1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien
lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
(EYVL L 228, 16.8.1973, s. 3)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Neuvoston direktiivi 76/580/ETY, annettu 29 päivänä kesäkuuta 1976 L 189 13 13.7.1976
►M2 Neuvoston direktiivi 84/641/ETY, annettu 10 päivänä joulukuuta 1984 L 339 21 27.12.1984
►M3 Neuvoston direktiivi 87/343/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987 L 185 72 4.7.1987
►M4 Neuvoston direktiivi 87/344/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta 1987 L 185 77 4.7.1987
►M5 Toinen neuvoston direktiivi 88/357/ETY, annettu 22 päivänä kesäkuuta
1988L 172 1 4.7.1988
►M6 Neuvoston direktiivi 90/618/ETY, annettu 8 päivänä marraskuuta 1990 L 330 44 29.11.1990
Muutettu:
►A1 Kreikan liittymisasiakirja L 291 17 19.11.1979
►A2 Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirja L 302 23 15.11.1985
▼B
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973,
muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloitta-
mista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja
hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(73/239/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon sijoittautumisvapauden rajoitusten poistamiseksi
annetun yleisen toimintaohjelman (1), ja erityisesti sen IV osaston C
jakson,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (
2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettäyleisen toimintaohjelman mukaan asioimistojen ja sivukonttorien perus-
tamista koskevien rajoitusten poistaminen riippuu
ensivakuutusliikkeessä liiketoiminnan aloittamisen ja harjoittamisenedellytysten yhteensovittamisesta; yhteensovittaminen olisi ensinkohdistettava muuhun ensivakuutukseen kuin henkivakuutukseen,
vakuutustoiminnan aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa tiettyjä kansallisten valvontalainsäädäntöjen välisiä
eroja; tämän saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiin riittävä
turva vakuutetuille ja kolmansille osapuolille kaikissa jäsenvaltioissa,on pyrittävä yhteensovittamaan erityisesti vakuutusyrityksiltä vaadit-tavia taloudellisia takuita koskevat määräykset,
riskien luokittelu eri vakuutusluokkiin on välttämätöntä etenkin, jotta
voitaisiin määrätä milloin toimintaa varten tarvitaan pakollinen toimi-lupa ja mikä on kyseistä vakuutusluokkaa varten säädetty
vähimmäistakuurahasto,
on toivottavaa, että tämän direktiivin säännökset eivät koske keski-
näisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jotka oikeudellisen asemansa perusteellatäyttävät turvaavuutta ja taloudellisia takuita koskevat asianmukaisetedellytykset; tämän direktiivin säännösten ei tulisi liioin koskea tiettyjälaitoksia, jotka sijaitsevat eri jäsenvaltioissa ja joiden liiketoiminta
kattaa vain hyvin rajoitetun lohkon ja on lailla rajoitettu tietylle maan-
tieteelliselle alueelle tai tiettyihin henkilöihin,
eri lait sisältävät erilaisia säännöksiä samanaikaisesta sairausvakuutus-
liikkeen, luotto- ja takausvakuutusliikkeen sekäoikeusturvavakuutusliikkeen harjoittamisesta joko keskenään taiyhdessä muiden vakuutusluokkien kanssa; tällaisten eroavuuksien
säilyttäminen sen jälkeen kun muiden kuin henkivakuutustoimintaa
harjoittavien yritysten sijoittautumisoikeutta koskevat rajoitukset onpoistettu, merkitsisi sijoittautumisen esteiden säilymistä; tämä ongelmaon ratkaistava suhteellisen lyhyen ajan kuluessa toteutettavan tulevanyhteensovittamisen yhteydessä,
on välttämätöntä ulottaa valvonta jokaisessa jäsenvaltiossa kaikkiin
vakuutusluokkiin, joita tämä direktiivi koskee; tällainen valvonta ei
ole mahdollista, ellei näitä vakuutusluokkia harjoittavalta yritykseltävaadita virallista toimilupaa; on välttämätöntä määritellä tällaisentoimiluvan myöntämisen tai peruuttamisen edellytykset; on säädettäväoikeudesta saattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomiois-tuimen käsiteltäväksi,1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 2
(1) EYVL N:o 2, 15.1.1962, s. 36/62
(2) EYVL N:o C 27, 28.3.1968, s. 15
(3) EYVL N:o 158, 18.7.1967, s. 1
▼B
on suotavaa, että vakuutusluokkia, jotka tunnetaan liitteessä olevan A
kohdan kuljetusvakuutuksen luokkina N:o 4, 5, 6, 7 ja 12 ja liitteessäolevan A kohdan luottovakuutuksen luokkina N:o 14 ja 15, säännellään
joustavammin tavaratoimituksiin ja luottoihin vaikuttavien ehtojen
jatkuvien muutosten huomioon ottamiseksi,
parhaillaan yhteisön tasolla tutkitaan mahdollisuuksia löytää yhteinen
menetelmä vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseksi; sen vuoksi olisi
suotavaa, että myöhemmin annettavissa direktiiveissä suoritetaan
yhteensovittaminen tässä asiassa sekä määritetään sallitut sijoituskoh-teet ja varojen arvostukseen liittyvät kysymykset,
on välttämätöntä, että vakuutusyrityksillä on, vakuutusliikkeen heilahte-
lujen varalta, vakuutussopimuksiin aiheutuvan vastuun kattamiseen
riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan lisäksi täydentävä rahasto, niin
sanottu solvenssimarginaali, jota edustaa vapaat varat; sen varmistami-seksi, että vakuutusyhtiöille asetetut vaatimukset perustuvatpuolueettomiin arviointiperusteisiin, jolloin samansuuruiset yrityksetasetetaan tasavertaiseen kilpailuasemaan, olisi määrättävä, että tällainen
solvenssimarginaali suhteutetaan yrityksen liiketoiminnan koko-
naismäärään ja että sen määräämiseen käytetään kahta vakuusindeksiä,joista toinen perustuu vakuutusmaksuihin ja toinen korvauksiin,
olisi edellytettävä vähimmäistakuurahastoa, jonka suuruus on suhteu-
tettu harjoitettuihin vakuutusluokkiin liittyvien riskien suuruuteen, sen
varmistamiseksi, että yrityksiä perustettaessa niillä on riittävästi varoja
ja että liiketoimintaa myöhemmin harjoitettaessa solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle,
on välttämätöntä laatia säännökset sellaista tapausta varten, jossa
yrityksen taloudellinen tila tulee sellaiseksi, että yrityksen on vaikea
vastata vakuutussopimuksista aiheutuvista velvoitteistaan,
ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista yhteisössä koskevia
yhdenmukaistettuja säännöksiä tulisi yhteisössä periaatteessa soveltaakaikkiin markkinoille tuleviin yrityksiin ja siten myös sellaisten
yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella; olisi kuitenkin suotavaa laatia erityissäännöksetsellaisten asioimistojen ja sivukonttoreiden valvonnasta ottaenhuomioon, että niiden yritysten varat, joihin nämä kuuluvat, ovatyhteisön ulkopuolella,
on kuitenkin suotavaa sallia näiden erityisehtojen lieventäminen
noudattaen kuitenkin periaatetta, että tällaisten asioimistojen ja sivu-konttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönalueella toimivien yritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäsäännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista sopeutuaniihin vaatimuksiin, joita jäsenvaltioiden on asetettava tämän direk-tiivin mukaisesti, jollei perustamissopimuksen 53 artiklasta muutajohdu, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhdenmukainen
soveltaminen ja tässä tarkoituksessa huolehtia tiiviistä yhteistyöstäkomission ja jäsenvaltioiden kesken,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
1. Tämä direktiivi koskee jäsenvaltioon sijoittautuneiden tai sijoit-
tautumaan aikovien itsenäisten ammatinharjoittajienensivakuutusliikkeen, mukaan lukien 2 kohdassa tarkoitettu avuntarjoaminen, aloittamista ja harjoittamista.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 3
▼M2
▼M2
2. Avustamistoiminnan on oltava avun tarjoamista sellaisille henki-
löille, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa kotoaan taipoissa vakituisesta asuinpaikastaan. Sen tulee perustua sitoumukseen
saattaa apu ennalta maksettua vakuutusmaksua vastaan välittömästi
edunsaajan ulottuville avustamissopimuksen perusteella, kun tämähenkilö on joutunut vaikeuksiin odottamattoman tapahtuman johdosta,sopimuksessa määritellyissä tapauksissa ja olosuhteissa.
Apu saattaa muodostua rahana tai luontoissuorituksena annettavien
etuuksien tarjoamisesta. Luontoisetuuksia voidaan antaa myös niitätarjoavan henkilön oman henkilökunnan ja kaluston avulla.
Avustamistoiminta ei sisällä huoltoa, kunnossapitoa eikä asiakaspal-
velua, eikä pelkkää avun osoittamista tai antamista välittäjänä.
3. Liiketoiminnan jaoittelu tämän artiklan mukaisesti eri luokkiin
esitetään liitteessä.
2 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta:
1. Seuraaviin vakuutusliikkeen lajeihin:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuu-
tuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksenvain kuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisentai sitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuu-tusmaksujen palautuksineen, tontiinit, vakuutuksen avioliitonvaralta ja vakuutuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten tarjoama lisävakuutus, eli vakuutus
henkilövahingon varalta, työkyvyttömyys mukaan lukien,
vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta ja vakuutustapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetin varalta, josnäitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuutusten ohella;
d) lakisääteiseen sosiaaliturvaan kuuluva vakuutus;
e) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava
pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa (”permanenthealth insurance”).
2. Seuraavaan toimintaan:
a) kertyneen pääoman takaisinmaksua tarkoittavat sopimukset, siten
kuin se on kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä määritelty;
b) sellaisten huolto- ja avustuskassojen toiminta, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan ja joissajäsenten maksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
c) sellaisten yhteenliittymien harjoittama toiminta, jotka eivät ole
oikeushenkilöitä ja joiden tarkoituksena on tarjota jäsenilleen
keskinäistä suojaa ilman vakuutusmaksujen suorittamista taivakuutusteknisen vastuuvelan muodostamista;
d) vientiluottovakuutustoimintaa, joka tapahtuu valtion laskuun tai
valtion takaamana tai jossa valtio on vakuutuksenantajana siihenasti, kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu.
