Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
"BKOMISSION ASETUS (ETY) N:o 2220/85,
annettu 22 päivänä heinäkuuta 1985,
maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten
sääntöjen vahvistamisesta
(EYVL L 205, 3.8.1985, s. 5)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
"M1 Komission asetus (ETY) N:o 1181/87 annettu 29 päivänä
huhtikuuta 1987L 113 31 30.4.1987
"M2 Komission asetus (ETY) N:o 3745/89 annettu 13 päivänä
joulukuuta 1989L 364 54 14.12.1989
"M3 Komission asetus (EY) N:o 3403/93 annettu 10 päivänä
joulukuuta 1993L 310 4 14.12.1993
"M4 Komission asetus (EY) N:o 1932/1999 annettu 9 päivänä
syyskuuta 1999L 240 11 10.9.1999
Huom. Tämä konsolidoitu versio viittaa Euroopan laskentayksikköön ja/tai ecuun. Nämä viittaukset tulee ymmärtää 1 päivästä
tammikuuta 1999 lähtien viittauksena euroon — neuvoston asetus (ETY) N:o 3308/80 (EYVL L 345, 20.12.1980, s. 1) janeuvoston 2asetus (EY) N:o 1103/97 (EYVL L 162, 19.6.1997, s. 1).1985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 1
KOMISSION ASETUS (ETY) N:o 2220/85,
annettu 22 päivänä heinäkuuta 1985,
maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien
yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta
EUROOP AN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen,ottaa huomioon vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä
lokakuuta 1975 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2727/75 (
1),
sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o
1018/84 (2), ja erityisesti sen 7 artiklan 5 kohdan, 8 artiklan 4 kohdan,
12 artiklan 2 kohdan, 15 artiklan 3 ja 5 kohdan ja 16 artiklan 6 kohdan, ja
maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen muiden
asetusten vastaavat säännökset, sekä muiden yhteistä markkinajärjestelyä
koskevien asetusten säännökset, joissa säädetään vakuudesta niiden
soveltamiseksi käytännössä,
ottaa huomioon ananassäilykkeiden tuotantotukijärjestelmän käyttöön
ottamisesta 14 päivänä maaliskuuta 1977 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 525/77 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
asetuksella (ETY) N:o 1699/85 (4), ja erityisesti sen 8 artiklan,
ottaa huomioon maito- ja maitotuotealan yhteisvastuumaksusta ja
markkinoiden laajentamiseen tarkoitetuista toimenpiteistä 17 päivänä
toukokuuta 1977 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1079/77 (5),
sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY) N:o
1302/85 (6), ja erityisesti sen 3 artiklan,
ottaa huomioon puuvillan tukijärjestelmän yleisistä säännöistä 27
päivänä heinäkuuta 1981 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
2169/81 (7), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY)
N:o 1462/84 (8), ja erityisesti sen 5 artiklan 3 kohdan,
ottaa huomioon herneitä ja härkäpapuja koskevista erityistoimenpiteistä
18 päivänä toukokuuta 1982 annetun neuvoston asetuksen (ETY)
1431/82 (9), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (ETY)
N:o 1485/85 (10), ja erityisesti sen 3 artiklan 5 kohdan,
ottaa huomioon maatalousalaa koskevista valuutan tasausmaksuista 11
päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
1677/85 (11), ja erityisesti sen 12 artiklan,
sekä katsoo, ettälukuisat yhteisön maatalousasetusten säännökset edellyttävät vakuuden
antamista maksettavaksi lankeavan määrän maksamisen varmistamiseksi,
jos velvoitetta ei ole noudatettu; saatu kokemus on kuitenkin osoittanut,
että tätä vaatimusta tulkitaan käytännössä hyvin eri tavoin; epäoike-
udenmukaisten kilpailuolosuhteiden välttämiseksi tämä vaatimus olisi
sen vuoksi määriteltävä perusteellisemmin,
olisi erityisesti määriteltävä vakuuden muoto,!B
(1) EYVL N:o L 281, 1.11.1975, s. 1
(2) EYVL N:o L 107, 19.4.1984, s. 1
(3) EYVL N:o L 73, 21.3.1977, s. 46
(4) EYVL N:o L 163, 22.6.1985, s. 12
(5) EYVL N:o L 131, 26.5.1977, s. 6
(6) EYVL N:o L 137, 27.5.1985, s. 9
(7) EYVL N:o L 211, 31.7.1981, s. 2
(8) EYVL N:o L 142, 29.5.1984, s. 1
(9) EYVL N:o L 162, 12.6.1982, s. 28
(10) EYVL N:o L 151, 10.6.1985, s. 7
(11) EYVL N:o L 164, 24.6.1985, s. 61985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 2
monissa yhteisön maatalousasetuksissa säädetään annetun vakuuden
siirtymisestä, jos velvoitetta on rikottu, tekemättä eroa rikkomuksista
