit, kaasuläpän runko ja moottorin imusarja;

31) ’turboahtimella’ pakokaasun turbiinikäyttöistä keskipakokompressoria, joka lisää ahtoilman määrää polttomoottoriin ja lisää siten käyttövoimayksikön tehoa;

32) ’mekaanisella ahtimella’ imuilman kompressoria, jota käytetään ilman ahtaamiseen polttomoottoriin, jolloin käyttövoimayksikön teho kasvaa;

33) ’polttokennolla’ laitetta, joka muuntaa vedystä saatavan kemiallisen energian sähköenergiaksi ajoneuvon käyttövoimaa varten;

34) ’kampikammiolla’ moottorin sisä- tai ulkopuolella olevia tiloja, jotka ovat yhteydessä öljypohjaan sisäisillä tai ulkoisilla kanavilla, joiden kautta kaasut ja höyryt voivat poistua;

35) ’läpäisevyystestillä’ ei-metallisen polttoainesäiliön seinämien kautta tapahtuvia häviöiden testaamista ja säiliön esivalmistelua ennen polttoaineen varastoinnin testaamista asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä II olevan C osan 8 kohdan mukaisesti;

36) ’läpäisevyydellä’ polttoaineen varastointi- ja syöttöjärjestelmien seinämien läpi tapahtuvia häviöitä, joita testataan yleensä määrittämällä painohäviöt;

37) ’haihtumisella’ haihtumishäviötä polttoainesäiliöstä, polttoaineensyöttöjärjestelmästä tai muusta lähteestä, jolloin hiilivedyt pääsevät ilmakehään;

38) ’ajokilometrimäärällä’ ennalta määriteltyä matkaa, joka ajetaan edustavilla testiajoneuvoilla asetuksen (EU) N:o 168/2013 23 artiklan 3 kohdan a tai b alakohdan ja tämän asetuksen liitteessä VI olevien testivaatimusten mukaisesti;

39) ’sähköisellä voimalaitteella’ järjestelmää, joka koostuu yhdestä tai useammasta sähköenergian varastointilaitteesta, kuten akuista, sähkömekaanisista vauhtipyöristä, superkondensaattoreista tai muista laitteista, yhdestä tai useammasta sähkövoiman käsittelylaitteesta sekä yhdestä tai useammasta sähkökoneesta, joilla varastoitu sähköenergia muunnetaan ajoneuvon käyttövoimaksi pyöriin toimitettavana mekaanisena energiana;

40) ’sähkökäyttöisellä toimintasäteellä’ sitä matkaa, joka ainoastaan sähköistä voimalaitetta käyttävillä ajoneuvoilla tai sähköverkosta ladattavaa sähköistä hybridivoimalaitetta käyttävillä ajoneuvoilla voidaan ajaa sähköisesti yhdellä täysin ladatulla akulla tai muulla sähköenergian varastointilaiteella, liitteen VII lisäyksessä 3.3 kuvatun menettelyn mukaisesti mitattuna;

41) ’latauksen mahdollistamalla toimintasäteellä’ loppuun saatettujen yhdistettyjen testisyklien aikana ajettua kokonaismatkaa, kunnes akun (tai muun sähköenergian varastointilaitteen) ulkoisella latauksella saatu energia on käytetty loppuun, liitteen VII lisäyksessä 3.3 kuvatun menettelyn mukaisesti mitattuna;

▼M1

42) ajoneuvon ’puolen tunnin purkamisella saavuttamalla enimmäisnopeudella’ ajoneuvolla saavutettua enimmäisnopeutta, joka mitataan 30 minuutin aikana E-säännössä nro 85 ( 4 ) esitetyn 30 minuutin käyttötehon perusteella;

▼B

43) ajoneuvon ’tyyppihyväksynnällä käyttövoimayksikön tehon osalta’ ajoneuvotyypin, variantin tai version hyväksyntää käyttövoimayksiköiden tehon osalta, kun kyseessä ovat seuraavat edellytykset: a) ajoneuvon suurimmat rakenteelliset nopeudet b) suurin jatkuva vääntömomentti tai suurin nettovääntömomentti c) suurin jatkuva nimellisteho tai suurin nettoteho d) suurin kokonaisvääntömomentti ja kokonaisteho hybridisovelluksen tapauksessa;

44) ’käyttövoimatyypillä’ käyttövoimayksiköitä, joiden ominaispiirteet eivät eroa olennaisesti ajoneuvon suurimman rakenteellisen nopeuden, suurimman nettotehon, suurimman jatkuvan nimellistehon ja suurimman vääntömomentin suhteen;

45) ’nettoteholla’ tehoa, joka saadaan testipenkissä kampiakselin tai sitä vastaavan komponentin päästä valmistajan tyyppihyväksynnän yhteydessä mittaamilla pyörimisnopeuksilla yhdessä liitteen X lisäykseen 2 sisältyvissä taulukoissa Ap2.1-1 tai Ap2.2-1 lueteltujen apulaitteiden kanssa ja ottaen huomioon vaihteiston hyötysuhde, jos nettoteho voidaan mitata ainoastaan vaihteiston ollessa asennettuna;

46) ’suurimmalla nettoteholla’ käyttövoimayksiköiden, joihin sisältyy yksi tai useampi polttomoottori nettotehon suurinta arvoa täydellä moottorin kuormituksella;

47) ’suurimmalla vääntömomentilla’ vääntömomentin suurinta arvoa täydellä moottorin kuormituksella;

48) ’apulaitteilla’ kaikkia liitteen X taulukoissa Ap2.1-1 tai Ap2.2-1 lueteltuja kojeita ja laitteita.







II

LUKU

AJONEUVON YMPÄRISTÖOMINAISUUKSIA KOSKEVAT VALMISTAJAN VELVOLLISUUDET

3 artikla

Luokan L ajoneuvojen ympäristöominaisuuksiin liittyvät asennus- ja demonstrointivaatimukset

1. Valmistajan on varustettava luokan L ajoneuvot ympäristöominaisuuksiin vaikuttavilla järjestelmillä, osilla ja erillisillä teknisillä yksiköillä, jotka on suunniteltu, rakennettu ja koottu niin, että ajoneuvo tavanomaisessa käytössä ja valmistajan asettamien vaatimusten mukaisesti huollettuna on tämän asetuksen yksityiskohtaisten teknisten vaatimusten ja testausmenettelyjen mukainen.

2. Valmistajan on osoitettava fyysisin demonstraatiotestein hyväksyntäviranomaiselle, että unionissa markkinoilla saataville asetetut, rekisteröidyt ja käyttöön otettavat luokan L ajoneuvot ovat tämän asetuksen 5–15 artiklassa säädettyjen, ajoneuvojen ympäristöominaisuuksia koskevien yksityiskohtaisten teknisten vaatimusten ja testausmenetelmien mukaisia.

3. Jos valmistaja muuttaa päästöjenrajoitusjärjestelmän ominaisuuksia tai minkään päästöjen kannalta merkityksellisen komponentin toimintaa sen jälkeen kun ympäristöominaisuuksien osalta hyväksytty ajoneuvotyyppi saatetaan markkinoille, tästä on ilmoitettava hyväksyntäviranomaiselle viipymättä. Valmistajan on toimitettava hyväksyntäviranomaiselle näyttöä siitä, että muutettu päästöjenrajoitusjärjestelmä tai muutetut komponentin ominaisuudet eivät johda huonompiin ympäristöominaisuuksiin kuin mitä osoitettiin tyyppihyväksynnän yhteydessä.

4. ►M1 Osien ja varusteiden valmistajien ◄ on huolehdittava siitä, että unionissa markkinoilla saataville asetetut tai käyttöön otettavat varaosat ja laitteet ovat tässä asetuksessa tarkoitettujen, ajoneuvojen ympäristöominaisuuksia koskevien yksityiskohtaisten teknisten vaatimusten ja testausmenettelyjen mukaisia. Tällaisella varaosalla tai -laitteella varustettujen luokan L ajoneuvojen on täytettävä samat testivaatimukset ja suorituskyvyn raja-arvot kuin ajoneuvon, joka on varustettu alkuperäisosalla tai -laitteella, joka täyttää vähintään asetuksen (EU) N:o 168/2013 22 artiklan 2 kohdassa sekä 23 ja 24 artiklassa vahvistetut kestävyysvaatimukset.

5. Valmistajan on varmistettava, että tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkistamiseen tarkoitettuja tyyppihyväksyntämenettelyjä noudatetaan asetuksen (EU) N:o 168/2013 33 artiklassa ja sen liitteessä II olevan C osan 3 kohdassa vahvistettujen ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimayksikön tehoa koskevien yksityiskohtaisten vaatimusten osalta.

6. Valmistajan on toimitettava hyväksyntäviranomaiselle kuvaus niistä toimenpiteistä, jotka on toteutettu voimalaitteen ohjausjärjestelmän virittämisen estämiseksi, mukaan luettuna tietokoneet, joilla ohjataan ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimalaitteen tehoa, asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä II olevan C osan 1 kohdan mukaisesti.

7. Kun kyseessä on hybridijärjestelmä tai järjestelmä, jossa on sammutus-käynnistysjärjestelmä, valmistajan on tarjottava ”huoltotila”, joka mahdollistaa sen, että ajoneuvon polttoainetta kuluttava moottori voi käydä jatkuvasti ympäristöominaisuuksien ja käyttövoimayksikön tehon testauksessa tai tarkastuksessa. Jos tarkastus tai testin suorittaminen edellyttää erityismenettelyä, se on kuvattava käyttöohjeessa (tai vastaavassa). Erityismenettely ei saa edellyttää sellaisten erityislaitteiden käyttöä, joita ei ole toimitettu ajoneuvon mukana.

4 artikla

E-sääntöjen soveltaminen

1. Ympäristöominaisuuksien ja käyttövoimayksikön tehon osalta suoritettavassa tyyppihyväksynnässä on sovellettava tämän asetuksen liitteessä I lueteltuja E-sääntöjä ja niiden muutoksia.

2. Ajoneuvojen, joiden suurin rakenteellinen nopeus on ≤ 25 km/h, on täytettävä kaikki asiaankuuluvat E-sääntöjen vaatimukset, joita sovelletaan ajoneuvoihin, joiden suurin rakenteellinen nopeus on > 25 km/h.

3. E-säännöissä olevia viittauksia ajoneuvoluokkiin L1, L2, L3, L4, L5, L6 ja L7 on pidettävä viittauksina tämän asetuksen mukaisiin ajoneuvoluokkiin L1e, L2e, L3e, L4e, L5e, L6e ja L7e, alaluokat mukaan luettuina.

5 artikla

Luokan L ajoneuvojen ympäristöominaisuuksia koskevat tekniset eritelmät, vaatimukset ja testausmenettelyt

1. Ympäristöominaisuuksia ja käyttövoimayksikön tehoa koskevat testausmenettelyt on suoritettava tässä asetuksessa säädettyjen testausvaatimusten mukaisesti.

2. Hyväksyntäviranomaisen tai sen valtuuttaman tutkimuslaitoksen on suoritettava testausmenettelyt tai valvottava niiden suorittamista. Valmistajan on valittava edustava kanta-ajoneuvo, jolla osoitetaan hyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla, että luokan L ajoneuvojen ympäristöominaisuudet ovat liitteen XI vaatimusten mukaiset.

3. Mittausmenetelmät ja testitulokset on ilmoitettava hyväksyntäviranomaiselle asetuksen (EU) N:o 168/2013 32 artiklan 1 kohdan mukaisen testausselosteen muodossa.

4. Ympäristöominaisuuksien tyyppihyväksyntä testityypeissä I, II, III, IV, V, VII ja VIII on ulotettava koskemaan erilaisia ajoneuvotyyppejä, niiden versioita ja käyttövoimatyyppejä ja -perheitä, kunhan ajoneuvon version, käyttövoimajärjestelmän tai pilaantumista rajoittavan järjestelmän liitteessä XI kuvatut ominaisuudet ovat identtiset tai liitteessä annettujen ja ilmoitettujen toleranssien sisällä.

5. Hybridijärjestelmät tai sammutus-käynnistysjärjestelmällä varustetut järjestelmät on testattava polttoainetta käyttävän moottorin ollessa käynnissä, jos tämä määritellään testausmenettelyssä.

6 artikla

Testityypin I vaatimukset: pakokaasupäästöt kylmäkäynnistyksen jälkeen

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut pakokaasupäästöihin kylmäkäynnistyksen jälkeen sovellettavat testityypin I testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen II mukaisesti.

7 artikla

Testityypin II vaatimukset: pakokaasupäästöt (nopeutetulla) joutokäyntinopeudella ja vapaassa kiihdytyksessä

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut pakokaasupäästöihin (nopeutetulla) joutokäyntinopeudella ja vapaassa kiihdytyksessä sovellettavat testityypin II testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen III mukaisesti.

8 artikla

Testityypin III vaatimukset: kampikammiokaasupäästöt

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut kampikammiokaasupäästöihin sovellettavat testityypin III testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen IV mukaisesti.

9 artikla

Testityypin IV vaatimukset: haihtumispäästöt

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut haihtumispäästöihin sovellettavat testityypin IV testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen V mukaisesti.

10 artikla

Testityypin V vaatimukset: pilaantumista rajoittavien laitteiden kestävyys

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut pilaantumista rajoittavien laitteiden kestävyyteen sovellettavat testityypin V testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen VI mukaisesti.

11 artikla

Testityypin VII vaatimukset: Hiilidioksidipäästöt, polttoaineenkulutus, sähköenergian kulutus tai sähkökäyttöinen toimintasäde

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut hiilidioksidipäästöihin, polttoaineenkulutukseen, sähköenergian kulutukseen tai sähkökäyttöiseen toimintasäteeseen sovellettavat testityypin VII testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen VII mukaisesti.

12 artikla

Testityypin VIII vaatimukset: Valvontajärjestelmän (OBD) ympäristötestit

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut valvontajärjestelmän (OBD) ympäristöosioon sovellettavat testityypin VII testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen VIII mukaisesti.

13 artikla

Testityypin IX vaatimukset: melutaso

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitetut melutasoon sovellettavat testityypin IX testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen IX mukaisesti.







III

LUKU

AJONEUVON KÄYTTÖVOIMAOMINAISUUKSIA KOSKEVAT VALMISTAJIEN VELVOLLISUUDET

14 artikla

Yleiset velvollisuudet

1. Valmistajan on ennen luokan L ajoneuvon saattamista markkinoille osoitettava luokan L ajoneuvotyypin käyttövoimayksikön teho hyväksyntäviranomaiselle tässä asetuksessa vahvistettujen vaatimusten mukaisesti.