3. Avustamistoiminta, jossa vastuu on rajoitettu seuraaviin toimenpitei-
siin suoritettaviksi sellaisen maantieajoneuvoa kohdanneen vahingontai konevian johdosta, joka yleensä sattuu siinä jäsenvaltiossa, jossasuojan järjestänyt yritys sijaitsee:
— paikan päällä suoritettava konevikapalvelu, jossa suojan
järjestävä yritys käyttää useimmiten omaa henkilökuntaansa ja
kalustoaan,
— ajoneuvon kuljettaminen lähimpään tai sopivimpaan paikkaan,
jossa korjaus voidaan suorittaa, sekä mahdollisesti kuljettajan jamatkustajien kuljettaminen samaa avustamistapaa käyttäen1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 4
▼B
▼M3
▼M2
▼M2
lähimpään paikkaan, josta he voivat jatkaa matkaansa muulla
tavoin,
— jos se jäsenvaltio, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee, on
siten säätänyt, ajoneuvon sekä mahdollisesti kuljettajan jamatkustajien kuljettaminen kotiinsa, lähtöpaikkaansa tai alku-peräiseen määräpaikkaansa saman jäsenvaltion sisällä,
paitsi milloin tällaiset toimenpiteet suorittaa yritys, jota tämä direk-
tiivi koskee.
Kahdessa ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa
edellytys, että vahingon tai konevian on täytynyt tapahtua sen jäsen-valtion alueella, jossa suojan järjestänyt yritys sijaitsee,
a) ei koske tapausta, jossa viimeksi mainittu on järjestö, jonka jäsen
edunsaaja on, ja maassa, jossa vahinko tai vika tapahtuu, toimivavastaava järjestö vastavuoroisen sopimuksen perusteella järjestää
konevikapalvelun tai ajoneuvon kuljettamisen ilman lisämaksua
edunsaajan pelkästään esittäessä jäsenkorttinsa;
b) ei estä sitä, että tällaista apua tarjoaa Irlannissa ja Yhdistyneessä
kuningaskunnassa yksi järjestö, joka toimii molemmissavaltioissa.
Tapauksissa, joita tarkoitetaan kolmannessa luetelmakohdassa,
jolloin vahinko tai konevika on tapahtunut Irlannin alueella, tai kunkysymys on Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Pohjois-Irlannin
alueella, voidaan ajoneuvo sekä mahdollisesti sen kuljettaja ja
matkustajat kuljettaa kotiin, lähtöpaikkaan tai alkuperäiseenmääräpaikkaan jommallakummalla alueella.
Direktiivi ei myöskään koske avustamistoimenpiteitä, jotka suorite-
taan vahingon tai konevian sattuessa maantieajoneuvolle ja joissasellainen ajoneuvo, joka on ollut osallisena onnettomuudessa tai
saanut konevian Luxemburgin suurherttuaherttuakunnan ulkopuo-
lella, sekä mahdollisesti kuljettaja ja matkustajat kuljetetaankotipaikkakunnalleen, silloin kun nämä toimenpiteet suorittaaLuxemburgin suurherttuakunnan autoliitto.
Yritykset, joita tämä direktiivi koskee, saavat ryhtyä edellä tässä
alakohdassa tarkoitettuun toimintaan vain, jos ne ovat saaneet toimi-luvan liitteessä olevan A kohdan 18 luokkaa varten ja rajoittamatta
liitteessä olevan C kohdan soveltamista. Tällöin tätä direktiiviä
sovelletaan kyseiseen toimintaan.
3 artikla
1. Tätä direktiiviä ei sovelleta keskinäisiin yhtiöihin ja yhdistyksiin,
jos ne täyttävät kaikki seuraavat edellytykset:
— yhtiöjärjestyksessä tai yhdistyksen säännöissä on oltava määräykset
ylimääräisten vakuutusmaksujen keräämisestä tai etuuksien
pienentämisestä;
— niiden liiketoiminta ei kata vastuuriskejä — jolleivät ne ole liit-
teessä olevassa C kohdassa tarkoitettuja liitännäisriskejä — eikä
luotto- tai takausriskejä;
— tämän direktiivin kattamasta toiminnasta saatu vuotuinen vakuutus-
maksutulo ei saa ylittää miljoonaa laskentayksikköä;
— ainakin puolet tämän direktiivin kattamasta toiminnasta kertyneestä
vakuutusmaksutulosta on saatava henkilöiltä, jotka ovat keskinäisenyhtiön tai yhdistyksen jäseniä.
Tätä direktiiviä ei sovelleta yrityksiin, jotka ovat seuraavien edelly-
tysten mukaisia:
— yritys ei harjoita muuta tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvaa
toimintaa kuin liitteessä olevan A kohdan 18 luokassa esitettyä
toimintaa;
— tämä toiminta on yksinomaan paikallista ja se käsittää ainoastaan
luontoisetuuksia;1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 5
▼B
▼M2
▼M2
— vaikeuksiin joutuneiden henkilöiden avustamisesta saadut kokonais-
vuositulot eivät ylitä 200 000 ECUa.
2. Tätä direktiiviä ei liioin sovelleta keskinäisiin yhtiöihin tai yhdis-
tyksiin, jotka ovat solmineet muiden samanlaisten yhtiöiden taiyhdistysten kanssa sopimuksen, joka tarjoaa täyden jälleenvakuutus-turvan niiden antamille vakuutuksille tai jonka perusteella toimiluvansaaneen yrityksen on vastattava tällaisista vakuutussopimuksista johtu-vista vastuista ensivakuuttajan puolesta.
Tällaisessa tapauksessa tämän direktiivin määräykset koskevat toimi-
luvan saanutta yritystä.
4 artikla
Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin laitoksiin, jollei sääntöjä tai
lakia, jotka koskevat niiden oikeutta toimia, muuteta:
a)Saksassa
Seuraavat julkisoikeudelliset monopolilaitokset (”Monopolan-
stalten”):
1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe,
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, München,
3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversi-
cherung, München
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Braunsch-
weig,
5. Hamburger Feuerkasse, Hampuri
6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicher-
ungskammer), Darmstadt,
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel
8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen,9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold,
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden,
11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg,
12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich,
13. Feuersozietät Berlin, Berliini,14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart.
Oikeuden toimia alueellisesti ei kuitenkaan katsota muuttuneen
tällaisten laitosten sulauduttua siten, että uusi laitos säilyttää sulau-tuneiden laitosten yhteisen toiminta-alueen, eikä toiminnanominaisuuden voida katsoa muuttuneen vakuutusluokkiin nähden,
jos jokin näistä laitoksista ryhtyy harjoittamaan samalla alueella
yhtä tai useampaa toisen tällaisen laitoksen harjoittamaa vakuutus-luokkaa.
Seuraavat osittain julkisoikeudelliset laitokset:
1. Postbeamtenkrankenkasse,
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b)Ranskassa
Seuraavat laitokset:
1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes,
2. Caisse départementale des incendiés de la Côte d'Or,
3. Caisse départementale des incendiés de la Marne,
4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse,5. Caisse départementale des incendiés de la Somme,
6. Caisse départementale grêle du Gers,
7. Caisse départementale grêle de l'Hérault;1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 6
▼B
▼B
c)Irlannissa
Voluntary Health Insurance Board;
d)Italiassa
Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass);
e)Yhdistyneessä kuningaskunnassa
The Crown Agents;
f)Tanskassa
Falcks Redningskorps A/S København;
g)Espanjassa
Seuraavat laitokset:
1. Comissaría de Seguro Obligatorio de Viajeros,
2. Consorcio de Compensación de Seguros,
3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación.
5artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” komission päätöksessä 3289/75/EHTY (1)
määriteltyä Euroopan laskentayksikköä (ELY). Tässä direktiivissä
viitattaessa laskentayksikköön on kansalliseen valuuttaan sovellet-
tavan vaihtoarvon kunkin vuoden joulukuun viimeisestä päivästäalkaen oltava sen lokakuuta edeltävän kuukauden viimeisen päivänarvo, jolta ELY-vaihtoarvot on saatavissa kaikille yhteisön valuu-toille;
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksimuutettavien varoin;
c) ”varojen sijainnilla” sekä irtaimen että kiinteän omaisuuden olemas-
saoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottava sisältävän
vaatimusta, että irtain omaisuus on talletettava tai että kiinteään
omaisuuteen kohdistuu rajoitustoimia kuten kiinnityksen rekisterö-inti. Saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottava olevan siinäjäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksettavaksi;
d) ”suurilla riskeillä”:
i) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5,
6, 7, 11 ja 12;
ii) riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja
15, kun vakuutuksenottaja on ammattimaisesti mukana teolli-
sessa tai kaupallisessa toiminnassa tai jossakin vapaassaammatissa, ja riskit liittyvät tällaiseen toimintaan;
iii)►
M6riskejä, jotka kuuluvat liitteessä olevan A kohdan luok-
kiin 3, 8, 9, 10, 13 ja 16 ◄, sikäli kuin vakuutuksenottaja
ylittää ainakin kaksi seuraavien kolmen arviointiperusteenrajoista:
ensimmäinen vaihe: 31 päivään joulukuuta 1992 mennessä:
— taseen loppusumma: 12,4 miljoonaa ECUa;
— nettoliikevaihto: 24 miljoonaa ECUa;
— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 500.
toinen vaihe: 1 päivästä tammikuuta 1993 lukien:
— taseen loppusumma: 6,2 miljoonaa ECUa;1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 7
(1) EYVL N:o L 327, 19.12.1975, s. 4▼M2
▼A2
▼B
▼M1
▼B
▼M5
▼M5
— nettoliikevaihto: 12,8 miljoonaa ECUa;
— työntekijöitä tilikautena keskimäärin: 250.Jos vakuutuksenottaja kuuluu yritysryhmään, joka direktiivin 83/
349/ETY (
1) mukaisesti laatii konsolidoidun tilinpäätöksen,
edellä mainittuja arviointiperusteita sovelletaan konsolidoiduntilinpäätökseen pohjalta.
Jokainen jäsenvaltio voi lisätä iii alakohdassa mainittuun luok-
kaan riskejä, joita ammatilliset yhdistykset, yhteisyritykset taitilapäiset yhteenliittymät vakuuttavat.
II OSASTO
Sellaisiin yrityksiin sovellettavat säännökset, joilla on kotipaikka
yhteisön alueella
A jakso: Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että ensivakuutusliikkeen aloittami-
seen niiden alueella tarvitaan virallinen toimilupa.