ensisijaisista ja toissijaisista tai alempiasteisista vaatimuksista; oike-
udenmukaisen käsittelyn vuoksi olisi tehtävä ero ensisijaisen vaatimuk-
sen rikkomisen ja toissijaisen tai alempiasteisen vaatimuksen rikkomisen
seurauksista; hyväksyttävissä tapauksissa olisi erityisesti säädettävä, että
ainoastaan osa vakuudesta siirtyy, jos ensisijainen vaatimus on täytetty,
mutta vaatimuksen täyttämiselle asetettu määräaika on lievästi ylitetty tai
alempiasteista vaatimusta ei ole täytetty,
seurauksia velvoitteen laiminlyönnistä ei saa erotella sen perusteella,
onko ennakkoa saatu vai ei; tämän vuoksi ennakoiden maksamisesta
annettuihin vakuuksiin sovelletaan erityisiä sääntöjä,
vakuuden antamisesta vakuuden antajalle sekä toimivaltaisille viran-
omaisille aiheutuvat kulut saattavat olla kohtuuttomat siihen määrään
nähden, jonka maksaminen varmistetaan antamalla vakuus, jos tämä
määrä on tiettyä rajaa pienempi. Toimivaltaisilla viranomaisilla on siten
oltava oikeus olla vaatimatta vakuutta tämän rajan alittavan määrän
maksamisesta; lisäksi toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava oikeus olla
vaatimatta vakuutta, jos velvoitteiden noudattamisesta vastaavan omi-
naisuuden vuoksi tämä vaatimus olisi turha,
toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava oikeus kieltää tai korvata tarjottu
vakuus, jos ne eivät pidä sitä tyydyttävänä,
vakuutetun määrän vapauttamista varten tarvittavien todisteiden esittä-
miselle olisi asetettava määräaika, jollei tätä ole tehty muussa
yhteydessä,
olisi määritettävä liittyen edustavaan kurssiin, jota käytetään muunnet-
taessa ecuina ilmaistu vakuutettu määrä kansalliseksi valuutaksi,
laskentayksikön arvosta ja yhteisessä maatalouspolitiikassa käytettävästä
muuntokurssista 11 päivänä kesäkuuta 1985 annetun neuvoston asetuk-
sen (ETY) N:o 1676/85 (1) 5 artiklassa tarkoitettu tapaus,
olisi laadittava menettelystä, jota noudatetaan välittömästi kun vakuus on
ilmoitettu siirtyneeksi,
komission on pystyttävä seuraamaan vakuuksia koskevien säännösten
täytäntöönpanoa,
tässä asetuksessa vahvistetaan yleisesti kaikilla aloilla ja kaikkiin
tuotteisiin sovellettavat säännöt, jollei yhteisön erityisessä sääntelyssä
toisin säädetä; kullekin alalle laadittua erityistä sääntelyä sovelletaan
edelleen, kunnes se kumotaan tai muutetaan, ja
tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat kyseisten hallintokomiteoi-
den lausunnon mukaiset,!B
(1) EYVL N:o L 164, 24.6.1985, s. 11985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 3
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
Asetuksen soveltamisala
1 artikla
Tässä asetuksessa vahvistetaan joko jäljempänä lueteltujen asetusten tai
täytäntöönpanoasetusten nojalla annettavia vakuuksia koskevat säännök-
set, jollei mainituissa asetuksissa toisin säädetä:
a) tiettyjen maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä anne-
tut asetukset:
— neuvoston asetus N:o 136/66/ETY (rasvat) (1),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 804/68 (maito ja maitotuotteet) (2),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 805/68 (naudanliha) (3),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 2358/71 (siemenet) (4),
— neuvoston asetus (EY) N:o 2200/96 (hedelmät ja vihannek-
set) (5),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 2759/75 (sianliha) (6),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 2771/75 (munat) (7),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 2777/75 (siipikarjanliha) (8),
— neuvoston asetus (EY) N:o 3072/95 (riisi) (9),
— neuvoston asetus (EY) N:o 603/95 (kuivarehut) (10),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 1785/81 (sokeri) (11),
— neuvoston asetus (EY) N:o 2201/96 (hedelmä- ja vihannesja-
losteet) (12),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 822/87 (viini) (13),
— neuvoston asetus (EY) N:o 2467/98 (lampaan- ja vuohenli-
ha) (14),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 1766/92 (viljat) (15),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 2075/92 (raakatupakka) (16),
— neuvoston asetus (ETY) N:o 3759/92 (kalastus- ja vesiviljely-
tuotteet) (17);
b) asetus (ETY) N:o 525/77 (ananassäilykkeet);
c) asetus (EY) N:o 1554/95 (puuvillan tukijärjestelmä) (18);!B
(1) EYVL 172, 30.9.1966, s. 3025/66.