2. Valmistajan on varmistettava, että luokan L ajoneuvon käyttövoimayksikön teho ei ylitä hyväksyntäviranomaiselle asetuksen (EU) N:o 168/2013 27 artiklassa tarkoitetussa valmistusasiakirjassa ilmoitettuja ominaisuuksia, kun luokan L ajoneuvo saatetaan markkinoille tai se rekisteröidään taikka ennen kuin se otetaan käyttöön.

3. Korvaavalla järjestelmällä, osalla tai erillisellä teknisellä yksiköllä varustetun ajoneuvon käyttövoimayksikön teho ei saa ylittää alkuperäisillä järjestelmillä, osilla tai erillisillä teknisillä yksiköillä varustettujen ajoneuvojen käyttövoimayksikön tehoa.

15 artikla

Käyttövoimaominaisuuksia koskevat vaatimukset

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevan A osan 2 kohdassa tarkoitetut käyttövoimayksikön tehoa koskevat testausmenetelmät ja vaatimukset on toteutettava ja varmennettava tämän asetuksen liitteen X mukaisesti.







IV

LUKU

JÄSENVALTIOIDEN VELVOLLISUUDET

16 artikla

Luokan L ajoneuvojen, järjestelmien, komponenttien ja erillisten teknisten yksiköiden tyyppihyväksyntä

1. Kansalliset viranomaiset eivät saa, jos valmistaja niin vaatii, ajoneuvon ympäristöominaisuuksiin liittyvistä syistä kieltäytyä myöntämästä ympäristöominaisuuksiin tai käyttövoimayksikön tehoon liittyvää tyyppihyväksyntää tai kansallista hyväksyntää uudelle ajoneuvotyypille tai kieltää saattamasta markkinoille, rekisteröimästä tai ottamasta käyttöön ajoneuvoa, järjestelmää, osaa tai erillistä teknistä yksikköä, jos kyseinen ajoneuvo on asetuksen (EU) N:o 168/2013 ja siinä vahvistettujen yksityiskohtaisten testivaatimusten mukainen.

2. Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä IV säädetyistä päivämääristä alkaen kansalliset viranomaiset eivät saa pitää pätevinä uusien ajoneuvojen, jotka eivät ole asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevissa A1, B1, C1 ja D kohdassa ja liitteessä VII vahvistetun Euro 4 -päästöluokan tai asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevissa A2, B2, C2 ja D kohdassa ja liitteessä VII vahvistetun Euro 5 -päästöluokan mukaisia, aikaisempia ympäristöraja-arvoja sisältäviä vaatimustenmukaisuustodistuksia sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 168/2013 43 artiklan 1 kohtaa, ja niiden on kiellettävä päästöihin, polttoaineen- tai energiankulutukseen taikka sovellettaviin toimintaturvallisuutta tai ajoneuvon rakennetta koskeviin vaatimuksiin liittyvistä syistä tällaisten ajoneuvojen asettaminen saataville markkinoilla, rekisteröinti tai käyttöönotto.

3. Soveltaessaan asetuksen (EU) N:o 168/2013 77 artiklan 5 kohtaa kansallisten viranomaisten on luokiteltava hyväksytty ajoneuvotyyppi kyseisen asetuksen liitteen I mukaisesti.

17 artikla

Korvaavien pilaantumista rajoittavien laitteiden tyyppihyväksyntä

1. Kansallisten viranomaisten on kiellettävä asettamasta saataville markkinoilla tai asentamasta ajoneuvoon uusia korvaavia pilaantumista rajoittavia laitteita, jotka on tarkoitus asentaa tämän asetuksen mukaisesti hyväksyttyihin ajoneuvoihin, elleivät ne eivät ole sellaista tyyppiä, joille on myönnetty ympäristöominaisuuksiin ja käyttövoimayksikön tehoon liittyvä tyyppihyväksyntä asetuksen (EU) N:o 168/2013 23 artiklan 10 kohdan ja tämän asetuksen mukaisesti.

2. Kansalliset viranomaiset voivat edelleen myöntää laajennuksia asetuksen (EU) N:o 168/2013 35 artiklassa tarkoitettuihin EU-tyyppihyväksyntiin, jotka on myönnetty direktiivin 2002/24/EY soveltamisalaan kuuluville korvaaville pilaantumista rajoittaville laitteille, alun perin sovellettujen ehtojen mukaisesti. Kansallisten viranomaisten on kiellettävä saattamasta markkinoille tai asentamasta ajoneuvoon tällaista korvaavaa pilaantumista rajoittavaa laitetyyppiä, elleivät ne eivät ole sellaista tyyppiä, joille on myönnetty asianmukainen tyyppihyväksyntä.

3. Korvaavan pilaantumista rajoittavan laitteen tyyppi, joka on tarkoitus asentaa tämän asetuksen mukaisesti tyyppihyväksyttyyn ajoneuvoon, on testattava liitteessä II olevan lisäyksen 10 ja liitteen VI mukaisesti.

4. Alkuperäisten korvaavien pilaantumista rajoittavien laitteiden, jotka ovat tämän asetuksen soveltamisalaan liittyvää tyyppiä ja jotka on tarkoitus asentaa ajoneuvoon, johon asianmukaisessa kokonaisen ajoneuvon tyyppihyväksyntäasiakirjassa viitataan, ei tarvitse täyttää liitteessä II olevan lisäyksen 10 testivaatimuksia, jos ne täyttävät kyseisen lisäyksen 4 kohdan vaatimukset.







V

LUKU

LOPPUSÄÄNNÖKSET

18 artikla

Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteen V muuttaminen

Muutetaan asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V oleva A osa liitteen XII mukaisesti.

19 artikla

Voimaantulo

1. Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

2. Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.









LIITELUETTELO







Liitteen numero Liitteen nimi I Pakottavien E-sääntöjen luettelo II Tyyppi I -testin vaatimukset: pakokaasupäästöt kylmäkäynnistyksen jälkeen III Tyyppi II -testin vaatimukset: pakokaasupäästöt (nopeutetulla) joutokäynnillä / vapaakiihtyvyystesti IV Tyyppi III -testin vaatimukset: kampikammiokaasupäästöt V Tyyppi IV -testin vaatimukset: haihtumispäästöt VI Tyyppi V -testin vaatimukset: pilaantumista rajoittavien laitteiden kestävyys VII Tyyppi VII -testin energiatehokkuusvaatimukset: hiilidioksidipäästöt, polttoaineenkulutus, sähköenergian kulutus ja sähkökäyttöinen toimintasäde VIII Tyyppi VIII -testin vaatimukset: OBD-järjestelmän ympäristötestit IX Tyyppi IX -testin vaatimukset: melutason testaus X Käyttövoimaa koskevat testausmenettelyt ja tekniset vaatimukset XI Ajoneuvon käyttövoimaperhe ympäristöominaisuuksien osoittamistestien osalta XII Asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevan A osan muuttaminen









LIITE I







Pakottavien E-sääntöjen luettelo E-sääntö nro Aihe Muutossarja EUVL-viite Sovellettavuus 41 Moottoripyörien melupäästöt 04 EUVL L 317, 14.11.2012, s. 1 L3e, L4e

Huomautus:

Järjestelmän tai komponentin mainitseminen tässä luettelossa ei tee siitä pakollista. Tämän asetuksen muissa liitteissä vahvistetaan kuitenkin tiettyjen komponenttien pakollista asentamista koskevia vaatimuksia.









LIITE II

Tyyppi I -testin vaatimukset: pakokaasupäästöt kylmäkäynnistyksen jälkeen







Lisäyksen numero Lisäyksen nimi 1 Liitteessä II käytetyt symbolit 2 Vertailupolttoaineet 3 Alustadynamometrijärjestelmä 4 Pakokaasunlaimennusjärjestelmä 5 Ekvivalentin inertiamassan ja ajovastuksen luokitus 6 Tyyppi I -testien käyntijaksot 7 Tietestit sellaisten luokan L ajoneuvojen osalta, joissa on vetävässä akselissa yksi pyörä tai joissa on paripyörät, testipenkin asetusten määrittämistä varten 8 Tietestit sellaisten luokan L ajoneuvojen osalta, joissa on vetävässä akselissa vähintään kaksi pyörää, testipenkin asetusten määrittämistä varten 9 Huomautus vaihteenvaihtomenettelystä tyyppi I -testissä 10 Tyyppihyväksyntätestit korvaavan pilaantumista rajoittavan laitteen tyypin hyväksymiseksi erillisenä teknisenä yksikkönä luokan L ajoneuvojen osalta 11 Luokan L hybridiajoneuvojen tyyppi I -testausmenettely 12 Nestekaasua, maakaasua/biometaania, joustavasti vety-maakaasuseosta tai vetyä polttoaineena käyttävien luokan L ajoneuvojen tyyppi I -testausmenettely 13 Jaksottaisesti regeneroituvalla järjestelmällä varustettujen luokan L ajoneuvojen tyyppi I -testausmenettely

1. Johdanto

1.1. Tässä liitteessä vahvistetaan asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä V olevassa A osassa tarkoitettu testityypin I menettely.

1.2. Tässä liitteessä säädetään yhdenmukaistetusta menetelmästä, jolla määritetään kaasumaisten ja hiukkasmaisten epäpuhtauksien tasot ja hiilidioksidipäästöt. Myös liitteessä VII viitataan kyseiseen menettelyyn asetuksen (EU) N:o 168/2013 soveltamisalaan kuuluvan luokan L ajoneuvon polttoaineenkulutuksen, energiankulutuksen ja sähkökäyttöisen toimintasäteen määrittämiseksi olosuhteissa, jotka vastaavat ajoneuvon käyttöä todellisissa olosuhteissa.

1.1.1. WMTC-testisykli, vaihe 1, otettiin käyttöön vuonna 2006 EU:n tyyppihyväksyntälainsäädännössä, jossa sallittiin valmistajien osoittaa luokan L3e moottoripyörien päästöt vastedes käyttämällä UNECE:n maailmanlaajuisessa teknisessä säännössä nro 2 (UN GTR No 2) määriteltyä maailmanlaajuista yhdenmukaista moottoripyörien testisykliä (WMTC-testisykli) direktiivin 97/24/EY luvussa 5 vahvistetulle perinteiselle eurooppalaiselle ajosyklille (EDC) vaihtoehtoisena tyyppi I -testinä.

1.1.2. WMTC-sykli, vaihe 2, vastaa WMTC-sykliä, vaihe 1, mutta siihen on lisätty vaihteiden vaihto-ohjeisiin liittyviä parannuksia, ja sitä on käytettävä pakollisena tyyppi I -testinä Euro 4 -vaatimukset täyttävien (ala)luokkien L3e, L4e, L5e-A ja L7e-A hyväksymiseen.

1.1.3. Tarkistettu WMTC-sykli eli WMTC-sykli, vaihe 3, vastaa WMTC-sykliä, vaihe 2, luokan L3e moottoripyörien osalta, mutta se sisältää myös räätälöidyt käyntijaksot kaikkien muiden (ala)luokkien osalta, ja sitä käytetään tyyppi I -testinä Euro 5 -vaatimukset täyttävien luokan L ajoneuvojen hyväksymiseen.

1.2. Tulosten pohjalta voidaan rajoittaa kaasumaisia epäpuhtauksia ja hiilidioksidipäästöjä sekä määrittää polttoaineenkulutus, energiankulutus ja sähkökäyttöinen toimintasäde, jotka valmistaja ilmoittaa ympäristöominaisuuksien tyyppihyväksyntämenettelyjen yhteydessä.

2. Yleiset vaatimukset

2.1. Ne komponentit, jotka voivat vaikuttaa kaasupäästöihin, hiilidioksidipäästöihin ja polttoaineenkulutukseen, on suunniteltava, rakennettava ja koottava siten, että ajoneuvo normaalikäytössä huolimatta siihen mahdollisesti vaikuttavasta värähtelystä on tämän liitteen vaatimusten mukainen. Huomautus 1: Liitteessä II käytetyt symbolit esitetään lisäyksessä 1.

2.2. Peitelty strategia, jolla optimoidaan ajoneuvon voimalaitetta niin, että sen vaikutus käyntiin laboratoriossa tehtävän päästötestisyklin aikana on suotuisa, pakokaasupäästöt vähenevät ja käynti eroaa huomattavasti todellisista käyttöolosuhteista, katsotaan estostrategiaksi ja kielletään, ellei valmistaja ole dokumentoinut sitä ja ilmoittanut siitä hyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla.

3. Suorituskykyä koskevat vaatimukset

EU-tyyppihyväksyntään sovellettavat suorituskykyvaatimukset esitetään asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevassa A, B ja C osassa.

4. Testausolosuhteet

4.1. Testitila ja seisonta-alue

4.1.1. Testitila

Alustadynamometrillä ja kaasunäytteen keräyslaitteella varustetun testitilan lämpötilan on oltava 298,2 ± 5 K (25 ± 5 °C). Tilan lämpötila mitataan ajoneuvon jäähdytyspuhaltimen (tuulettimen) vierestä ennen tyyppi I -testiä ja sen jälkeen.

4.1.2. Seisonta-alue

Seisonta-alueen lämpötilan on oltava 298,2 ± 5 K (25 ± 5 °C) ja alueen on oltava sellainen, että esivakautettava testiajoneuvo voidaan pysäköidä tämän liitteen 5.2.4 kohdan mukaisesti.

4.2. Testiajoneuvo

4.2.1. Yleistä

Testiajoneuvon kaikkien komponenttien on vastattava tuotantosarjan komponentteja, tai jos ajoneuvo poikkeaa tuotantosarjasta, testausselosteessa on esitettävä kattava kuvaus asiasta. Testiajoneuvoa valittaessa valmistajan ja teknisen tutkimuslaitoksen on sovittava hyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla, mikä testattu kanta-ajoneuvo edustaa liitteessä XI vahvistettua asiaankuuluvaa ajoneuvon käyttövoimaperhettä.

4.2.2. Sisäänajo

Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa sekä asianmukaisesti huollettu ja käytetty. Sen on oltava sisäänajettu, ja sillä on pitänyt ajaa vähintään 1 000 km ennen testiä. Moottorin, voimansiirron ja ajoneuvon on oltava asianmukaisesti sisäänajettuja valmistajan vaatimusten mukaisesti.

4.2.3. Mukautukset

Testiajoneuvoon on tehtävä valmistajan vaatimusten mukaisia mukautuksia, jotka koskevat esimerkiksi öljyjen viskositeettia, tai jos se poikkeaa tuotantosarjasta, asiasta on esitettävä kattava kuvaus testausselosteessa. Jos kyse on nelivedosta, akseli, johon välittyy pienin vääntömomentti, voidaan poistaa käytöstä, jotta ajoneuvoa voidaan testata tavallisella alustadynamometrillä.