2. Tällaista toimilupaa on haettava kyseisen jäsenvaltion toimivaltai-
selta viranomaiselta:
a) jokaisen yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa valtion alueelle;
b) jokaisen yrityksen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja
joka avaa sivukonttorin tai asioimiston kyseisen jäsenvaltionalueella;
c) jokaisen yrityksen, joka saatuaan a tai b alakohdan mukaisen toimi-
luvan laajentaa liiketoimintaansa valtion alueella muihinvakuutusluokkiin;
d) jokaisen yrityksen, joka saatuaan 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti
toimiluvan kansallisen alueen johonkin osaan, laajentaa toimintaansatällaisen osan ulkopuolelle.
3. Jäsenvaltiot eivät saa asettaa toimiluvan saamisen edellytykseksi
talletteen tekemistä tai vakuuden asettamista.
7 artikla
1. Toimilupa on voimassa valtion koko alueella, jollei, silloin kun se
kansallisen lainsäädännön mukaan on sallittua, hakija hae lupaa liike-
toimintansa harjoittamiseen vain osassa valtion aluetta.
2. Toimilupa myönnetään tiettyä vakuutusluokkaa varten. Sen on
katettava koko luokka, jollei hakija halua kattaa vain osaa vakuutus-luokkaan kuuluvista liitteessä olevassa A kohdassa luetelluista riskeistä.
Kuitenkin:
a) jokainen jäsenvaltio voi myöntää toimiluvan mille hyvänsä liitteessä
olevassa B kohdassa mainitulle vakuutusluokkien ryhmälle edel-lyttäen, että valtio liittää sellaiseen toimilupaan liitteessä olevan B
kohdan mukaisesti yksilöidyn nimikkeen;
b) yhtä luokkaa tai luokkien ryhmää varten annettu toimilupa kattaa
myös toisen vakuutusluokan liitännäisriskit, jos liitteessä olevassa
C kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät;
c) kunnes neljän vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antami-
sesta enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Saksan
liittotasavalta saa pitää voimassa säännöksen, jolla kielletään harjoit-
tamasta sen alueella samanaikaisesti sairausvakuutusliikettä►
M3 ◄tai vakuutusliikettä, joka koskee oikeustur-
vavakuutusta, joko yhdessä tai yhdistettynä muihinvakuutusluokkiin.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 8
(1) EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 1▼B
▼B
8 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta sen alueella toiminnan aloit-
tavalta yritykseltä, jolle haetaan toimilupaa, että se
a) on yhtiömuodoltaan jokin seuraavista:
— Belgian kuningaskunnassa:
”société anonyme — naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions — vennootschap bijwij ze vangeldschieting op aandelen”, ”association d'assurance mutuelle —onderlinge verzekeringsmaatschappij”, ”société cooperative —coöperative vennootschap”,
— Tanskassa:
”Aktieselskaber”, ”gensidige selskaber”,
— Saksan liittotasavallassa:
”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”,
”Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunter-nehmen”,
— Ranskan tasavallassa:
”société anonyme”, ”société à forme mutuelle”, ”mutuelle”,
”union de mutuelles”,
— Irlannin tasavallassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”,
— Italian tasavallassa:
”societa per azioni”, ”società coopoerativa”, ”mutua di assicura-
zione”,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa:
”société anonyme”, ”société en commandite par actions”, ”asso-
ciation d'assurances mutuelles”, ”société coopérative”,
— Alankomaiden kuningaskunnassa:
”naamloze vennootschap”, ”onderlinge waarborgmaatschap-
pij”►
M2 ◄,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial and Provi-
dent Societies Acts”, ”societies registered under the Friendly
Societies Act”, vakuutuksenantajat, jotka toimivat nimellä”Lloyd's”,
— Helleenien tasavalta:
”ανώνυµη εταιρία ”, ”αλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός ”,
— Espanjan kuningaskunnassa:
”sociedad anónima”, ”sociedad mutua”, ”sociedad cooperativa”,
— Portugalin tasavallassa:
”sociedade anónima de responsabilidade limitada”,”mutúa de
seguros.”
Jäsenvaltiot voivat lisäksi tarvittaessa hyväksyä perustettaviksi muun
muotoisia julkisoikeudellisia yrityksiä, jos niiden tarkoituksena onharjoittaa vakuutustoimintaa samoilla ehdoilla kuin yksityistenyritysten;
b) rajoittaa liiketoimintansa vakuutusliikkeeseen ja siitä suoranaisesti
johtuvaan toimintaan harjoittamatta muuta liiketoimintaa;
c) esittää 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman;
d) omistaa 17 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston.
2. Yritykseltä, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimin-
taansa muihin vakuutusluokkiin tai, edellä 6 artiklan 2 kohdan dalakohdassa tarkoitetussa tapauksessa, alueen toiseen osaan, on vaadit-tava, että se esittää 9 artiklan säännösten mukaisen näitä muita luokkiatai alueen muuta osaa koskevan toimintasuunnitelman.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 9
▼A1
▼A2
▼B
▼B
Yritykseltä on lisäksi vaadittava, että se voi osoittaa, että sillä on 16
artiklassa säädetty solvenssimarginaali ja, jos 17 artiklan 2 kohdansäännöksissä edellytetään näissä muissa vakuutusluokissa aikaisempaa
suurempaa vähimmäistakuurahastoa, että sillä on tällainen vähim-
mäismäärä.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa edellytetään, että hallituksen jäsenillä jajohtajilla on tarvittava ammatillinen pätevyys tai että perustamiskirja
tai yhtiöjärjestys, yleiset ja erityiset vakuutusehdot, maksuperusteet ja
muut sellaiset asiakirjat, jotka kuuluvat normaaliin valvontaan, onhyväksyttävä.
Ne eivät myöskään estä jäsenvaltioita tarkastamasta liitteessä olevan A
kohdan 18 luokkaa varten toimilupaa hakevien tai sen saaneidenyritysten sellaisia suoria tai välillisiä henkilöstö- tai kalustovoima-varoja, mukaan lukien yritysten lääketieteellisen henkilökunnanpätevyys ja kaluston laatu, jotka yrityksillä on käyttävissään tästä
vakuutusluokasta johtuvien sitoumusten täyttämiseksi.
4. Edellä tarkoitettuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoiden
taloudelliset tarpeet.
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun toimintasuunni-
telmaan on sisällyttävä seuraavat tiedot ja selvitykset:
a) niiden riskien laatu, jotka yritys aikoo kattaa, ne yleiset ja erityiset
vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) maksuperusteet, joita se aikoo soveltaa kuhunkin liiketoiminnan
luokkaan;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) erät, joista vähimmäistakuurahasto muodostuu;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat ja, milloin katettavat riskit onlueteltu liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18 kohdalla, nevoimavarat, jotka luvatun avun tarjoavalla yrityksellä on käyttä-vissään,
ja lisäksi kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) arviot muista hallintokustannuksista kuin perustamiskustannuksista,
ja erityisesti yleiskuluista ja palkkioista;
g) arviot vakuutusmaksuista ja korvauksista;
h) maksuvalmiusennuste;
i) arviot vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun ja solvenssimargi-
naalin kattamiseen tarkoitetuista varoista.
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei kuitenkaan vaadita
riskeistä, jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5, 6, 7
ja 12, eikä myöskään edellä b alakohdassa tarkoitettuja tietoja riskeistä,jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja 15. Edellä aja b alakohdassa tarkoitettuja tietoja ei tarvitse vaatia riskeistä, jotkasisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkaan 11.
10 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että yrityksen, jonka kotipaikka on
toisen jäsenvaltion alueella ja joka hakee toimilupaa avatakseen asioi-miston tai sivukonttorin, on:
a) annettava yhtiöjärjestyksensä ja sääntönsä sekä luettelo hallituksensa
jäsenistä ja johtajistaan;1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 10
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼B
b) esitettävä sen valtion toimivaltaisen viranomaisen, jossa yrityksen
kotipaikka on, antama todistus, joka osoittaa ne vakuutusluokat,joita yrityksellä on oikeus harjoittaa, ja että sillä on vähimmäista-
kuurahasto tai 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti laskettu
vähimmäissolvenssimarginaali, jos se on korkeampi; todistuksestaon myös käytävä ilmi ne riskit, jotka yritys sillä hetkellä kattaasekä 11 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetut varat;
c) esitettävä 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma;
d) nimettävä valtuutettu asiamies, jolla on vakituinen asuinpaikka ja
pysyvä oleskelupaikka vastaanottavassa maassa, ja jolla on riittävävaltuus tehdä yritystä koskevia sitoumuksia kolmansien kanssa jaedustaa sitä vastaanottavan maan viranomaisissa ja tuomioistui-
missa; jos valtuutettu on oikeushenkilö, sen kotipaikan on oltava
vastaanottavassa maassa, ja sen on vuorostaan nimettävä edustajak-seen henkilö, joka täyttää edellä mainitut edellytykset. Jäsenvaltiosaa evätä nimetyn valtuutetun asiamiehen vain sellaisilla mainee-seen tai ammatilliseen pätevyyteen liittyvällä perusteella, joitasovelletaan hallituksen jäseniin ja johtajiin yrityksissä, joiden koti-
paikka on kyseisen valtion alueella.
Vakuutussitoumuksesta vastaanottavassa maassa aiheutuvassa
oikeusriidassa ei vakuutettuja henkilöitä saa, kun kysymys on”Lloyd's”-nimisestä vakuutuksenantajien yhteenliittymästä, kohdellahuonommin, kuin jos kanne olisi nostettu sellaista yritystä vastaan,
jonka liiketoiminta on luonteeltaan tavanomaisempaa. Valtuutetulla
asiamiehellä on tämän vuoksi oltava riittävä valtuus, jotta häntävastaan voidaan nostaa kanne ja hänen tulee tässä ominaisuudessakyetä toimimaan kysymyksessä olevia ”Lloyd's”-nimisen yhteenliit-tymän vakuutuksenantajaa sitovasti.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että laajentaakseen asioimiston tai
sivukonttorin liiketoimintaa joko muihin vakuutusluokkiin tai 6 artiklan
2 kohdan d alakohdassa säädetyssä tapauksessa valtion muihin osiin,
toimiluvan hakijan on esitettävä 11 artiklan mukainen toimintasuunni-telma ja täytettävä 1 kohdan b alakohdassa säädetyt edellytykset.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, jotka edellyttävät kaikilta vakuutusyrityksiltä, ettäyleisten ja erityisten vakuutusehtojen, maksuperusteiden ja kaikkienmuiden mahdollisten, tavanomaiseen valvontaan tarvittavien asiakir-
jojen tulee olla viranomaisten hyväksymiä.