(2) EYVL L 148, 28.6.1968, s. 13.
(3) EYVL L 148, 28.6.1968, s. 24.
(4) EYVL L 246, 5.11.1971, s. 1.
(5) EYVL L 297, 21.11.1996, s. 1.
(6) EYVL L 282, 1.11.1975, s. 1.
(7) EYVL L 282, 1.11.1975, s. 49.
(8) EYVL L 282, 1.11.1975, s. 77.
(9) EYVL L 329, 30.12.1995, s. 18.
(10) EYVL L 63, 21.3.1995, s. 1.
(11) EYVL L 177, 1.7.1981, s. 4.
(12) EYVL L 297, 21.11.1996, s. 29.
(13) EYVL L 84, 27.3.1987, s. 1.
(14) EYVL L 312, 20.11.1998, s. 1.
(15) EYVL L 181, 1.7.1992, s. 21.
(16) EYVL L 215, 30.7.1992, s. 70.
(17) EYVL L 388, 31.12.1992, s. 1.
(18) EYVL L 148, 30.6.1995, s. 48.!M41985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 4
d) asetus (ETY) N:o 1765/92 (tukijärjestelmä tiettyjen peltokasvien
viljelijöille) (1)
2 artikla
Tätä asetusta ei sovelleta neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2913/92 (2)
tarkoitettujen tuonti- tai vientitullien maksamisen varmistamiseksi
annettuihin vakuuksiin.
3 artikla
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a) ”vakuudella” takuuta määrän maksamisesta tai siirtymisestä toimi-
valtaiselle viranomaiselle, jos määritettyä velvoitetta ei ole täytetty;
Tätä asetusta sovelletaan kaikissa tapauksissa, joissa 1 artiklassa
tarkoitetuissa asetuksissa säädetään tätä määritelmää vastaavasta
vakuudesta, käytetään ilmaisua ”vakuus” tai ei.
b) ”kokonaisvaltaisella vakuudella”, toimivaltaiselle viranomaiselle
annettua vakuutta useamman velvoitteen noudattamisesta;
c) ”velvoitteella” asetuksella annettua vaatimusta tai useita vaatimuksia
toimen suorittamisesta tai suorittamatta jättämisestä;
d) ”toimivaltaisella viranomaisella” joko viranomaista, joka on toimi-
valtainen vastaanottamaan vakuuden tai viranomaista, joka on
toimivaltainen päättämään vakuuden vapauttamisesta tai siirtymi-
sestä ottaen huomioon sovellettavan sääntelyn.
II OSASTO
Vakuutta koskevat vaatimukset
4 artikla
Vakuuden on annettava henkilö, joka vastaa määrän maksamisesta tai se
on annettava tämän henkilön lukuun, jos velvoitetta ei ole täytetty.
5 artikla
1. Toimivaltainen viranomainen voi olla vaatimatta vakuuden antamis-
ta, jos vakuutettu määrä on pienempi kuin "M4500 euroa 3.
2. Jos 1 kohtaa sovelletaan, asianosaisen on sitouduttava kirjallisesti
maksamaan sitä määrää vastaava määrä, joka tältä olisi vaadittu, jos tämä
olisi antanut vakuuden ja jos vakuus olisi sittemmin ilmoitettu kokonaan
tai osittain siirtyneeksi.
6 artikla
Toimivaltainen viranomainen voi olla vaatimatta vakuutta, jos velvoit-
teiden noudattamisesta vastaava on:
a) julkinen elin, joka harjoittaa julkisen viranomaisen toimintaa;b) yksityinen elin, joka harjoittaa julkisen viranomaisen toimintaa
valtion valvonnan alaisena.!M4
(1) EYVL L 181, 1.7.1992, s. 12.
(2) EYVL L 302, 19.10.1992, s. 1.!B
!M4
!B
!M31985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 5
III OSASTO
Vakuusmuodot
8 artikla
1. Vakuus voidaan antaa:
a) käteistalletuksena siten kuin 13 ja 14 artiklassa on määritelty ja/taib) takauksena siten kuin 16 artiklan 1 kohdassa on määritelty.2. Toimivaltainen viranomainen voi sallia vakuuden antamisen:
a) kiinnityksenä
ja/tai
b) pankkitalletuksena
ja/tai
c) maksettaviksi erääntyvinä velkasaatavina julkiselta elimeltä tai
rahastolta ja sillä edellytyksellä, että niiden etusijalla ei ole muita
saatavia
ja/tai
d) kyseisessä jäsenvaltiossa siirrettävinä arvopapereina sillä edellytyk-
sellä, että ne ovat valtion liikkeelle laskemia ja takaamia
ja/tai
e) kiinnitysluottoyhdistysten liikkeelle laskemina maksusitoumuksina,
jotka on pörssinoteerattu ja joita myydään avoimilla markkinoilla
sillä edellytyksellä, että niiden riskiluokitus on sama kuin valtion
maksusitoumusten riskiluokitus.
