1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ►M6 NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimen-
piteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY) ◄
(EYVL L 76, 6.4.1970, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 74/290/ETY, annettu 28 päivänä toukokuuta 1974 L 159 61 15.6.1974
►M2Komission direktiivi 77/102/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1976 L 32 32 3.2.1977
►M3Komission direktiivi 78/665/ETY, annettu 14 päivänä heinäkuuta 1978 L 223 48 14.8.1978
►M4Neuvoston direktiivi 83/351/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1983 L 197 1 20.7.1983
►M5Neuvoston direktiivi 88/76/ETY, annettu 3 päivänä joulukuuta 1987 L 36 1 9.2.1988
►M6Neuvoston direktiivi 88/436/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1988 L 214 1 6.8.1988
►M7Neuvoston direktiivi 89/458/ETY, annettu 18 päivänä heinäkuuta 1989 L 226 1 3.8.1989
►M8Komission direktiivi 89/491/ETY, annettu 17 päivänä heinäkuuta 1989 L 238 43 15.8.1989
►M9Neuvoston direktiivi 91/441/ETY, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1991 L 242 1 30.8.1991
►M10Neuvoston direktiivi 93/59/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1993 L 186 21 28.7.1993
Muutettu:
►A1Tanskan, Irlannin ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen
kuningaskunnan liittymisasiakirja(*)L 73 14 27.3.1972
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen
estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon(
1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2),
sekä katsoo, ettäasetus Straßenverkehrs-Zulassungs-Ordnungin muuttamisesta annettiin
14 päivänä lokakuuta 1968 ja on julkaistu Saksassa Bundesögesetz-
blattin 1 osassa 18 päivänä lokakuuta 1968; tässä asetuksessa
säädetään moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden aiheuttaman ilmanpilaantumisen estämiseksi toteutettavista toimenpiteistä; nämäsäännökset tulevat voimaan 1 päivänä lokakuuta 1970,
asetus ”moottoriajoneuvojen bensiinimoottoreista peräisin olevien
pakokaasujen seoksista” on annettu 31 päivänä maaliskuuta 1969 ja
julkaistu Ranskassa Journal officielissa 17 päivänä toukokuuta 1969;
tätä asetusta sovelletaan:
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1971 tyyppihyväksyttyihin ajoneu-
voihin, joissa on uudentyyppinen moottori eli sen tyyppinen
moottori, jollaista ei ole ennen asennettu tyyppihyväksyttyyn
ajoneuvoon;
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1972 ensimmäistä kertaa liikkeelle
laskettuihin ajoneuvoihin,
nämä säännökset estävät yhteismarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa;
sen vuoksi on tarpeen, että kaikki jäsenvaltiot antavat samat vaati-mukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta,erityisesti jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppi-
hyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6
päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä(
3) tarkoi-
tettua ETY-tyyppihyväksyntämenettelyä voidaan soveltaa kaikkiinajoneuvotyyppeihin,
tätä direktiiviä sovelletaan kuitenkin ennen 6 päivänä helmikuuta 1970
annetulle direktiivin soveltamiselle säädettyä päivää; sen vuoksi tähänaikaan tässä jälkimmäisessä direktiivissä säädettyjä menettelyitä ei
vielä sovelleta; on siis säädettävä tilapäismenettelystä sellaisen ilmoi-
tuksen muodossa, jolla varmennetaan ajoneuvotyypin testaus ja tämändirektiivin vaatimusten täyttyminen,
sellaisen jäsenvaltion, jota pyydetään antamaan ajoneuvotyypille
kansallinen tyyppihyväksyntä, on pystyttävä tällaisen ilmoituksenperusteella varmistamaan, onko kyseiselle tyypille suoritettu tämän
direktiivin mukaiset testit; tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on
ilmoitettava muille jäsenvaltioille huomioistaan lähettämällä niillejäljennös jokaisesta testattua moottoriajoneuvotyyppiä varten laaditustailmoituksesta,
olisi säädettävä teollisuudelle tämän direktiivin muille teknisille vaati-
muksille asetettavaa mukautumisaikaa pidempi ajanjakso1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 2
(1) EYVL N:o C 160, 18.12.1969, s. 7
(2) EYVL N:o C 48, 16.4.1969, s. 16
(3) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1▼M6
▼B
▼B
kylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten kaasumaisten päästöjen
tiheään asutetulla kaupunkialueella tapahtuvaa testausta koskevienvaatimusten osalta;
on suotavaa käyttää niitä teknisiä vaatimuksia, jotka YK:n Euroopan
talouskomissio on hyväksynyt säännössään N:o 15(
1) (”Ottomoottorilla
varustettujen ajoneuvojen moottoreiden hyväksyntää koskevat yhden-mukaiset määräykset niiden aiheuttamien kaasumaisten päästöjenosalta”), joka on 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehdyn moottoriajoneu-vojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja
hyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liit-
teenä, ja
lisäksi teknisten vaatimusten on oltava nopeasti mukautettavissa
tekniikan kehitykseen; tätä tarkoitusta varten on säädettävä moottoria-joneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänähelmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädetynmenettelyn soveltamisesta,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä ajoneuvolla tarkoitetaan kaikkia tieliikenteeseen
tarkoitettuja, otto- tai dieselmoottorilla ja korilla varustettuja tai ilman
koria olevia, vähintään nelipyöräisiä ajoneuvoja, joiden suurin sallittukokonaispaino on vähintään 400 kg ja suurin rakenteellinen nopeus on50 km/h tai enemmän, lukuun ottamatta maataloustraktoreita ja -koneita sekä moottorityökoneita.
2 artikla
Jäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansal-
lista tyyppihyväksyntää moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden kaasujen
aiheuttamaan ilman pilaantumiseen liittyvistä syistä:
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1970, jos ajoneuvo on sekä liitteen I,
lukuun ottamatta sen 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohtaa, että liitteiden II, IV,V ja VI vaatimusten mukainen;
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1971, jos ajoneuvo on myös liitteessä I
olevan 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohdan sekä liitteen III vaatimusten
mukainen.
Article 2a
No Member State may refuse or prohibit the sale or registration, entry
into service or use of a vehicle on grounds relating to air pollution by
gases from positive-ignition engines of motor vehicles if that vehiclesatisfies the requirements set out in Annexes I, II, III, IV, V and VI.
3 artikla
1. Valmistajan tai tämän edustajan tekemästä hakemuksesta jäsen-
valtion toimivaltaisten viranomaisten on täytettävä liitteessä VIIesitetyn ilmoituksen kohdat. Jäljennös tästä ilmoituksesta on lähetettävä
muille jäsenvaltioille ja hakijalle. Muiden jäsenvaltioiden, joita on
pyydetty antamaan samalle ajoneuvotyypille kansallinen tyyppihyväk-syntä, on hyväksyttävä asiakirja todisteena siitä, että vaaditut testit onsuoritettu.
2. Edellä 1 kohdan säännökset kumotaan heti, kun 6 päivänä helmi-
kuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi moottoriajoneuvojen ja niidenperävaunujen tyyppihyväksynnästä tulee voimaan.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 3
(1) ECE (Geneve) asiakirja W/TRANS/WP 29/293/Rev. 1, 11.4.1969▼M4
▼B
▼A1
▼B
▼B
4 artikla
Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sille ilmoitetaan jokaisesta
muutoksesta sellaisessa osassa tai ominaisuudessa, johon viitataan liit-
teessä I olevassa 1.1 kohdassa. Jäsenvaltion toimivaltaistenviranomaisten on päätettävä, onko prototyypille tarpeen suorittaa uusiatestejä ja laatia uusi seloste. Jos tällaisissa testeissä ilmenee, ettei direk-tiivin vaatimuksia noudateta, muutosta ei ösaa hyväksyä.
5 artikla
Tarvittavat muutokset liitteiden I—VII vaatimusten mukauttamiseksi
tekniikan kehitykseen on tehtävä moottoriajoneuvojen ja niidenperävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetun
neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen
edellyttämät säännökset 30 päivään kesäkuuta 1970 mennessä ja ilmoi-tettava tästä komissiolle viipymättä.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että niiden antamat tässä direk-
tiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevat keskeiset kansallisetsäännökset toimitetaan kirjallisina komissiolle.
7 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 4
▼M9
LIITE I
SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN
HAKEMINEN, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ, TESTIEN VAATI-
MUKSET, ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN,
TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS, SIIRTYMÄMÄÄ-
RÄYKSET
1 SOVELTAMISALA
Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkien ottomoottorilla varustettujen
moottoriajoneuvojen pakokaasupäästöihin, haihtumispäästöihin,
kampikammiokaasujen päästöihin ja pakokaasunpuhdistuslait-
teiden kestävyyteen ja M1-j aN1-luokan(1) dieselmoottorilla
varustettujen ajoneuvojen pakokaasupäästöihin ja pakokaasunpuh-
distuslaitteiden kestävyyteen, joita tarkoitetaan direktiivin 70/220/
ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 83/351/
ETY(2), 1 artiklassa, ei kuitenkaan N1-luokan ajoneuvoihin,
joiden tyyppihyväksyntä on annettu direktiivin 88/77/ETY(3)
mukaisesti.
