2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B KOMISSION DIREKTIIVI 2002/69/EY,
annettu►C1 30 päivänä heinäkuuta 2002 ◄,
näytteenotto- ja analyysimenetelmistä elintarvikkeiden dioksiinipitoisuuksien virallista tarkastusta
ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden pitoisuuksien määrittämistä varten
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(EYVL L 209, 6.8.2002, s. 5)
Oikaistu:
►C1Oikaisu, EYVL L 252, 20.9.2002, s. 40 (2002/69/EY)
▼B
KOMISSION DIREKTIIVI 2002/69/EY,
annettu►C1 30 päivänä heinäkuuta 2002 ◄,
näytteenotto- ja analyysimenetelmistä elintarvikkeiden dioksiinipi-
toisuuksien virallista tarkastusta ja dioksiinin kaltaisten PCB-
yhdisteiden pitoisuuksien määrittämistä varten
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon elintarvikkeiden tarkastuksessa tarvittavien yhteisön
näytteenottomenettelyjen ja analyysimenetelmien käyttöön ottamisesta20 päivänä joulukuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/591/
ETY(
1)►C1ja erityisesti sen 1 ja 4 artiklan, ◄
sekä katsoo seuraavaa:
(1)Komission asetuksessa (EY) N:o 466/2001(2), sellaisena kuin se
on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 563/2002(3)j a
muutettuna neuvoston asetuksella (EY) N:o 2375/2001(4),
vahvistetaan dioksiinien ja furaanien enimmäismäärät tietyissäelintarvikkeissa.
(2)Virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta 14 päivänä kesäkuuta1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/397/ETY(
5) vahviste-
taan elintarvikkeiden tarkastuksen yleiset periaatteet. Virallistaelintarvikkeiden tarkastusta koskevista lisätoimenpiteistä 29päivänä lokakuuta 1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/99/
ETY(
6) otetaan käyttöön laatustandardijärjestelmä laborator-
ioille, joiden tehtäväksi jäsenvaltiot ovat antaneetelintarvikkeiden virallisen tarkastuksen.
(3)Direktiivissä 85/591/ETY vahvistetaan yleiset vaatimuksetnäytteenottomenettelyille ja analyysimenetelmille. Joissaintapauksissa tarvitaan kuitenkin yksityiskohtaisempia kriteereitäja vaatimuksia, jotka analyysimenetelmien olisi täytettävä, jottalaboratorioiden käyttämät analyysimenetelmät olisivat vertailu-
kelpoisia.
(4)Näytteenotto- ja analyysimenetelmiä koskevat säännökset perus-
tuvat nykyiseen tietämykseen, ja niitä voidaan mukauttaa tieteen
ja tekniikan kehitykseen.
(5)Tässä direktiivissä vahvistetut säännökset koskevat ainoastaan
dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden määrittä-
mistä ja niihin liittyvää näytteenottoa asetuksen (EY) N:o 466/
2001 panemiseksi täytäntöön. Tämä direktiivi ei vaikuta elävissäeläimissä ja niistä saatavissa tuotteissa olevien tiettyjen aineidenja niiden jäämien osalta suoritettavista tarkastustoimenpiteistä jadirektiivien 85/358/ETY ja 86/469/ETY sekä päätösten 89/187/
ETY ja 91/664/ETY kumoamisesta 29 päivänä huhtikuuta 1996
annetun neuvoston direktiivin 96/23/EY(
7) liitteissä III ja IV
säädettyjen näytteenottostrategian, -tasojen ja -taajuuden sovelta-miseen. Se ei vaikuta myöskään eräiden elävistä eläimistä jaeläintuotteista seurattavien aineiden ja niiden jäämien määrittä-mistä varten tehtävää virallista näytteenottoa koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä 23 päivänä helmikuuta 1998
tehdyssä komission päätöksessä 98/179/EY(
8) säädettyjen
kohdentamiskriteerien soveltamiseen.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 2
(1) EYVL L 372, 31.12.1985, s. 50.
(2) EYVL L 77, 16.3.2001, s. 1.
(3) EYVL L 86, 3.4.2002, s. 5.
(4) EYVL L 321, 6.12.2001, s. 1.
(5) EYVL L 186, 30.6.1989, s. 23.
(6) EYVL L 290, 24.11.1993, s. 14.
(7) EYVL L 125, 23.5.1996, s. 10.
(8) EYVL L 65, 5.3.1998, s. 31.
▼B
(6)Olisi aktiivisesti kerättävä kattavaa ja luotettavaa tietoa diok-
siinin kaltaisten PCB-yhdisteiden esiintymisestä elintarvikkeissa.
Sen vuoksi olisi vahvistettava vaatimukset analyysimenetelmille,joita on käytettävä elintarvikkeissa olevien dioksiinin kaltaistenPCB-yhdisteiden määrittämisessä.
(7)Tehokkaan seulonta-analyysimenetelmän ja koetellun, laajaltihyväksytyn validoinnin avulla voitaisiin valita näytteet, joidendioksiinipitoisuudet ovat huomattavat. Näiden näytteiden dioksii-nipitoisuudet täytyy sitten määrittää varmistavananalyysimenetelmän avulla. On siis asianmukaista vahvistaavarmistavia analyysimenetelmiä koskevat tiukat vaatimukset ja
seulontamenetelmää koskevat vähimmäisvaatimukset.