Ne eivät myöskään estä jäsenvaltioita tarkastamasta liitteessä olevan A
kohdan 18 luokkaa varten toimilupaa hakevien tai sen saaneidenyritysten sellaisia suoria tai välillisiä henkilöstö- tai kalustovoima-varoja, mukaan lukien yritysten lääketieteellisen henkilökunnanpätevyys ja kaluston laatu, jotka yrityksillä on käyttävissään tästä
vakuutusluokasta johtuvien sitoumusten täyttämiseksi.
4. Edellä tarkoitettuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemuksia käsiteltäessä otetaan huomioon markkinoidentaloudelliset tarpeet.
11 artikla
1. Edellä 10 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun asioi-
miston tai sivukonttorin toimintasuunnitelmaan on sisällyttäväseuraavat tiedot tai selvitykset:
a) niiden riskien laatu, joita yritys aikoo kattaa vastaanottavassa
maassa; yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) maksuperusteet, joita yritys aikoo soveltaa kuhunkin liiketoiminnan
luokkaan;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) jäljempänä 16 ja 17 artiklassa tarkoitetun solvenssimarginaalin tila;1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 11
▼M2
▼B
▼M2
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat ja, milloin katettavat riskit onlueteltu liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18 kohdalla, ne
voimavarat, jotka luvatun avun tarjoavalla yrityksellä on käyttä-
vissään;
ja lisäksi kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) arviot hallintokustannuksista;
g) arviot uuden liikkeen vakuutusmaksuista ja korvauksista;h) asioimiston tai sivukonttorin maksuvalmiusennuste.
Edellä a ja b alakohdissa tarkoitettuja selvityksiä ei kuitenkaan vaadita
riskeistä, jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 4, 5, 6, 7
ja 12, eikä myöskään b alakohdassa tarkoitettuja selvityksiä riskeistä,
jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 14 ja 15. Edellä aja b alakohdassa tarkoitettuja selvityksiä ei tarvitse vaatia riskeistä,jotka sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkaan 11.
2. Toimintasuunnitelmaan on liitettävä yrityksen tase ja tuloslas-
kelma kultakin viimeiseltä kolmelta tilikaudelta. Jos yritys eikuitenkaan ole vielä toiminut kolmea tilivuotta, sen on annettava nevain päättyneiltä tilikausiltaan.
”Lloyd's”-nimisen vakuutuksenantajien yhteenliittymän osalta taseen ja
tuloslaskelman julkistamisen korvaa vuotuisten, vakuutustoimintaakoskevien tiliasiakirjojen pakollinen esittäminen, joihin liittyy valaeh-toinen todistus siitä, että jokaisen vakuutuksenantajan osalta onannettu tilintarkastajan lausunto, jonka mukaan varat kattavat täysimää-
räisesti toiminnasta aiheutuvat sitoumukset. Näiden asiakirjojen avulla
on viranomaisten voitava muodostaa käsityksensä yhteenliittymänvakavaraisuuden tilasta.
3. Toimintasuunnitelma sekä toimiluvan myöntämiseen toimival-
taisten viranomaisten huomautukset on toimitettava sen maan
toimivaltaisille viranomaisille, jossa yrityksellä on kotipaikka. Viimeksimainittujen viranomaisten on toimitettava lausuntonsa ensin mainituillekolmen kuukauden kuluessa asiakirjojen vastaanottamisesta; jos tämänajan kuluessa heidän lausuntoaan ei ole toimitettu, sitä pidetäänmyönteisenä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltion on säädettävä, että toimiluvan hakijalla on oikeus saattaa
epäävä päätös tuomioistuimen käsiteltäväksi.
On säädettävä myös, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudenkuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta, on oikeus saattaaasia tuomioistuimen käsiteltäväksi.
B jakso: Liiketoiminnan harjoittamisen edellytykset
13 artikla
Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä keskenään valvottava toimi-
luvan saaneiden yritysten taloudellista asemaa. Jos kyseiset yritykset
on hyväksytty kattamaan liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18
kohdalla luetellut riskit, jäsenvaltioiden on oltava yhteistyössä javalvottava myös näiden yritysten käytettävissä olevia voimavarojaniiden avustustoimenpiteiden toteuttamiseen, jotka ne ovat sitoutuneetsuorittamaan, jos niiden laeissa säädetään tällaisten varojen valvon-nasta.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 12
▼B
▼M2
▼B
14 artikla
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisten, jonka alueella yrityksellä on
kotipaikka, on tarkastettava yrityksen koko liiketoiminnan vakavarai-suus. Muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on annettavaedellä mainitulle kaikki tarkastamiseen tarvittavat tiedot.
15artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella liiketoimintaa harjoitetaan, on vaadit-
tava, että yritys muodostaa riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan.
Vakuutustekninen vastuuvelka määräytyy tämän jäsenvaltion
säännösten mukaan tai, jos sellaisia ei ole, tässä maassa noudatetunkäytännön mukaan.
2. On vaadittava, että vakuutustekninen vastuuvelka katetaan yhtä
suurilla ja toisiaan vastaavilla varoilla, jotka sijaitsevat kussakinmaassa, jossa liiketoimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltiot voivat kuitenkinlieventää säännöksiä, jotka koskevat toisiaan vastaavia varoja ja niidensijaintia.
Luxemburgin suurherttuakunta saa, ottaen huomioon sen erikoisa-
seman, kunnes yritysten purkamista koskeva lainsäädäntö onyhdenmukaistettu, säilyttää vakuutusteknisen vastuuvelan takuujärjes-
telmän, joka on voimassa tämän direktiivin tullessa voimaan.
Tällaisten varojen laatu ja tarvittaessa se, mihin määrään saakka niitä
voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen,
määritellään sen maan lainsäädännössä, jossa liiketoimintaa harjoite-
taan; siinä säädetään myös tällaisten varojen arvostamisesta.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan kattami-
seen voidaan käyttää jälleenvakuuttajilta olevia saatavia, sen onmäärättävä sallittu prosenttiosuus. Poiketen 2 kohdan säännöksistä seei voi tällaisessa tapauksessa vaatia, että saatavia vastaavat jälleenva-kuuttajien varat sijaitsevat sen alueella.
4. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä
on kotipaikka, on todennettava, että yrityksen taseessa vakuutuste-knisen vastuuvelan katteeksi osoitetut varat vastaavat yrityksen
tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvia vastuita kaikissa niissä
maissa, joissa se harjoittaa liiketoimintaa.
15a artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueelle sijoittautuneet
yritykset, jotka vakuuttavat liitteessä olevan A kohdan 14 luokkaankuuluvia riskejä, ”luottovakuutus” perustavat tasoitusvastuun, jotakäytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdolli-
sesti syntyvä tekninen alijäämä tai keskimääräistä korkeampi
vahinkosuhde.
2. Tasoitusvastuun suuruus on laskettava kunkin jäsenvaltion
säännösten mukaisesti noudattaen yhtä liitteessä olevassa D kohdassa
määritellyistä neljästä menetelmästä, joita on pidettävä toisiaan vastaa-vina.
3. Solvenssimarginaalin suuruutta laskettaessa tasoitusvastuun määrä
on jätettävä huomioon ottamatta liitteessä olevassa D kohdassamääriteltyjen menetelmien mukaisesti laskettuun määrään saakka.
4. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa laitokset velvoitteesta perustaa luot-
tovakuutustoimintaansa varten tasoitusvastuu, mikäliluottovakuutustoiminnan vakuutusmaksu- tai osuussaamisten määrä onvähemmän kuin 4 prosenttia laitosten vakuutusmaksu- ja osuussaa-misten kokonaismäärästä ja vähemmän kuin 2 500 000 ECUa.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 13
▼M3
▼B
16 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että jokainen yritys, jolla on koti-
paikka sen alueella, muodostaa koko liiketoimintaansa nähdenriittävän solvenssimarginaalin.
Solvenssimarginaali vastaa yrityksen varoja, joista on vähennetty kaikki
ennakoitavissa olevat velat sekä aineettomat erät. Erityisesti on otettava
huomioon
— maksettu osakepääoma tai, keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen osalta
takuupääoma,
— puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta heti
kun 25 prosenttia tästä pääomasta on maksettu,
— rahastot ja varaukset (sidotut ja vapaat), jotka eivät vastaa tiettyjä
velvoitteita,
— kaikki siirtyvät voittovarat,
— sellaisen keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen osalta, jonka maksut
voivat vaihdella, kaikki ne lisämaksuvaateet, jotka sillä on jäseniäänkohtaan kyseisenä tilivuonna; sellaisina otetaan huomioon enintäänpuolet enimmäismaksujen ja perittyjen maksujen erotuksesta,kuitenkin enintään 50 prosenttia solvenssimarginaalista;
— yrityksen pyynnöstä ja sen antamien selvitysten perusteella sekä
kaikkien niiden muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten suos-
tumuksella, joissa yritys harjoittaa toimintaansa, ne varaukset, jotkaeivät ilmene taseesta ja jotka johtuvat vastaavien aliarvostamisestaja vastattavien yliarvostamisesta taseessa, jos tällaiset varaukset,jotka eivät ilmene taseesta, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
Vakuutusteknisen vastuuvelan yliarvostaminen määritellään suhteessa
vastuuvelan määrään, jonka yritys on laskenut kansallisenlainsäädännön mukaisesti; kuitenkin, ennen vakuutusteknisen vastuu-velan yhdenmukaistamista, solvenssimarginaalissa voidaan 20prosenttiin saakka ottaa huomioon määrä, joka on 75 prosenttia varsi-
naisen korvausvastuun määrän, silloin kun yritys laskee vastuun
kollektiivisesti käyttäen vähimmäisprosenttia vakuutusmaksuista, jasopimuskohtaisen laskutavan mukaisen määrän erotuksesta, jos kansal-lisen lainsäädännön mukaan on mahdollista valita näistä kahdestamenetelmästä.