Valmistajan pyynnöstä tämän direktiivin mukainen tyyppihyväk-
syntä voidaan laajentaa jo tyyppihyväksytyistä dieselmoottorillavarustetuista M
1- tai N1-luokan ajoneuvoista koskemaan myös
M2-j aN2-luokan ajoneuvoja, joiden vertailumassa ei ole suur-
empi kuin 2 840 kilogrammaa ja jotka vastaavat tämän liitteen 6
kohdan vaatimuksia (ETY-tyyppihyväksynnän laajentaminen).
2 MÄÄRITELMÄT
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
2.1 ”Ajoneuvotyypillä”, sen moottorin pakokaasupäästöistä säädet-
täessä, moottorikäyttöisiä ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan
olennaisilta osiltaan, kuten:
2.1.1 ekvivalentti-inertialtaan, joka määritellään suhteessa vertailumas-
saan liitteessä III olevan 5.1 kohdan mukaisesti; ja
2.1.2 moottorin ja ajoneuvon ominaisuuksiltaan, sellaisina kuin ne
määritellään liitteessä II.
2.2 ”Vertailumassalla” ajoneuvon massaa käyttökunnossa vähen-
nettynä 75 kg kuljettajan vakiomassalla ja lisättynä 100 kg
vakiomassalla.
2.2.1 ”Ajoneuvon massalla käyttökunnossa” massaa, joka määritellään
direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 2.6 kohdan mukaisesti.
2.3 ”Enimmäismassalla” massaa, joka määritellään direktiivin 70/
156/ETY liitteessä I olevan 2.7 kohdan mukaisesti.
2.4 ”Kaasumaisilla epäpuhtauksilla” pakokaasujen hiilimonoksi-
dipäästöjä, hiilivetypäästöjä (olettaen hiilivetysuhteeksi C1H1,85)
ja typen oksidipäästöjä ilmaistuna typpidioksidiekvivalenttina
(NO2).
2.5 ”Hiukkasepäpuhtauksilla” pakokaasun osia, jotka poistetaan
laimennetusta pakokaasusta enintään 325 K:n (52 ºC) lämpöti-
lassa liitteessä III esitettyjen suodattimien avulla.
2.6 ”Pakokaasupäästöillä”:
— ottomoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä,
— dieselmoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä ja hiuk-
kaspäästöjä.
2.7 ”Haihtumispäästöillä” muita kuin pakoputken kautta moottoriajo-
neuvon polttoainejärjestelmästä pääseviä hiilivetyhöyryjä.
2.7.1 ”Säiliön tuuletushäviöt” ovat hiilivetypäästöjä, jotka aiheutuvat
lämpötilan muutoksista polttonestesäiliössä (olettaen hiilivetysuh-
teeksi C1H2,33).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 5
(1) Direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 0.4 kohdan mukaisesti määriteltynä. (EYVL
N:o L 42, 23.2.1970, s. 1)
(2) EYVL N:o L 197, 20.7.1983, s. 1
(3) EYVL N:o L 36, 9.2.1988, s. 33
▼M9
2.7.2 ”Polttoaineen haihtumat” ovat hiilivetypäästöjä ajojakson jälkeen
pysäytetyn ajoneuvon polttoainejärjestelmästä (olettaen hiilivety-
suhteeksi C1H2,20).
2.8 ”Moottorin kampikammiolla” moottorin sisä- tai ulkopuolella
olevia tiloja, jotka ovat yhteydessä öljypohjaan sisäisillä tai ulkoi-
silla kanavilla, joiden kautta kaasut ja höyryt voivat poistua.
2.9 ”Kylmäkäynnistyslaitteella” laitetta, joka rikastaa moottorin polt-
toaineen ja ilman suhdetta väliaikaisesti auttaen siten moottorin
käynnistymistä.
2.10 ”Käynnistysapulaitteella” laitetta, joka auttaa moottoria käynnis-
tymään ilman polttoaineilmaseoksen rikastusta, esimerkiksi
hehkutulpat, ruiskutuksen ajoituksen muutokset.
2.11 ”Moottorin iskutilavuudella”:
2.11.1 iskumäntämoottoreiden osalta moottorin nimellistä iskutilavuutta;2.11.2 kiertomäntämoottoreiden osalta (Wankel) moottorin kaksinker-
taista nimellistä iskutilavuutta.
2.12 ”Pakokaasunpuhdistuslaitteilla” niitä ajoneuvon osia, jotka
säätelevät tai rajoittavat pakokaasupäästöjä ja haihtumispäästöjä.
3 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 Ajoneuvon valmistaja tai tämän edustaja hakee pakokaa-
supäästöjä, haihtumispäästöjä ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden
kestävyyttä koskevaa ajoneuvon tyyppihyväksyntää.
3.2 Hakemukseen on liitettävä liitteessä II vaaditut tiedot, sekä:
3.2.1 kuvaus ajoneuvoon asennetusta haihtumispäästöjen valvontajär-
jestelmästä;
3.2.2 ottomoottorilla varustetuista ajoneuvoista tieto, kumpaa 5.1.2.1
(kuristettu täyttöaukko) tai 5.1.2.2 kohdasta (merkintä) sovelle-taan, ja viime mainitussa tapauksessa kuvaus merkinnästä;
3.2.3 tarvittaessa jäljennökset muista tyyppihyväksynnöistä, joissa on
tarpeelliset tiedot hyväksynnän laajentamista varten ja selvitys
huononemiskertoimista.
3.3 Tämän liitteen 5 kohdassa kuvattuja testejä varten on tyyppi-
hyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle toimitettava
ajoneuvo, joka vastaa hyväksynnän kohteena olevaa tyyppiä.
4 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ
4.1 ETY-tyyppihyväksyntätodistukseksi on annettava liitteessä IX
annetun mallin mukainen todistus.
5 VAATIMUKSET JA TESTIT
Huomaa:Vaihtoehtona tämän jakson vaatimuksille voi valmistaja, jonka
maailmanlaajuinen vuosituotanto on vähemmän kuin 10000
yksikköä, saada tyyppihyväksynnän seuraavissa asiakirjoissa
esitettyjen vastaavien teknisten vaatimusten perusteella:
— ”US Government Printing Office'n” julkaisema ”Code of
Federal Regulations, Title 40, Part 86, Subparts A and B” 1
päivänä heinäkuuta 1989 tarkastettu painos, jota sovelletaan
mallivuoden 1987 henkilöautoihin, tai
— moottoriajoneuvojen aiheuttamaa ilmanpilaantumista käsitte-
levän Tukholmassa pidetyn kansainvälisen kokouksen 25
päivänä syyskuuta 1987 julkaisema asiakirja ”Control of Air
Pollution from Motor Vehicles — General Provisions for
Emission Regulations for Light Motor Vehicles” (Moottoria-
joneuvojen aiheuttaman ilman pilaantumisen vastaiset toimet
— yleiset määräykset henkilöautojen päästömääräyksille).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 6
▼M9
Tyyppihyväksynnästä vastaavan viranomaisen on ilmoitettava
komissiolle olosuhteista, joissa kaikki tämän määräyksen mukai-
sesti tehdyt hyväksynnät on annettu.
5.1 Yleistä
5.1.1 Osat, jotka voivat vaikuttaa pakokaasu- ja haihtumispäästöihin,
on suunniteltava, valmistettava ja koottava siten, että ajoneuvo
tavanomaisessa käytössä täyttää tämän direktiivin vaatimukset
kyseisiin osiin kohdistuvasta tärinästä huolimatta.
Valmistajan suorittamien teknisten toimenpiteiden on oltava sell-
aisia, että pakokaasu- ja haihtumispäästöjä rajoitetaan tehokkaasti
tätä direktiiviä noudattaen ajoneuvon tavanomaisen käytön ajan
tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Pakokaasupäästöjä koskevien
määräysten katsotaan täyttyvän, jos 5.3.1.4 ja 7.1.1.1 kohdan
määräykset täyttyvät.
Jos katalysaattorissa käytetään hapetusanturia, on varmistuttava,
että stökiometrinen ilmapolttoainesuhde (lambda) säilyy muuttu-
mattomana moottorin saavuttaessa tietyn kierrosnopeuden tai
kiihdytettäessä.
Tilapäiset vaihtelut tässä suhteessa kuitenkin sallitaan, jos ne
esiintyvät myös 5.3.1 ja 7.1.1 kohdassa määriteltyjen testien
aikana, tai turvallinen ajaminen ja moottorin oikea toiminta ja
päästöihin vaikuttavat osat tai kylmäkäynnistys vaativat näitä
vaihteluita.