4.2.4. Testimassa ja kuorman jakautuminen

Testimassa, kuljettajan ja mittauslaitteiden massat mukaan luettuina, mitataan ennen testien aloittamista. Kuorman on jakauduttava pyörille valmistajan ohjeiden mukaisella tavalla.

4.2.5. Renkaat

Renkaiden on oltava ajoneuvon valmistajan alkuperäisvarusteeksi määrittämää tyyppiä. Rengaspaineet on säädettävä valmistajan eritelmien mukaisiksi tai tasolle, jolla ajoneuvon nopeus tietestissä ja alustadynamometrillä saatu ajoneuvon nopeus ovat samat. Rengaspaine on ilmoitettava testausselosteessa.

4.3. Luokan L ajoneuvon alaluokitus

Kuvassa 1-1 on graafinen yleisesitys luokan L ajoneuvojen jaosta alaluokkiin sylinteritilavuuden ja ajoneuvon suurimman nopeuden perusteella, kun ajoneuvoille on tehty tyypin I, VII ja VIII ympäristötestit. Luokitus ilmaistaan kaaviossa (ala)luokan numerolla. Sylinteritilavuuden numeerisia arvoja ja ajoneuvon suurinta nopeutta ei saa pyöristää ylös- eikä alaspäin.

Kuva 1-1

Luokan L ajoneuvon alaluokitus, ympäristötestin tyypit I, VII ja VIII

4.3.1. Alaluokka 1

Seuraavan eritelmän mukaiset luokan L ajoneuvot kuuluvat alaluokkaan 1:







Taulukko 1-1 Kriteerit, joiden perusteella luokan L ajoneuvot luokitellaan alaluokkaan 1 sylinteritilavuus < 150 cm3 ja vmax < 100 km/h alaluokka 1

4.3.2. Alaluokka 2

Seuraavan eritelmän mukaiset luokan L ajoneuvot kuuluvat alaluokkaan 2 ja sen alaluokkiin:







Taulukko 1-2 Kriteerit, joiden perusteella luokan L ajoneuvot luokitellaan alaluokkaan 2 sylinteritilavuus < 150 cm3 ja 100 km/h ≤ vmax < 115 km/h tai sylinteritilavuus ≥ 150 cm3 ja vmax < 115 km/h alaluokka 2-1 115 km/h ≤ vmax < 130 km/h alaluokka 2-2

4.3.3. Alaluokka 3

Seuraavan eritelmän mukaiset luokan L ajoneuvot kuuluvat alaluokkaan 3 ja sen alaluokkiin:







Taulukko 1-3 Kriteerit, joiden perusteella luokan L ajoneuvot luokitellaan alaluokkaan 3 130 ≤ vmax < 140 km/h alaluokka 3-1 vmax ≥ 140 km/h tai sylinteritilavuus > 1 500 cm3 alaluokka 3-2

4.3.4. WMTC-testisyklin osat

Tyypin I, VII ja VIII ympäristötesteissä WMTC-testisykli (ajoneuvon nopeus) muodostuu kolmesta osasta, jotka esitetään lisäyksessä 6. Riippuen L-ajoneuvoluokasta, jolle tehdään 4.5.4.1 kohdan mukainen WMTC-testisykli, sekä moottorin iskutilavuuteen ja ajoneuvon suurimpaan rakenteelliseen nopeuteen perustuvasta 4.3 kohdan mukaisesta ajoneuvon luokituksesta on suoritettava seuraavat WMTC-testisyklin osat:







Taulukko 1-4 Luokan L alaluokkien 1, 2 ja 3 ajoneuvojen WMTC-testisyklin osat Luokan L ajoneuvon alaluokka: Lisäyksen 6 mukaiset WMTC:n sovellettavat osat Alaluokka 1: osa 1, ajoneuvon alennettu nopeus kylmissä olosuhteissa, ja sen jälkeen osa 1, ajoneuvon alennettu nopeus lämpimissä olosuhteissa Alaluokka 2 on jaettu alaluokkaan 2-1: osa 1, ajoneuvon alennettu nopeus kylmissä olosuhteissa, ja sen jälkeen osa 2, ajoneuvon alennettu nopeus lämpimissä olosuhteissa alaluokkaan 2-2: osa 1, kylmissä olosuhteissa, ja sen jälkeen osa 2, lämpimissä olosuhteissa. Alaluokka 3 on jaettu alaluokkaan 3-1: osa 1, kylmissä olosuhteissa, sen jälkeen osa 2, lämpimissä olosuhteissa, ja sen jälkeen osa 3, ajoneuvon alennettu nopeus lämpimissä olosuhteissa alaluokkaan 3-2: osa 1, kylmissä olosuhteissa, sen jälkeen osa 2, lämpimissä olosuhteissa, ja sen jälkeen osa 3, lämpimissä olosuhteissa

4.4. Vertailupolttoainetta koskevat vaatimukset

Testauksessa on käytettävä asianmukaisia vertailupolttoaineita, jotka määritetään lisäyksessä 2. Liitteen VII lisäyksessä 1 olevassa 1.4 kohdassa tarkoitetussa laskelmassa on käytettävä nestemäisten polttoaineiden osalta 288,2 K:n (15 °C:n) lämpötilassa mitattua tiheyttä.

4.5. Tyyppi I -testi

4.5.1. Kuljettaja

Testikuljettajan massan on oltava 75 ± 5 kg.

4.5.2. Testipenkkiä koskevat vaatimukset ja testipenkin asetukset

4.5.2.1. Dynamometrissä on oltava kaksipyöräisille luokan L ajoneuvoille yksi rulla, jonka halkaisija on vähintään 400 mm. Kaksirullainen alustadynamometri sallitaan testattaessa kolmipyöriä, joissa on kaksi etupyörää, tai nelipyöriä.

4.5.2.2. Dynamometrissä on oltava rullan kierroslukumittari kuljetun matkan mittaamista varten.

4.5.2.3. Jäljempänä olevan 5.2.2 kohdan mukaisen inertian simulointiin on käytettävä dynamometrin vauhtipyöriä tai muita keinoja.

4.5.2.4. Dynamometrin rullien on oltava puhtaat ja kuivat, eikä niissä saa olla mitään, mikä voisi saada renkaan luistamaan.

4.5.2.5. Tuulettimeen sovelletaan seuraavia vaatimuksia: 4.5.2.5.1. Ajoneuvon eteen on asetettava koko testin ajaksi nopeudeltaan vaihteleva jäähdytyspuhallin (tuuletin), jotta ajoneuvon päälle puhalletaan jäähdytysilmaa todellisia käyttöolosuhteita simuloivalla tavalla. Ilman nopeuden on oltava sellainen, että 10–50 km:n tuntinopeudella ilman lineaarinen nopeus puhaltimen suuaukossa on ± 5 km/h vastaavasta dynamometrirullan vauhdista. 50 km/h ylittävillä nopeuksilla ilman lineaarisen nopeuden on oltava ± 10 prosenttia. Kun rullan nopeus on alle 10 km/h, ilman nopeus voi olla nolla. 4.5.2.5.2. Edellä 4.5.2.5.1 kohdassa mainittu ilman nopeus määritetään laskemalla keskiarvo yhdeksästä mittauspisteestä, jotka sijaitsevat keskellä kutakin suorakulmiota, jotka jakavat koko suuaukon yhdeksään alueeseen (eli jakavat suuaukon vaaka- ja pystysivut kolmeen samankokoiseen osaan). Kussakin yhdeksässä pisteessä mitatun arvon on oltava 10 prosentin sisällä yhdeksän arvon keskiarvosta. 4.5.2.5.3. Puhaltimen suuaukon poikkileikkauksen on oltava pinta-alaltaan vähintään 0,4 m2, ja puhaltimen suuaukon alareunan on oltava 5–20 cm:n korkeudella lattiapinnasta. Puhaltimen suuaukko on sijoitettava suoraan kulmaan ajoneuvon pituusakseliin nähden ja ajoneuvon etupuolelle 30–45 cm:n etäisyydelle sen etupyörästä. Ilman lineaarisen nopeuden mittauslaite on sijoitettava 0–20 cm:n päähän ilmasuuttimesta.

4.5.2.6. Testipenkkiä koskevat yksityiskohtaiset vaatimukset luetellaan lisäyksessä 3.

4.5.3. Pakokaasun mittausjärjestelmä

4.5.3.1. Kaasunkeräyslaitteiston on oltava suljettua tyyppiä, jolla voidaan kerätä ajoneuvon pakoaukoista kaikki pakokaasu niin, että vastapainetta koskeva vaatimus (± 125 mm H2O) täyttyy. Avoimen järjestelmän käyttö on mahdollista, jos on vahvistettu, että sillä saadaan kerättyä talteen kaikki pakokaasu. Kaasua kerättäessä ei saa ilmetä kondensaatiota, joka voisi muuttaa merkittävästi pakokaasujen luonnetta testauslämpötilassa. Kuvassa 1-2 esitetään esimerkki kaasunkeräyslaitteistosta.

4.5.3.2. Laitteisto ja pakokaasun näytteenottojärjestelmä liitetään toisiinsa yhdysputkella. Putken ja laitteen on oltava ruostumatonta terästä tai jotakin muuta materiaalia, joka ei vaikuta kerättyjen kaasujen koostumukseen ja joka kestää näiden kaasujen lämpötilan.

4.5.3.3. Testin ajan käytetään lämmönvaihdinta, jolla voidaan rajoittaa laimennettujen kaasujen lämpötilanvaihtelu pumpun tuloaukossa siten, että lämpötila saa vaihdella ± 5 K. Lämmönvaihtimessa on oltava esilämmitysjärjestelmä, jolla lämmönvaihdin lämmitetään toimintalämpötilaansa (lämpötilapoikkeama ± 5 K) ennen testauksen aloittamista.

4.5.3.4. Laimennettu pakokaasuseos vedetään sisään syrjäytyspumpulla. Pumpussa on oltava moottori, joka käy useilla tarkoin valvotuilla tasaisilla nopeuksilla. Pumpun kapasiteetin on oltava riittävä pakokaasujen talteenoton varmistamiseksi. Lisäksi voidaan käyttää kriittisen virtauksen venturia (CFV) hyödyntävää laitetta.

4.5.3.5. Käytössä on oltava laite (T) pumppuun kulkevan laimennetun pakokaasuseoksen lämpötilan jatkuvaan kirjaamiseen.

4.5.3.6. On käytettävä kahta painemittaria: ensimmäisellä varmistetaan pumppuun kulkevan laimennetun pakokaasuseoksen paineen aleneminen suhteessa ilmanpaineeseen, ja toisella mitataan syrjäytyspumpun dynaamista painevaihtelua.

4.5.3.7. Näytteenotin on sijoitettava kaasunkeräyslaitteiston lähelle sen ulkopuolelle niin, että sillä kerätään näytteitä laimennusilman virtauksesta pumpun, suodattimen ja virtausmittarin läpi virtausnopeuden pysyessä vakiona koko testin ajan.

4.5.3.8. Näytteenottimella, joka asetetaan laimennetun pakokaasuseoksen virran alkupäähän ennen syrjäytyspumppua, kerätään näytteitä laimennetusta pakokaasuseoksesta sen virratessa pumpun, suodattimen ja virtausmittarin läpi virtausnopeuden pysyessä vakiona koko testin ajan. Näytteen pienin virtaus kuvassa 1-2 ja 4.5.3.7 kohdassa kuvatuissa näytteenottolaitteissa on vähintään 150 litraa tunnissa.

4.5.3.9. Edellä 4.5.3.7 ja 4.5.3.8 kohdassa kuvatuissa näytteenottojärjestelmissä on käytettävä koko testin ajan kolmitoimiventtiilejä, joilla näytteet ohjataan näytepusseihin tai ulkoilmaan.

4.5.3.10. Kaasutiiviit keräyspussit 4.5.3.10.1. Laimennusilman ja laimennetun pakokaasuseoksen keräyspussien on oltava riittävän suuria, jotta ne eivät haittaa näytteen normaalia virtausta, eivätkä ne saa muuttaa epäpuhtauksien luonnetta. 4.5.3.10.2. Pusseissa on oltava automaattinen lukituslaite, ja ne on voitava kiinnittää helposti ja tiiviisti joko näytteenottojärjestelmään tai testin lopussa olevaan analyysijärjestelmään.

4.5.3.11. Syrjäytyspumpun kierrokset on laskettava koko testin ajan kierroslukumittarilla. Huomautus 2: Liitäntätapaan ja liitinosien materiaaliin tai kokoonpanoon on kiinnitettävä huomiota, sillä näytteenottojärjestelmän osat (esimerkiksi sovitin ja liitin) voivat kuumentua voimakkaasti. Ellei mittausta voida tehdä normaalisti näytteenottojärjestelmän lämpövaurioiden vuoksi, voidaan käyttää ylimääräistä jäähdytyslaitetta, kunhan se ei vaikuta pakokaasuihin. Huomautus 3: Avointa tyyppiä oleviin laitteisiin liittyy se riski, ettei kaikkia kaasuja saada kerättyä talteen ja kaasuja vuotaa testitilaan. Näytteenottojakson aikana ei saa tapahtua vuotoja. Huomautus 4: Jos sekä alhaiset että suuret nopeudet kattavassa testisyklissä (eli osien 1, 2 ja 3 syklit) käytetään vakiotilavuuskerääjän (CVS) virtausnopeutta, on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, että suuren nopeuden alueella veden kondensoitumisriski kasvaa.