3. Toimivaltaiset viranomaiset voivat asettaa 2 kohdassa tarkoitetun
vakuuden hyväksymiselle lisäehtoja.
9 artikla
Toimivaltaisen viranomaisen on kieltäydyttävä hyväksymästä tai vaa-
dittava korvaamaan tarjottu vakuus, jota se pitää soveltumattomana tai
riittämättömänä tai joka ei kata riittävän pitkää ajanjaksoa.
10 artikla
1. a) Edellä 8 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisen kiinnitetyn
omaisuuden tai 8 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa
tarkoitettujen arvopapereiden ja maksusitoumusten realisointi-
arvon on oltava vakuuden antamispäivänä vähintään 115
prosenttia vaaditun vakuuden arvosta.
b) Arvopapereiden ja maksusitoumusten realisointiarvo lasketaan
viimeisimmän käytettävissä olevan kurssin perusteella.
c) Toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä 8 artiklan 2 kohdan
a, d ja e alakohdassa tarkoitetun vakuuden kaltaisen vakuuden
ainoastaan jos tätä vakuutta tarjoava osapuoli sitoutuu kirjalli-
sesti joko antamaan täydentävän vakuuden tai korvaamaan
alkuperäisen vakuuden, jos omaisuuden, arvopapereiden tai
maksusitoumusten realisointiarvo on ollut kolmen kuukauden
ajan pienempi kuin 105 prosenttia vaaditun vakuuden arvosta.
Kirjallinen sitoutuminen ei ole välttämätöntä, jos kansallisessa
lainsäädännössä niin säädetään. Toimivaltaisen viranomaisen on
tarkastettava säännöllisesti omaisuuden, arvopaperien ja maksu-
sitoumusten arvo.
2. a) Toimivaltaisen viranomaisen on vahvistettava ottaen huomioon
realisointikustannukset, 8 artiklan 2 kohdan a, d ja e alakohdassa
tarkoitetun vakuuden realisointiarvo.!B1985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 6
b) Vakuuden antajan on toimitettava toimivaltaisten viranomaisten
pyynnöstä todisteet realisointiarvosta.
11 artikla
1. Vakuus voidaan korvata toisella vakuudella.
Korvaamisen edellytyksenä on kuitenkin toimivaltaisen viranomaisen
suostumus seuraavissa tapauksissa:
a) jos vakuus on maksettu, mutta sitä ei ole vielä muutettu rahaksi
tai
b) jos korvaava vakuus on jokin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista
vakuusmuodoista.
2. Kokonaisvaltainen vakuus voidaan korvata toisella kokonaisvaltai-
sella vakuudella sillä edellytyksellä, että uusi kokonaisvaltainen vakuus
kattaa vähintään kyseisenä ajankohtana yhden tai useamman velvoitteen
noudattamisen varmistamiseksi annetun alkuperäisen vakuuden osan.
12 artikla
1. Vakuus on asetettava sen jäsenvaltion valuutassa, jonka jäsenvaltion
alueella toimivaltainen viranomainen sijaitsee.
2. Jos saadun vakuuden kyseisen jäsenvaltion valuuttana ilmaistu
kokonaismäärä on määräytymisperusteen kanssa samana päivänä voi-
maan tulevan vakuudelle vahvistetun maatalouden muuntokurssin
muutoksen vaikutuksesta kasvanut, vakuus on hyväksyttävä muutosta
edeltävänä päivänä voimassa olleen maatalouden muuntokurssin perus-
teella, jos vaje on vähemmän kuin "M460 euroa 3kansallisena
valuuttana ilmaistuna ja uuden maatalouden muuntokertoimen perus-
teella laskettuna.
3. Tarjous, jolle on 2 kohdan mukaisen muutoksen vaikutuksena
tarjousten esittämiseksi asetettu vähintään "M460 euron 3vajeen
aiheuttava vakuus, on hyväksyttävä vakuuden määrää tosiasiallisesti
vastaavan määrän osalta, jollei tarjouksen tekijä ennen määräpäivää, jona
tarjoukset tutkitaan ja niistä tehdään päätös, kirjallisesti sitoudu korvaa-
maan vajetta ja tarjouksen viimeistä jättöpäivää seuraavan viiden
työpäivän kuluessa maksa puuttuvaa osuutta, lukuun ottamatta ylivoi-
maista estettä.
Tällaista tarjouksen kohteena olevan määrän alennusta ei pidetä kyseisen
vähimmäismääriä koskevan asetuksen säännösten rikkomisena.