(8)Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat elintarvikeketjua ja
eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lausunnon
mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näytteet elintarvikkeiden diok-
siini- ja furaanipitoisuuksien virallista tarkastusta ja elintarvikkeissa
olevien dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden pitoisuuksien määrittä-mistä varten otetaan liitteessä I esitettyjen menetelmien mukaisesti.
2 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näytteiden valmistaminen sekä
elintarvikkeiden dioksiini- ja furaanipitoisuuksien virallisessa tarkastuk-sessa ja elintarvikkeissa olevien dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteidenpitoisuuksien määrittämisessä käytetty menetelmä vastaavat liitteessä
II esitettyjä vaatimuksia.
3 artikla
Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edel-
lyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan
viimeistään 28 päivänä helmikuuta 2003. Niiden on ilmoitettava tästäkomissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direk-
tiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisestijulkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittauksettehdään.
4 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen
jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä .
5 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 3
▼B
LIITE I
NÄYTTEENOTTOMENETELMÄT TIETYISSÄ ELINTARVIKKEISSA
OLEVIEN DIOKSIINIEN (PCDD/PCDF) ENIMMÄISPITOISUUKSIEN
VIRALLISTA TARKASTUSTA JA DIOKSIININ KALTAISTEN PCB-
YHDISTEIDEN MÄÄRITTÄMISTÄ VARTEN
1Soveltamisala
Elintarvikkeiden dioksiinipitoisuuden (PCDD-/PCDF-pitoisuuden) viralli-
seen tarkastukseen ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden(1) pitoisuuksien
määrittämiseen tarkoitetut näytteet on otettava jäljempänä esitettyjen menet-
telyjen mukaisesti. Tällä tavoin saatujen kokoomanäytteiden katsotaan
edustavan eriä tai osaeriä, joista ne on otettu. Laboratorionäytteistä määritet-
tyjen pitoisuuksien perusteella arvioidaan, noudattavatko tutkittavat erät
tiettyjen elintarvikkeissa olevien vieraiden aineiden enimmäismäärien
vahvistamisesta annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 466/2000
vahvistettuja enimmäismääriä.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 4
(1) Taulukko: Ihmisille aiheutuvan riskin arvioinnissa käytettävät WHO:n toksisuusekviva-
lenssikertoimet (TEF), jotka perustuvat Tukholmassa 15.—18. kesäkuuta 1997 pidetynMaailman terveysjärjestön (WHO) kokouksen päätelmiin (Van den Berg et al., 1998,Toxic Equivalency Factors (TEFs) for PCBs, PCDDs, PCDFs for Humans and for
Wildlife. Environmental Health Perspectives, 106(12), 775).
Yhdiste TEF-arvo
Dibentso-para-dioksiinit (PCDD:t)
2,3,7,8-TCDD 1
1,2,3,7,8-PeCDD 11,2,3,4,7,8-HxCDD 0,1
1,2,3,6,7,8-HxCDD 0,1
1,2,3,7,8,9-HxCDD 0,1
1,2,3,4,6,7,8-HpCDD 0,01
OCDD 0,0001
Dibentsofuraanit (PCDF:t)
2,3,7,8-TCDF 0,1
1,2,3,7,8-PeCDF 0,05
2,3,4,7,8-PeCDF 0,5
1,2,3,4,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,6,7,8-HxCDF 0,11,2,3,7,8,9-HxCDF 0,1
2,3,4,6,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,4,6,7,8-HpCDF 0,01
1,2,3,4,7,8,9-HpCDF 0,01
OCDF 0,0001
Dioksiinin kaltaiset PCB:t: ei-orto-PCB-yhdisteet ja mono-orto-PCB-yhdisteet
PCB 77 0,0001
PCB 81 0,0001
PCB 126 0,1
PCB 169 0,01
Mono-orto-PCB-yhdisteet
PCB 105 0,0001
PCB 114 0,0005
PCB 118 0,0001
PCB 123 0,0001
PCB 156 0,0005
PCB 157 0,0005PCB 167 0,00001
PCB 189 0,0001
Käytetyt lyhenteet: T = tetra Pe = penta; Hx = heksa, Hp = hepta; O = okta;
CDD = klooridibentso-p-dioksiini, CDF = klooridibentsofuraani, CB = klooribifenyyli.
▼B
2Määritelmät
Erä: Yhdellä kertaa toimitettu tunnistettava määrä elintarviketta, josta vira-
nomainen toteaa, että sillä on samoja ominaisuuksia, kuten alkuperä, lajike,
pakkaustapa, pakkaaja, lähettäjä tai merkinnät. Kalojen ja kalastustuotteiden
on lisäksi oltava samankokoisia.
Osaerä: Suuremmasta erästä näytteenottoa varten erotettu tietty osa.
Jokaisen osaerän on oltava fyysisesti erillinen ja yksilöitävissä.
Osanäyte: Tutkittavan erän tai osaerän yhdestä ainoasta kohdasta otettu
näyte.
Kokoomanäyte: Kaikkien tutkittavasta erästä tai osaerästä otettujen osanäyt-
teiden muodostama kokonaisuus.
Laboratorionäyte: Laboratoriolle tarkoitettu kokoomanäytteen edustava osa
tai määrä.