5.1.2 Ottomoottorilla varustettu ajoneuvo on suunniteltava toimimaan
myös lyijyttömällä polttoaineella, joka määritellään direktiivissä
85/210/ETY(1).
5.1.2.1 Noudattaen, mitä 5.1.2.2 kohdassa vahvistetaan, polttonestesäiliön
täyttöaukko on suunniteltava siten, ettei säiliötä voida täyttää
täyttöpistoolilla, jonka suuttimen halkaisija on 23,6 mm tai suur-
empi.
5.1.2.2 Edellä 5.1.2.1 kohtaa ei sovelleta ajoneuvoon, joka täyttää
molemmat seuraavista edellytyksistä:
5.1.2.2.1 ajoneuvo on suunniteltu ja rakennettu siten, ettei lyijyä sisältävän
polttoaineen käytöstä ole haittaa millekään kaasumaisia päästöjä
rajoittavalle laitteelle, ja
5.1.2.2.2 ajoneuvoon on näkyvästi ja pysyvästi merkitty helposti luettava
tunnus, joka määritellään standardissa ISO 2575-1982, paikkaan,
joka on polttonestesäiliötä täyttävän henkilön välittömästi
nähtävissä. Lisämerkinnät sallitaan.
5.2 Testien suoritus
Taulukko I/5.2. esittää ajoneuvon tyyppihyväksynnän eri vaih-
toehdot.
5.2.1 Ottomoottorilla varustetuille moottoriajoneuvoille on tehtävä
seuraavat testit:
— tyyppi I (keskimääräisten pakokaasupäästöjen tarkastus
kylmäkäynnistyksen jälkeen)
— tyyppi II (hiilimonoksidipäästöt joutokäynnissä)— tyyppi III (kampikammiokaasujen päästöt)— tyyppi IV (haihtumispäästöt)— tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys).
5.2.2 Dieselmoottoreilla varustetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraavat
testit:
— tyyppi I (keskimääräisten pakokaasupäästöjen tarkastus
kylmäkäynnistyksen jälkeen)1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 7
(1) EYVL N:o L 96, 3.4.1985, s. 25▼M10
▼M10
— tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys).
5.3 Testien määrittäminen
5.3.1 Tyyppi I -testi (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmä-
käynnistyksen jälkeen).
5.3.1.1 Kuvassa I/5.3 esitetään tyyppi I -testin eri vaihtoehdot. Tämä testi
on suoritettava kaikille 1 jaksossa tarkoitetuille ajoneuvoille,
joiden enimmäismassa ei ole suurempi kuin 3,5 tonnia.
5.3.1.2 Ajoneuvo asetetaan alustadynamometrille, joka on varustettu
kuorma- ja inertiasimuloinnilla.
►M105.3.1.2.1 On suoritettava keskeytyksettä testi, jonka kokonaiskestoaika
on◄19 minuuttia ja 40 sekuntia, lukuun ottamatta 8.1 kohdassa
tarkoitettuja ajoneuvoja. Valmistajan suostumuksella osan I lopun
ja osan II alun välissä voi mittauslaitteiden säädön helpottami-
seksi olla enintään 20 sekunnin jakso, jolloin näytteenottoa ei
suoriteta.
5.3.1.2.2 Testin osa I koostuu neljästä kaupunkiajosyklin perusosasta.
Jokainen kaupunkiajosyklin perusosa koostuu viidestätoista
vaiheesta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.).
5.3.1.2.3 Testin osa II käsittää yhden taajama-alueen ulkopuolisen
ajosyklin. Taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli käsittää 13
vaihetta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.).
Kuva 1.5.2
Tyyppihyväksynnän ja laajennusten eri vaihtoehdot
Tyyppihyväksyntät-
estiM- ja N-luokan ottomoottorilla
varustetut ajoneuvotM1- ja N1-luokan dieselmoottorilla
varustetut ajoneuvot
tyyppi I Kyllä
(massa≤3,5 t)Kyllä
(massa≤3,5 t)
tyyppi II Kyllä
(massa > 3,5 t)—
tyyppi III Kyllä —
tyyppi IV Kyllä
(massa≤3,5 t)—
tyyppi V Kyllä
(massa≤3,5 t)Kyllä
(massa≤3,5 t)
Laajennusedellyt-
ykset6 kohta — 6 kohta
—M2ja N2, vertailumassa
enintään 2 840 kg
5.3.1.2.5 Testin aikana pakokaasut laimennetaan ja edustava näyte kerätään
yhteen tai useampaan pussiin. Testattavan ajoneuvon pakokaasut
laimennetaan, näyte otetaan ja analysoidaan jäljempänä esitetyn
menettelyn avulla ja laimennetun pakokaasun kokonaistilavuus
mitataan. Hiilimonoksidi-, hiilivety- ja typen oksidipäästöjen
lisäksi on tallennettava hiukkaspäästöt dieselmoottorilla varuste-
tuista ajoneuvoista.
5.3.1.3 Testi suoritetaan käyttäen liitteessä III esitettyä menettelyä.
Kaasujen keräämiseen ja analysointiin ja hiukkasten irrotukseen
ja punnitukseen käytettävien menetelmien on oltava vaatimusten
mukaisia.
5.3.1.4 Noudattaen, mitä 5.3.1.4.2 ja 5.3.1.5 kohdassa vahvistetaan, testi
toistetaan kolme kertaa. ►M10Jokaisen testin tulokset on
kerrottava ◄oikeilla huononemiskertoimilla, jotka saadaan
5.3.5 kohdasta. Tuloksena saatavien kaasumaisten päästöjen
massojen, sekä dieselmoottoreilla varustettujen ajoneuvojen hiuk-1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 8
▼M9
▼M10
▼M9
▼M9
kaspäästöjen massan, on kussakin testissä oltava pienempiä kuin
seuraavassa taulukossa esitetyt raja-arvot:
AjoneuvoluokkaVertailumassaRaja-arvot
Hiilimo-
noksidin
massaHiilivetyjen
ja typen
oksidien
yhteenlasket-
tu massaHiukkasten-
massa (1)
VM (kg) L1(g/km) L2(g/km) L3(g/km)
M(2) kaikki 2,72 0,97 0,14
N1(3)— I luokka VM ≤1 250 2,72 0,97 0,14
— II luokka 1 250 < VM
≤1 7005,17 1,4 0,19
— III luokka 1 700 < VM 6,9 1,7 0,25
(1) Dieselmoottoreille
(2) Lukuun ottamatta:
— kuljetukseen tarkoitettuja ajoneuvoja, joissa on enemmän kuin kuusi istumapaikkaa kuljet-
taja mukaan luettuna,
— ajoneuvoja, joiden enimmäismassa on yli 2 500 kg.
(3) Sekä M-luokan (2) huomautuksessa tarkoitetut ajoneuvot.
5.3.1.4.1 Jokaisen epäpuhtauden osalta, joita tarkoitetaan 5.3.1.4 kohdassa,
sallitaan yhden tuloksen kolmesta ylittää raja-arvo enintään 10 %
edellyttäen, että kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo on
epäpuhtauksien rajan alapuolella. Jos vahvistetut rajat ylittyvät
useamman kuin yhden epäpuhtauden osalta, on yhdentekevää,
tapahtuuko ylitys samassa testissä vai eri testeissä(1).
5.3.1.4.2 Edellä 5.3.1.4 kohdassa vahvistettu testien lukumäärä saadaan
valmistajan pyynnöstä nostaa kymmeneen, jos ensimmäisten
kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo (i) jokaisesta raja-
arvoissa tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden
summasta on välillä 100 % ja 110 % raja-arvosta. Tässä tapauk-
sessa ainoa vaatimus on, että kaikkien kymmenen tuloksen
aritmeettinen keskiarvo jokaisesta raja-arvoissa tarkoitetusta
epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden summasta on pienempi
kuin raja-arvo ( X<L).
5.3.1.5 Edellä 5.3.1.4 kohdassa vahvistettua testien lukumäärää voidaan
vähentää jäljempänä esitetyin edellytyksin, jossa V1on ensim-
mäisen testin tulos ja V2toisen testin tulos kustakin raja-arvoissa
tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden yhdis-
telmästä.
5.3.1.5.1 Vain yksi testi suoritetaan, jos testin tulos kustakin raja-arvoissa
tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden yhdis-
telmästä on pienempi tai yhtä suuri kuin 0,70 L (eli V1≤0,70 L).
5.3.1.5.2 Jos 5.1.3.5.1 kohdan vaatimus ei täyty, suoritetaan vain kaksi
testiä, jos testin tulos kustakin raja-arvoissa tarkoitetusta päästöstä
tai kahden päästön yhdistelmästä täyttää seuraavat ehdot:
V1≤0,85 L ja V1+V2≤1,70 L ja V2≤L.