4.5.3.12. Hiukkasmassapäästöjen mittauslaitteet 4.5.3.12.1 Eritelmä 4.5.3.12.1.1. Järjestelmän yleiskuvaus 4.5.3.12.1.1.1. Hiukkastenkeräysyksikkö koostuu laimennustunnelissa olevasta näytteenottimesta, hiukkastensiirtoputkesta, suodattimenpitimestä, osavirtauspumpusta, virtausmäärän säätimistä ja mittausyksiköistä. 4.5.3.12.1.1.2. Virtaussuunnassa suodattimenpitimen edessä on suositeltavaa käyttää hiukkaskoon esiluokituslaitetta (esimerkiksi syklonia tai törmäyselementtiä). Hiukkaskoon esiluokituslaitteena voidaan kuitenkin käyttää myös kuvassa 1-6 esitetyn kaltaista näytteenotinta. 4.5.3.12.1.2. Yleiset vaatimukset 4.5.3.12.1.2.1. Näytteenotin, jota käytetään hiukkasten keräämiseen testikaasuvirrasta, sijoitetaan laimennusilman syöttökanavaan siten, että saadaan edustava näyte homogeenisesta pakokaasuilmaseoksesta. 4.5.3.12.1.2.2. Hiukkasnäytevirran on oltava oikeassa suhteessa laimennustunnelissa virtaavan laimennetun pakokaasun kokonaisvirtaan siten, että toleranssi on ± 5 prosenttia hiukkasnäytevirrasta. 4.5.3.12.1.2.3. Kerätty laimennettu pakokaasu pidetään alle 325,2 K:n (52 °C:n) lämpötilassa alueella, joka ulottuu hiukkassuodattimen pinnasta 20 cm ylös- tai alaspäin virtaussuunnassa. Regenerointitestissä lämpötilan on kuitenkin oltava alle 465,2 K (192 °C). 4.5.3.12.1.2.4. Hiukkasnäyte kerätään yhdestä suodattimesta, joka on pitimineen asennettu kerättävään laimennetun pakokaasun virtaan. 4.5.3.12.1.2.5. Kaikki laimennusjärjestelmän ja näytteenottojärjestelmän raakapakokaasun ja laimennetun pakokaasun kanssa kosketuksiin joutuvat osat pakoputkesta suodatintelineeseen on suunniteltava siten, että hiukkasten kerääntyminen tai muuttuminen on mahdollisimman vähäistä. Kaikki osat on valmistettava sähköä johtavista materiaaleista, jotka eivät reagoi pakokaasun komponenttien kanssa, ja ne on maadoitettava sähköisesti sähköstaattisten vaikutusten estämiseksi. 4.5.3.12.1.2.6. Jos virtausmäärän muutoksia ei voida kompensoida, on käytettävä lämmönvaihdinta ja lämpötilan säädintä lisäyksessä 4 esitetyllä tavalla, jotta varmistetaan, että virtausmäärä järjestelmässä on vakio ja näytteenottomäärä on vastaavassa suhteessa. 4.5.3.12.1.3. Erityiset vaatimukset 4.5.3.12.1.3.1. Hiukkaspäästöjen (PM) näytteenotin 4.5.3.12.1.3.1.1. Näytteenottimen on pystyttävä tekemään hiukkaskokoluokitus 4.5.3.12.1.3.1.4 kohdassa kuvatulla tavalla. Tätä varten on suositeltavaa käyttää teräväreunaista päästään avointa näytteenotinta, joka asennetaan osoittamaan suoraan virran suuntaan, sekä esiluokituslaitetta (syklonia, törmäyselementtiä tms.). Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää kuvassa 1-1 esitetyn kaltaista soveltuvaa näytteenotinta, jos se kykenee 4.5.3.12.1.3.1.4 kohdassa kuvatun mukaiseen esiluokitukseen. 4.5.3.12.1.3.1.2. Näytteenotin asennetaan tunnelin keskilinjan läheisyyteen 10–20 tunnelinhalkaisijan päähän myötävirtaan kaasun sisääntulosta. Sen sisähalkaisijan on oltava vähintään 12 mm. Jos samalla näytteenottimella otetaan samanaikaisesti useampi kuin yksi näyte, näytteenottimesta otettu virtaus on jaettava identtisiin osavirtauksiin koostumusvirheiden välttämiseksi. Jos käytetään useita näytteenottimia, niiden kaikkien on oltava teräväreunaisia ja päästään avoimia ja osoitettava suoraan virran suuntaan. Näytteenottimet sijoitetaan tasaisesti vähintään 5 cm:n välein laimennustunnelin keskipituusakselin ympärille. 4.5.3.12.1.3.1.3. Etäisyyden näytteenottokärjestä suodattimen kiinnikkeeseen on oltava vähintään viisi kertaa keräysputken halkaisija mutta enintään 1 020 mm. 4.5.3.12.1.3.1.4. Esiluokituslaite (esimerkiksi sykloni tai törmäyselementti) sijoitetaan virtaussuunnassa ennen suodattimenpidintä. Esiluokituslaitteen 50 prosentin luokituskoon on oltava 2,5–10 μm tilavuusvirralla, joka on valittu hiukkaspäästönäytteiden ottamiseen. Esiluokituslaitteen on oltava sellainen, että laitteeseen tulevista 1 μm:n hiukkasista vähintään 99 prosenttia pääsee laitteen ulostulosta tilavuusvirralla, joka on valittu hiukkaspäästönäytteiden ottamiseen. Hiukkaskoon esiluokituslaitteena voidaan erillisen esiluokituslaitteen sijaan kuitenkin käyttää myös kuvassa 1-6 esitetyn kaltaista näytteenotinta. 4.5.3.12.1.3.2. Näytepumppu ja virtausmittari 4.5.3.12.1.3.2.1. Näytekaasun virtausmittausyksikkö koostuu pumpuista, kaasuvirtauksen säätimistä ja virtausmittareista. 4.5.3.12.1.3.2.2. Virtausmittarissa kulkevan kaasuvirran lämpötila saa vaihdella enintään 3 K, lukuun ottamatta jaksoittaisesti regeneroituvilla jälkikäsittelylaitteilla varustettujen ajoneuvojen regeneraatiotestejä. Hiukkasmassanäytevirran on lisäksi pysyttävä oikeassa suhteessa laimennustunnelissa virtaavan laimennetun pakokaasun kokonaisvirtaan siten, että toleranssi on ± 5 prosenttia hiukkasnäytevirrasta. Jos tilavuusvirta muuttuu liiaksi suodattimien ylikuormittumisen takia, testi on keskeytettävä. Kun testi uusitaan, virtausmäärää on vähennettävä. 4.5.3.12.1.3.3. Suodatin ja suodattimenpidin 4.5.3.12.1.3.3.1. Virtaussuunnassa suodattimen jälkeen sijoitetaan venttiili. Venttiilin on pystyttävä aukeamaan ja sulkeutumaan yhden sekunnin kuluessa testin aloittamisesta ja päättämisestä. 4.5.3.12.1.3.3.2. On suositeltavaa, että halkaisijaltaan 47 mm:n suodattimella (Pe) kerätty massa on vähintään 20 μg ja että suodattimen kuormitus maksimoidaan 4.5.3.12.1.2.3 ja 4.5.3.12.1.3.3 kohdan vaatimusten mukaisesti. 4.5.3.12.1.3.3.3. Kaasun nopeus suodattimen pinnalla asetetaan kussakin testissä alueelle 20–80 cm/s asettuvaan yhteen arvoon, ellei laimennusjärjestelmää käytetä näytevirralla, joka on suhteellinen CVS-virtaan nähden. 4.5.3.12.1.3.3.4. Suodattimina on käytettävä fluorihiilipinnoitettuja lasikuitusuodattimia tai fluorihiilikalvosuodattimia. Kaikkien suodatintyyppien 0,3 μm DOP (dioktyyliftalaatti) -keräystehokkuuden tai PAO (polyalfaolefiini) CS 68649-12-7 tai CS 68037-01-4 -keräystehokkuuden on oltava vähintään 99 prosenttia kaasun suodatinpintanopeudesta, joka on 5,33 cm/s. 4.5.3.12.1.3.3.5. Pidinasennelman on oltava sellainen, että virtaus jakautuu tasaisesti suodatusalalle. Suodattimen suodatusalan on oltava vähintään 1 075 mm2. 4.5.3.12.1.3.4. Suodattimen punnitukseen käytettävä kammio ja vaaka 4.5.3.12.1.3.4.1. Suodattimien punnituksiin käytettävän mikrovaa’an tarkkuuden (standardipoikkeama) on oltava 2 μg ja erottelutarkkuuden 1 μg tai parempi. Mikrovaaka on hyvä tarkastaa kunkin punnituksen alussa punnitsemalla yksi 50 mg:n vertailupaino. Paino punnitaan kolme kertaa ja keskitulos kirjataan. Jos punnitusten keskitulos on ± 5 μg edellisen punnituksen tuloksesta, punnitusta ja vaakaa pidetään valideina. Punnituskammion (tai -huoneen) on täytettävä seuraavat vaatimukset kaikkien suodattimen vakautusten ja punnitusten aikana: — Lämpötila pidetään arvossa 295,2 ± 3 K (22 ± 3 °C). — Suhteellinen kosteus pidetään arvossa 45 ± 8 prosenttia. — Kastepiste pidetään arvossa 282,7 ± 3 K (9,5 ± 3 °C). On suositeltavaa kirjata lämpötila ja kosteus näyte- ja vertailusuodattimien painojen ohella. 4.5.3.12.1.3.4.2. Nostekorjaus Kaikkiin suodatinpainoihin on tehtävä korjaus, joka riippuu suodattimen nosteesta ilmassa. Nostekorjaus määräytyy näytesuodatinmateriaalin, ilman ja vaa’an kalibroinnissa käytetyn painon tiheyden mukaan. Ilman tiheyteen vaikuttavat paine, lämpötila ja kosteus. On suositeltavaa, että punnitusympäristön lämpötila pidetään arvossa 295,2 ± 1 K (22 ± 1 °C) ja kastepiste arvossa 282,7 ± 1 K (9,5 ± 1 °C). Nostevaikutuksia koskeva korjaus voidaan kuitenkin saada aikaan myös 4.5.3.12.1.3.4.1 kohdassa asetettuja vähimmäisvaatimuksia noudattamalla. Nostekorjausta sovelletaan seuraavasti: Yhtälö 2-1 jossa: mcorr = nostekorjattu hiukkasmassa muncorr = nostekorjaamaton hiukkasmassa ρair = ilman tiheys vaa’an lähellä ρweight = vaa’an kalibroinnissa käytetyn painon tiheys ρmedia = hiukkasmassanäytesuodatinmateriaalin tiheys, kun suodatinmateriaalina on teflonpinnoitettu lasikuitu (esimerkiksi TX40) ρmedia = 2,300 kg/m3 ρair voidaan laskea seuraavasti: Yhtälö 2-2: jossa Pabs = absoluuttinen paine vaa’an lähellä Mmix = ilman moolimassa vaa’an lähellä (28,836 gmol–1) R = molaarinen kaasuvakio (8,314 Jmol–1K–1) Tamb = ympäristön absoluuttinen lämpötila vaa’an lähellä. Kammiossa (tai huoneessa) ei saa olla epäpuhtauksia (kuten pölyä), joka voisi laskeutua hiukkassuodattimille niiden vakautuksen aikana. Punnitushuoneen lämpötilan ja kosteuden vähäiset poikkeamat sallitaan, kunhan niiden kokonaiskesto on enintään 30 minuuttia minkään suodattimenvakautuksen aikana. Punnitushuoneen on oltava vaatimusten mukainen ennen henkilöstön menemistä huoneeseen. Punnituksen aikana ei sallita poikkeuksia määritellyistä olosuhteista. 4.5.3.12.1.3.4.3. Staattisen sähkön vaikutukset on neutraloitava. Tämä voidaan tehdä maadoittamalla vaaka asettamalla se antistaattiselle alustalle ja neutraloimalla hiukkassuodattimet ennen punnitusta poloniumneutraloijalla tai vastaavan vaikutuksen aikaan saavalla laitteella. Staattiset vaikutukset voidaan neutraloida myös tasaamalla staattinen varaus. 4.5.3.12.1.3.4.4. Testisuodatin poistetaan kammiosta aikaisintaan tuntia ennen testin alkua. 4.5.3.12.1.4. Suositeltavan järjestelmän kuvaus Kuvassa 1-3 esitetään kaavio suositellusta hiukkasnäytteenottojärjestelmästä. Koska erilaiset kokoonpanot voivat tuottaa vastaavia tuloksia, käytettävän laitteiston ei tarvitse olla täysin tämän kuvan mukainen. Mittauslaitteiden, venttiilien, solenoidien, pumppujen ja kytkimien kaltaisia lisäosia voidaan käyttää lisätietojen hankkimiseen ja osajärjestelmien toimintojen yhteensovittamiseen. Jos joitakin osia ei joissakin järjestelmäkokoonpanoissa tarvita tarkkuuden varmistamiseen, ne voidaan jättää pois, jos se on hyvän teknisen käytännön mukaista. Näyte laimennetusta pakokaasusta otetaan täysvirtauslaimennusjärjestelmän laimennustunnelista (DT) hiukkasnäytteenottimen (PSP) ja hiukkastensiirtoputken (PTT) kautta näytteenottopumpun (P) avulla. Näyte johdetaan hiukkaskoon esiluokituslaitteen (PCF) ja hiukkasnäytteenottosuodattimet sisältävien suodattimenpitimien (FH) läpi. Näytteenoton virtausmäärä säädetään virtaussäätimellä (FC).

4.5.4. Jakojaksot

4.5.4.1. Testisyklit

Tyyppi I -testin testisyklit (ajoneuvon nopeus) muodostuvat kolmesta osasta, jotka esitetään lisäyksessä 6. Ajoneuvon (ala)luokan mukaan on suoritettava seuraavat testisyklin osat:







Taulukko 1-5 Euro 4 -vaatimukset täyttäviin ajoneuvoihin sovellettava tyyppi I -testisykli Ajoneuvoluokka Ajoneuvoluokan nimi Euro 4 -testisykli L1e-A Moottorilla varustettu polkupyörä E-sääntö nro 47 L1e-B Kaksipyöräinen mopo L2e Kolmipyöräinen mopo L6e-A Kevyt maantiemönkijä L6e-B Mopoauto L3e Kaksipyöräinen sivuvaunullinen tai -vaunuton moottoripyörä WMTC-testisykli, vaihe 2 L4e L5e-A Kolmipyörä L7e-A Maantiemönkijä L5e-B Hyötykolmipyörä E-sääntö nro 40 L7e-B Maastomönkijä L7e-C Nelipyörä







Taulukko 1-6 Euro 5 -vaatimukset täyttäviin ajoneuvoihin sovellettava tyyppi I -testisykli Ajoneuvoluokka Ajoneuvoluokan nimi Euro 5 -testisykli L1e-A Moottorilla varustettu polkupyörä Tarkistettu WMTC-testisykli L1e-B Kaksipyöräinen mopo L2e Kolmipyöräinen mopo L6e-A Kevyt maantiemönkijä L6e-B Mopoauto L3e Kaksipyöräinen sivuvaunullinen tai -vaunuton moottoripyörä L4e L5e-A Kolmipyörä L7e-A Maantiemönkijä L5e-B Hyötykolmipyörä L7e-B Maastomönkijä L7e-C Nelipyörä

4.5.4.2. Ajoneuvojen nopeustoleranssit

4.5.4.2.1. Ylä- ja alarajat määräävät ajoneuvon nopeuden vaihtelurajat millä tahansa hetkellä 4.5.4.1 kohdan mukaisen testisyklin aikana. Yläraja on 3,2 km/h korkeampi kuin käyrän korkein piste sekunnin sisällä annetusta ajasta. Alaraja on 3,2 km/h alempi kuin käyrän alin piste sekunnin sisällä annetusta ajasta. Toleransseja suuremmat vaihtelut (joita saattaa esiintyä vaihtojen aikana) sallitaan, jos niiden kesto ei milloinkaan ylitä kahta sekuntia. Annettuja pienemmät nopeudet sallitaan, jos ajoneuvo toimii suurimmalla mahdollisella teholla tällaisten poikkeamien aikana. Kuvassa 1-4 näkyvät sallitut ajoneuvon nopeuden vaihtelurajat tyypillisissä pisteissä.