4. Edellä 5 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä sovelletaan myös
korvattaessa 2 kohdan mukaisesti tehdyn muutoksen aiheuttamaa vajetta.
13 artikla
Jos käteistalletus suoritetaan pankkisiirtona, se voidaan katsoa vakuu-
deksi vasta kun toimivaltainen viranomainen on varmistunut määrän
saamisesta käyttöönsä.
14 artikla
1. Shekki, jonka maksamisen sen jäsenvaltion tätä tehtävää varten
hoitamaan hyväksymä rahoituslaitos on taannut, jonka toimivaltainen
viranomainen on kyseessä, katsotaan käteistalletukseksi. Toimivaltainen
viranomainen on velvollinen esittämään shekin maksettavaksi vasta kun
takuuaika päättyy.
2. Muu kuin 1 kohdassa tarkoitettu shekki kelpaa vakuudeksi
ainoastaan, jos toimivaltainen viranomainen varmistuu sen määrän
saamisesta käyttöönsä.!B
!M3
!M4
!B1985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 7
3. Rahalaitoksen vaatimat kulut lankeavat vakuuden antajan maksetta-
viksi.
15 artikla
Korkoa ei makseta käteistalletuksena maksetun vakuuden antajalle.
16 artikla
1. Takaajan asuinpaikan tai sijoittautumispaikan on oltava yhteisössä ja
jollei perustamissopimuksen palvelujen vapaata tarjoamista koskevista
määräyksistä muuta johdu, sen jäsenvaltion, jossa vakuus annetaan,
toimivaltaisen viranomaisen hyväksymä. Takaajan on sitouduttava
toimittamalla kirjallinen vakuus.
2. Kirjallisessa vakuudessa on vähintään:a) määritettävä tarkasti velvoite, tai jos on kyse kokonaisvaltaisesta
vakuudesta, velvoitteen tai velvoitteiden muodot, joiden noudatta-
minen taataan maksamalla rahasumma;
b) ilmoitettava enimmäismäärä, johon takaaja sitoutuu;
c) määriteltävä tarkasti takaajan sitoutuminen yhdessä ja yhteisvastuul-
lisesti velvoitteen noudattamisesta vastaavan henkilön kanssa maksa-
maan saatava summa 30 päivän kuluessa toimivaltaisen viran-
omaisen vaatimuksesta ja vakuuden rajoissa, jos vakuus siirtyy.
3. Toimivaltainen viranomainen voi hyväksyä takaajan toimittaman
kirjallisen telekopion kirjalliseksi vakuudeksi. Tällöin sen on toteutettava
asianmukaiset toimenpiteet telekopion alkuperän varmistamiseksi.
4. Jos kirjallinen kokonaisvaltainen vakuus on jo toimitettu, toimival-
taisen viranomaisen on määritettävä noudatettava menettely, jotta tämän
kokonaisvaltaisen vakuuden osa tai se kokonaisuudessaan liitetään
erityiseen velvoitteeseen.
17 artikla
Kun kokonaisvaltainen vakuus liitetään erityiseen velvoitteeseen,
käytettävissä oleva jäljelle jäävä määrä on saatettava ajan tasalle.
IV OSASTO
Ennakot
18 artikla
Tämän osaston säännöksiä:
— sovelletaan kaikkiin tapauksiin, joissa erityisessä sääntelyssä sää-
detään, että määrä voidaan maksaa ennen kuin velvoite on täytetty.
— sovelletaan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 565/80 (
1) mukaisesti
suoritettuihin ennakkomaksuihin.
19 artikla
1. Vakuus vapautetaan jos:
a) oikeus ennakkomäärän saamiseen on vahvistettu
tai jos
b) ennakko on maksettu takaisin ja korotettu yhteisön erityisessä
sääntelyssä säädetyllä prosentilla.!B
(1) EYVL N:o L 62, 7.3.1980, s. 51985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 8
!M1
2. Kun ennakkomäärän saamista koskevan oikeuden todistamiselle
asetettu määräaika ylitetään ilman, että oikeudesta on esitetty todiste,
toimivaltaisen viranomaisen on välittömästi sovellettava 29 artiklassa
säädettyä menettelyä.
Määräaikaa voidaan pidentää ylivoimaisen esteen sattuessa.
Jos yhteisön lainsäädännössä niin säädetään, tämä todiste voidaan
kuitenkin esittää vielä tämän määräpäivän jälkeen vakuuden osittaista
palauttamista vastaan.