2. Solvenssimarginaalin laskentaperusteina ovat joko vuotuiset
vakuutusmaksut tai kolmen viimeksi kuluneen tilikauden keskimää-räinen korvausmenorasite. ►
M3Jos kuitenkin kyseessä on yritys,
joka pääasiallisesti vakuuttaa vain luotto-, myrsky-, raesade- tai hallar-iskejä, on seitsemää viimeistä tilikautta pidettävä keskimääräisen
korvausmenorasitteen vertailujaksona. ◄
3. Jollei 17 artiklan säännöksistä muuta johdu, solvenssimarginaalin
määrä on yhtä suuri kuin suurempi kahdesta seuraavasta tuloksesta:
Ensimmäinen tulos (vakuutusmaksuihin perustuva):
— ensivakuutusliikkeen vakuutusmaksut (mukaan lukien vakuutusmak-
suihin liittyvät liitännäismaksut), jotka ovat erääntyneet viimeksi
kuluneena tilikautena;
— näin saatuun summaan lisätään tulevan jälleenvakuutuksen vakuu-
tusmaksut viimeksi kuluneen tilikauden aikana;
— tästä summasta vähennetään viimeksi kuluneen tilikauden aikana
erääntyneiden, mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen koko-naismäärä sekä niiden verojen ja veronluonteisten maksujen
kokonaismäärä, jotka koskevat tähän summaan sisältyviä vakuutus-
maksuja.
Näin saatu määrä jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen ylimenevän osan;
näistä otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttia jälkimmäisestä
ja lasketaan ne yhteen.
Ensimmäinen tulos saadaan kertomalla keskenään näin laskettu summa
ja se suhdeluku, joka saadaan vertaamalla yrityksen viimeksi kuluneentilikauden omalle vastuulle jääviä korvausmenoja korvausmenojen brut-1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 14
▼B
tomäärään. Tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa olla pienempi
kuin 50 prosenttia.
Toinen tulos (korvauksiin perustuva):
— ensivakuutuksen maksetut korvaukset (vähentämättä niistä jälleen-
vakuuttajien ja edelleenvakuuttajien osuutta) 2 kohdassamääritettyinä ajanjaksoina lasketaan yhteen;
— tähän kokonaismäärään lisätään samoina ajanjaksoina tulevasta
jälleenvakuutuksesta ja edelleenvakuutuksesta maksetut korvaukset;
— tähän summaan lisätään ensivakuutuksen ja tulevan jälleenvakuu-
tuksen varsinainen korvausvastuu viimeksi kuluneen tilikauden
lopussa;
— tästä summasta vähennetään 2 kohdassa mainittuja ajanjaksoja
koskevat takaisin saadut korvaukset;
— näin jäljelle jääneestä määrästä vähennetään ensivakuutuksen ja
tulevan jälleenvakuutuksen varsinainen korvausvastuu, jotka ontehty kahta vuotta ennen viimeistä tilipäätösvuotta olevan vuodenalussa.
Yksi kolmasosa tai yksi seitsemäsosa näin saadusta kokonaismäärästä
(2 kohdassa määritellyn viiteajanjakson mukaisesti) jaetaan kahteenosaan, joista ensimmäinen käsittää enintään seitsemän miljoonaalaskentayksikköä ja toinen yli menevän osan; näistä otetaan 26
prosenttia edellisestä ja 23 prosenttia jälkimmäisestä ja lasketaan ne
yhteen.
Toinen tulos saadaan kertomalla keskenään näin laskettu summa ja se
suhdeluku, joka saadaan vertaamalla yrityksen viimeksi kuluneen tili-
kauden omalle vastuulle jääviä korvausmenoja korvausmenojenbruttomäärään. Tämä suhdeluku ei kuitenkaan koskaan saa ollapienempi kuin 50 prosenttia.
Liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18 kohdalla luetelluissa
riskeissä korvausmenon, jota käytetään toisen tuloksen (korvausperus-teinen) laskemiseen, on sisällettävä ne kustannukset, jotka yritykselleaiheutuu sen antamasta avusta. Nämä kustannukset on laskettava senjäsenvaltion kansallisten säännösten mukaan, jonka alueella yrityksellä
on kotipaikka.
4. Molemmat 3 kohdassa tarkoitettuihin osiin sovellettavat osuudet
alennetaan kolmasosaansa, kun kyseessä on sairausvakuutus, jotaharjoitetaan samanlaisin vakuutusteknisin perustein kuin henkivakuu-tusta, jos
— suoritetut vakuutusmaksut lasketaan sairastuvuustaulukoiden perus-
teella vakuutusmatemaattisia menetelmiä käyttäen,
— varaus määräytyy iän pitenemisen mukaan,
— riittävän suuren varmuuslisän muodostamiseksi peritään lisämaksua,
— vakuutuksenantaja voi irtisanoa sopimuksen vain viimeistään ennen
kolmannen vakuutusvuoden päättymistä,
— sopimuksen nojalla on mahdollista korottaa vakuutusmaksuja tai
alentaa korvaussuorituksia myös voimassa olevien sopimustenosalta.
5. ”Lloyd's”-nimisen vakuutuksenantajien yhteenliittymän osalta 3
kohdassa mainittu ensimmäinen tulos (vakuutusmaksuihin perustuva)lasketaan nettovakuutusmaksujen perusteella. Nettovakuutusmaksutkerrotaan kiinteällä prosenttiluvulla, jonka yrityksen sisäinen tarkastajamäärää vuosittain. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettava maksettujapalkkioita koskevien tuoreimpien tilastotietojen pohjalta.
Yksityiskohdat sekä asiaan kuuluvat laskelmat lähetetään niiden
maiden viranomaisille, joissa ”Lloyd's” toimii.
17 artikla
1. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 15
▼M2
▼B
▼B
2. a) Takuurahasto ei kuitenkaan saa olla vähemmän kuin
— 1 400 000 ECUa siinä tapauksessa, että kaikki tai jotkut liit-
teessä olevassa A kohdassa mainittuun luokkaan 14kuuluvista riskeistä katetaan. Tätä säännöstä on sovellettava
jokaiseen yritykseen, jonka vuotuinen vakuutusmaksu- tai
osuussaamisten määrä kyseisessä luokassa on kunakinkolmena viimeisenä tilikautena ollut suurempi kuin2 500 000 ECUa tai 4 prosenttia yrityksen vakuutusmaksu-tai osuussaamisten kokonaismäärästä,
— 400 000 ECUa siinä tapauksessa, että kaikki tai jotkut liit-
teessä olevassa A kohdassa mainittuihin luokkiin 10, 11, 12,
13 ja 15 sekä, milloin 1 luetelmakohtaa ei sovelleta, 14
kuuluvista riskeistä katetaan,
— 300 000 ECUa, jos kaikki tai jotkut katetuista riskeistä sisäl-
tyvät liitteen A kohdan luokkiin N:o 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 16ja 18,
— 200 000 laskentayksikköä, jos kaikki tai jotkut katetuista
riskeistä sisältyvät liitteessä olevan A kohdan luokkiin 9 ja17;
b) Jos yrityksen liiketoiminta kattaa useita luokkia tai useita riskejä,
otetaan huomioon vain se luokka tai riski, joka edellyttääkorkeinta määrää;
c) Jäsenvaltio voi alentaa vähimmäistakuurahastovaatimustaan
neljänneksellä, jos kyseessä on keskinäinen yhtiö tai yhdistys tainiitä vastaava yhteisö;
d) Jos luottovakuutusliikettä harjoittavaa yritystä vaaditaan korotta-
maan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun
rahaston suuruus 1 400 000 ECUuun, asianomaisen jäsenvaltion
on myönnettävä kyseiselle yritykselle:
— kolme vuotta aikaa rahaston korottamiseksi 1 000 000 ECUun,
— viisi vuotta aikaa rahaston korottamiseksi 1 200 000 ECUun,— seitsemän vuotta aikaa rahaston korottamiseksi
1 400 000 ECUun.
Nämä määräajat on laskettava alkavaksi siitä päivästä, jolloin a
alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetut edelly-tykset täyttyvät.
18 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 15 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaa
kattavat varat.
2. Ellei 15 artiklan 2 kohdasta, 20 artiklan 1 ja 3 kohdasta sekä 22
artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltioteivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden yritysten oikeutta vapaasti
vallita irtainta ja kiinteää omaisuuttaan.
Saksan liittotasavalta voi kuitenkin, kunnes henkivakuutusliikkeen
aloittamista ja harjoittamista koskevien edellytysten yhteensovittaminenon toteutunut, säilyttää sairausvakuutuksessa 16 artiklan 4 kohdanmukaisesti varojen vapaata vallintaa koskevat rajoituksensa, sikälikuin vakuutusmaksuvastuuta kattavien varojen vapaa vallinta on
”Treuhänder”-elimen hyväksymisestä riippuva.
Kunnes enempi yhteensovittaminen on toteutettu, Tanskan kuningas-
kunta voi kuitenkin pitää voimassa lainsäädäntönsä, jolla rajoitetaanvakuutusyritysten hankkimien sellaisten varojen vapaata vallintaa, joillakatetaan pakollisen työtapaturmavakuutuksen nojalla maksettaviaeläkkeitä.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 16
▼M3
▼M2
▼B
▼M3
▼B
▼B
3. Näillä säännöksillä ei estetä toimenpiteitä, joihin jäsenvaltioilla
on oikeus ryhtyä kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkaina,kuitenkin noudattaen siinä maassa, jossa se harjoittaa toimintaa,
voimassa olevia 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja säännöksiä ja
turvaten vakuutettujen edut.
19 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että kaikki yritykset, joiden koti-
paikka on sen alueella, laativat kaiken toimintansa osalta
tilinpäätöksen, josta ilmenee yrityksen taloudellinen tilanne, maksu-kyky ja liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18 kohdallalueteltujen riskien osalta varat, jotka ovat käytettävissä sitoumustentäyttämiseen, jos tällaisten voimavarojen valvonnasta on säädetty jäsen-valtioiden lainsäädännössä.
1 a. Yrityksen on annettava valvontaviranomaiselle mahdollisuus
tutustua luottovakuutusta koskevaan kirjanpitoon, josta ilmenee sekätekniset tulokset että kyseiseen vakuutustoimintaan liittyvä vakuutuste-kninen vastuuvelka.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueella toimivat yritykset
toimittavat määräajoin tiedot ja tilastolliset asiakirjat, jotka ovat tarpeen
valvontaa varten, sekä liitteessä olevassa A kohdassa numeron 18kohdalla lueteltujen riskien kattamisen osalta ilmoittavat sitoumustensatäyttämiseen käytettävissä olevat voimavarat, jos tällaisten voimavar-ojen valvonnasta on säädetty jäsenvaltioiden lainsäädännössä.Toimivaltaisten valvontaviranomaisten on luovutettava toisilleen
valvonnassa tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
20 artikla
1. Jos yritys ei noudata 15 artiklan säännöksiä, sen maan valvonta-
viranomainen, jossa yritys harjoittaa liiketoimintaansa, voi kieltää
varojen vapaan vallinnan kyseisessä maassa ilmoitettuaan asiasta sen
maan valvontaviranomaisille, jossa yrityksellä on kotipaikka.