4.5.4.2.2. Ellei ajoneuvon kiihdytyskyky riitä kiihdytysvaiheiden suorittamiseen tai jos ajoneuvon suurin rakenteellinen nopeus on pienempi kuin vahvistettu matkanopeus vahvistetuissa vaihteluväleissä, ajoneuvoa on ajettava täyskaasulla, kunnes asetusnopeus saavutetaan, tai suurimmalla rakenteellisella nopeudella, joka on saavutettavissa täyskaasulla siinä ajassa, jolloin asetusnopeus ylittää suurimman rakenteellisen nopeuden. Kummassakaan tapauksessa 4.5.4.2.1 kohtaa ei sovelleta. Testisykli suoritetaan normaalisti, kun asetusnopeus on jälleen pienempi kuin ajoneuvon suurin rakenteellinen nopeus.

4.5.4.2.3. Jos hidastusjakso on lyhyempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvistettu aika, asetusnopeus palautetaan lisäämällä tasaisen nopeuden jakso tai joutokäyntijakso seuraavaan toimintaan tasaisella nopeudella tai joutokäynnillä. Tällöin 4.5.4.2.1 kohtaa ei sovelleta.

4.5.4.2.4. Näitä poikkeuksia lukuun ottamatta rullan nopeuden poikkeamien syklien asetusnopeuteen nähden on täytettävä 4.5.4.2.1 kohdan vaatimukset. Ellei näin tapahdu, testituloksia ei saa käyttää lisäanalyyseihin ja testiajo on toistettava.

4.5.5. Lisäyksessä 6 vahvistetut WMTC-testisykliin liittyvät vaihteistoa koskevat vaatimukset

4.5.5.1. Automaattivaihteistolla varustetut testiajoneuvot

4.5.5.1.1. Jakovaihteistolla, usealla ketjuhammaspyörällä jne. varustettuja ajoneuvoja on testattava kokoonpanossa, jota valmistaja suosittelee kaupunki- tai maantiekäyttöön.

4.5.5.1.2. Kaikki testit on suoritettava niin, että automaattivaihteistot ovat ”Drive”-asennossa (suurin vaihde). Valmistajan pyynnöstä automaattisia kytkimellä ja momentinmuuntimella (TCC) varustettuja vaihteistoja voidaan vaihtaa kuten käsivalintaisia vaihteistoja.

4.5.5.1.3. Joutokäyntijaksot on ajettava siten, että automaattivaihteistot ovat ”Drive”-asennossa ja pyöriä jarrutetaan.

4.5.5.1.4. Automaattivaihteistojen on vaihdettava automaattisesti normaalia vaihtosekvenssiä noudattaen. Jos ajoneuvossa on TCC, sen on toimittava kuten todellisissa olosuhteissa.

4.5.5.1.5. Hidastusjaksot on ajettava vaihteella käyttäen jarruja tai kaasua tarpeen mukaan halutun nopeuden ylläpitämiseksi.

4.5.5.2. Käsivalintaisella vaihteistolla varustetut testiajoneuvot

4.5.5.2.1 Pakolliset vaatimukset

▼M1

4.5.5.2.1.1. Vaihe 1 – Vaihtonopeuksien laskeminen

Kiihdytysvaiheen aikaiset nopeudet (km/h), joissa vaihdetta vaihdetaan suuremmalle (v1→2 ja vi→i + 1), lasketaan käyttäen seuraavia kaavoja:

Yhtälö 2–3:

Yhtälö 2–4: , i = 2:sta ng – 1:een , i = 2:sta ng – 1:een

jossa

i on vaihteen numero (≥ 2)

ng on vaihteiden kokonaismäärä eteenpäin

Pn on nimellisteho (kW)

mk on vertailumassa (kg)

nidle on joutokäyntinopeus (min–1)

s on moottorin nimelliskierrosnopeus (min–1)

ndvi on moottorin kierrosnopeuden (min–1) ja vaihteella i määritetyn ajoneuvon nopeuden (km/h) välinen suhde

4.5.5.2.1.2. Nopeudet (km/h), joissa vaihdetta vaihdetaan pienempään (vi→i – 1), matka-ajo- tai hidastusvaiheessa, jota ajetaan vaihteilla 4:stä (neljäs vaihde) ng:hen, lasketaan käyttäen seuraavaa kaavaa: Yhtälö 2–5: , i = 4–ng jossa i on vaihteen numero (≥ 4) ng on vaihteiden kokonaismäärä eteenpäin Pn on nimellisteho (kW) mk on vertailumassa (kg) nidle on joutokäyntinopeus (min–1) s on moottorin nimelliskierrosnopeus (min–1) ndvi-2 on moottorin kierrosnopeuden (min–1) ja vaihteella i – 2 määritetyn ajoneuvon nopeuden (km/h) välinen suhde Nopeus, jossa vaihdetta vaihdetaan pienempään 3:sta 2:een (v3→2), lasketaan käyttäen seuraavaa yhtälöä: Yhtälö 2–6: jossa Pn on nimellisteho (kW) mk on vertailumassa (kg) nidle on joutokäyntinopeus (min–1) s on moottorin nimelliskierrosnopeus (min–1) ndv1 on moottorin kierrosnopeuden (min–1) ja vaihteella 1 määritetyn ajoneuvon nopeuden (km/h) välinen suhde Nopeus, jossa vaihdetta vaihdetaan pienempään 2:sta 1:een (v2→1), lasketaan käyttäen seuraavaa yhtälöä: Yhtälö 2–7: jossa ndv2 on moottorin kierrosnopeuden (min–1) ja vaihteella 2 määritetyn ajoneuvon nopeuden (km/h) välinen suhde Koska vaihteenilmaisin määrittää matka-ajovaiheen, sen aikana voi ilmetä pieniä nopeuden nousuja ja vaihdetta saattaa olla tarpeen vaihtaa suurempaan. Nopeudet (km/h), joissa vaihdetta vaihdetaan suurempaan (v1→2, v2→3and vi→i + 1) matka-ajovaiheessa, lasketaan käyttäen seuraavia yhtälöitä: Yhtälö 2–7a: Yhtälö 2–8: Yhtälö 2–9: , i = 3 to ng , i = 3 to ng

▼B

4.5.5.2.1.3. Vaihe 2 – Vaihteen valinta kutakin näytesykliä varten Kiihdytys-, hidastamis-, matka-ajo- ja pysähtymisvaiheiden erilaisten tulkintojen välttämiseksi ajoneuvon nopeuskaavioon lisätään vaiheita vastaavat indikaattorit olennaiseksi osaksi sykliä (katso lisäyksen 6 taulukot). Sitten kullekin tapaukselle lasketaan sopiva vaihde ajoneuvon nopeusalueiden mukaisesti käyttäen 4.5.5.2.1.1 kohdan vaihtonopeusyhtälöitä ja testiajoneuvolle sopivia syklin osien vaiheenilmaisimia seuraavasti: Vaihteen valinta pysähtymisvaiheita varten: Pysähtymisvaiheen viiden viimeisen sekunnin ajaksi vaihteenvalitsin on asetettava asentoon 1 ja kytkin on vapautettava. Pysähtymisvaiheen edellisen osan ajaksi vaihteenvalitsin on asetettava vapaalle ja kytkin on vapautettava. Vaihteen valinta kiihdytysvaiheita varten: vaihde 1, jos v ≤ v1→2 vaihde 2, jos v1→2 < v ≤ v2→3 vaihde 3, jos v2→3 < v ≤ v3→4 vaihde 4, jos v3→4 < v ≤ v4→5 vaihde 5, jos v4→5 < v ≤ v5→6 vaihde 6, jos v > v5→6 Vaihteen valinta hidastus- tai matka-ajovaiheita varten: vaihde 1, jos v < v2→1 vaihde 2, jos v < v3→2 vaihde 3, jos v3→2 ≤ v < v4→3 vaihde 4, jos v4→3 ≤ v < v5→4 vaihde 5, jos v5→4 ≤ v < v6→5 vaihde 6, jos v ≥ v4→5 Kytkin vapautetaan, jos a) ajoneuvon nopeus laskee alle 10 km:iin/h tai b) moottorin pyörimisnopeus laskee alle tason

; c) moottori on vaarassa pysähtyä kylmäkäynnistysvaiheessa.

4.5.5.2.3. Vaihe 3 – Lisävaatimusten mukaiset korjaukset

4.5.5.2.3.1. Vaihdevalintaa on muutettava seuraavien vaatimusten mukaisesti: a) Vaihdetta ei vaihdeta siirryttäessä kiihdytysvaiheesta hidastusvaiheeseen. Kiihdytysvaiheen viimeisen sekunnin aikana käytetty vaihde pidetään seuraavan hidastusvaiheen aikana, paitsi jos nopeus laskee alle nopeuden, jossa vaihdetta vaihdetaan pienempään. b) Vaihdetta ei vaihdeta suurempaan tai pienempään enempää kuin yhden vaihteen verran, paitsi vaihteesta 2 vapaalle hidastettaessa pysähdyksiin asti. c) Enintään neljä sekuntia kestävät vaihdot suurempaan tai pienempään vaihteeseen korvataan edeltävällä vaihteella, jos edeltävä ja seuraava vaihde ovat samat, esimerkiksi sarja 2 3 3 3 2 korvataan sarjalla 2 2 2 2 2 ja sarja 4 3 3 3 3 4 korvataan sarjalla 4 4 4 4 4 4. Peräkkäisten tilanteiden tapauksessa valitaan pisimpään käytetty vaihde, esimerkiksi sarja 2 2 2 3 3 3 2 2 2 2 3 3 3 korvataan sarjalla 2 2 2 2 2 2 2 2 2 2 3 3 3. Jos vaihteita käytetään yhtä pitkä aika, seuraavien vaihteiden sarja valitaan edeltävien vaihteiden sarjan sijaan, esimerkiksi sarja 2 2 2 3 3 3 2 2 2 3 3 3 korvataan sarjalla 2 2 2 2 2 2 2 2 2 3 3 3. d) Vaihdetta ei vaihdeta pienempään kiihdytysvaiheen aikana.

4.5.5.2.2. Valinnaisia säännöksiä

Vaihdevalintaa voidaan muuttaa seuraavien säännösten mukaisesti:

Missä tahansa syklin vaiheessa on sallittua käyttää pienempiä kuin 4.5.5.2.1 kohdan vaatimusten mukaisia vaihteita. Vaihteen käyttöä koskevia valmistajien suosituksia on noudatettava, paitsi jos niiden seurauksena valitut vaihteet ovat 4.5.5.2.1 kohdan vaatimusten mukaisia vaihteita suurempia.

4.5.5.2.3. Valinnaisia säännöksiä

Huomautus 5: Vaihteenvalinnassa voidaan käyttää apuna laskentaohjelmaa, joka on saatavana YK:n verkkosivuilta seuraavasta osoitteesta:

http://live.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29grpe/wmtc.html

Lisäyksessä 9 selvitetään lähestymistapaa ja vaihteenvaihdon strategiaa ja esitetään laskentaa koskeva esimerkki.

4.5.6. Dynamometrin säädöt

Lisäyksen 6 mukaisesti alustadynamometristä ja laitteista on esitettävä kattava kuvaus. Mittaukset on tehtävä 4.5.7 kohdassa määritetyillä tarkkuuksilla. Ajovastuksen voima alustadynamometrin asetuksia varten voidaan johtaa joko mittauksista, jotka koskevat ajoneuvon vauhdin hidastumista sen rullatessa vapaasti, tai ajovastustaulukosta, käyttäen lisäystä 5 tai 7, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäystä 8, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää.

4.5.6.1. Alustadynamometrin asetus, joka on johdettu ajoneuvon vauhdin hidastumismittauksista ajoneuvon rullatessa vapaasti

Tämän vaihtoehdon käyttäminen edellyttää sitä, että ajoneuvon vauhdin hidastumismittaukset ajoneuvon rullatessa vapaasti on tehtävä lisäyksen 7 mukaisesti, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäyksen 8 mukaisesti, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää.

4.5.6.1.1. Laitteita koskevat vaatimukset

Nopeuden ja ajan mittauslaitteiden on vastattava tarkkuudeltaan 4.5.7 kohdan vaatimuksia.

4.5.6.1.2. Inertiamassan asetus

4.5.6.1.2.1. Alustadynamometrin ekvivalentti inertiamassa mi on vastaavan vauhtipyörän inertiamassa mfi, joka on lähimpänä ajoneuvon ajokuntoisen massan ja kuljettajan massan (75 kg) summaa. Vaihtoehtoisesti ekvivalentti inertiamassa mi voidaan johtaa lisäyksestä 5.

4.5.6.1.2.2. Jos vauhtipyörän ekvivalenttia inertiamassaa mfi ei voida valita vastaamaan vertailumassaa mref , jotta ajovastuksen tavoitevoima F* saataisiin vastaamaan ajovastusvoimaa FE (joka asetetaan alustadynamometriin), korjattua rullausaikaa ΔTE voidaan mukauttaa seuraavalla tavalla tavoiterullausaikaan ΔTroad kokonaismassasuhteen avulla: Yhtälö 2-10: Yhtälö 2-11: Yhtälö 2-12: Yhtälö 2-13: ja jossa: mr1 voidaan mitata tai laskea kilogrammoina tarpeen mukaan. Vaihtoehtoisesti mr1 voidaan arvioida muodossa f prosenttia m:stä.

4.5.6.2. Ajovastustaulukosta johdettu ajovastuksen voima

4.5.6.2.1. Alustadynamometrin asetuksiin voidaan käyttää ajovastustaulukkoa rullausmenetelmällä saadun ajovastusvoiman sijaan. Taulukkomenetelmässä alustadynamometrin asetukseksi valitaan ajokuntoinen massa kyseisen luokan L ajoneuvon ominaisuuksista riippumatta. Huomautus 6: Tämän menetelmän soveltaminen luokan L ajoneuvoihin, joilla on poikkeuksellisia ominaisuuksia, edellyttää varovaisuutta.

4.5.6.2.2. Vauhtipyörän inertiamassan mfi on oltava ekvivalentti inertiamassa mi, joka määritetään tarvittaessa lisäyksessä 5, 7 tai 8. Alustadynamometrin asetukseksi valitaan muiden kuin vetävien pyörien vierintävastus (a) ja ilmanvastuskerroin (b), jotka vahvistetaan lisäyksessä 5 tai määritetään lisäyksen 7 tai 8 menettelyjen mukaisesti.