3. Jos yhteisön lainsäädännön ylivoimaista estettä koskevissa säännök-
sissä säädetään, että takaisinmaksu rajoittuu ennakkomäärään, sovelle-
taan seuraavia lisäehtoja:
a) ylivoimaisen esteen muodostavista olosuhteista on tiedotettava
toimivaltaiselle viranomaiselle 30 päivän kuluessa päivästä, jona
asianosainen on saanut tietoonsa olosuhteet, joiden perusteella
voidaan todeta, että kyseessä on ylivoimainen este;
b) asianosaisen on maksettava ennakko tai sen osa takaisin 30 päivän
kuluessa päivästä, jona toimivaltainen viranomainen on esittänyt
takaisinmaksuvaatimuksen.
Jos a ja b alakohdissa tarkoitettuja edellytyksiä ei täytetä, takaisinmaksua
koskevat ehdot ovat samat kuin, jos ylivoimaista estettä ei olisi ollut.
V OSASTO
Vapautetut vakuudet, muut kuin IV osastossa tarkoitetut siirtyneet
vakuudet
20 artikla
1. Velvoitteeseen voi sisältyä ensisijaisia, toissijaisia tai alempiasteisia
vaatimuksia.
2. Ensisijaisena vaatimuksena on kussakin asetuksessa asetettujen
tavoitteiden toteuttamiseksi teon suorittaminen tai suorittamatta jättämi-
nen.
3. Toissijaisena vaatimuksena on ensisijaisen vaatimuksen täyttämiselle
asetetun määräajan noudattaminen.
4. Alempiasteinen vaatimus on muu asetuksessa säädetty vaatimus.
5. Tämän osaston säännöksiä ei sovelleta, jos yhteisön erityisessä
sääntelyssä ei ole määritetty ensisijaista vaatimusta tai ensisijaisia
vaatimuksia.
6. Tässä osastossa tarkoitetaan ”vakuutetun määrän kyseisellä osalla”
vakuutetun määrän osaa, jota vastaavaa määrää koskevaa vaatimusta ei
ole noudatettu.
21 artikla
Kun tätä tarkoitusta varten säädetty todiste kaikkien ensisijaisten,
toissijaisten tai alempiasteisten vaatimusten täyttämisestä on esitetty,
vakuus vapautetaan.
22 artikla
1. Vakuus menetetään kokonaan sen määrän osalta, jota vastaavaa
ensisijaista vaatimusta ei ole noudatettu, jollei noudattaminen ole
ylivoimaisen esteen vuoksi mahdotonta.!B
!M1
!B
!M11985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 9
2. Ensisijainen vaatimus katsotaan laiminlyödyksi, jos sitä koskevaa
todistetta ei ole esitetty sen esittämiselle asetetussa määräajassa, jollei
tämän todisteen esittäminen määräajassa ole ylivoimaisen esteen vuoksi
mahdotonta. Jäljempänä 29 artiklassa säädettyä menettelyä menetettävän
määrän perimiseksi on noudatettava välittömästi.
3. Jos todiste ensisijaisen vaatimuksen tai ensisijaisten vaatimusten
noudattamisesta esitetään 18 kuukauden kuluessa 2 kohdassa säädetystä
määräajasta, 85 prosenttia siirtyneestä määrästä maksetaan takaisin.
Jos todiste ensisijaisen vaatimuksen tai ensisijaisten vaatimusten
noudattamisesta esitetään 18 kuukauden kuluessa 2 kohdassa säädetystä
määräajasta ja jos siihen liittyvää toissijaista vaatimusta ei ole täytetty,
takaisin maksettava määrä on samansuuruinen kuin määrä, joka olisi
vapautettu sovellettaessa 23 artiklan 2 kohtaa, vähennettynä 15
prosentilla kyseisen osan vakuutetusta määrästä.
4. Siirtynyttä määrää ei makseta takaisin, jos todiste ensisijaisen
vaatimuksen tai ensisijaisten vaatimusten noudattamisesta esitetään 3
kohdassa tarkoitetun 18 kuukauden määräajan päättymisen jälkeen
"M1jollei tämän todisteen esittäminen määräajassa ole ylivoimaisen
esteen vuoksi mahdotonta. 3
23 artikla
1. Jos tähän tarkoitukseen asetetussa määräajassa esitetään todiste
ensisijaisen vaatimuksen tai ensisijaisten vaatimusten noudattamisesta ja
jos toissijaista vaatimusta ei ole täytetty, osa vakuudesta vapautetaan ja
jäljelle jäänyt määrä siirtyy. Jäljempänä 29 artiklassa säädettyä
menettelyä määrän perimiseksi on noudatettava välittömästi.