2. Palauttaakseen sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen,
jonka solvenssimarginaali ei ole 16 artiklan 3 kohdan vähimmäisvaati-
musten mukainen, sen maan valvontaviranomaisen, jonka alueella
yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että sen hyväksyttäväksiesitetään yrityksen taloudellisen aseman tervehdyttämissuunnitelma.
3. Jos solvenssimarginaali ei ole 17 artiklassa määritellyn takuura-
haston mukainen, sen maan valvontaviranomaisen, jonka alueellayrityksellä on kotipaikka, on vaadittava yritystä toimittamaan senhyväksyttäväksi lyhyen ajan rahoitussuunnitelmansa.
Valvontaviranomainen voi myös kieltää yrityksen varojen vapaan
vallinnan tai rajoittaa sitä. Sen on ilmoitettava toimenpiteistään niidenmuiden jäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueilla yrityksellä ontoimilupa, ja viimeksi mainittujen viranomaisten on ensiksi mainitunpyynnöstä toteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset valvontaviranomaiset voivat lisäksi toteuttaa kaikki
välttämättömät toimenpiteet turvatakseen vakuutettujen edut 1 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden
alueella kyseisellä yrityksellä on myös toimilupa, on toimittava yhteis-työssä 1 - 4 kohdassa tarkoitettujen säännösten ja määräystentäytäntöönpanemiseksi.
21 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava, että yritys luovuttaa koko vakuutus-
kantansa tai sen osan, jos vastaanottavalla yrityksellä kannanluovutushuomioon ottaen on riittävä solvenssimarginaali.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 17
▼M2
▼M3
▼M2
▼B
▼B
Asianomaisten valvontaviranomaisten on neuvoteltava keskenään ennen
tällaisen kannanluovutuksen hyväksymistä.
2. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten hyväksyttyä tällaisen
kannanluovutuksen, se on välittömästi voimassa kyseisiin vakuutukse-nottajiin tai vakuutettuihin nähden.
C jakso: Toimiluvan peruuttaminen
22 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella
yrityksellä on kotipaikka, voi peruuttaa myöntämänsä toimiluvan, josyritys:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamiselle asetettuja edellytyksiä;
b) ei ole kyennyt määräajassa suorittamaan 20 artiklassa tarkoitetussa
tervehdyttämis- tai rahoitussuunnitelmassa edellytettyjä toimenpi-teitä;
c) laiminlyö törkeästi kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia velvoit-
teitaan.
Siinä tapauksessa, että toimilupa peruutetaan, sen maan valvontavirano-
maisen, jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on ilmoitettava
peruutuksesta muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille,
jotka ovat myöntäneet toimiluvan yritykselle; tällöin näidenkin onperuutettava myöntämänsä toimilupa. Sen maan valvontaviranomaisen,jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on näiden muiden virano-maisten kanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteetvakuutettujen etujen turvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen
varojen vapaata vallintaa, jollei tällaista rajoitusta jo ole määrätty 20
artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan toisen alakohdan säännösten mukaisesti.
2. Sellaisen yrityksen asioimistolle tai sivukonttorille, jonka koti-
paikka on toisessa jäsenvaltiossa, myönnetty toimilupa voidaan
peruuttaa, jos asioimisto tai sivukonttori:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamista varten asetettuja edellytyksiä;
b) törkeästi laiminlyö noudattaa sen maan, jossa yritys toimii,
säännöksiin perustuvia, erityisesti 15 artiklassa tarkoitetun vakuutus-
teknisen vastuuvelan muodostamista koskevia velvoitteitaan.
Sen valtion valvontaviranomaisten, jossa liiketoimintaa harjoitetaan, on
ennen toimiluvan peruuttamista neuvoteltava sen maan valvontavirano-
maisen kanssa, jossa yrityksellä on kotipaikka. Jos nämä katsovatvälttämättömäksi keskeyttää asioimiston tai sivukonttorin liiketoi-minnan ennen neuvottelun päättymistä, niiden on ilmoitettava siitäheti sen maan valvontaviranomaiselle, jossa kotipaikka on.
3. Toimiluvan peruuttamista tai liiketoiminnan keskeyttämistä
koskeva päätös on yksityiskohtaisesti perusteltava, ja päätös on annet-tava tiedoksi asianomaiselle yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tällainen päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
III A OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan yhteisön alueelle sijoittautuneisiin
asioimistoihin tai sivukonttoreihin, jotka kuuluvat yrityksille,
joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella
23 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava yrityksiltä, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella, virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetun liike-toiminnan aloittamiselle alueellaan.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 18
▼M6
▼B
▼B
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuraavat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus harjoittaa vakuu-
tustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimistonsa tai sivukonttorinsa sijainti-
paikkaan siellä harjoittamaansa liiketoimintaa koskevan kirjanpidonja säilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää valtuutetun asiamiehen, jonka toimivaltaiset viranomaiset
hyväksyvät;
e) yrityksen siinä maassa, jossa se harjoittaa liiketoimintaansa, omista-
mien varojen määrä on vähintään puolet 17 artiklan 2 kohdassa
säädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, ja se tallettaa yhdenneljäsosan vähimmäismäärästä vakuudeksi;
f) se sitoutuu ylläpitämään 25 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
24 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat riittävän
vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näiden jäsenvaltioiden
alueilla tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun. Jäsenval-
tioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukonttori kattaa tämänvakuutusteknisen vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen valtionsäätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuu-
velan laskemiseen, sallittujen sijoituskohteiden määrittelyyn ja varojen
arvostukseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa vastaavat varat sijaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkinsovellettava, mitä 15 artiklan 3 kohdassa säädetään.
25artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustetuilla
asioimistoilla tai sivukonttoreilla on solvenssimarginaali, joka
muodostuu varoista, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevatvelat sekä aineettomat erät. Solvenssimarginaali on laskettava 16artiklan 3 kohdan säännösten mukaisesti. Tämän marginaalin laskemi-sessa voidaan kuitenkin ottaa huomioon vain kyseisen asioimiston taisivukonttorin harjoittamaan toimintaan liittyvät vakuutusmaksut ja
korvaukset.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalista muodostaa takuurahaston.
Takuurahasto ei saa olla pienempi kuin puolet 17 artiklan 2 kohdassavaaditusta vähimmäismäärästä. Edellä 23 artiklan 2 kohdan ealakohdan mukaisesti tehty alkutallete luetaan tähän takuurahastoon.
3. Solvenssimarginaalia vastaavat varat on pidettävä takuurahaston
määrään saakka siinä maassa, jossa liiketoimintaa harjoitetaan, ja senylimenevä osa yhteisön alueella.
26 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen useam-
malta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vain yhdessä
myönnettäviä etuja:
a) Edellä 25 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan
yrityksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnanmukaan; tätä laskelmaan varten otetaan huomioon ainoastaan kaik-kien yhteisön alueelle perustettujen asioimistojen tai
sivukonttoreiden toiminta,
b) 23 artiklan 2 kohdan e alakohdassa vaadittu tallete on tehtävä
ainoastaan yhteen näistä jäsenvaltioista,1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 19
▼M2
▼M2
c) takuurahaston kattavat varat voivat sijaita missä tahansa niistä jäsen-
valtioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessa
on mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessavalvoo yhteisöön sijoittautuneiden asioimistojen tai sivukonttoreidenkoko liiketoiminnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava virano-maisen valinta. Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos kaik-
kien niiden jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset, joille hakemus
on jätetty, hyväksyvät tämän. Edut tulevat voimaan heti, kun valittu
valvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille valvo-vansa yhteisössä toimivien asioimistojen tai sivukonttoreiden kokoliiketoiminnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaismaksu-
kyvyn valvonnassa tarvittavat tiedot.
4. Kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruu-
tettava tämän artiklan nojalla myönnetyt edut yhden tai useammanasianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä.
27 artikla
Edellä 19 ja 20 artiklan säännöksiä sovelletaan myös tässä osastossa
tarkoitettujen yritysten asioimistoihin ja sivukonttoreihin.
Sovellettaessa 20 artiklaa silloin, kun yritys täyttää edellytykset 26
artiklan 1 kohdassa mainittujen etujen saamiseksi, on viranomaista,joka vastaa yhteisössä toimivien asioimistojen tai sivukonttoreidenkoko liiketoiminnan vakavaraisuuden tarkastamisesta, kohdeltavasamalla tavalla kuin sen valtion viranomaista, jonka alueella yhteisössätoimivan yrityksen pääkonttori on.
28 artikla
Jos 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa toimi-
luvan, tämän on ilmoitettava siitä niiden muiden jäsenvaltioidenviranomaisille, joiden alueella yritys toimii, ja viimeksi mainittujenviranomaisten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet. Jos syynä toimi-luvan peruuttamiseen on sen kokonaisvakavaraisuuden riittämättömyys,jonka 26 artiklassa tarkoitettuun pyyntöön suostuneet jäsenvaltiot ovat
määränneet, suostumuksen antaneiden jäsenvaltioiden on myös peruu-
tettava myöntämänsä toimiluvat.
29 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantässä osastossa olevista säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaak-seen vastavuoroisuuteen perustuen riittävän turvan jäsenvaltioidenvakuutetuille.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 20
▼B
▼M2
▼B
▼M6
III B OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan kolmannen maan lainsäädännön
alaisten emoyritysten tytäryrityksiin sekä sellaisten emoyritysten
suorittamiin osuuksien hankintoihin
29 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava komis-
siolle:
a) sellaiselle suoraan tai välillisesti omistetulle tytäryritykselle anne-
tusta toimiluvasta, jonka yksi tai useampi emoyritys on kolmannen
maan lainsäädännön alainen. Komissio ilmoittaa asiasta vakuutusko-mitealle, jonka neuvosto komission ehdotuksesta perustaa;
b) jokaisesta tällaisen emoyrityksen hankkimasta sellaisesta omistusyh-
teydestä yhteisön vakuutusyrityksessä, jonka vaikutuksesta
jälkimmäisestä tulisi edellisen tytäryritys. Komissio ilmoittaa vastaa-vasti asiasta vakuutuskomitealle, jonka neuvosto komissionehdotuksesta perustaa.
Kun toimilupa myönnetään kolmannen maan lainsäädännön alaisen
yhden tai useamman emoyrityksen suoraan tai välillisesti omistamalletytäryritykselle, ryhmän rakenne on eriteltävä toimivaltaisten virano-
maisten komissiolle tekemässä ilmoituksessa.