3Yleiset säännökset
3.1Henkilöstö
Näytteenottajan on oltava jäsenvaltioissa voimassa olevien määräysten
mukaisesti tähän tehtävään valtuutettu pätevä henkilö.
3.2Materiaali, josta näyte otetaan
Jokaisesta tutkittavasta erästä on otettava erilliset näytteet.
3.3Varotoimenpiteet
Näytteenoton ja laboratorionäytteiden valmistuksen aikana on toteutettava
varotoimenpiteitä, joilla vältetään kaikki mahdolliset muutokset, jotka
voivat vaikuttaa dioksiinin ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden pitoi-
suuksiin, määrityksen suorittamiseen tai kokoomanäytteen edustavuuteen.
3.4Osanäytteet
Osanäytteet on käytännöllisyyden mukaan otettava tutkittavan erän tai
osaerän eri kohdista. Jos tästä säännöstä poiketaan, siitä on aina ilmoitettava
kohdassa 3.8 säädetyssä näytteenottotodistuksessa.
3.5Kokoomanäytteen valmistus
Kokoomanäyte saadaan yhdistämällä kaikki osanäytteet. Näytteen painon on
oltava vähintään 1 kg, ellei tämä ole epäkäytännöllistä esimerkiksi siksi, että
näyte on yksittäinen pakkaus.
3.6Kokoomaerän jakaminen laboratorionäytteiksi valvontatoimenpiteitä,
kaupankäyntiä ja kiistojen ratkaisumenettelyitä varten
Valvontatoimenpiteisiin, kaupankäyntiin tai kiistojen ratkaisumenettelyihin
tarkoitetut laboratorionäytteet on otettava homogenoidusta kokoomanäyt-
teestä, jos tällainen menettely on näytteenottoa koskevien kyseisen
jäsenvaltion säännösten mukainen. Valvontatoimenpiteisiin tarkoitettujen
laboratorionäytteiden on oltava kooltaan riittävän suuria, jotta ainakin
kaksinkertainen määritys on tehtävissä.
3.7Kokooma- ja laboratorionäytteiden pakkaaminen ja lähettäminen
Jokainen kokooma- ja laboratorionäyte on pakattava inertistä materiaalista
valmistettuun puhtaaseen astiaan, joka suojaa näytettä riittävästi kontami-
naatiolta, määritettävien aineiden imeytymiseltä astian sisäseinämiin ja
mahdollisilta kuljetusvaurioilta. On myös toteutettava kaikki tarvittavat
varotoimenpiteet, joilla estetään kokooma- ja laboratorionäytteiden koostu-
muksen muuttuminen kuljetuksen tai varastoinnin aikana.
3.8Kokooma- ja laboratorionäytteiden sinetöinti ja merkitseminen
Jokainen viranomaisen käyttöön otettu näyte on sinetöitävä näytteenottopai-
kalla ja merkittävä jäsenvaltioissa voimassa olevien määräysten mukaisesti.
Kustakin näytteenotosta on laadittava näytteenottotodistus, jonka perusteella
voidaan yksiselitteisesti tunnistaa erä, josta näyte on otettu. Näytteenottoto-
distuksessa on ilmoitettava näytteenottopaikka ja -aika sekä kaikki
lisätiedot, joista voi olla hyötyä analyysin tekijälle.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 5
▼B
4Näytteenottosuunnitelmat
Käytettävällä näytteenottomenetelmällä on varmistettava, että kokooma-
näyte on edustava otos tarkastettavasta erästä.
Osanäytteiden lukumäärä
Maidon ja öljyjen osalta voidaan olettaa, että kyseiset kontaminantit ovat
jakautuneet erässä homogeenisesti. Tällöin kokoomanäytteen muodostami-
seen riittää kolme osanäytettä kyseistä erää kohti. Erän numero on
merkittävä. Muiden tuotteiden osalta on erästä otettavien osanäytteiden
vähimmäislukumäärän oltava taulukossa 1 annetun mukainen.
Kaikki osanäytteet yhdistävän kokoomanäytteen painon on oltava vähintään
1 kg (ks. kohta 3.5). Osanäytteiden on oltava samanpainoisia. Osanäytteen
painon olisi oltava vähintään 100 grammaa. Osanäytteen paino riippuu
erän sisältämien partikkelien koosta. Jos tästä säännöstä poiketaan, siitä on
aina ilmoitettava kohdassa 3.8 säädetyssä näytteenottotodistuksessa.
Neuvoston direktiivissä 96/23/EY säädettyjen näytteenottotasojen ja -
taajuuksien vahvistamisesta tiettyjen aineiden ja niiden jäämien valvomi-
seksi tietyissä eläintuotteissa 27 päivänä lokakuuta 1997 tehdyn komission
päätöksen 97/747/EY(1) säädösten mukaisesti kananmunanäytteen koko on
vähintään 12 munaa (irtoeristä ja erillisistä pakkauksista koostuvista eristä
— taulukot 1 ja 2).
TAULUKKO 1
Tutkittavasta erästä otettavien osanäytteiden vähimmäislukumäärä
Erän paino (kg) Osanäytteiden vähimmäismäärä
<5 0 3
50—500 5
> 500 10
Jos erä koostuu erillisistä pakkauksista, kokoomanäytteen muodostamiseksi
tarvitaan pakkauksia vähintään taulukossa 2 osoitettu määrä.