2. Vakuuden osuus, joka vapautetaan, on samansuuruinen kuin vakuus,
joka kattaa kyseisen osan vakuutetusta määrästä ja josta vähennetään:
a) 15 prosenttia;
b) — 10 prosenttia määrästä, joka jää jäljelle kun siitä on vähennetty
15 prosenttia päivää kohti:
— jos enintään 40 päivän pituinen tai sitä lyhyempi määräaika
on ylitetty,
— jos vähintään 40 päivän pituista tai sitä lyhyempää
määräaikaa ei ole noudatettu,
— viisi prosenttia määrästä, joka jää jäljelle kun siitä on vähennetty
15 prosenttia päivää kohti:
— jos enintään 41-80 päivän pituinen määräaika on ylitetty,
— jos vähintään 41-80 päivän pituista määräaikaa ei ole
noudatettu,
— kaksi prosenttia määrästä, joka jää jäljelle, kun siitä on
vähennetty 15 prosenttia päivää kohti:
— jos enintään 81 päivän pituinen tai sitä pidempi määräaika
on ylitetty,
— jos vähintään 81 päivän pituista tai sitä pidempää mää-
räaikaa ei ole noudatettu.
3. Tämän artiklan säännöksiä ei noudateta vienti-, tuonti- tai ennakko-
vahvistustodistuksia koskeviin määräaikoihin, eikä tuonti- ja vientimak-
sujen ja tarjouskilpailulla vientitukien vahvistamista koskeviin mää-
räaikoihin.
24 artikla
1. Yhden tai useamman alempiasteisen vaatimuksen laiminlyömisen
vuoksi 15 prosenttia vakuutetun määrän kyseisestä osasta menetetään,
jollei noudattaminen ole ylivoimaisen esteen vuoksi mahdotonta.!M1
!B
!M11985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 10
!B
2. Jäljempänä 29 artiklassa säädettyä menettelyä siirretyn määrän
perimiseksi on noudatettava välittömästi.
3. Tätä artiklaa ei sovelleta sovellettaessa 22 artiklan 3 kohtaa.
25 artikla
Jos esitetään todiste kaikkien ensisijaisten vaatimusten noudattamisesta,
mutta jos samalla toissijaista ja alempiasteista vaatimusta ei ole
noudatettu, 23 ja 24 artiklaa sovelletaan ja menetetty kokonaismäärä
on samansuuruinen kuin 23 artiklaa soveltamalla saatu määrä, kor-
otettuna 15 prosentilla vakuutetun määrän kyseisestä osasta.
26 artikla
Siirtyneen määrän kokonaismäärä ei saa olla suurempi kuin 100
prosenttia vakuutetun määrän kyseisestä osasta.
VI OSASTO
Yleisiä säännöksiä
27 artikla
1. Vakuus vapautetaan pyynnöstä osittain, jos tuotteen määrän osaa
koskeva, tätä tarkoitusta varten säädetty todiste esitetään, sillä edelly-
tyksellä, että tämä osa ei ole pienempi kuin asetuksessa, jossa vakuus
vaaditaan, määritetty vähimmäismäärä.
Kun yhteisön erityisessä sääntelyssä ei säädetä vähimmäismäärästä,
toimivaltainen viranomainen voi rajata vakuuden vapautettujen osien
lukumäärän ja vahvistaa vähimmäismäärän kaikille tämänkaltaisille
vapautuksille.
2. Ennen vakuuden tai sen osan vapauttamista toimivaltainen viran-
omainen voi vaatia kirjallisen vapauttamispyynnön toimittamista.
3. Jos vakuus kattaa 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti enemmän kuin
100 prosenttia vakuutettavasta määrästä, 100 prosentin ylittävä määrä
vapautetaan, kun jäljelle jäänyt määrä vapautetaan tai siirtyy lopullisesti.
28 artikla
1. Jos vakuuden vapauttamiseksi tarvittavien todisteiden esittämiselle
ei ole asetettu määräaikaa, määräaika on:
a) 12 kuukautta ensisijaisen vaatimuksen tai ensisijaisten vaatimusten
noudattamiselle asetetusta määräajasta
tai
b) jos tällaista määräaikaa ei ole asetettu, 12 kuukautta siitä päivästä,
jona ensisijainen vaatimus tai ensisijaiset vaatimukset on noudatettu.
2. Edellä 1 kohdassa säädetty määräaika ei voi olla enemmän kuin
kolme vuotta siitä, kun vakuus on liitetty tiettyyn velvoitteeseen, lukuun
ottamatta ylivoimaista estettä.!M1
!B
!M1
!B
!M11985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 11
!M3
29 artikla
1. Jos toimivaltaisen viranomaisen tietoon tulee seikkoja, jotka
aiheuttavat vakuuden menetyksen kokonaan tai osittain, sen on
viipymättä vaadittava asianomaiselta pidätetyn määrän maksamista
enintään 30 päivän kuluessa vaatimuksen esittämispäivästä.