5.3.2 Tyyppi II -testi (hiilimonoksidipäästötesti joutokäyntinopeudella)
5.3.2.1 Testi on suoritettava kaikille ottomoottorilla varustetuille ajoneu-
voille, joita 5.3.1 kohdassa tarkoitettu testi ei koske.
5.3.2.2 Liitteessä IV tarkoitetuissa olosuhteissa suoritetussa tarkastuk-
sessa joutokäynnillä mitattu hiilimonoksidipitoisuus pakokaasujen1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 9
(1) Jos yksi kutakin epäpuhtautta tai yhdistelmää vastaavasta kolmesta tuloksesta ylittää
5.3.1.4 kohdassa vahvistetun raja-arvon enemmän kuin 10 %, koetta voidaan jatkaa
kyseisellä ajoneuvolla 5.3.1.4.2 kohdan mukaisesti▼M10
▼M9
▼M10
▼M10
tilavuudesta ei saa olla suurempi kuin 3,5 % valmistajan vahvis-
tamissa säätöä koskevissa olosuhteissa eikä se saa olla suurempi
kuin 4,5 % liitteessä IV määritellyn säätöalueen sisällä.
5.3.3 Tyyppi III -testi (kampikammiokaasujen päästöjen tarkastaminen)
5.3.3.1 Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille
ajoneuvoille, lukuun ottamatta dieselmoottorilla varustettuja
ajoneuvoja.
5.3.3.2 Jäljempänä liitteen V mukaisesti testattuna, moottorin kampikam-
mion tuuletusjärjestelmä ei saa päästää kampikammiokaasuja
ilmakehään.
5.3.4 Tyyppi IV -testi (haihtumispäästöjen määritys)
5.3.4.1 Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille
ajoneuvoille lukuun ottamatta niitä, joissa on dieselmoottori.
5.3.4.2 Jäljempänä liitteen VI mukaisesti testattuna haihtumispäästöjen
on oltava alle 2 g/testi.
5.3.5 Tyyppi V -testi (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys)
►M105.3.5.1 Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille
ajoneuvoille, joita koskee 5.3.1 kohdan testi ◄, lukuun ottamatta
niitä, joita tarkoitetaan 8.1 kohdassa. Testi on vanhentamistesti,
jossa ajoneuvolla ajetaan testiradalla, tiellä tai alustadynamome-
trillä 80000 km liitteessä VII esitetyn ohjelman mukaisesti.
5.3.5.2 Poiketen 5.3.5.1 kohdan vaatimuksista, valmistaja voi halutessaan
käyttää seuraavan taulukon huononemiskertoimia vaihtoehtona
5.3.5.1.1 kohdan testaukselle.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 10
▼M9
▼M10
▼M9
▼M9
Kuva I/5.3
Lohkokaavio tyypin I tyyppihyväksynnästä
(ks. 5.3.1 kohta)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 11
▼M9
MoottoriluokkaHuononemiskertoimet
CO HC + NOxHiukkaset (1)
i) Ottomoottori 1,2 1,2 —
ii) Dieselmoottori 1,1 1,0 1,2
(1) Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen osalta.
Valmistajan pyynnöstä tutkimuslaitos voi suorittaa tyyppi I -testin, ennen kuin tyyppi V -testi on suoritettu, käyttäen edellä
esitetyn taulukon huononemiskertoimia. Kun tyyppi V -testi on
suoritettu, tutkimuslaitos saa muuttaa liitteeseen IX merkittyjä
tyyppihyväksyntätuloksia vaihtamalla edellä esitetyn taulukon
huononemiskertoimet tyyppi V -testissä mitattuihin kertoimiin.
5.3.5.3 Huononemiskertoimet määritellään joko 5.3.5.1 kohdassa esite-
tyllä menettelyllä tai käyttämällä 5.3.5.2 kohdan taulukkoarvoja.
Kertoimia on käytettävä, jotta 5.3.1.4 ja 7.1.1.1 kohdan vaati-
mukset täyttyvät.
6 ETY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENNUS
6.1 Pakokaasupäästöjä koskevat laajennukset(tyyppi I ja II -
testit)
6.1.1 Ajoneuvotyypit, joiden vertailumassat ovat erilaiset
6.1.1 Ajoneuvotyypit, joiden vertailumassat ovat erilaiset6.1.1.1 Ajoneuvotyypille annettu tyyppihyväksyntä voidaan laajentaa
koskemaan ainoastaan ajoneuvoja, joiden vertailumassa edellyttää
seuraavaksi korkeampaa ekvivalentti-inertialuokkaa tai mitä
tahansa alempaa ekvivalentti-inertialuokkaa.
6.1.1.2 Jos N
1-luokkaan kuuluvien ajoneuvojen ja M-luokan 5.3.1.4
kohdan (2) huomautuksessa tarkoitettujen ajoneuvojen tyyppi-
hyväksyttäväksi haetun ajoneuvotyypin vertailumassa edellyttää
vauhtipyörän käyttöä, jonka ekvivalentti-inertialuokka on alhai-
sempi kuin jo tyyppihyväksytyssä ajoneuvotyypissä käytetyn
vauhtipyörän, tyyppihyväksynnän laajentaminen annetaan, jos
tyyppihyväksytyn ajoneuvon päästöjen massat vastaavat sille
ajoneuvolle, jolle tyyppihyväksynnän laajennusta haetaan,
määriteltyjä raja-arvoja.
6.1.2 Ajoneuvotyypit, joilla on eri kokonaisvälityssuhteet
Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan seuraavin edelly-
tyksin laajentaa koskemaan ajoneuvotyyppejä, jotka eroavat
hyväksytystä tyypistä vain välityssuhteiltaan.
6.1.2.1 Jokaiselle tyyppi I -testissä käytetylle välityssuhteelle määritetään
suhde:
E¼V2/C0V1
V1
jossa V1on hyväksytyn ajoneuvotyypin nopeus ja V2laajennush-
akemuksen kohteena olevan ajoneuvotyypin nopeus moottorin
kierrosnopeudella 1 000 r/min.
6.1.2.2 Jos jokaisella välityssuhteella E ≤8 %, on laajennus annettava
uusimatta tyyppi I -testejä.
6.1.2.3 Jos vähintään yhdellä välityssuhteella E 8 % ja jokaisella välitys-
suhteella E ≤13 %, on tyyppi I -testi uusittava, mutta se voidaan
suorittaa valmistajan valitsemassa tyyppihyväksynnän antavan
viranomaisen hyväksymässä laboratoriossa. Testien selosteet on
lähetettävä tyyppihyväksyntätesteistä vastuussa olevalle tutkimus-
laitokselle.
6.1.3 Ajoneuvotyypit, joilla on eri vertailumassat ja eri kokonaisvälitys-
suhteet
Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa ajoneuvo-
tyypeille, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä vain1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 12
▼M10
▼M9
▼M9
vertailumassaltaan ja kokonaisvälityssuhteiltaan, jos kaikki 6.1.1
ja 6.1.2 kohdassa määritellyt edellytykset täyttyvät.
6.1.4 Huomaa:
Kun ajoneuvotyyppi on hyväksytty 6.1.1-6.1.3 kohdan määräysten
mukaisesti, tätä hyväksyntää ei voida laajentaa koskemaan muita
ajoneuvotyyppejä.
6.2 Haihtumispäästöt (tyyppi IV -testi)
6.2.1 Hyväksyntä, joka on annettu haihtumispäästöjen valvontajärjes-
telmällä varustetulle ajoneuvotyypille, voidaan laajentaa
seuraavin edellytyksin:
6.2.1.1 Polttoaineen ja ilman annostelujärjestelmän perusperiaatteen
(esimerkiksi yksipisteruiskutus, kaasutin) on oltava sama.
6.2.1.2 Polttonestesäiliön muodon ja polttonestesäiliön ja polttoainelet-
kujen materiaalien on oltava samat. Testi tehdään tuoteperheen
huonoimmalle tapaukselle letkunpituuden ja poikkipinnan osalta.
Tyyppihyväksyntätesteistä vastaava tutkimuslaitos päättää, ovatko
erilaiset haihtuneen ja nestemäisen polttoaineen erottimet hyväk-
syttävissä. Polttonestesäiliön tilavuuden toleranssi on ± 10 %.
Säiliön paineventtiilin säädön on oltava sama.
6.2.1.3 Polttoainekaasun varastointimenetelmän on oltava sama, esimer-
kiksi loukun muoto ja tilavuus, väliaine, ilmanpuhdistin (jos sitä
käytetään haihtumispäästöjen valvontaan) ym.
6.2.1.4 Kaasuttimen kohokammion tilavuuden toleranssi on 10 millilitraa.6.2.1.5 Varastoidun polttoainekaasun poistumismenetelmän on oltava
sama (esimerkiksi ilmavirta, poistumisaika tai poistumistilavuus
ajosyklin aikana).