TAULUKKO 2
Kokoomanäytteen muodostamiseksi otettavien pakkausten (osanäyt-
teiden) lukumäärä, jos erä koostuu erillisistä pakkauksista
Pakkausten tai yksiköiden lukumäärä
erässäNäytteeksi otettavien pakkausten tai
yksiköiden lukumäärä
1—25 1 pakkaus tai yksikkö
26—100 noin 5 %, vähintään 2 pakkausta
tai yksikköä
> 100 noin 5 %, enintään 10 pakkausta
tai yksikköä
5Erän tai osaerän säännöstenmukaisuus
Tarkastuslaboratorio tekee laboratorionäytteestä valvontatoimenpiteitä
varten kaksi analyysia, jos ensimmäisestä analyysista saatu tulos on arvol-
taan vähemmän kuin 20 % alle tai yli enimmäismäärän, ja laskee tulosten
keskiarvon. Erä hyväksytään, jos ensimmäisen analyysin tulos on arvoltaan
enemmän kuin 20 % alle enimmäismäärän tai jos tarvittavan toisen
analyysin jälkeen keskiarvo on asetuksessa (EY) N:o 466/2001 vahvistetun
vastaavan enimmäismäärän mukainen.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 6
(1) EYVL L 303, 6.11.1997, s. 12.
▼B
LIITE II
NÄYTTEIDEN VALMISTUS JA VAATIMUKSET, JOTKA TIETTYJEN
ELINTARVIKKEIDEN DIOKSIINIPITOISUUKSIEN VIRALLISESSA
TARKASTUKSESSA JA DIOKSIININ KALTAISTEN PCB-YHDIS-
TEIDEN MÄÄRITTÄMISESSÄ KÄYTETTYJEN
ANALYYSIMENETELMIEN ON TÄYTETTÄVÄ
1Tavoite ja soveltamisala
Näitä vaatimuksia on sovellettava analysoitaessa elintarvikkeita dioksiinipi-
toisuuksien (polykloorattujen dibentso-p-dioksiinien (PCDD:t) ja
polykloorattujen dibentsofuraanien (PCDF:t)) virallista tarkastusta varten ja
määritettäessä dioksiinin kaltaisia PCB-yhdisteitä.
Dioksiinien esiintymistä elintarvikkeissa voidaan valvoa strategialla, johon
kuuluu seulontamenetelmä niiden näytteiden valitsemiseksi, joissa on
vähemmän kuin 30—40 prosentilla mitattavan tason alittavia taikka sen
ylittäviä määriä dioksiineja tai dioksiinin kaltaisia PCB-yhdisteitä.
Näytteiden dioksiinipitoisuudet on määritettävä tai vahvistettava varmis-
tavan menetelmän avulla.
Seulontamenetelmät ovat menetelmiä, joita käytetään osoittamaan dioksii-
nien tai dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden esiintyminen tietyllä tasolla.
Menetelmien näytteenkäsittelykapasiteetti on suuri, ja niillä seulotaan suuria
määriä näytteitä mahdollisesti positiivisten näytteiden havaitsemiseksi.
Menetelmät on erityisesti suunniteltu välttämään väärät negatiiviset tulokset.
Varmistusmenetelmät ovat menetelmiä, joilla saadaan täydelliset tiedot tai
lisätietoja, joiden avulla dioksiinit ja dioksiinin kaltaiset PCB-yhdisteet
voidaan tunnistaa ja kvantifioida yksiselitteisesti tietyllä tasolla.
2Taustaa
Koska ympäristöstä otetut näytteet ja biologiset näytteet (elintarvikkeista
otetut näytteet mukaan luettuina) sisältävät yleensä eri dioksiiniyhdisteiden
monenlaisia seoksia, riskinarvioinnin helpottamiseksi on kehitetty toksisuu-
sekvivalenssikertoimien (Toxic Equivalency Factor, TEF) käsite.
Toksisuusekvivalenssikertoimet (TEF) on kehitetty sitä varten, että niillä
voidaan esittää 2,3,7,8-substituoitujen PCDD-yhdisteiden ja PCDF-yhdis-
teiden seoksien ja nyttemmin myös joidenkin muuhun kuin orto-asemaan
substituoitujen tai toisaalta mono-orto-asemaan substituoitujen PCB-yhdis-
teiden — joilla on dioksiinin kaltaista aktiivisuutta — konsentraatioita
2,3,7,8-TCDD:n (2,3,7,8-tetraklooridibentso-p-dioksiinin) toksisuusekviva-
lentteina (TEQ) (ks. liite I, alaviite 1).
Tietyssä erässä olevien yksittäisten aineiden konsentraatiot kerrotaan kunkin
aineen toksisuusekvivalenssikertoimella, ja saadut määrät lasketaan yhteen,
jolloin tulokseksi saadaan dioksiinin kaltaisten yhdisteiden kokonaiskonsen-
traatio toksisuusekvivalentteina ilmaistuna.
Suurimmat arvot: TEQ:ta laskettaessa oletetaan kunkin määrittämättä
jääneen yhdisteen arvoksi määritysrajaa vastaava arvo.
Pienimmät arvot: TEQ:ta laskettaessa oletetaan kunkin määrittämättä
jääneen yhdisteen arvoksi nolla.
Väliarvot: TEQ:ta laskettaessa oletetaan kunkin määrittämättä jääneen
yhdisteen arvoksi puolet määritysrajaa vastaavasta arvosta.