Jos maksua ei ole suoritettu määrätyssä määräajassa, toimivaltaisen
viranomaisen:
a) on perittävä viipymättä ja lopullisesti 8 artiklan 1 kohdan a
alakohdassa tarkoitettu vakuus;
b) on vaadittava viipymättä, että 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa
tarkoitettu takaaja suorittaa maksun 30 päivän kuluessa vaatimuksen
esittämispäivästä;
c) on toteutettava viipymättä tarvittavat toimenpiteet, jotta:
i) 8 artiklan 2 kohdan a, c, d ja e alakohdassa tarkoitetut vakuudet
muunnetaan sen käytettäväksi olevaksi käteiseksi;
ii) 8 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut pankkitalletukset
olisivat sen käytettävissä.
Toimivaltainen viranomainen voi välittömästi ja lopullisesti periä 8
artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakuuden kysymättä sitä
etukäteen asianomaiselta.
2. Viranomainen voi luopua vähemmän kuin "M460 euron 3
menetyksestä edellyttäen, että kansa llisessa laissa, asetuksessa tai
hallinnollisessa määräyksessä on säädetty vastaaviin tapauksiin sovel-
lettavista samanlaisista säännöistä.
3. Kun vakuuden menettämisestä on tehty päätös, jota kansallisen
lainsäädännön mukaisen valituksen vuoksi lykätään, asianomaisen on
maksettava tosiasiallisesti menetetyn summan korot 1 kohdan ensim-
mäisessä alakohdassa tarkoitetun maksuvaatimuksen esittämispäivää
seuraavan 30 päivän kuluttua alkavan ja tosiasiallisesti menetetyn
määrän maksupäivää edeltävänä päivänä päättyvältä jaksolta, edellä
sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.
Kun asianomaista osapuolta pyydetään muutoksenhaun tuloksen perus-
teella maksamaan menetetty määrä 30 päivän kuluessa, jäsenvaltio voi
korkojen laskentaa varten katsoa, että maksu suoritetaan kyseisen
pyynnön esittämispäivää seuraavana 20. päivänä.
Sovellettava korkokanta lasketaan kansallisen lainsäädännön mukaisesti,
mutta se ei voi olla pienempi kuin kansallisten suoritusten hyvityksiin
sovellettava korkokanta.
Maksamisesta vastaavat viranomaisten on vähennettävä maksetut korot
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) menoista
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 352/78 (1) mukaisesti.
Jäsenvaltiot voivat määräajoin hakea lisävakuutta sovellettavan koron
huomioon ottaen.
Kun vakuus on menetetty, sen määrä hyvitetty EMOTR:lle ja kun
menetetty määrä kansallisessa lainsäädännössä säädetyn kannan mukai-
sesti laskettuine korkoineen on muutoksenhaun vuoksi korvattava
kokonaan tai osittain, EMOTR vastaa menetyksen korvaamisesta, ellei
se ole jäsenvaltioiden hallinnon tai toimielinten laiminlyönnistä tai
vakavasta virheestä johtuva.
(1) EYVL N:o L 50, 22.2.1978, s. 1!M4
!M31985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 12
30 artikla
Komissio voi asetuksen N:o 136/66/ETY 38 artiklassa ja muiden
yhteisestä markkinajärjestelystä annettujen asetusten vastaavissa artik-
loissa säädettyä menettelyä noudattaen myöntää poikkeuksia edellä
oleviin säännöksiin.
VII OSASTO
Tiedot
31 artikla
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että komission käytettävissä on
kunkin varainhoitovuoden osalta tiedot menetettyjen vakuuksien koko-
naismääristä ja kokonaissummista, riippumatta 29 artiklassa tarkoitetun
menettelyn vaiheesta, ja eriteltävä ne, jotka otetaan kansallisiin
talousarvioihin ja ne, jotka otetaan yhteisön talousarvioon.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on koottava jokaisen yhteisön
säännöksen, jossa säädetään vakuudesta, ja kaikkien yli 1 000 euron
suuruisten menettelyjen vakuuksien osalta.
3. Tiedoista on käytävä ilmi summat, jotka asianomainen on maksanut
suoraan sekä summat, jotka on saatu kun vakuus on muutettu rahaksi.
32 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että komission käytettävissä on seura-
avat tiedot:
a) takaajaksi hyväksyttävät laitokset sekä tähän liittyvät edellytykset,b) edellä 8 artiklan 2 kohdan nojalla hyväksyttävät vakuusmuodot sekä
tähän liittyvät edellytykset.
33 artikla
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä maaliskuuta 1986.
Sitä sovelletaan tästä päivästä annettuihin vakuuksiin sekä kokonaisval-
taisiin vakuuksiin, jotka annetaan tästä päivästä yhden tai useamman
erityisen velvoitteen noudattamisen varmistamiseksi.
Asianosaisen pyynnöstä sitä sovelletaan ennen tätä päivää annettuihin
vakuuksiin, joita ei ole vielä vapautettu eikä siirretty.!B
!M4
!B1985R2220 — FI — 17.09.1999 — 002.001 — 13