4.5.6.2.3. Alustadynamometrin ajovastusvoima FE määritetään käyttäen seuraavaa yhtälöä: Yhtälö 2-14:

4.5.6.2.4. Ajovastuksen tavoitevoiman F* on oltava yhtä suuri kuin ajovastustaulukosta FT saatu ajovastusvoimaa, koska korjausta ympäröiviin standardiolosuhteisiin ei tarvitse tehdä.

4.5.7. Mittaustarkkuudet

Mittaukset on tehtävä käyttäen laitteita, jotka täyttävät taulukossa 1-7 esitetyt tarkkuusvaatimukset:







Taulukko 1-7 Vaadittu mittaustarkkuus Mitattavat seikat Mitatusta arvosta Erottelutarkkuus a) Ajovastusvoima, F + 2 prosenttia — b) Ajoneuvon nopeus (v1, v2) ± 1 prosentti 0,2 km/h c) Rullausnopeusväli ( ) ± 1 prosentti 0,1 km/h d) Rullausaika (Δt) ± 0,5 prosenttia 0,01 s e) Ajoneuvon kokonaismassa (mk + mrid) ± 0,5 prosenttia 1,0 kg f) Tuulen nopeus ± 10 prosenttia 0,1 m/s g) Tuulen suunta — 5 astetta h) Lämpötila ± 1 K 1 K i) Ilmanpaine — 0,2 kPa j) Matka ± 0,1 prosenttia 1 m k) Aika ± 0,1 s 0,1 s

5. Testimenettelyt

5.1. Tyyppi I -testin kuvaus

Testiajoneuvoon sovelletaan sen luokan mukaisia tyyppi I –testin vaatimuksia, jotka vahvistetaan tässä 5 kohdassa.

5.1.1. Tyyppi I -testi (jossa todennetaan keskimääräiset kaasupäästöt, hiilidioksidipäästöt ja polttoaineenkulutus luonteenomaisen ajosyklin aikana)

5.1.1.1. Testi on tehtävä 5.2 kohdassa kuvatulla tavalla. Kaasut on kerättävä ja analysoitava vahvistetuilla menetelmillä.

5.1.1.2. Testien lukumäärä 5.1.1.2.1. Testien lukumäärä määritetään kuvassa 1-5 esitetyllä tavalla. Ri1–Ri3 kuvaavat 1.–3. testin lopullisia mittaustuloksia sekä kaasumaisia epäpuhtauksia, hiilidioksidipäästöjä, polttoaineen-/energiankulutusta tai sähkökäyttöistä toimintasädettä, jotka vahvistetaan liitteessä VII. Lx edustaa raja-arvoja L1–L5, jotka määritetään asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevassa A, B ja C osassa. 5.1.1.2.2. Kussakin testissä on määritettävä hiilimonoksidin, hiilivetyjen, typen oksidien, hiilidioksidin ja testin aikana kulutetun polttoaineen massat. Hiukkasten massa määritetään vain asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevassa A ja B osassa tarkoitettujen (ala)luokkien osalta (katso kyseisen asetuksen liitteen VIII lopussa olevat huomautukset 8 ja 9).

5.2. Tyyppi I -testit

5.2.1. Yleiskatsaus

5.2.1.1. Tyyppi I -testi muodostuu ennalta määritetyistä työvaiheista, joita ovat dynamometrin valmistelu, polttoaineen täyttö, pysäköinti ja toimintaolosuhteet.

5.2.1.2. Testi on suunniteltu sitä varten, että sen avulla määritetään hiilivety-, hiilimonoksidi-, typpioksidi- ja hiukkaspäästöt tarvittaessa, polttoaineen-/energiankulutus sekä sähkökäyttöinen toimintasäde simuloiden toimintaa todellisissa olosuhteissa. Testi muodostuu moottorin käynnistyksistä ja luokan L ajoneuvon käytöstä alustadynamometrillä määritetyn ajosyklin ajan. Laimennetuista pakokaasupäästöistä kerätään jatkuvasti suhteellinen osuus vakiotilavuuskerääjällä (CVS, muuttuva laimennus) myöhempää analyysiä varten.

5.2.1.3. Kaikkien luokan L ajoneuvoon asennettujen tai sisällytettyjen päästöjenrajoitusjärjestelmien on toimittava kaikkien menettelyjen ajan, lukuun ottamatta tilanteita, joissa jonkin komponentin toiminta häiriintyy tai komponentti vikaantuu.

5.2.1.4. Kaikkien päästömittausten kohteena olevien päästöjen ainesosien taustapitoisuudet mitataan. Tämä edellyttää näytteiden ottamista laimennusilmasta ja sen analysoimista pakokaasutestausta varten.

5.2.1.5. Taustahiukkasmassan mittaaminen Laimennusilman hiukkasten taustataso voidaan määrittää johtamalla laimennusilmaa hiukkassuodattimen läpi. Se on otettava samasta kohdasta kuin hiukkasnäyte, jos hiukkasmassa on mitattava asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevan A osan mukaisesti. Yksi mittaus voidaan tehdä testiä ennen tai sen jälkeen. Hiukkasmassamittausten tulokset voidaan korjata vähentämällä laimennusjärjestelmän taustahiukkaspitoisuus. Taustahiukkasten osuus saa olla enintään 1 mg/km (tai vastaava massa suodattimessa). Jos taustaosuus on suurempi, on käytettävä vakioarvoa 1 mg/km (tai vastaavaa massaa suodattimessa). Jos tulos on taustaosuuden vähentämisen jälkeen negatiivinen, hiukkasmassatuloksen katsotaan olevan nolla.

5.2.2. Dynamometrin asetukset ja tarkastaminen

5.2.2.1. Testiajoneuvon valmistelu

5.2.2.1.1. Valmistajan on toimitettava tarvittavat lisävarusteet ja liittimet, jotta polttoaineen tyhjennyshana saadaan sijoitettua ajoneuvoon asennettujen säiliöiden alimpaan mahdolliseen kohtaan ja pakokaasusta voidaan kerätä näytteitä.

5.2.2.1.2. Rengaspaineet on säädettävä valmistajan eritelmien mukaisiksi teknistä tutkimuslaitosta tyydyttävällä tavalla tai sellaisiksi, että tietestissä ja alustadynamometrillä saadut ajoneuvon nopeudet ovat yhtä suuret.

5.2.2.1.3. Testiajoneuvo on lämmitettävä alustadynamometrillä samaan lämpötilaan kuin tietestissä.

5.2.2.2. Dynamometrin valmistelu, jos asetukset on johdettu ajoneuvon vauhdin hidastumismittauksista ajoneuvon rullatessa vapaasti

Ennen testiä alustadynamometri on lämmitettävä soveltuvasti vakiintuneeseen kitkavoimaan Ff. Alustadynamometrin kuorma FE koostuu sen rakenteen vuoksi kokonaiskitkahäviöstä Ff, joka on alustadynamometrin pyörinnän kitkavastuksen, renkaiden vierintävastuksen ja ajoneuvon voimalaitteen pyörivien osien kitkavastuksen summa sekä tehoa absorboivan yksikön (pau) Fpau jarruvoiman summasta, kuten seuraavasta yhtälöstä ilmenee:

Yhtälö 2-15:

Ajovastuksen tavoitevoimaa F*, joka on johdettu lisäyksestä 5 tai 7, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäyksestä, 8, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää, on jäljiteltävä alustadynamometrillä ajoneuvon nopeuden mukaisesti eli seuraavasti:

Yhtälö 2-16:

Kokonaiskitkahäviö Ff alustadynamometrillä mitataan 5.2.2.2.1 tai 5.2.2.2.2 kohdan mukaisella menetelmällä.

5.2.2.2.1. Alustadynamometrillä ajaminen

Tätä menetelmää sovelletaan ainoastaan alustadynamometreihin, joilla voidaan ajaa luokan L ajoneuvoa. Alustadynamometrin on ajettava testiajoneuvoa tasaisesti vertailunopeudella v0 voimansiirto kytkettynä ja kytkin vapautettuna. Kokonaiskitkahäviö Ff (v0) vertailunopeudella v0 saadaan alustadynamometrivoimasta.

5.2.2.2.2. Rullaus ilman absorptiota

Rullausajan mittausmenetelmänä käytetään rullausmenetelmää, jolla mitataan kokonaiskitkahäviö Ff. Ajoneuvon annetaan rullata alustadynamometrillä noudattaen menettelyä, joka kuvataan lisäyksessä 5 tai 7, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäyksessä 8, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää, niin että alustadynamometrin absorptio on nolla. Vertailunopeutta v0 vastaava rullausaika Dti on mitattava. Mittaus on suoritettava vähintään kolme kertaa, ja keskimääräinen rullausaika

on laskettava käyttäen seuraavaa yhtälöä:

Yhtälö 2-17:

5.2.2.2.3. Kokonaiskitkahäviö

Kokonaiskitkahäviö Ff(v0) vertailunopeudella v0 lasketaan käyttäen seuraavaa yhtälöä:

Yhtälö 2-18:

5.2.2.2.4. Tehoabsorptioyksikön voiman laskeminen

Voima, joka alustadynamometrin on absorboitava Fpau(v0) vertailunopeudella v0, lasketaan vähentämällä Ff(v0) ajovastuksen tavoitevoimasta F*(v0) seuraavassa yhtälössä esitetyllä tavalla:

Yhtälö 2-19:

5.2.2.2.5. Alustadynamometrin asetukset

Alustadynamometrin asetukset valitaan sen tyypin mukaan käyttäen yhtä 5.2.2.2.5.1–5.2.2.2.5.4 kohdassa kuvatuista menetelmistä. Valittuja asetuksia käytetään epäpuhtaus- ja hiilidioksidipäästömittauksissa sekä energiatehokkuusmittauksissa (polttoaineen-/energiankulutus ja sähkökäyttöinen toimintasäde), joista säädetään liitteessä VII.

5.2.2.2.5.1. Alustadynamometri, jossa on polygonaalifunktio

Jos kyseessä on alustadynamometri, jossa on polygonaalinen funktio, jolloin absorptio-ominaisuudet määritetään kuorman arvoilla useissa nopeuspisteissä, asetuspisteiksi on valittava vähintään kolme määritysnopeutta, myös vertailunopeus. Alustadynamometri on kussakin asetuspisteessä asetettava 5.2.2.2.4 kohdassa saatuun arvoon Fpau (vj).

5.2.2.2.5.2. Alustadynamometri, jossa on kertoimen valitsin

Jos kyseessä on alustadynamometri, jossa on kertoimen valitsin, jolloin absorptio-ominaisuudet määritetään polynomifunktion tietyillä kertoimilla, arvo Fpau (vj) kussakin määritysnopeudessa on laskettava 5.2.2.2 kohdassa annetulla menettelyllä.

Kun kuorman ominaisuuksiksi oletetaan:

Yhtälö 2-20:

jossa:

kertoimet a, b ja c on määritettävä polynomisella regressiomenetelmällä.

Alustadynamometriin on asetettava polynomisella regressiomenetelmällä saadut kertoimet a, b ja c.

5.2.2.2.5.3. Alustadynamometri, jossa on vastuksen F* polygonaalinen digitaalinen asetus

Jos kyseessä on alustadynamometri, jossa on polygonaalinen digitaalinen asetus, jolloin järjestelmään on liitetty tietokone, F* annetaan suoraan ja Δti, Ff ja Fpau mitataan ja lasketaan automaattisesti ajovastusten tavoitevoiman asettamiseksi:

Yhtälö 2-21:

Tällöin F* j- ja vj-tietojoukot syöttävät suoraan useita pisteitä peräkkäin digitaalisesti, rullaus suoritetaan ja rullausaika Δtj mitataan. Kun rullaustesti on toistettu useita kertoja, Fpau lasketaan ja asetetaan automaattisesti muistiin luokan L ajoneuvon nopeusväleillä, jotka ovat 0,1 km/h, seuraavalla tavalla:

Yhtälö 2-22:

Yhtälö 2-23:

Yhtälö 2-24:

5.2.2.2.5.4. Alustadynamometri, jossa on f* 0, f* 2 -kertoimen digitaaliasetus

Jos kyseessä on alustadynamometri, jossa on kertoimen digitaaliasetus, jolloin järjestelmään sisältyy tietokone, ajovastuksen tavoitevoima

asetetaan automaattisesti alustadynamometriin.

Tällöin kertoimet f* 0 ja f* 2 syötetään suoraan digitaalisesti; rullaus suoritetaan ja rullausaika Δti mitataan. Fpau lasketaan ja asetetaan automaattisesti muistiin ajoneuvon nopeusväleillä, jotka ovat 0,06 km/h, seuraavalla tavalla:

Yhtälö 2-25:

Yhtälö 2-26:

Yhtälö 2-27:

5.2.2.2.6. Dynamometrin asetusten tarkistaminen

5.2.2.2.6.1. Tarkistustesti

Heti alkuasetuksen jälkeen on mitattava vertailunopeutta (v0) vastaava rullausaika ΔtE alustadynamometrillä käyttäen lisäyksessä 5 tai 7 vahvistettua menettelyä, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäyksessä 8 vahvistettua menettelyä, kun kyse on ajoneuvosta, jonka vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää. Mittaus on suoritettava vähintään kolme kertaa, ja keskimääräinen rullausaika ΔtE on laskettava tuloksista. Alustadynamometriin asetettu ajovastuksen voima vertailunopeudella FE (v0) lasketaan seuraavalla kaavalla:

Yhtälö 2-28:

5.2.2.2.6.2. Asetusvirheen laskenta

Asetusvirhe ε lasketaan seuraavan yhtälön mukaisesti:

Yhtälö 2-29:

Alustadynamometri on säädettävä uudestaan, jos asetusvirhe ei täytä seuraavia vaatimuksia:

ε ≤ 2 prosenttia, kun v0 ≥ 50 km/h

ε ≤ 3 prosenttia, kun 30 km/h ≤ v0 < 50 km/h

ε ≤ 10 prosenttia, kun v0 < 30 km/h.

Edellä 5.2.2.2.6.1–5.2.2.2.6.2 kohdassa esitetty menettely toistetaan, kunnes asetusvirhe täyttää vaatimukset. Alustadynamometrin asetus ja havaitut virheet on kirjattava. Kirjauslomakemalleja on asetuksen (EU) N:o 168/2013 32 artiklan 1 kohdan mukaisesti vahvistetussa testausselosteen mallissa.