3Laadunvarmistusvaatimukset näytteenvalmistuksessa
— On ryhdyttävä toimiin ristikontaminaation välttämiseksi kussakin
näytteenoton ja analyysin vaiheessa.
— Näytteet on varastoitava ja kuljetettava lasista, alumiinista, polypropy-
leenistä tai polyetyleenistä valmistetuissa säiliöissä. Paperipölyjäämät
on poistettava astiasta. Lasitavarat on huuhdeltava liuottimella, josta on
ennalta tarkastettu dioksiinien pitoisuudet.
— Näytteitten varastointi ja kuljetus on järjestettävä niin, että elintarvike-
näyte pysyy koskemattomana.
— Mikäli aiheellista, kukin laboratorionäyte hienonnetaan ja sekoitetaan
perinpohjaisesti menetelmällä, jonka on osoitettu saavan aikaan täysin
homogeenisen tuloksen (esim. hienonnus 1 mm:n siivilän läpäiseviksi
hiukkasiksi). Liian kosteat näytteet on kuivattava ennen hienontamista.
— On suoritettava ilman näytettä tehtävä nolla-analyysi, jossa käydään läpi
kaikki analyysin vaiheet.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 7
▼B
— Uuttamisessa käytettävän näytteen painon on oltava riittävä herkkyys-
vaatimusten täyttämiseksi.
— Käytettävissä on useita hyväksyttäviä näytteenvalmistusmenetelmiä,
joita voidaan käyttää tarkasteltavien tuotteitten yhteydessä. Menetelmät
on validoitava kansainvälisesti hyväksyttyjen suuntaviivojen mukaisesti.
4Vaatimukset laboratorioille
— Laboratorioiden on osoitettava menetelmän suorituskyky kyseisellä
mittausalueella, esimerkiksi 0,5 ×, 1 × ja 2 × mitattava taso, jolla tois-
tettujen mittausten hajonta on hyväksyttävä. Ks. hyväksymisvaatimuksia
koskevat tiedot kohdasta 5.
— Varmistusmenetelmän määritysrajan tulisi olla noin yksi viidesosa mitat-
tavasta tasosta, jotta varmistetaan, että vaihtelukertoimet ovat
hyväksyttävät mittausalueella.
— Sisäistä laadunvalvontaa varten pitäisi mitata säännöllisesti nollanäyt-
teitä tai näytteitä, joihin on lisätty analyyttiä, tai erityisiä
kontrollinäytteitä mieluiten varmennetuilla vertailuaineilla.
— Menestyksekäs osallistuminen laboratorioiden välisiin laboratorioiden
pätevyyttä arvioiviin tutkimuksiin on paras tapa osoittaa pätevyys
analyysien tekemisessä. Menestyksekäs osallistuminen laboratorioiden
välisiin esimerkiksi maaperä- tai viemärinäytteitä koskeviin tutkimuksiin
ei kuitenkaan välttämättä osoita laboratorion pätevyyttä myös elintar-
vike- ja rehunäytteiden analysoinnin alalla, koska kyseisten näytteiden
kontaminaatiotaso on alempi. Jatkuva osallistuminen laboratorioiden
välisiin tutkimuksiin, jotka koskevat dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten
PCB-yhdisteiden määrittämistä rehu- tai elintarvikematriiseissa, on siksi
välttämätöntä.
— Direktiivin 93/99/ETY säännösten mukaisesti laboratorioiden on oltava
ISO-oppaan 58 mukaisesti toimivan tunnustetun laitoksen hyväksymiä,
millä varmistetaan, että laboratoriot soveltavat analyyttistä laadunvar-
mistusta. Laboratorioiden hyväksyntä on tehtävä ISO/IEC/17025:1999-
standardin mukaisesti.
5Vaatimukset dioksiinien ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden
analyysille
Analyysimenettelyjä koskevat perusvaatimukset:
—Hyvä herkkyys ja matalat toteamisrajat . PCDD:t ja PCDF:t ovat erittäin
myrkyllisiä yhdisteitä, joten ne on pystyttävä havaitsemaan jo määrinä,
joiden suuruus on pikogrammoja TEQ (pikogramma = 10-12g). PCB-
yhdisteiden tunnetaan esiintyvän suurempina pitoisuuksina kuin PCDD-
ja PCDF-yhdisteiden. Useimpien PCB-yhdisteiden osalta herkkyydeksi
riittää jo nanogrammoina (10-9g) ilmaistava alue. Niitä toksisempien
dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden (erityisesti ei-orto-yhdisteiden)
mittauksessa herkkyyden on oltava samaa luokkaa kuin PCDD- ja
PCDF-yhdisteiden kohdalla.
—Hyvä selektiivisyys (spesifisyys) . PCDD- ja PCDF-yhdisteet sekä diok-
siinin kaltaiset PCB:t on voitava erottaa lukuisista muista uuttamisessa
mukana tulevista ja mahdollisesti häiriöitä aiheuttavista yhdisteistä,
joiden pitoisuudet voivat olla moninkertaisia verrattuna tarkasteltavien
yhdisteiden pitoisuuksiin. Kaasukromatografia-massaspektrometriamene-
telmissä (GC-MS) on pystyttävä tarvittaessa erottelemaan eri yhdisteet,
kuten toksiset yhdisteet (esim. seitsemäntoista 2,3,7,8-substituoitua
PCDD- ja PCDF-yhdistettä ja dioksiinin kaltaiset PCB:t) muista yhdis-
teistä. Biotestien pitäisi pystyä määrittämään TEQ-arvot valikoiden
PCDD- ja PCDF-yhdisteiden ja dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden
summana.