29 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista niiden vakuu-
tusyrityksille aiheutuvista yleisistä vaikeuksista niiden sijoittautuessa
kolmanteen maahan tai harjoittaessaan toimintaansa siellä.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi kuukautta
ennen kuin tätä direktiiviä ryhdytään soveltamaan ja sen jälkeenmääräajoin kertomuksen yhteisön vakuutusyritysten 3 ja 4 kohdassatarkoitetusta kohtelusta kolmansissa maissa niiden sijoittautuessa jaharjoittaessa toimintaansa sekä hankkiessa osuuksia kolmansien maiden
vakuutusyrityksistä. Komissio antaa nämä kertomukset sekä tarvittavat
ehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa ei myönnäyhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoillepääsyä kuinyhteisö myöntää kyseisen kolmannen maan vakuutusyrityksille,komissio voi pyytää neuvostolta tarvittavia valtuuksia neuvotellakseen
vastaavien kilpailumahdollisuuksien saamisesta yhteisön vakuutusyri-
tyksille. Neuvosto päättää asiasta määräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kertomusten
tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa maassatoimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa sellaista kansallistakohtelua, joka antaisi niille samat kilpailumahdollisuudet kuin kotimai-
sille vakuutusyrityksille, ja etteivät tehokkaan markkinoillepääsyn
edellytykset toteudu, komissio voi aloittaa neuvottelut tilanteen korjaa-miseksi.
Edellä ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan
neuvottelujen aloittamisen lisäksi myös 29 a artiklassa tarkoitetunvakuutuskomitean perustamisasiakirjassa säädetyn menettelyn mukai-sesti milloin tahansa päättää, että jäsenvaltioiden toimivaltaisten
viranomaisten on rajoitettava tai lykättävä päätöksiään, jotka koskevat
— päätöksen tekemisen aikaan vireillä olevia tai tulevia toimilupaha-
kemuksia ja
— kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alaisten suorien tai välil-
listen emoyritysten suorittamia osuuksien hankintoja.
Mainitut toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.Ennen mainitun kolmen kuukauden määräajan päättymistä ja käytyjen
neuvottelujen tulosten perusteella neuvosto voi komission ehdotuksestapäättää määräenemmistöllä toimenpiteiden jatkamisesta.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 21
▼M6
Päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa tapauksiin, joissa
yhteisössä asianmukaisen toimiluvan saaneet vakuutusyritykset tainiiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa tällaiset
yritykset tai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyrityk-
sistä.
5. Kun komissio toteaa jonkin 3 ja 4 kohdassa kuvatun tilanteen
syntyneen, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka
yksi tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännön alainenemoyritys omistaa suoraan tai välillisesti;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia jostain
yhteisön vakuutusyrityksestä sellainen osuus, että jälkimmäisestätulisi edellisen tytäryritys.
Tämä tiedonantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa on tehty sopimus, tai kun 4 kohdan 2 ja 3
alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen päättyy.
6. Tämän artiklan mukaisesti suoritettujen toimenpiteiden on oltava
niiden velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritystentoiminnan aloittamista koskevien kahden- tai monenvälisten kansainvä-listen sopimusten nojalla.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset ja muut säännökset
30 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava II osastossa tarkoitetuille yrityksille,
jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujen toimenpi-
teiden tullessa voimaan harjoittavat niiden alueilla yhtä tai useampaa1 artiklassa mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden määräaikatämän direktiivin tiedoksi antamisesta lukien toimintansa mukauttami-seksi 16 ja 17 artiklan säännöksiin.
2. Jäsenvaltiot saavat lisäksi:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viisivuo-
tiskauden päättyessä eivät vielä ole kokonaan muodostaneetsolvenssimarginaaliaan enintään kahden vuoden lisäajan edellyttäen,että nämä yritykset ovat 20 artiklan mukaisesti esittäneet valvonta-
viranomaisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, joihin ne aikovat
ryhtyä tuossa tarkoituksessa;
b) olla vaatimatta 1 kohdassa tarkoitetuilta yrityksiltä, joiden vuotuiset
vakuutusmaksutulot viisivuotiskauden päättyessä jäävät pienem-
miksi kuin 17 artiklan 2 kohdassa vaaditunvähimmäistakuurahaston kuusinkertainen määrä, tällaisen vähim-mäistakuurahaston perustamista ennen sellaisen tilikaudenpäättymistä, jona vakuutusmaksutulot ovat tämän vähimmäistakuur-ahaston kuusinkertainen määrä. Harkittuaan 33 artiklassa säädetyn
tutkimuksen tuloksia neuvosto päättää yksimielisesti komission
ehdotuksesta, milloin jäsenvaltiot poistavat tämän erivapauden.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne noudata välittömästi tämän direk-tiivin määräyksiä. Edellä 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetut yritykset,
jotka oman maansa alueella laajentavat toimintaansa muihin vakuutus-
luokkiin tai tämän alueen muihin osiin, voidaan kuitenkin 10 vuodenmääräajaksi direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien vapauttaa 17artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta vähimmäistakuurahaston perustamis-vaatimuksesta.
4. Yritys, jolla on 8 artiklassa luetelluista poikkeava yhtiömuoto, voi
jatkaa direktiivin tiedoksiannosta lukien kolmen vuoden ajan nykyistäliiketoimintaansa sellaisessa oikeudellisessa muodossa, jossa se toimiitiedoksi antamisen ajankohtana. Yritykset, jotka on perustettu Yhdisty-neeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella erityissäädöksellä (”by RoyalCharter”), erityisellä asiakirjalla (”by Private Act”) tai erityisellä vira-1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 22
▼B
▼B
nomaisen päätöksellä (”by Special Public Act”) saavat jatkaa liiketoi-
mintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamattoman ajan.
Belgiassa toimivat yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoit-
tavat kiinnitysluottojen välitysliikettä tai säästämistoimintaa yksityistensäästöpankkien valvontaa koskevien säännösten 15 artiklan 4 kohdan
mukaisesti, jotka on yhteensovitettu 23 päivänä kesäkuuta 1987 anne-
tulla ”arrété royal” -säädöksellä, saavat jatkaa tällaista toimintaakolmen vuoden ajan tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava luettelo tällaisista yrityksistä ja
toimitettava se muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Niiden yritysten pyynnöstä, jotka täyttävät 15, 16 ja 17 artiklan
vaatimukset, jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta nykyisiinsäännöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä,talletteista ja vakuuksista.
31 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimis-
toille tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettujen toimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavatyhtä tai useampaa 1 artiklassa tarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka
eivät laajenna toimintaansa 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla,
enintään viiden vuoden määräaika tämän direktiivin tiedoksi antami-sesta toimintansa mukauttamiseksi 25 artiklan säännöksiin.
32 artikla
Sen ajanjakson kuluessa, joka päättyy kolmannen maan kanssa 29
artiklan mukaisesti tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään
neljän vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta,jokainen jäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon maan yrityksiinedelleen soveltaa 1 päivänä tammikuuta 1973 voimassa olleitasäännöksiä, jotka koskevat vakuutusteknisen vastuuvelan katteenaolevien varojen vastaavuutta ja sijaintia edellyttäen, että ilmoitus siitä
tehdään muille jäsenvaltioille ja komissiolle, ja ettei näille yrityksille
anneta laajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsen-valtioiden yrityksille annetaan 15 artiklan 2 kohdan mukaan.
V OSASTO
Loppusäännökset
33 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaayhteisössä ja tutkiakseen kaikkia tämän direktiivin soveltamisessamahdollisesti ilmeneviä vaikeuksia.
34 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa tämän direk-
tiivin tiedoksi antamisesta kertomuksen tässä direktiivissävahvistettujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioidenvakuutusmarkkinoihin.
2. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolle ennen 30
artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
35artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta jailmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Näin muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä 30, 31 ja 32 artiklassa
säädetyin poikkeuksin soveltamaan 30 kuukauden kuluessa tiedoksian-topäivästä.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 23
▼B
36 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamat
keskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-
sina komissiolle.
37 artikla
Liite on erottamaton osa tätä direktiiviä.
38 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 24
▼B
LIITE
A.Riskien luokittelu vakuutusluokittain
1.Tapaturmat (mukaan lukien työtapaturmat ja ammattitaudit)
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
— matkustajille aiheutuneet vammat
2.Sairaus
— kiinteät rahalliset etuudet
— vahingonkorvauksen luonteiset etuudet
— kahden edellisen yhdistelmät
3.Maa-ajoneuvot (paitsi rautateiden liikkuva kalusto)
Kaikki vahingot ja tappiot, jotka aiheutuvat
— maalla käytettäville moottoriajoneuvoille
— muille maa-ajoneuvoille kuin moottoriajoneuvoille
4.Rautateiden liikkuva kalusto
Kaikki rautateiden liikkuvalle kalustolle aiheutuvat vahingot ja tappiot
5.Ilma-alukset
Kaikki ilma-aluksille aiheutuvat vahingot tai menetykset
6.Alukset (meri-, järvi-, joki- ja kanava-alukset)
Kaikki vahingot tai tappiot, jotka aiheutuvat
— joki- ja kanava-aluksille
— järvialuksille
— merialuksille
7.Kuljetettavat tavarat (mukaan lukien kauppa- ja matkatavarat sekä
kaikki muut tavarat)
Kaikki kuljetettaville tavaroille tai matkatavaroille aiheutuneet vahingot
tai tappiot, kuljetustavasta riippumatta
8.Tulipalo ja luonnonvoimat
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6, 7 luokkaan sisältyvälle) aiheutu-
neet vahingot tai tappiot, joiden syynä on:
— tulipalo
— räjähdys— myrsky
— muut luonnonvoimat kuin myrsky
— ydinvoima
— maan vajoaminen
9.Muut omaisuudelle aiheutuneet vahingot
Kaikki omaisuudelle (paitsi 3, 4, 5, 6 ja 7 luokkaan sisältyvälle) aiheu-
tuneet vahingot tai tappiot, joiden syynä on raesade tai halla tai jokin
muu kuin 8 kohdassa mainittu tapahtuma, kuten varkaus
10.Moottoriajoneuvovastuu
Kaikki vastuu, joka aiheutuu maalla (mukaan lukien rahdinkuljettajan
vastuu) käytettävien moottoriajoneuvojen käytöstä
11.Ilmakuljetusvastuu
Kaikki ilma-alusten käytöstä (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
aiheutuva vastuu1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 25
▼B
12.Vastuu aluksista (meri-, järvi-, joki- ja kanava-aluksista)
Kaikki laivojen, alusten tai veneiden käytöstä merellä, järvillä, joilla tai
kanavilla aiheutunut vastuu (mukaan lukien rahdinkuljettajan vastuu)
13.Yleinen vastuu
Kaikki muut kuin 10, 11 ja 12 kohdassa mainitut vastuut
14.Luotto
— maksukyvyttömyys (yleinen)
— vientiluotot— osamaksuluotot— kiinnitysluotot— maatalousluotot
15.Takaus
— takaus (välitön)
— takaus (välillinen)
16.Erilaiset taloudelliset tappiot
— työllisyysriskit
— tulojen menetys (yleinen)— huono sää— etuuksien menetys— jatkuvat yleiskulut— ennakoimattomat liikekulut
— markkina-arvon laskusta aiheutunut menetys
— vuokran tai tulojen menetys— muut kuin yllä mainitut välilliset kaupalliset tappiot— muut (ei-kaupalliset) taloudelliset tappiot— muunlaiset taloudelliset tappiot
17.Oikeusturva
Asianajo- ja oikeudenkäyntikulut
18.Apu
Niille henkilöille annettava apu, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan
matkoilla, poissa kotoaan tai poissa pysyvältä asuinpaikaltaan
Yhteen luokkaan sisältyvät riskit eivät saa kuulua mihinkään muuhun
luokkaan paitsi C kohdassa mainituissa tapauksissa.