5.2.2.3. Dynamometrin valmistelu, jos asetukset on johdettu ajovastustaulukosta

5.2.2.3.1. Alustadynamometrin määritysnopeus

Alustadynamometrin ajovastukset on tarkistettava ajoneuvon määritysnopeudella v. Määritysnopeuksia on tarkastettava vähintään neljä. Määritysnopeuspisteiden alueen (enimmäis- ja vähimmäispisteiden välin) on ulotuttava vertailunopeuden tai vertailunopeusalueen, jos vertailunopeuksia on enemmän kuin yksi, kummallekin puolelle vähintään Δv, kuten määritellään lisäyksessä 5 tai 7 niiden ajoneuvojen osalta, joiden vetävässä akselissa on yksi pyörä, ja lisäyksessä 8 niiden ajoneuvojen osalta, joiden vetävissä akseleissa on vähintään kaksi pyörää. Määritysnopeuspisteiden, joihin sisältyvät vertailunopeuspisteet, on oltava enintään 20 km/h:n etäisyydellä toisistaan.

5.2.2.3.2. Alustadynamometrin varmennus

5.2.2.3.2.1. Heti alkuasetuksen jälkeen on mitattava määritysnopeutta vastaava rullausaika alustadynamometrillä. Ajoneuvoa ei pidä asettaa alustadynamometrille rullausajan mittauksen aikana. Rullausajan mittaus on aloitettava, kun alustadynamometrin nopeus ylittää testisyklin enimmäisnopeuden.

5.2.2.3.2.2. Mittaus on suoritettava vähintään kolme kertaa, ja keskimääräinen rullausaika ΔtE on laskettava tuloksista.

5.2.2.3.2.3. Alustadynamometriin asetettu ajovastuksen voima määritysnopeudella FE(vj) lasketaan käyttämällä seuraavaa yhtälöä: Yhtälö 2-30:

5.2.2.3.2.4. Asetusvirhe ε määritysnopeudella lasketaan käyttämällä seuraavaa yhtälöä: Yhtälö 2-31:

5.2.2.3.2.5. Alustadynamometri on säädettävä uudestaan, jos asetusvirhe ei täytä seuraavia vaatimuksia: ε ≤ 2 prosenttia, kun v ≥ 50 km/h ε ≤ 3 prosenttia, kun 30 km/h ≤ v < 50 km/h ε ≤ 10 prosenttia, kun v < 30 km/h.

5.2.2.3.2.6. Edellä 5.2.2.3.2.1–5.2.2.3.2.5 kohdassa kuvattu menettely toistetaan, kunnes asetusvirhe täyttää vaatimukset. Alustadynamometrin asetus ja havaitut virheet on kirjattava.

5.2.2.4. Alustadynamometrijärjestelmän on oltava lisäyksessä 3 vahvistettujen kalibrointi- ja varmennusmenettelyjen mukainen.

5.2.3. Analysaattoreiden kalibrointi

5.2.3.1. Analysaattoriin tuodaan kaasunäyte ilmanpaineella, joka on todettu yhteensopivaksi laitteiston oikean toiminnan kanssa, virtausmittarin ja jokaiseen kaasusylinteriin asennetun paineenalennusventtiilin avulla. Laitteisto on säädettävä osoittamaan vakiintuneena arvona kaasusäiliöön merkittyä pitoisuutta. Eri standardipitoisuuksien perusteella piirretään poikkeamakuvaaja alkaen suurimmasta pitoisuudesta. Liekki-ionisaatioanalysaattori on kalibroitava säännöllisesti vähintään kuukauden välein käyttäen ilma-propaani- tai ilma-heksaaniseoksia, joiden nimellinen hiilivetypitoisuus on 50 prosenttia ja 90 prosenttia käytettävän asteikon enimmäisarvosta.

5.2.3.2. Valoa hajottamattomat infrapuna-absorptioanalysaattorit on tarkistettava samoin väliajoin käyttäen typpi-hiilimonoksidi- ja typpi-hiilidioksidiseoksia, joiden nimellispitoisuudet ovat 10, 40, 60, 85 ja 90 prosenttia käytettävän asteikon enimmäisarvosta.

5.2.3.3. NOX-kemiluminesenssianalysaattorin kalibrointiin on käytettävä typpi-/typpioksidiseoksia, joiden nimellispitoisuudet ovat 50 prosenttia ja 90 prosenttia käytettävän asteikon enimmäisarvosta. Kaikkien kolmentyyppisten analysaattoreiden kalibrointi on tarkistettava ennen kutakin testisarjaa käyttäen kaasuseoksia, joissa mitattavien kaasujen pitoisuudet ovat 80 prosenttia käytettävän asteikon enimmäisarvosta. Laimennuslaitetta voidaan käyttää 100-prosenttisen kalibrointikaasun laimentamiseksi vaadittuun pitoisuuteen.

5.2.3.4. Lämmitetyn liekki-ionisaatioanalysaattorin (FID) hiilivetyjen vasteen tarkastus 5.2.3.4.1. Ilmaisimen vasteen optimointi Lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori on säädettävä valmistajan eritelmien mukaisesti. Vasteen optimointiin on käytettävä propaani-ilmaseosta yleisimmällä mittausalueella. 5.2.3.4.2. Hiilivetyanalysaattorin kalibrointi Analysaattori on kalibroitava käyttämällä propaania ilmassa ja puhdistettua synteettistä ilmaa (katso 5.2.3.6 kohta). Kalibrointikäyrä on laadittava 5.2.3.1–5.2.3.3 kohdassa kuvatulla tavalla. 5.2.3.4.3. Eri hiilivetyjen vastetekijät ja suositellut raja-arvot Vastetekijä (Rf) tietylle hiilivetylajille on FID-laitteen C1-lukeman suhde kaasusäiliön pitoisuuteen, joka on ilmaistu ppm C1:nä. Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla saadaan vasteeksi noin 80 prosenttia täydestä näytöstä käyttöalueella. Pitoisuus on tunnettava ± 2 prosentin tarkkuudella käyttäen viitteenä tilavuutena ilmaistua gravimetristä vakiota. Lisäksi kaasusylinteriä on vakautettava 24 tuntia lämpötilassa 293,2–303,2 K (20–30 °C). Vastetekijät on määritettävä, kun analysaattori otetaan käyttöön, ja sen jälkeen suurempien määräaikaishuoltojen yhteydessä. Käytettävät testikaasut ja suositellut vastetekijät ovat seuraavat: metaani ja puhdistettu ilma: 1,00 < Rf < 1,15 tai 1,00 < Rf < 1,05, kun kyse on polttoaineenaan maakaasua/biometaania käyttävistä ajoneuvoista propyleeni ja puhdistettu ilma: 0,90 < Rf < 1,00 tolueeni ja puhdistettu ilma: 0,90 < Rf < 1,00. Nämä ovat suhteessa propaanin ja puhtaan ilman vastetekijään (Rf) 1,00.

5.2.3.5. Hiukkasmassapäästöjen mittauslaitteen kalibrointi- ja tarkastusmenettelyt 5.2.3.5.1. Virtausmittarin kalibrointi Teknisen tutkimuslaitoksen on varmistettava, että virtausmittarille on myönnetty standardinmukaisuuden osoittava kalibrointitodistus enintään 12 kuukautta ennen päästötestiä tai kalibrointiin mahdollisesti vaikuttavan korjauksen tai muutoksen jälkeen. 5.2.3.5.2. Mikrovaa’an kalibrointi Teknisen tutkimuslaitoksen on varmistettava, että mikrovaa’alle on myönnetty standardinmukaisuuden osoittava kalibrointitodistus enintään 12 kuukautta ennen päästötestiä. 5.2.3.5.3. Vertailusuodattimen punnitseminen Vertailusuodattimien ominaispainojen määrittämiseksi punnitaan vähintään kaksi käyttämätöntä vertailusuodatinta mieluiten samaan aikaan, kun näytesuodattimet punnitaan, mutta joka tapauksessa 8 tunnin kuluessa niiden punnitsemisesta. Vertailusuodattimien on oltava samankokoisia ja samaa materiaalia kuin näytesuodattimet. Jos jonkin vertailusuodattimen ominaispaino muuttuu yli ± 5 μg näytesuodattimien punnitusten välillä, näytesuodatin ja vertailusuodattimet on vakautettava uudelleen punnitushuoneessa ja punnittava uudelleen. Tämän on perustuttava vertailusuodattimen ominaispainon ja kyseisten vertailusuodattimen ominaispainojen liukuvan keskiarvon vertailuun. Liukuva keskiarvo lasketaan ominaispainoista, jotka on kerätty sen jälkeen, kun vertailusuodattimet vietiin punnitushuoneeseen. Keskiarvo lasketaan 1–30 päivän ajalta. Näyte- ja vertailusuodattimien vakauttaminen ja punnitseminen uudelleen on sallittu siihen asti, kun päästötestissä saatujen kaasujen mittauksesta on kulunut 80 tuntia. Jos tässä ajassa yli puolet vertailusuodattimista täyttää ± 5 μg:n kriteerin, näytesuodattimien punnitusta voidaan pitää validina. Jos tämän ajan kuluttua käytetään kahta vertailusuodatinta, joista toinen ei täytä ± 5 μg:n kriteeriä, näytesuodattimen punnitusta voidaan pitää validina sillä edellytyksellä, että kyseisten kahden vertailusuodattimen ominaisarvojen ja liukuvien keskiarvojen absoluuttisten erojen summa on enintään 10 μg. Jos alle puolet vertailusuodattimista täyttää ± 5 μg:n kriteerin, näytesuodatin hylätään ja päästötestit uusitaan. Kaikki vertailusuodattimet on hävitettävä ja korvattava 48 tunnin kuluessa. Kaikissa muissa tapauksissa vertailusuodattimet korvataan vähintään 30 päivän välein siten, ettei yhtäkään näytesuodatinta punnita ilman vertailua sellaiseen vertailusuodattimeen, jota on pidetty punnitushuoneessa vähintään yhden päivän ajan. Jos 4.5.3.12.1.3.4 kohdassa määritellyt punnitushuoneen stabiilisuuskriteerit eivät täyty mutta vertailusuodattimien punnitukset ovat 5.2.3.5.3 kohdassa lueteltujen kriteerien mukaiset, ajoneuvon valmistaja voi valita, hyväksyykö hän näytesuodattimien painot vai hylkääkö hän testin, korjauttaa punnitushuoneen säätöjärjestelmän ja suorituttaa testin uudelleen.





5.2.3.6. Vertailukaasut 5.2.3.6.1. Puhtaat kaasut Kalibrointia ja käyttöä varten on tarvittaessa oltava käytettävissä seuraavia puhtaita kaasuja: Puhdistettu typpi: (puhtaus: ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); Puhdistettu synteettinen ilma: (puhtaus: ≤ 1 ppm C1, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO); happipitoisuus 18–21 tilavuusprosenttia; Puhdistettu happi: (puhtaus > 99,5 tilavuusprosenttia O2); Puhdistettu vety (ja heliumia sisältävä seos): (puhtaus ≤ 1 ppm C1, ≤ 400 ppm CO2); Hiilimonoksidi: (puhtaus vähintään 99,5 prosenttia); Propaani: (puhtaus vähintään 99,5 prosenttia). 5.2.3.6.2. Kalibrointi- ja vertailukaasut Käytettävissä on oltava kaasuseoksia, joilla on seuraavat kemialliset koostumukset: (a) C3H8 ja puhdistettua synteettistä ilmaa (katso 5.2.3.5.1 kohta); (b) CO ja puhdistettua typpeä; (c) CO2 ja puhdistettua typpeä; (d) NO ja puhdistettua typpeä (tämän kalibrointikaasun NO2-pitoisuus saa olla enintään 5 prosenttia NO-pitoisuudesta). Kalibrointikaasun todellisen pitoisuuden on oltava ± 2 prosentin sisällä ilmoitetusta arvosta.

5.2.3.6. Laimennusjärjestelmän kalibrointi ja tarkastus Laimennusjärjestelmä on kalibroitava ja tarkastettava, ja sen on täytettävä lisäyksen 4 vaatimukset.

5.2.4. Testiajoneuvon esivakautus

5.2.4.1. Testiajoneuvo on siirrettävä testausalueelle, minkä jälkeen suoritetaan seuraavat toimenpiteet: — Polttoainesäiliöt tyhjennetään käyttäen asennettuja tyhjennyshanoja ja täytetään puolilleen lisäyksen 2 mukaisella vaaditulla testipolttoaineella. — Testiajoneuvo siirretään dynamometripenkille ajamalla tai työntämällä ja sitä käytetään lisäyksessä 6 kyseisen ajoneuvon (ala)luokan osalta määritetyn sovellettavan testisyklin ajan. Ajoneuvon ei tarvitse olla kylmä, ja sitä voidaan käyttää dynamometrin tehon asettamiseen.

5.2.4.2. Testipisteissä voidaan suorittaa harjoitusajoja määrätyn ajojakson aikana, kunhan päästönäytettä ei oteta, jotta löydetään vähäisin kaasutus, jolla voidaan säilyttää oikea nopeus-aikasuhde, tai näytteenottojärjestelmän mukauttamiseksi.

5.2.4.3. Testiajoneuvo on viiden minuutin kuluessa esivakautuksen päättymisestä poistettava dynamometristä, ja se voidaan ajaa tai työntää seisonta-alueelle pysäköitäväksi. Ajoneuvoa on säilytettävä alueella 6–36 tuntia ennen tyyppi I -kylmäkäynnistystestin aloittamista tai siihen saakka, että moottoriöljyn lämpötila TO, jäähdytysnesteen lämpötila TC tai sytytystulpan kiinnikkeen tai tiivisteen lämpötila TP (vain ilmajäähdytteiset moottorit) vastaa seisonta-alueen lämpötilaa 2 K:n tarkkuudella.

5.2.4.4. Hiukkaspäästöjen mittaamiseksi on suoritettava 6–36 tuntia ennen testiä sovellettava testisykli asetuksen (EU) N:o 168/2013 liitteessä VI olevasta A osasta kyseisen asetuksen liitteen IV pohjalta. Sovellettavaa testisykliä koskevat tekniset yksityiskohdat vahvistetaan lisäyksessä 6, ja sovellettavaa testisykliä on käytettävä myös ajoneuvon esivakauttamiseen. Peräkkäisiä syklejä on ajettava kolme. Dynamometrin asetus osoitetaan 4.5.6 kohdassa esitetyllä tavalla.