—Hyvä tarkkuus (oikeellisuus ja täsmällisyys) . Määrityksessä pitäisi
pystyä antamaan pätevä arvio aineen todellisesta pitoisuudesta
näytteessä. Hyvä tarkkuus (mittauksen tarkkuus: mittauksen tuloksen ja
mittauksen todellisen tai annetun arvon läheisyys) on välttämätöntä, jotta
voidaan välttää näytteen analyysin tuloksen hylkääminen TEQ-arvion
heikon luotettavuuden perusteella. Tarkkuus ilmaistaan oikeellisuutena
(varmennetusta materiaalista mitatun tutkittavan aineen määrän
keskiarvon ja sen varmennetun arvon erotus prosentteina tästä arvosta)
ja täsmällisyytenä (täsmällisyys lasketaan yleensä keskihajontana, jossa
on mukana toistettavuus ja uusittavuus, ja se kuvaa määrätyissä koeolo-
suhteissa kokeita toistamalla saatujen tulosten läheisyyttä).
Seulontamenetelmiin voi kuulua biotestejä ja GC-MS-menetelmiä,
varmistusmenetelmät ovat korkearesoluutioisia kaasukromatografia-
massaspektrometriamenetelmiä (HRGC-/HRMS-menetelmiä). TEQ-
arvon kokonaismäärän osalta on noudatettava seuraavia vaatimuksia:2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 8
▼B
Seulontamenetelmät Varmistusmenetelmät
Väärien negatiivisten
tulosten osuus<1%
Oikeellisuus – 20 % — + 20 %
Vaihtelukerroin < 30 % < 15 %
6Erityiset vaatimukset seulonnassa tai varmistuksessa käytettäville GC-
MS-menetelmille
— Analyysimenetelmän validoimiseksi on aivan menetelmän alussa eli
esimerkiksi ennen uuttamista lisättävä13C-merkittyjä 2,3,7,8-kloorisub-
stituoituja sisäisiä PCDD/F-standardiaineita (ja13C-merkittyjä sisäisiä
dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden standardiaineita, jos on
määritettävä dioksiinin kaltaisia PCB-yhdisteitä). Vähintään yhtä näistä
yhdisteistä on lisättävä kutakin tetra–oktakloorattua PCDD/F-homolo-
giryhmää kohden (ja yhtä näistä yhdisteistä kutakin dioksiinin
kaltaisten PCB-yhdisteiden homologiryhmää kohden, jos on määritettävä
dioksiinin kaltaisia PCB-yhdisteitä). (Vaihtoehtoisesti voidaan lisätä
vähintään yhtä näistä yhdisteistä kutakin PCDD/F:ien ja dioksiinin
kaltaisten PCB-yhdisteiden valvonnassa käytettyä massaspektrillä
määritettyä ionia kohden.) Ainakin varmistusmenetelmien yhteydessä
on suositeltavaa käyttää kaikkia 17:ää13C-merkittyä 2,3,7,8-kloorisubsti-
tuoitua sisäistä PCDD/F-standardiainetta ja kaikkia 12:ta13C-merkittyä
sisäistä dioksiinin kaltaisten PCB-yhdisteiden standardiainetta (jos on
määritettävä dioksiinin kaltaisia PCB-yhdisteitä).
Suhteelliset vastetekijät on asianmukaista kalibrointiliuosta käyttäen
määritettävä myös niille aineille, joiden osalta ei lisätä13C-merkittyä
analogia.
— Kasviperäisten elintarvikkeiden ja alle 10 % rasvaa sisältävien eläinperä-
isten elintarvikkeiden kohdalla sisäiset standardiaineet on lisättävä ennen
uuttamista. Yli 10 % rasvaa sisältävien eläinperäisten elintarvikkeiden
kohdalla ne taas voidaan lisätä joko ennen uuttamista tai rasvauutta-
misen jälkeen. Uuttamisen tehokkuus on validoitava asianmukaisesti
riippuen siitä, missä vaiheessa sisäiset standardiaineet lisätään, ja siitä,
ilmoitetaanko tulokset tuotteessa vai rasvassa olevan pitoisuuden perus-
teella.
— Ennen GC-MS-analyysia on lisättävä 1 tai 2 saantostandardiainetta.— Saantojen valvonta on välttämätöntä. Varmistusmenetelmissä sisäisten
standardien saantojen pitäisi olla 60—120 prosenttia. Pienemmät saan-
toarvot voidaan hyväksyä erityisesti hepta- ja oktaklooratun
dibentsodioksiinien ja dibentsofuraanien osalta, kunhan niiden vaikutus
TEQ-arvoon on enintään 10 % TEQ-arvon kokonaismäärästä (perustana
ainoastaan PCDD/F). Seulontamenetelmissä saantojen tulisi olla
30—140 %.
— Dioksiinit olisi erotettava häiriöitä aiheuttavista klooratuista yhdisteistä,
esimerkiksi PCB-yhdisteistä ja klooratuista bifenyylieettereistä, soveltu-
villa kromatografiatekniikoilla (mieluiten florisil-, alumiinioksidi- ja/tai
hiilikolonneilla).