6.2.1.6 Polttoaineen syöttöjärjestelmän tiivistys- ja tuuletusmenetelmien
on oltava samat.
6.2.2 Täydentäviä huomautuksia:
i) eri moottorikoot sallitaan;
ii) eri moottoritehot sallitaan;
iii) automaattiset ja käsivalintaiset vaihteistot sekä kaksi- ja neli-
pyörävedot sallitaan;
iv) eri korimallit sallitaan;
v) eri pyörä- ja rengaskoot sallitaan.
6.3 Pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys (tyyppi V -testi)
6.3.1 Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa koske-
maan eri ajoneuvotyyppejä edellyttäen, että moottorin ja
pakokaasunvalvontajärjestelmän yhdistelmä on samanlainen kuin
jo hyväksytyssä ajoneuvossa. Tätä tarkoitusta varten ne ajoneuvo-
tyypit, joiden jäljempänä esitetyt parametrit ovat samat tai
vahvistettujen rajojen sisällä, katsotaan kuuluviksi samaan moot-
toripakokaasunvalvontajärjestelmäyhdistelmään.
6.3.1.1 Moottori:
— sylinterien lukumäärä,
— iskutilavuus (± 15 %),— sylinteriryhmän rakenne,— venttiilien lukumäärä,
— polttoainejärjestelmä,
— jäähdytysjärjestelmän tyyppi,— palamisprosessi.
6.3.1.2 Pakokaasunvalvontajärjestelmä:
— Katalysaattorit:
— katalyyttielementtien ja katalysaattorien lukumäärä,
— katalysaattorien koko ja muoto (tilavuus ± 10 %),— katalyyttitoiminnan tyyppi (hapettava, kolmitie jne.),— jalometallimäärä (sama tai suurempi),— jalometallisuhde (± 15 %),— korvaava aine (rakenne ja materiaali),— hilatiheys,1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 13
▼M9
— katalysaattori(e)n kotelon tyyppi,
— katalysaattorien sijainti (paikka ja etäisyys pakojärjes-
telmässä, joka ei aiheuta yli ± 50 K:n lämpötilavaihtelua
katalysaattorien ilmansyöttöaukossa).
— Ilmansyöttö:
— käytössä vai ei
— tyyppi (sykähdysilma, ilmapumput jne.)
— Pakokaasujen takaisinkierrätys:
— käytössä vai ei.
6.3.1.3 Inertialuokka: Inertialuokka välittömästi yläpuolella ja mikä
tahansa vastaava inertialuokka alapuolella.
6.3.1.4 Kestävyystesti voidaan suorittaa ajoneuvolla, jonka korimalli,
vaihteisto (automaattinen tai käsivalintainen) ja pyörä- tai rengas-
koko ovat erilaiset kuin tyyppihyväksyntäanomuksen kohteena
olevassa ajoneuvotyypissä.
7 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
7.1 Yleissääntönä tuotannon vaatimustenmukaisuus ajoneuvon pako-
kaasu- ja haihtumispäästörajojen osalta tarkastetaan liitteen IX
mukaisen tyyppihyväksyntätodistuksen tietojen perusteella ja
tarvittaessa tekemällä kaikki tai osa 5.2 kohdassa tarkoitetuista
tyyppi I, II, III ja IV -testeistä.
7.1.1 Tyyppi I -testin vaatimusten täyttyminen tarkastetaan seuraavasti:7.1.1.1 Ajoneuvo otetaan sarjatuotannosta ja sille suoritetaan 5.3.1
kohdassa määritelty testi. Huononemiskertoimia sovelletaan
samalla tavalla. Kuitenkin 5.3.1.4 kohdassa esitetyt raja-arvot on
korvattava seuraavasti:
Ajoneuvo-
luokkaVertailumassaRaja-arvot
Hiilimonoksidin
massaHiilivetyjen ja
typen oksidien
yhteenlaskettu
massaHiukkasten
massa (1)
VM (kg) L1(g/km) L2(g/km) L3(g/km)
M(2) kaikki 3,16 1,13 0,18
N1(3)VM≤1 250 3,16 1,13 0,18
1 250 < VM
≤1 7006,0 1,6 0,22
1 700 < VM 8,0 2,0 0,29
(1) Dieselmoottoreille
(2) Ks. 5.3.1.4(2) kohdan huomautusta.
(3) Ks. 5.3.1.4(3) kohdan huomautusta.
7.1.1.2 Jos tuotannosta otettu ajoneuvo ei täytä 7.1.1.1 kohdan vaati-
muksia, valmistaja voi pyytää mittaukset suoritettaviksi
tuotannosta otetulle ajoneuvoerälle, joka sisältää alunperin valitun
ajoneuvon. Valmistaja määrittelee erän suuruuden n. Muille kuin
alunperin valitulle ajoneuvolle suoritetaan yksi tyyppi I -testi.
Alunperin testatusta ajoneuvosta otetaan huomioon kyseisellä
ajoneuvolla tehdyn kolmen tyyppi I -testin tuloksen aritmeettinen
keskiarvo. Satunnaiserästä saatujen tulosten aritmeettinen
keskiarvo (x /C0) ja vakiopoikkeama S(1) määritetään hiilimonok-
sidi-, yhdistettyjen hiilivety- ja typen oksidi- sekä
hiukkaspäästöjen osalta. Tuotantomallien katsotaan täyttävän
vaatimukset, jos seuraava ehto pätee:1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 14
(1) Vakiopoikkeama on S2¼Xx/C0x ðÞ2
n/C01jossa x on yksi saaduista n:stä erillisestä tulok-
sesta.▼M10
▼M9
▼M9
xþk/C1S/C20L
jossa:
L on 7.1.1.1 kohdassa vahvistettu raja-arvo,k on n:n arvosta riippuvainen tilastollinen kerroin, joka saadaan
seuraavasta taulukosta:
n 234567891 0
k 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,342 0,317 0,296 0,279n 1 11 21 31 41 51 61 71 81 9k 0,265 0,253 0,242 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198
jos n≥20, k ¼
0;860ﬃﬃﬃnp
7.1.2 Tuotannosta otetulle ajoneuvolle tehtävässä tyyppi II tai III -
testissä 5.3.2.2 ja 5.3.3.2 kohdassa esitettyjen edellytysten on
täytyttävä.
7.1.3 Poiketen liitteessä III olevan 3.1.1 kohdan vaatimuksista,
tuotannon vaatimustenmukaisuuden toteamisesta vastaava tutki-
muslaitos saa valmistajan suostumuksella suorittaa tyyppi I, II,
III ja IV -testit ajoneuvoilla, joilla on ajettu vähemmän kuin
3 000 km.
7.1.4 Kaikkien tuotettujen hyväksyttyä tyyppiä olevien ajoneuvojen
keskimääräisten haihtumispäästöjen on oltava pienempiä kuin
5.3.4.2 kohdassa eritelty raja-arvo liitteen VI mukaisesti suorite-
tussa testissä.
7.1.5 Tuotantolinjan päässä tehtäviä rutiinitestejä varten hyväksynnän
haltija voi osoittaa vaatimustenmukaisuuden ottamalla tarkastetta-
vaksi ajoneuvoja, jotka täyttävät liitteessä VI olevan 7 kohdan
vaatimukset.
8 SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET
8.2 Seuraavia määräyksiä sovelletaan 31 päivään joulukuuta 1994
saakka ajoneuvoihin, jotka on ensimmäisen kerran laskettu liik-
keelle ja tyyppihyväksytty ennen 1 päivää heinäkuuta 1993:
— direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna
direktiivillä 88/436/ETY, liitteessä I olevassa 8.3 kohdassa
esitetyt siirtymämääräykset (lukuun ottamatta 8.3.1.3
kohtaa);
—►M10direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 88/76/ETY, liitteen I määräykset,
jotka koskevat M1-luokan ajoneuvoja(1), jotka on varustettu
tilavuudeltaan yli 2 litran ottomoottoreilla; ◄
— direktiivissä 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna
direktiivillä 89/458/ETY, moottorin tilavuudeltaan alle 1,4
litran ajoneuvoille vahvistetut määräykset.
Valmistajan pyynnöstä ajoneuvot voidaan tyyppihyväksyä näiden
testausvaatimusten mukaisesti sen sijaan, että käytettäisiin direk-
tiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä
91/441/ETY, liitteessä I olevassa 5.3.1, 5.3.5 ja 7.1.1 kohdassa
tarkoitettuja testejä.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 15
(1) Ks. 5.3.1.4 (2) kohdan huomautusta.▼M10
▼M9
▼M9
8.3 ►M10M1-luokan ajoneuvojen osalta(1) 1 päivään heinäkuuta
1994 saakka tyyppihyväksyntää varten ja 31 päivään joulukuuta
1994 saakka ensimmäisen kerran liikkeelle laskemista varten,
ja
N1-luokan ajoneuvojen osalta(2) 1 päivään lokakuuta 1994
saakka tyyppihyväksyntää varten ja 1 päivään lokakuuta 1995
saakka ensimmäisen kerran liikkeelle laskemista varten,
suoraruiskutteisilla dieselmoottoreilla varustettujen ajoneuvojen
yhdistetyn hiilivety- ja typen oksidipäästön massan ja hiuk-
kaspäästön massan raja-arvot saadaan kertomalla 5.3.1.4
(tyyppihyväksyntä) ja 7.1.1.1 (vaatimustenmukaisuuden tarkasta-
minen) kohdan taulukkoarvot L2 ja L3 kertoimella 1,4. ◄1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 16
(1) Ks. 5.3.1.4 (2) kohdan huomautusta.