5.2.4.5. Epäsuoraruiskutteisella kipinäsytytysmoottorilla varustetut ajoneuvot voidaan valmistajan pyynnöstä esivakauttaa ajamalla yksi osan 1, yksi osan 2 ja kaksi osan 3 ajosykliä WMTC-testisyklistä tarpeen mukaan. Jos testaustilassa on mahdollista, että hiukkaspäästöiltään pienen ajoneuvon testi voisi kontaminoitua aiemmasta, hiukkaspäästöiltään suurelle ajoneuvolle tehdystä testistä, suositellaan, että näytteenottolaitteiden esivakauttamista varten tehdään hiukkaspäästöiltään pienellä ajoneuvolla 20 minuuttia kestävä tasaisen nopeuden sykli nopeudella 120 km/h tai nopeudella, joka on 70 prosenttia sellaisten ajoneuvojen suurimmasta rakenteellisesta nopeudesta, jotka eivät saavuta nopeutta 120 km/h, ja sen jälkeen kolme perättäistä WMTC-syklin osaa 2 tai 3, jos se on mahdollista. Esivakautuksen jälkeen ajoneuvot on pidettävä testaukseen saakka tilassa, jonka lämpötila säilyy suhteellisen vakiona välillä 293,2–303,2 K (20–30 °C). Vakautuksen on kestettävä vähintään kuusi tuntia ja jatkuttava, kunnes moottoriöljyn ja mahdollisen jäähdytysnesteen lämpötila on kyseisen tilan lämpötila 2 K:n tarkkuudella. Jos valmistaja niin pyytää, testi on suoritettava 30 tunnin kuluessa siitä, kun ajoneuvoa on ajettu sen tavanomaisessa lämpötilassa.

5.2.4.6. Kipinäsytytysmoottorilla varustetut ajoneuvot, jotka käyttävät polttoaineena nestekaasua, maakaasua/biometaania, H2NG:tä tai vetyä tai jotka on varustettu niin, että ne voivat käyttää polttoaineena joko bensiiniä, nestekaasua, maakaasua/biometaania, H2NG:tä tai vetyä, on esivakautettava ensimmäisellä vertailupolttoaineella tehdyn testin jälkeen ennen toisella kaasumaisella vertailupolttoaineella tehtävää testiä. Toisella vertailupolttoaineella suoritettavan esivakautuksen on sisällettävä esivakauttava ajosykli, joka muodostuu lisäyksessä 6 kuvatun WMTC-syklin yhdestä osasta 1, osasta 2 ja kahdesta osasta 3. Valmistajan pyynnöstä ja teknisen tutkimuslaitoksen suostumuksella kyseistä esivakautusta voidaan laajentaa. Dynamometrin asetus osoitetaan tämän liitteen 4.5.6 kohdassa osoitetulla tavalla.

5.2.5. Päästötestit

5.2.5.1. Moottorin käynnistys ja uudelleenkäynnistys

5.2.5.1.1. Moottori on käynnistettävä valmistajan suositteleman käynnistysmenetelmän mukaisesti. Testisyklin ajaminen alkaa, kun moottori käynnistyy.

5.2.5.1.2. Automaattisilla rikastimilla varustettuja testiajoneuvoja on ajettava noudattaen valmistajan käyttöohjeissa tai omistajan käsikirjassa annettuja ohjeita, jotka koskevat rikastimen asetuksia ja ”kick-down” -toimintoa nopeasta tyhjäkäynnistä kylmänä. Lisäyksen 6 mukaisen WMTC-syklin tapauksessa vaihde on kytkettävä päälle 15 sekuntia moottorin käynnistämisen jälkeen. Vetävien pyörien pyöriminen voidaan tarvittaessa estää jarruttamalla. E-säännön nro 40 tai 47 mukaisen syklin tapauksessa vaihde on kytkettävä päälle viisi sekuntia ennen ensimmäistä kiihdytystä.

5.2.5.1.3. Käsikäyttöisillä rikastimilla varustettuja testiajoneuvoja on ajettava valmistajan käyttöohjeiden tai omistajan käsikirjan mukaisesti. Jos ohjeissa ilmoitetaan aikoja, voidaan määrittää toimintahetki 15 sekunnin sisällä suositellusta ajasta.

5.2.5.1.4. Käyttäjä voi käyttää rikastinta, kaasua jne. tarvittaessa pitääkseen moottorin käynnissä.

5.2.5.1.5. Jos valmistajan käyttöohjeissa tai omistajan käsikirjassa ei anneta ohjeita moottorin käynnistämisestä lämpimänä, moottori (automaattisella ja käsikäyttöisellä rikastimella varustetut moottorit) on käynnistettävä avaamalla kaasu puolilleen ja pyörittämällä moottoria, kunnes se käynnistyy.

5.2.5.1.6. Jos kylmäkäynnistyksen aikana testiajoneuvo ei käynnisty kymmenen sekunnin kuluessa pyöritettäessä tai käsikäyttöisen käynnistysmekanismin kymmenen kierroksen jälkeen, pyörittäminen on keskeytettävä ja käynnistymättömyyden syy on määritettävä. Vakiotilavuuskerääjän kierroslukumittari on sammutettava, ja näytesolenoidiventtiilit asetettava valmiustilaan vianmäärityksen ajaksi. Lisäksi joko CVS-puhallin on sammutettava tai imuputki on irrotettava pakoputkesta vianmäärityksen ajaksi.

5.2.5.1.7. Jos käynnistymättömyys johtuu toiminnallisesta virheestä, testiajoneuvon kylmäkäynnistystestausta on siirrettävä. Jos käynnistymättömyys johtuu ajoneuvon viasta, voidaan toteuttaa alle 30 minuuttia kestäviä korjaustoimenpiteitä (noudattaen suunnittelemattomien huoltotöiden ohjetta) ja testiä voidaan jatkaa. Näytteenottojärjestelmä on aktivoitava uudelleen samaan aikaan kuin pyörittäminen aloitetaan. Ajojakson ajanottojakso alkaa, kun moottori käynnistyy. Jos käynnistymättömyys johtuu ajoneuvon viasta eikä ajoneuvoa saada käynnistymään, testi on mitätöitävä ja ajoneuvo poistettava dynamometriltä, on toteutettava korjaustoimenpiteitä (noudattaen suunnittelemattomien huoltotöiden ohjetta) ja ajoneuvon testiä on siirrettävä. Toimintahäiriön syy (jos se on määritetty) ja korjaavat toimet on ilmoitettava.

5.2.5.1.8. Jos testiajoneuvo ei käynnisty kuumakäynnistyksen aikana kymmenen sekunnin pyörittämisen kuluessa tai käsikäyttöisen käynnistysmekanismin kymmenen kierroksen jälkeen, pyörittäminen on keskeytettävä, testi on mitätöitävä, ajoneuvo on poistettava dynamometriltä, on toteutettava korjaavia toimenpiteitä ja ajoneuvon testiä on siirrettävä. Toimintahäiriön syy (jos se on määritetty) ja korjaavat toimet on ilmoitettava.

5.2.5.1.9. Jos moottori valekäynnistyy, käyttäjän on toistettava suositeltu käynnistysmenettely (esimerkiksi asetettava rikastimen asetukset uudelleen jne.).

5.2.5.2. Sammuminen

5.2.5.2.1. Jos moottori sammuu tyhjäkäyntijakson aikana, se on käynnistettävä välittömästi ja testiä on jatkettava. Jos moottoria ei saada käyntiin riittävän nopeasti, jotta ajoneuvo voitaisiin kiihdyttää ohjelman mukaisesti, on ajanmittaus keskeytettävä. Kun moottori käynnistyy, on ajanmittaus käynnistettävä välittömästi.

5.2.5.2.2. Jos moottori sammuu muun käyttötavan kuin tyhjäkäyntijakson aikana, ajanmittaus on pysäytettävä, testiajoneuvo on käynnistettävä uudelleen ja kiihdytettävä ajosuunnitelman kyseisessä pisteessä vaadittuun nopeuteen ja testiä on jatkettava. Tähän pisteeseen kiihdytettäessä vaihteita on vaihdettava 4.5.5 kohdan mukaisesti.

5.2.5.2.3. Ellei testiajoneuvo käynnisty minuutissa, testi on mitätöitävä, ajoneuvo on poistettava dynamometriltä, on toteutettava korjaavia toimia ja ajoneuvon testiä on siirrettävä. Toimintahäiriön syy (jos se on määritetty) ja korjaavat toimet on ilmoitettava.

5.2.6. Ajo-ohjeet

5.2.6.1. Testiajoneuvoa on ajettava pienimmällä mahdollisella kaasutuksella, jolla voidaan säilyttää haluttu nopeus. Jarrua ja kaasua ei saa käyttää samanaikaisesti.

5.2.6.2. Ellei testiajoneuvoa pystytä kiihdyttämään määritysnopeuteen, sitä on ajettava täydellä kaasulla, kunnes rullan nopeus saavuttaa kyseiselle ajalle ajosuunnitelmassa määritetyn arvon.

5.2.7. Dynamometrin testiajot

5.2.7.1. Koko dynamometritesti muodostuu 4.5.4 kohdassa kuvatuista peräkkäisistä osista.

5.2.7.2. Seuraavat toimenpiteet tehdään jokaisessa testissä: a) asetetaan ajoneuvon vetävä pyörä dynamometrille käynnistämättä moottoria; b) käynnistetään jäähdytyspuhallin; c) kytketään tyhjennetyt näytteenkeräyspussit laimennetun pakokaasun ja laimennusilman keräysjärjestelmiin kaikissa testiajoneuvoissa, näytteen valintaventtiilit valmiusasennossa; d) käynnistetään CVS-laite (jollei se ole jo käynnissä), näytepumput ja lämpötilan mittaus (vakiotilavuusnäytteenottajan lämmönvaihdin, jos sellaista käytetään, ja näyteputkistot on esilämmitettävä toimintalämpötiloihinsa ennen testin aloittamista); e) säädetään näytevirtauksen nopeus haluttuun virtaamaan ja nollataan kaasuvirtauksen mittauslaitteet; — pussiin otettujen kaasunäytteiden osalta (hiilivetynäytteitä lukuun ottamatta) pienin virtausnopeus on 0,08 litraa/sekunti; — hiilivetynäytteiden osalta liekki-ionisaatiodetektorin (FID) (tai metanolikäyttöisten ajoneuvojen tapauksessa lämmitetyn liekki-ionisaatiodetektorin, HFID) pienin virtausnopeus on 0,031 litraa/sekunti; f) kiinnitetään joustava pakokaasun poistoputki ajoneuvon pakoputkiin; g) käynnistetään kaasuvirtauksen mittauslaite, asetetaan näytteenvalintaventtiilit ohjaamaan näytevirtaus kylmävaiheen pakokaasujen keräyspussiin ja kylmävaiheen laimennusilmapussiin, kytketään sytytysvirta ja käynnistetään moottori; h) kytketään vaihde; i) aloitetaan ajosuunnitelman mukainen kiihdytysvaihe; j) käytetään ajoneuvoa 4.5.4 kohdassa määritettyjen ajosyklien mukaisesti; k) osan 1 tai kylmissä olosuhteissa suoritetun osan 1 lopuksi vaihdetaan samanaikaisesti näytevirtaus ensimmäisistä pusseista ja näytteistä toisiin pusseihin ja näytteisiin, sammutetaan kaasunvirtausmittari nro 1 ja käynnistetään kaasunvirtausmittari nro 2; l) jos ajoneuvot kykenevät ajamaan WMTC-testisyklin osan 3, osan 2 lopuksi vaihdetaan samanaikaisesti näytevirtaus toisista pusseista ja näytteistä kolmansiin pusseihin ja näytteisiin, sammutetaan kaasunvirtausmittari nro 2 ja käynnistetään kaasunvirtausmittari nro 3; m) ennen uuden osan aloittamista kirjataan mitattu rullien tai akselien kierrosluvut ja nollataan laskuri tai vaihdetaan toiseen laskuriin. Pakokaasu- ja laimennusilmanäytteet siirretään mahdollisimman pian analyysijärjestelmään ja näytteet käsitellään 6 kohdan mukaisesti, jotta pakokaasunäytteestä saadaan vakaantuneet lukemat kaikista analysaattoreista 20 minuutin kuluessa testin näytteenkeräysosan päättymisestä; n) sammutetaan moottori kahden sekunnin kuluttua testin viimeisen osan päätyttyä; o) sammutetaan jäähdytyspuhallin välittömästi näytteenkeräysjakson jälkeen; p) suljetaan vakiotilavuuskerääjä (CVS) tai kriittisen virtauksen venturiputki (CFV) tai irrotetaan poistoputki ajoneuvon pakoputkista; q) irrotetaan poistoputki ajoneuvon pakoputkista ja poistetaan ajoneuvo dynamometriltä; r) vertailua ja analyysiä varten on tarkkailtava sekunnittaisia päästötietoja (laimennettu kaasu) ja pussien tuloksia.

6. Tulosten analysointi

6.1. Tyyppi I -testit

6.1.1. Pakokaasupäästöjen ja polttoaineenkulutuksen analysointi

6.1.1.1. Pusseihin kerättyjen näytteiden analysointi

Analyysi on aloitettava mahdollisimman pian ja joka tapauksessa viimeistään 20 minuutin kuluttua testien päättymisestä, jotta voidaan määrittää

— pussien B sisältämän laimennusilmanäytteen hiilivety-, hiilimonoksidi-, typpioksidi- ja hiilidioksidipitoisuudet;

— pussien A sisältämän laimennetun pakokaasunäytteen hiilivety-, hiilimonoksidi-, typpioksidi- ja hiilidioksidipitoisuudet.

6.1.1.2. Analysaattoreiden kalibrointi ja pitoisuustulokset

Tulokset analysoidaan seuraavia vaiheita noudattaen:

a) ennen kunkin näytteen analysointia nollataan analysaattorin asetus kunkin epäpuhtauden osalta sopivalla nollauskaasulla;

b) analysaattorit asetetaan vastaamaan kalibrointikäyriä käyttämällä vertailukaasuja, joiden nimellispitoisuudet ovat 70–100 prosenttia mittausalueesta;

c) analysaattoreiden nollakohdat tarkistetaan. Jos lukema eroaa alueella yli 2 prosentilla b alakohdassa vahvistetusta lukemasta, menettely toistetaan;

d) näytteet analysoidaan;

e) analyysin jälkeen nolla- ja vertailupisteet tarkistetaan samoja kaasuja käyttäen. Jos lukemat ovat 2 prosentin sisällä c alakohdassa tarkoitetuista lukemista, analyysi voidaan hyväksyä;

f) eri kaasujen virtausmäärien ja paineiden on oltava tämän jakson kaikissa kohdissa samat kuin analysaattoreita kalibroitaessa käytetyt virtausmäärät ja paineet;

g) kunkin kaasuissa mitatun epäpuhtauden pitoisuudeksi otettava lukema on se, joka on luettu mittauslaitteen vakauttamisen jälkeen.

6.1.1.3. Ajomatkan mittaaminen

Testiosassa ajettu matka (S) lasketaan kertomalla kumulatiivisesta laskurista saatu kierroslukema (katso 5.2.7 kohta) rullan ympärysmitalla. Matka ilmaistaan kilometreinä.

6.1.1.4. Kaasupäästöjen määrän määrittäminen

Raportoitavat testitulokset lasketaan kunkin testin ja kunkin testisyklin osalta seuraavaa k