— Isomeerien erotuksen kaasukromatografian avulla pitäisi olla riittävä
(1,2,3,4,7,8-HxCDF:n ja 1,2,3,6,7,8-HxCDF:n välisen laakson korkeus
ei saa ylittää 25 %).
— Dioksiinien määrittämiseen olisi käytettävä EPA-menetelmän 1613
versiota B (Tetra- through octa-chlorinated dioxins and furans by
isotope dilution HRGC/HRMS) tai vastaavat tehokkuuskriteerit täyttävää
menetelmää.
— Suurimman ja pienimmän arvon välinen ero saa olla enintään 20 % elin-
tarvikkeilla, joiden dioksiinipitoisuus on noin 1 pg WHO-TEQ
rasvagrammaa kohti (perustana vain PCDD:t ja PCDF:t). Vähärasvaisiin
elintarvikkeisiin on sovellettava vastaavia vaatimuksia pitoisuuden
ollessa noin 1 pg WHO-TEQ tuotteen painogrammaa kohti. Pienemmillä
pitoisuuksilla — esim. 0,50 pg WHO-TEQ tuotegrammaa kohti — suur-
impien ja pienimpien arvojen ero voi olla 25–40 %.
7Seulonta-analyysimenetelmät
7.1Johdanto
Seulontaa voidaan käyttää erilaisiin analyyseihin: puhtaaseen seulontaan tai
kvantitatiiviseen analyysiin.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 9
▼B
Seulonta
Näytteitten vastetta verrataan viitenäytteen vasteeseen kyseessä olevalla
mittausalueella. Vertailunäytettä vähäisemmän vasteen antavia näytteitä
pidetään negatiivisina, suuremman vasteen antaneita mahdollisina positiivi-
sina. Vaatimukset:
— Kussakin koesarjassa on käytettävä nollanäytettä ja vertailunäytettä (-
näytteitä), jotka uutetaan ja testataan samaan aikaan identtisissä oloissa.
Vertailunäytteen vasteen on oltava selvästi kohonnut verrattuna nolla-
näytteeseen.
— Lisäksi olisi käytettävä mitattavan tason 0,5- ja 2-kertaista arvoa edus-
tavia vertailunäytteitä, joilla osoitetaan testin toimivuus halutulla
mittausalueella mitattavan tason kontrollia varten.
— Muita matriiseja testattaessa on osoitettava vertailunäytteiden sopivuus
mieluiten ottamalla mukaan näytteitä, joiden TEQ-arvoksi on korkeare-
soluutioisella kaasukromatografia-massaspektrometrialla määritetty
vertailunäytteen arvoa lähellä oleva arvo, taikka arvoltaan vastaavaksi
säädettyä nollanäytettä.
— Koska sisäisiä standardiaineita ei voida käyttää biotesteissä, on erittäin
tärkeää tehdä toistettavuustestejä, jotta saadaan tietoja yksittäisen
koesarjan keskihajonnasta. Vaihtelukertoimen olisi oltava pienempi
kuin 30 %.
— Biotestien osalta olisi määriteltävä kohdeyhdisteet, mahdolliset häiriöt
sekä suurimmat hyväksyttävät nollatasot.
Kvantitatiivinen analyysiKvantitatiivisessa analyysissa tarvitaan standardilaimennussarja, kaksin- tai
kolminkertainen puhdistus sekä mittaus-, nolla- ja saantokontrollit. Tulos
voidaan ilmoittaa TEQ:na, jolloin oletetaan signaalista vastaavien yhdis-
teiden olevan TEQ-periaatteen mukaisia. Tämä voidaan tehdä tuottamalla
TCDD:n (tai dioksiini-furaanistandardiseoksen) avulla kalibrointikuvaaja,
jonka perusteella lasketaan TEQ-taso uutteessa ja sitä kautta näytteessä.
Arvo korjataan nollanäytteelle lasketun TEQ-arvon (jotta otetaan huomioon
epäpuhtaudet käytetyistä liuottimista ja kemikaaleista) ja saannon (lasketaan
pitoisuudeltaan noin kyseessä olevaa tasoa edustavan laadunvalvontanäyt-
teen TEQ-arvosta) perusteella. On huomattava, että osa ilmeisestä
saantohäviöstä voi johtua matriisivaikutuksista ja/tai biotestien TEF-arvojen
ja WHO:n virallisten TEF-arvojen eroista.
7.2Vaatimukset seulontaan käytettäville analyysimenetelmille
— Seulontaan voidaan käyttää GC-MS-menetelmiä ja biotestimenetelmiä.
GC-MS-menetelmien osalta vaatimuksina on käytettävä kohdassa 6
esitettyjä vaatimuksia. Solupohjaisten biotestien erityisvaatimukset
esitetään kohdassa 7.3 ja testisarjapohjaisten biotestien erityisvaati-
mukset kohdassa 7.4.
— On ilmoitettava väärien positiivisten ja väärien negatiivisten tulosten
määrä suuressa näytemäärässä enimmäismäärien tai toimintarajojen ala-
ja yläpuolella varmistavalla analyysimenetelmällä määritettyyn TEQ-
arvoon verrattuna. Todellisten väärien negatiivisten tulosten osuuden
pitäisi olla alle 1 %. Väärien positiivisten tulosten määrän pitäisi olla
niin pieni, että seulontavälineen käytöstä on hyötyä.