(2) Ks. 5.3.1.4 (3) kohdan huomautusta
▼M9
LIITE II
TIETOJENANTOASIAKIRJA N:o …
Noudattaen ETY-tyyppihyväksyntää koskevan neuvoston direktiivin 70/156/ETY liitettä I sekä
viitaten moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutetta-
viin toimenpiteisiin
(Direktiivi 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 91/441/ETY)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 17
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 18
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 19
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 20
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 21
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 22
▼M9
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 23
▼M9
LIITE III
TYYPPI I -TESTI
(Keskimääräisten pakokaasupäästöjen tarkastus kylmäkäynnistyksen
jälkeen)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä kuvataan menettely liitteessä I olevassa 5.3.1
kohdassa määritellylle tyyppi I -testille.
2 TOIMINTASYKLI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ2.1 Syklin kuvaus
Toimintasykli alustadynamometrillä kuvataan tämän liitteen
lisäyksessä 1.
2.2 Syklin ajamisen yleiset ehdot
Syklin ajoa on tarvittaessa kokeiltava ennakolta, jotta voidaan
selvittää kaasu- ja jarrupolkimien käyttösiten, että saavutetaan
sykli, joka pysyy teoreettisen syklin toleranssialueen sisällä.
2.3 Vaihteiston käyttö
2.3.1 Jos ykkösvaihteella saavutettava suurin nopeus on pienempi kuin
15 km/h, käytetään kaupunkiajosyklin perusosissa (osa 1) kakkos-
, kolmos- ja nelosvaihteita ja taajama-alueen ulkopuolisessa
ajosyklissä (osa 2) kakkos-, kolmos-, nelos- ja viitosvaihteita.
Vastaavia vaihteita voidaan käyttää myös silloin, kun ajo-ohjeet
suosittelevat liikkeellelähtöä tasamaalta kakkosvaihteella tai kun
ykkösvaihde on tarkoitettu käytettäväksi vain maastoajoon,
ryömintään tai hinaukseen.
M-luokan ajoneuvoille(
1), joiden moottorin teho on enintään
30 kW ja joiden suurin nopeus ei ylitä 130 km/h, taajama-alueen
ulkopuolisen ajojakson (2 osa) suurin nopeus rajoitetaan 90 km/h
1 päivään heinäkuuta 1994 saakka.
N1-luokan ajoneuvoille(2), joiden teho/painosuhde on enintään
30 kW/t(3) ja joiden suurin nopeus ei ylitä 130 km/h, taajama-
alueen ulkopuolisen ajojakson (2 osa) suurin nopeus rajoitetaan
1 luokan ajoneuvoille 90 km/h 1 päivää tammikuuta 1996 saakka
ja II ja III luokan ajoneuvoille 1 päivään tammikuuta 1997
saakka.
Tämän päivämäärän jälkeen ajoneuvoja, jotka eivät saavuta testi-
jaksossa vaadittua kiihtyvyyttä ja jaksolle ilmoitettua suurinta
nopeutta, on ajettava kaasupoljin täysin alaspainettuna, jotta
vaadittu ajojakso saavutetaan uudelleen. Poikkeukset testijaksosta
on merkittävä testausselosteeseen.
2.3.2 Puoliautomaattisella vaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan
käyttämällä tavanomaisesti ajossa käytettäviä vaihteita ja
käyttämällä vaihteita valmistajan ohjeiden mukaisesti.
2.3.3 Automaattivaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan suurin
ajovaihde (drive) kytkettynä. Kaasupoljinta on käytettävä siten,
että saavutetaan mahdollisimman tasainen kiihtyvyys, jolloin
vaihteet kytkeytyvät tavanomaisessa järjestyksessä. Tämän liit-
teen lisäyksessä 1 esitettyjä vaihtamiskohtia ei sovelleta;
kiihdytyksen on jatkuttava koko sen suoraviivaisen ajanjakson
ajan, jota kuvaa suora viiva, joka yhdistää jokaisen joutokäynti-
jakson lopun seuraavaan tasaisen nopeusjakson alkuun.
Jäljempänä 2.4 kohdassa esitettyjä toleransseja sovelletaan.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 24
(1) Ks. liitteessä I olevaa 5.3.1.4 (2) kohdan huomautusta
(2) Ks. liitteessä I olevaa 5.3.1.4 (3) kohdan huomautusta
(3) Valmistajan ilmoittama suurin teknisesti sallittu kuormattu massa▼M10
▼M9
▼M9
2.3.4 Ajoneuvot, jotka on varustettu kuljettajan kytkemällä ylivaih-
teella, testataan kaupunkiajosyklissä (osa 1) ylivaihde
irtikytkettynä ja taajama-alueen ulkopuolisessa ajosyklissä (osa
2) ylivaihde kytkettynä.
2.4 Toleranssit
2.4.1 Mitatun ja teoreettisen nopeuden eroksi sallitaan ± 2 km/h kiihdy-
tyksen ja tasaisen nopeuden aikana sekä hidastuksen aikana
ajoneuvon jarruja käytettäessä. Jos ajoneuvo hidastuu nopeammin
ilman jarrujen käyttöä, sovelletaan vain 6.5.3 kohdan vaati-
muksia. Tätä suuremmat nopeustoleranssit sallitaan vaiheen
vaihtojen aikana edellyttäen, että toleransseja ei ylitetä yli 0,5sekunniksi missään tilanteessa.
2.4.2 Aikatoleranssit ovat ± 1 sekunti. Toleransseja sovelletaan kaupun-
kiajosyklissä (osa 1) kunkin vaihtamishetken(
1) alussa ja lopussa
ja taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) toiminnoissa
N:o 3, 5 ja 7.
2.4.3 Nopeus- ja aikatoleranssit yhdistetään tämän liitteen lisäyksessä 1
esitetyllä tavalla.
3 AJONEUVO JA POLTTOAINE3.1 Testiajoneuvo
3.1.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa. Sen on
oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km
ennen testiä.
3.1.2 Pakojärjestelmässä ei saa olla vuotoja, jotka vähentäisivät
kerättävää kaasumäärää, jonka on oltava sama kuin moottorista
lähtevä kaasumäärä.
3.1.3 Imujärjestelmän tiiviys voidaan tarkastaa, jotta varmistetaan, ettei
polttoaine-ilmaseokseen pääse vahingossa lisäilmaa.
3.1.4 Moottorin ja ajoneuvon hallintalaitteiden säätöjen on oltava
valmistajan määräysten mukaiset. Tätä vaatimusta sovelletaan
erityisesti joutokäynnin säätöihin (kierrosnopeus ja pakokaasujen
hiilimonoksidipitoisuus), kylmäkäynnistyslaitteen säätöihin ja
pakokaasupäästöjen valvontajärjestelmään.
3.1.5 Testattava ajoneuvo tai vastaava ajoneuvo on tarvittaessa varus-
tettava laitteella, jolla voidaan mitata alustadynamometrin
säätämisessä tarvittavat ominaisparametrit 4.1.1 kohdan
määräysten mukaisesti.
3.1.6 Tutkimuslaitos voi varmistaa, että ajoneuvon teho vastaa valmis-
tajan ilmoittamaa, että sitä voi käyttää tavanomaiseen ajoon ja
erityisesti, että se käynnistyy sekä kylmänä että kuumana.
3.2 Polttoaine
Testissä on käytettävä liitteessä VIII määriteltyä sopivaa vertailu-
polttoainetta.
4 TESTIVARUSTUS
4.1 Alustadynamometri
4.1.1 Dynamometrin on kyettävä simuloimaan ajovastuksia yhdellä
seuraavista luokituksista:
— dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä; dynamometri,
jonka fyysiset ominaisuudet antavat kiinteän kuormituskäyrän
muodon;
— dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä; dynamometri,
jossa vähintään kahta ajovastusparametriä voidaan säätää
kuormituskäyrän muodon muuttamiseksi.