B.Useamman kuin yhden vakuutusluokan harjoittamista varten myönnet-
tyjen toimilupien kuvaus
Kun toimilupa kattaa samanaikaisesti:
a) luokan 1 ja 2, se on nimeltään ”Tapaturma- ja sairausvakuutus”;
b) luokan 1 (4 kohta), 3, 7 ja 10, se on nimeltään ”Moottoriajoneuvova-
kuutus”;
c) luokan 1 (4 kohta), 4, 6, 7 ja 12, se on nimeltään ”Meri- ja kuljetusva-
kuutus”;
d) luokan 1 (4 kohta), 5, 7 ja 11, se on nimeltään ”Ilmakuljetusvakuutus”;
e) luokan 8 ja 9, se on nimeltään ”Tulipalon ja muun omaisuusvahingon
varalta otettu vakuutus”;
f) luokan 10, 11, 12 ja 13, se on nimeltään ”Vastuuvakuutus”;
g) luokan 14 ja 15, se on nimeltään ”Luotto- ja takausvakuutus”;
h) kaikki luokat, sitä nimitetään kyseisen jäsenvaltion valinnan mukaan;
tämän on ilmoitettava valinnastaan muille jäsenvaltioille ja komissiolle.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 26
▼M2
▼B
▼B
C.Liitännäisriskit
Yritys, joka saa toimiluvan yhteen luokkaan tai useamman luokan ryhmään
kuuluvalle pääriskille, voi myös vakuuttaa toiseen luokkaan kuuluvia riskejä
tarvitsematta niille toimilupaa, jos ne:
— liittyvät pääriskiin,
— koskevat kohdetta, joka on katettu pääriskiä vastaan, ja— on katettu pääriskin vakuutussopimuksella
A kohdan 14, 15 ja 17 luokkiin sisältyviä riskejä ei kuitenkaan saa pitää
muiden luokkien liitännäisriskeinä.
Kuitenkin voidaan 17 luokkaan (oikeusturvavakuutus) sisältyvää riskiä pitää
18 luokan liitännäisriskinä, jos ensimmäisessä alakohdassa määritellyt edel-
lytykset täyttyvät, jos pääriski liittyy yksinomaan sellaisille henkilöille
annettuun apuun, jotka joutuvat vaikeuksiin ollessaan matkalla, poissa
kotoaan tai ollessaan poissa vakinaisesta asuinpaikastaan.
Oikeusturvavakuutusta voidaan myös pitää liitännäisriskinä ensimmäisessä
alakohdassa esitetyin edellytyksin, kun se koskee riitoja tai riskejä, jotka
aiheutuvat merialusten käytöstä tai liittyvät niiden käyttöön.
D.Luottovakuutusta koskevan luokan tasoitusvastuun laskentamenetelmä
Menetelmä N:o 11. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14,
jäljempänä ’luottovakuutus’, kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota
käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti
syntyvä tekninen alijäämä.
2. Tasoitusvastuuseen on kunakin tilikautena siirrettävä 75 prosenttia luotto-
vakuutustoiminnassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä ylijäämästä
kuitenkin enintään 12 prosenttia nettovakuutusmaksuista tai -osuuksista,
kunnes vastuun suuruus on 150 prosenttia viiden edellisen tilivuoden
aikana saatujen nettovakuutusmaksujen tai -osuuksien korkeimmasta
vuotuisesta määrästä.
Menetelmä N:o 21. Yrityksen on perustettava A kohdassa mainittuun vakuutusluokkaan 14,
jäljempänä ’luottovakuutus’, kuuluvia riskejä varten tasoitusvastuu, jota
käytetään tasaamaan kyseisessä luokassa tilikauden aikana mahdollisesti
syntyvä tekninen alijäämä.
2. Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava 134 prosenttia viiden edel-
lisen tilikauden aikana vuosittain saatujen vakuutusmaksujen tai
osuuksien keskiarvosta sen jälkeen, kun niistä on vähennetty menevä
jälleenvakuutus ja siihen on lisätty tuleva jälleenvakuutus.
3. Tasoitusvastuuseen on kunakin perättäisenä tilikautena siirrettävä 75
prosenttia kyseisessä luokassa mahdollisesti syntyvästä teknisestä
ylijäämästä, kunnes vastuu on vähintään samansuuruinen kuin 2 kohdan
mukaan laskettu vähimmäismäärä.
4. Jäsenvaltiot voivat laatia erityissääntöjä tässä direktiivissä määrätyt
vähimmäissummat ylittävän vastuun määrän ja/tai vuosittain tehtävän
siirron määrän laskemiseksi.
Menetelmä N:o 3
1. Edellä A kohdassa mainittua vakuutusluokkaa 14 varten, jäljempänä
’luottovakuutus’, on muodostettava tasoitusvastuu, jolla tasataan kysei-
sessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä
keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde.
2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan:
Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla
olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin.
Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti
syntyvää korvausvajausta vastaava määrä, kunnes vastuu on saavuttanut
vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun suuruiseksi.
Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on
alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausva-
jausta vastaava määrä saadaan kertomalla kyseisten kahden
vahinkosuhteen välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksu-
tuotoilla.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 27
▼M4
▼M3
▼M3
Tasoitusvastuun määrän on oltava kuusinkertainen verrattuna vertailu-
jakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuhteesta,
kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi,
tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa. Korvausten
määrää on pidettävä tavanomaista suurempana, jos tilikauden vahinko-
suhde on korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä
vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden vahinkosuhteen
välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Korvausten määrästä riippumatta tasoitusvastuuseen on kunakin tilikau-
tena ensin siirrettävä 3,5 prosenttia vastuun vaaditusta määrästä, kunnes
vastuu on saavuttanut vaaditun suuruuden tai se on palautettu vaaditun
suuruiseksi.
Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30
vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos vertailujakson aikana
korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja.
Tasoitusvastuun vaadittua määrää ja vastuusta otettavan summan suur-
uutta voidaan alentaa, jos vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde
osoittaa yhdessä kulusuhteen kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy
turvallisuusmarginaali.
Menetelmä N:o 4
1. Edellä A kohdassa mainittua 14 luokkaa varten, jäljempänä ’luottova-
kuutus’, on muodostettava tasoitusvastuu, jota käytetään tasaamaan
kyseisessä vakuutusluokassa tilikauden aikana mahdollisesti syntyvä
keskimääräistä korkeampi vahinkosuhde.
2. Tasoitusvastuun määrä on laskettava seuraavan menetelmän mukaan:
Kaikkien laskelmien on perustuttava vakuutuksenantajan omalla vastuulla
olevaan liikkeen tuloihin ja menoihin.
Tasoitusvastuuseen on siirrettävä kunakin tilikautena mahdollisesti
syntyvää korvausvajausta vastaava summa, kunnes vastuu on vaaditun
enimmäismäärän suuruinen.
Korvausvajaus on katsottava syntyneeksi, jos tilikauden vahinkosuhde on
alhaisempi kuin vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde. Korvausva-
jausta vastaava summa saadaan kertomalla kyseisen kahden suhteen
välinen erotus tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Tasoitusvastuun vaaditun enimmäismäärän on oltava kuusinkertainen
verrattuna vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä
vahinkosuhteesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksu-
tuotoilla.
Jos korvausten määrä on jonakin tilikautena tavanomaista suurempi,
tasoitusvastuusta on otettava ylitystä vastaava summa, kunnes vastuu on
vaaditun vähimmäismäärän suuruinen. Korvausten määrää on pidettävä
tavanomaista suurempana, jos tilikauden aikana vahinkosuhde on
korkeampi kuin keskimääräinen vahinkosuhde. Ylitystä vastaava summa
saadaan kertomalla kyseisten kahden vahinkosuhteen välinen erotus tili-
kauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Tasoitusvastuun vähimmäismäärän on oltava kolminkertainen verrattuna
vertailujakson vahinkosuhteiden hajontaan keskimääräisestä vahinkosuh-
teesta, kerrottuna tilikauden aikana saaduilla vakuutusmaksutuotoilla.
Vertailujakson pituuden on oltava vähintään 15 vuotta ja enintään 30
vuotta. Tasoitusvastuuta ei tarvitse muodostaa, jos minään vuonna vertai-
lujakson aikana korvausten määrä ei ole ylittänyt vakuutusmaksutuottoja.
Tasoitusvastuun vaadittuja enimmäis- ja vähimmäismääriä sekä siihen
siirrettävän tai siitä otettavan summan suuruutta voidaan alentaa, jos
vertailujakson keskimääräinen vahinkosuhde osoittaa yhdessä kulusuhteen
kanssa, että vakuutusmaksuihin sisältyy turvallisuusmarginaali ja että
tämä turvallisuusmarginaali on yli puolitoistakertainen vertailujakson
vahinkosuhteiden hajontaan verrattuna. Tällaisessa tapauksessa kyseiset
määrät on kerrottava puolitoistakertaisen hajonnan ja turvallisuusmargi-
naalin osamäärällä.1973L0239 — FI — 20.11.1990 — 007.001 — 28