— Positiiviset tulokset on aina vahvistettava varmistavalla analyysimene-
telmällä (HRGC/HRMS). Lisäksi laajaa TEQ-vaihtelualuetta edustavat
näytteet olisi vahvistettava HRGC/HRMS:llä (noin 2—10 % negatiivi-
sista näytteistä). Tiedot biotestin ja HRGC/HRMS:n tulosten
vastaavuudesta on ilmoitettava.
7.3Erityisvaatimukset solupohjaisille biotesteille
— Biotestiä suoritettaessa on kussakin testauksessa käytettävä TCDD-viite-
pitoisuussarjaa tai dioksiini-furaaniseosta (täysimittainen annos-
vastekuvaaja, jossa R
2> 0,95). Seulonnassa voidaan kuitenkin käyttää
matalien pitoisuuksien näytteitten analysointiin laajennettua matalien
pitoisuuksien kuvaajaa.
— Biotestin tulosten valvomiseen vakiomittaisella ajanjaksolla olisi
käytettävä laadunvalvontalomakkeessa TCDD-viitepitoisuutta (noin 3
kertaa määritysraja). Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää vertailunäytteen
suhteellista vastetta verrattuna TCDD-kalibrointikäyrään, sillä solukoh-
tainen vaste voi riippua useista eri tekijöistä.
— Kullekin vertailumateriaalille on luotava laadunvalvontakortti, joka on
tarkastettava. Näin varmistetaan, että tulokset vastaavat ohjeita.
— Erityisesti kvantitatiivisissa laskelmissa on käytetyn näytelaimennuksen
oltava vastekäyrän lineaarisella osuudella. Pitoisuudeltaan vastekäyrän
lineaarisen osuuden ylittävät näytteet on laimennettava ja testattava2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 10
▼B
uudelleen. Onkin suositeltavaa testata kerralla vähintään kolme laimen-
nosta.
— Prosentuaalinen keskihajonta saa olla enintään 15 % kunkin näytelai-
mennoksen kolminkertaisessa määrityksessä ja enintään 30 % kolmen
erillisen kokeen välillä.
— Toteamisrajan arvoksi voidaan asettaa kolme kertaa nollaliuoksen tai
taustavasteen keskihajonnan arvo. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää
tausta-arvoa suurempaa vastetta (5 kertaa nollaliuoksen vaste) laskettuna
kyseisen päivän kalibrointikäyrältä. Määritysrajaksi voidaan asettaa 5—6
kertaa nollaliuoksen tai tausta-arvon keskihajonta, tai sitten voidaan
käyttää selvästi tausta-arvoa suurempaa vastetta (10 kertaa nollaliuoksen
vaste) laskettuna kyseisen päivän kalibrointikäyrältä.
7.4Erityisvaatimukset testisarjapohjaisille biotesteille (1)
— Valmistajan ohjeita näytteen valmistamiselle ja analyyseille on noudatet-
tava.
— Viimeisen käyttöpäivän ohittaneita testisarjoja ei pidä käyttää.— Muitten sarjojen yhteydessä käytettäviksi tarkoitettuja tarvikkeita tai
komponentteja ei pidä käyttää.
— Testisarjoja on säilytettävä annettujen säilytyslämpötilarajojen ja
käytettävä annettujen käyttölämpötilarajojen puitteissa.
— Toteamisraja on immunomäärityksissä summa, joka saadaan laskemalla
yhteen keskiarvo sekä 3 kertaa keskihajonta, joka on määritetty 10:llä
nollanäytteen toistoanalyysillä ja jaetaan lineaarisen regressiokuvaajan
kulmakertoimella.
— Laboratoriotesteissä olisi käytettävä vertailustandardeja, jotta taataan,
että vastaavuus standardiin nähden on hyväksyttävissä rajoissa.
8Tulosten raportointi
Mikäli analyyttinen menetelmä sallii, analyysin tuloksiin olisi sisällyttävä
yksittäisten PCDD/F:ien ja PCB-yhdisteiden pitoisuudet ja tulokset olisi
ilmoitettava pienimpinä, suurimpina ja väliarvoina, jotta tulosten raportoin-
tiin saataisiin mukaan mahdollisimman paljon tietoja, jolloin tuloksia
pystytään tulkitsemaan erityisten vaatimusten mukaisesti.
Raporttiin tulisi sisältyä myös näytteen rasvapitoisuus sekä rasvan uuttami-
seen käytetty menetelmä.
Yksittäisten sisäisten standardiaineiden saantotiedot on toimitettava, jos
saantojen arvo on kohdassa 6 mainitun alueen ulkopuolella tai jos enim-
mäismäärä ylittyy. Muissa tapauksissa ne on toimitettava pyydettäessä.2002L0069 — FI — 26.08.2002 — 000.001 — 11
(1) Toistaiseksi ei ole toimitettu näyttöä markkinoilla olevista testisarjapohjaisista biotes-
teistä, jotka ovat riittävän herkkiä ja luotettavia, jotta niiden avulla voitaisiin seuloa
elintarvike- ja rehunäytteissä olevat dioksiinipitoisuudet vaaditulla tarkkuudella.