4.1.2 Dynamometrin säätöei saa muuttua ajan kuluessa. Se ei saa
aiheuttaa tärinää, joka voitaisiin havaita ajoneuvossa ja joka voisi
heikentää ajoneuvon tavanomaisia toimintoja.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 25
(1) On huomattava, että sallittu kahden sekunnin aika sisältää vaihteen vaihtamiseen
kuluvan ajan ja tarvittaessa tietyn varan ottaa jaksotus kiinni
▼M9
4.1.3 Sen on oltava varustettu inertian ja kuorman simuloinnilla.
Kaksirullaisen dynamometrin osalta nämä simuloinnit kytketään
eturullaan.
4.1.4 Tarkkuus
4.1.4.1 Kuorma on kyettävä mittaamaan ja lukemaan ± 5 % tarkkuudella.
4.1.4.2 Jos dynamometrissä on kiinteä kuormituskäyrä, on kuorman
säädön tarkkuuden oltava 80 km/h nopeudella ± 5 %. Jos dyna-
mometrissä on säädettävä kuormituskäyrä, on dynamometrin
sovittamistarkkuuden ajovastuksiin oltava 5 % nopeuksilla 100,
80, 60 ja 40 km/h ja 10 % nopeudella 20 km/h. Sen alapuolella
dynamometrin absorption on oltava positiivinen.
4.1.4.3 Pyörivien osien kokonaisinertian (tarvittaessa mukaan lukien
simuloitu inertia) on oltava tunnettu ja ± 20 kg:n sisällä testin
inertialuokasta.
4.1.4.4 Ajoneuvon nopeus on mitattava rullan pyörimisnopeutena (kaksir-
ullaisella dynamometrillä eturullasta). Nopeuden mittaustark-
kuuden on oltava ± 1 km/h yli 10 km/h:n nopeuksilla.
4.1.5 Kuorman ja inertian asetus
4.1.5.1 Dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä: kuorman simulointi
on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho 80 km/h tasaisella
nopeudella ja absorboitu teho nopeudella 50 km/h on merkittävä
muistiin. Keinot, joilla tämä kuorma määritetään ja säädetään,
esitetään lisäyksessä 3.
4.1.5.2 Dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä: kuorman simu-
lointi on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho 100, 80, 60, 40
ja 20 km/h tasaisilla nopeuksilla. Keinot, joilla nämä kuormat
määritetään ja säädetään, esitetään lisäyksessä 3.
4.1.5.3 Inertia
Dynamometrit, joissa on sähköinen inertian simulointi, on osoitet-
tava yhtäpitäviksi mekaanisten hitauden inertiajärjestelmien
kanssa. Tapa, jolla yhtäpitävyys todetaan, esitetään lisäyksessä 4.
4.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä
4.2.1 Pakokaasun näytteenottojärjestelmän on kyettävä mittaamaan
epäpuhtauksien todelliset määrät mitattavista pakokaasuista.
Mittaukseen käytetään vakiotilavuuskerääjäjärjestelmää (CVS).
Se edellyttää, että ajoneuvon pakokaasua jatkuvasti laimennetaan
ulkoilmalla valvotuissa olosuhteissa. Vakiotilavuuskerääjämene-
telmällä mitattaessa on täytettävä kaksi edellytystä: pakokaasujen
ja laimennusilmaseoksen kokonaistilavuus on mitattava, ja analy-
sointia varten kerätään jatkuvasti suhteellinen näyte tilavuudesta.
Epäpuhtauksien päästömäärät määritetään näytteiden pitoisuuk-
sista, jotka korjataan ulkoilman epäpuhtauspitoisuudella ja
testijakson kokonaisvirtauksella.
Hiukkaspäästöjen taso määritetään käyttämällä sopivia suodat-
timia, joilla kerätään hiukkaset virtauksen suhteellisesta
osuudesta testin ajan ja saatu hiukkasmäärä punnitaan 4.3.2
kohdan mukaisesti.
4.2.2 Virtauksen järjestelmän läpi on oltava riittävä, jotta veden
kondensoituminen estetään kaikissa testin aikana mahdollisissa
olosuhteissa, kuten lisäyksessä 5 määritellään.
4.2.3 Kuvassa III/4.2.3 esitetään yleisjärjestelmän kaavio. Lisäyksessä 5
esitetään kolme esimerkkiä vakiotilavuuskerääjäjärjestelmistä,
jotka täyttävät tässä liitteessä vahvistetut vaatimukset.
4.2.4 Kaasun ja ilman seoksen on oltava homogeenista keräysputken
pisteessä S2.
4.2.5 Putken on otettava edustava näyte laimennetusta pakokaasuista.4.2.6 Järjestelmässä ei saa olla kaasuvuotoja. Rakenteen ja materiaalien
on oltava sellaiset, ettei järjestelmä vaikuta laimennetun pako-
kaasun epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos yksikin osa (lämmönvaihdin,
puhallin jne.) voi muuttaa jonkin kaasumaisen epäpuhtauden
pitoisuutta laimennetussa kaasussa, on kyseisen epäpuhtauden
näytteenotto suoritettava ennen tätä osaa, jos ongelmaa ei voida
korjata.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 26
▼M9
4.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu useampihaaraisella pakoput-
kella, liitäntäputket on liitettävä mahdollisimman lähellä
ajoneuvoa.
4.2.8 Staattisen paineen vaihtelut ajoneuvon pakoputkessa (pakoput-
kissa) eivät saa poiketa enempää kuin ± 1,25 kPa niistä
staattisen paineen vaihteluista, jotka on mitattu dynamometrin
ajosyklin aikana ilman liitäntää pakoputkeen (pakoputkiin).
Näytteenottojärjestelmiä, joilla voidaan ylläpitää staattisen
paineen toleranssi ± 0,25 kPa, on käytettävä, jos valmistajan
kirjallinen pyyntöhyväksynnän antavalle viranomaiselle selvittää
kapeamman toleranssin tarpeen. Vastapaine on mitattava pakoput-
kesta mahdollisimman läheltä sen päätä tai jatkeesta, jonka
halkaisija on sama.
4.2.9 Pakokaasujen ohjaamiseen käytettävien venttiilien on oltava
nopeasäätöistä ja nopeatoimista tyyppiä.
4.2.10 Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin näytepusseihin. Pussien
on oltava materiaalia, joka ei muuta kaasumaista epäpuhtautta
yli ± 2 % 20 minuutin varastoinnin jälkeen.
4.3 Analysointilaitteisto
4.3.1 Vaatimukset
4.3.1.1 Kaasumaiset epäpuhtaudet on analysoitava seuraavilla laitteilla:
— hiilimonoksidin (CO) ja hiilidioksidin (CO2) analysointi: hiili-
monoksidi- ja hiilidioksidianalysaattorin on oltava ei-
dispersoivaa infrapuna-absorptiotyyppiä (NDIR),
— hiilivetyjen (HC) analysointi — ottomoottorit: hiilivetyanaly-
saattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID) kalibroituna
propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvivalenttina
(C1),
— hiilivetyjen (HC) analysointi — dieselmoottorit: hiilivetyana-
lysaattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID), joka onvarustettu ilmaisimella, venttiileillä, putkistolla jne., jotka
lämmitetään 463 K (190 ºC) ± 10 K lämpötilaan (HFID). Se
kalibroidaan propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvi-
valenttina (C
1).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 27
▼M9
Kuva III/4.2.3
Pakokaasun näytteenottojärjestelmän kaavio
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 28
▼M9
— typen oksidien (NOx) analysointi: typen oksidien analysaat-
torin on oltava joko kemiluminesenssityyppiä (CLA) tai ei-
dispersoivaa ultraviolettiresonanssiabsorptiotyyppiä
(NDUVR), molemmat varustettuna NOx-NO-muuntimella.
Hiukkaset:Kerättyjen hiukkasten massan määritys. Hiukkaset kerätään
molemmilla kerroilla kahdella sarjaan asennetulla suodattimella
näytekaasuvirrasta. Kullakin suodatinparilla kerätty hiukkasmäärä
on oltava seuraavan kaavan mukainen:
M¼
Vmix/C1m
Vep/C1dtai m ¼M/C1d/C1Vep
Vmix
—Vep: virtaus suodattimien läpi
—Vmix: virtaus tunnelin läpi
— M: hiukkasten massa (g/km)
—Mlimit: hiukkasten massaraja (voimassaoleva massaraja g/
km)
— m: suodattimilla kerätty hiukkasmassa (g)
— d: toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka (km)
Hiukkasten näytemäärä (Vep/Vmix) säädetään siten, että kun
M=Mlimit,1≤m≤5 mg (käytettäessä halkaisijaltaan 47 mm:n
suodattimia).
Suodatinpinnan on koostuttava materiaalista, joka on vettä
hylkivää ja reagoimatonta pakokaasun osien suhteen (fluoridihii-
lipäällysteiset lasikuitusuodattimet tai vastaavat).
4.3.1.2 Tarkkuus
Analysaattorien on oltava mittausalueeltaan sellaisia, että saavute-
taan vaadittu tarkkuus pakokaasunäytteen epäpuhtauksien
pitoisuuksien mittaamisessa.
Mittausvirhe ei saa olla suurempi kuin ± 3 %, kun kalibrointikaa-
sujen todellista arvoa ei oteta huomioon. Alle 100 ppm:n
pitoisuuksilla mittausvirhe ei saa olla suurempi kuin ± 3 ppm.
Ulkoilmanäyte on mitattava samalla analysaattorilla ja mittausa-
lueella kuin vastaava laimennettu pakokaasunäyte.
Kerättyjen hiukkasten mittaustarkkuuden on oltava taattu yksi
mikrogramma.
Kaikkien suodattimien painon määritykseen käytettävän mikro-
grammavaa'an on oltava tarkkuudeltaan (normaalipoikkeama) ja
luettavuudeltaan yksi mikrogramma.
4.3.1.3 Kylmäloukku
Mitään kaasunkuivauslaitetta ei saa käyttää ennen analysaattor-
eita, ellei ole osoitettu, ettei sillä ole vaikutusta kaasuvirran
epäpuhtauspitoisuuteen.
4.3.2 Erityiset vaatimukset dieselmoottoreille
Jatkuvaan HC-analysointiin liekki-ionisaatiotunnistimella (HFID)
on käytettävä lämmitettyä näytteenottolinjaa sekä tallenninta (R).
Mitattujen hiilivetyjen keskimääräinen pitoisuus määritellään inte-
groimalla. Testin ajan lämmitetyn näytteenottolinjan lämpötila on
pidettävä 463 K (190 ºC) ± 10 K suuruisena. Lämmitetty näyttee-
nottolinja on varustettava lämmitetyllä suodattimella (Fh), joka
poistaa≥0,3 mikrometrin hiukkaset 99-prosenttisesti, poista-
maan kaikki kiinteät hiukkaset analysointiin tarvittavasta
jatkuvasta kaasuvirrasta. Näytteenottojärjestelmän vasteaika
(putkesta analysaattorin sisäänmenoon) ei saa olla yli neljä
sekuntia.
HFID-laitetta on käytettävä vakiovirtausjärjestelmällä
(lämmönvaihdin), jotta saadaan edustava näyte, jollei tehdä
kompensointia muuttuville CFV- tai CFO-virtauksille.
Hiukkasten keräysyksikön on käsitettävä laimennustunneli, keräy-
sputki, suodatinyksikö, osavirtauspumpu, virtausmäärän säädin ja
mittausyksikó. Hiukkasnäytteenoton osavirtaus imetään kahden
sarjaan asennetun suodattimen läpi. Testikaasuvirtauksen hiuk-
kasten keräysputki on asennettava laimennuskanavaan siten, että1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 29
▼M9
edustava näytekaasuvirtaus voidaan ottaa homogeenisesta ilman
ja pakokaasun seoksesta ja että ilman ja pakokaasun seoksen
lämpötila ei ylitä 325 K (52 ºC) näytteenottopisteessä. Kaasu-
virran lämpötila virtausmittarissa ei saa vaihdella yli ± 3 K eikä
virtausmäärän massa yli ± 5 %. Jos tilavuusvirta muuttuu liiaksi
suodattimien ylikuormittumisen takia, testi on pysäytettävä. Kun
testi uusitaan, on virtausmäärää vähennettävä tai käytettävä suur-
empaa suodatinta. Suodattimet on poistettava kammiosta
aikaisintaan tuntia ennen testin alkua.
Tarvittavat hiukkassuodattimet on vakautettava (lämpötilan ja
kosteuden suhteen) avoimessa astiassa, pölyltä suojattuna,
vähintään 8 ja enintään 56 tuntia ennen testiä ilmastoidussa
kammiossa. Vakauttamisen jälkeen puhtaat suodattimet punnitaan
ja varastoidaan, kunnes ne käytetään.
Jos suodattimia ei käytetä tunnin kuluessa niiden poistamisesta
punnitusastiasta, ne on punnittava uudelleen.
Yhden tunnin raja voidaan korvata kahdeksan tunnin rajalla, jos
seuraavat ehdot täyttyvät:
— stabiloitunut suodatin asetetaan ja pidetään tiivistetyssä
suodattimen pitimessä, jonka päädyt ovat tulpatut, tai
— stabiloitunut suodatin asetetaan tiivistettyyn suodattimen
pitimeen, joka sitten välittömästi asennetaan näytelinjaan,
jonka läpi ei ole virtausta.
4.3.3 Kalibrointi
Kukin analysaattori on kalibroitava niin usein kuin on tarpeellista
ja joka tapauksessa tyyppihyväksyntätestiä edeltävänä kuukau-
tena, ja vähintään kuuden kuukauden välein tuotannon
vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseksi. Käytettävä kalibrointi-
menetelmä esitetään lisäyksessä 6 olevassa 4.3.1 kohdassa
tarkoitettujen analysaattorien osalta.
4.4 Tilavuusmittaus
4.4.1 Vakiotilavuuskerääjään otetun laimennetun pakokaasun kokonais-
tilavuuden mittausmenetelmän on oltava sellainen, että
mittaustarkkuus on ± 2 %.
4.4.2 Vakiotilavuuskerääjän kalibrointi
Vakiotilavuuskerääjäjärjestelmän tilavuuden mittauslaite on kali-
broitava menetelmällä, jolla saavutetaan vaadittu tarkkuus, ja
riittävän usein tämän tarkkuuden ylläpitämiseksi.
Lisäyksessä 6 annetaan esimerkki kalibrointimenettelystä, joka
antaa vaaditun tarkkuuden. Menetelmässä hyödynnetään dynaa-
mista virtausmittauslaitetta, joka on dynaaminen ja soveltuu
vakiotilavuuskerääjätestissä esiintyvälle suurelle virtausmäärälle.
Laitteen tarkkuuden on oltava taattu hyväksytyn kansallisen tai
kansainvälisen standardin mukaisesti.
4.5 Kaasut
4.5.1 Puhtaat kaasut
Seuraavat puhtaat kaasut on tarvittaessa oltava käytettävissä kali-
brointia ja käyttöä varten:
— puhdistettu typpi (puhtaus ≤1 ppm C, ≤1 ppm CO,
≤400 ppm CO2ja≤0,1 ppm NO),
— puhdistettu synteettinen ilma (puhtaus ≤1 ppm C, ≤1 ppm
CO,≤400 ppm CO2ja≤0,1 ppm NO), happipitoisuus 18
— 21 tilavuusprosenttia,
— puhdistettu happi (puhtaus ≤99,5 tilavuusprosenttia O2),
— puhdistettu vety (ja vetyä sisältävä seos) (puhtaus ≤1 ppm
C,≤400 ppm CO2).
4.5.2 Kalibrointikaasut
Käytettävissä on oltava kaasuja, joilla on seuraavat kemialliset
koostumukset: seokset:
—C3H8ja puhdistettu synteettinen ilma (ks. 4.5.1 kohta),
— CO ja puhdistettu typpi,—C O
2ja puhdistettu typpi,
— NO ja puhdistettu typpi.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 30
▼M9
(Tämän kalibrointikaasun NO2-määrä ei saa ylittää 5 % NO-pitoi-
suudesta.)
Kalibrointikaasun todellisen pitoisuuden on oltava ± 2 prosentin
sisällä ilmoitetusta arvosta.
Lisäyksessä 6 eritellyt pitoisuudet voidaan myös saada aikaan
kaasunjakajalla, laimentaen puhdistetulla N2:lla tai puhdistetulla
synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava sell-
ainen, että laimennettujen kalibrointikaasujen pitoisuudet voidaan
määrittää ± 2 %:n tarkkuudella.
4.6 Lisälaitteet
4.6.1 Lämpötilat
Lisäyksessä 8 esitetyt lämpötilat on mitattava ± 1,5 K:n tarkkuu-
della.
4.6.2 Paine
Ulkoilman paine on pystyttävä mittaamaan ± 0,1 kPa:n tarkkuu-
della.
4.6.3 Absoluuttinen kosteus
Absoluuttinen kosteus (H) on pystyttävä mittaamaan ± 5 %:n
tarkkuudella.
4.7 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on tarkastettava lisäyksessä 7
olevassa 3 jaksossa esitetyllä menetelmällä. Tuodun ja mitatun
kaasumäärän suurin sallittu poikkeama on 5 %.
5 TESTIN VALMISTELU
5.1 Inertiasimulaattorien säätö ajoneuvon hitautta vastaavaksi
Inertiasimulaattoria käytetään, jotta pyörivien massojen kokonai-
sinertia saadaan suhteessa vertailumassaan seuraavissa rajoissa:
Ajoneuvon vertailumassa
VP
(kg)Ekvivalentti-inertia
I
(kg)
<V P≤750 680
750 < VP ≤850 800
850 < VP ≤1 020 910
1 020 < VP ≤1 250 1 130
1 250 < VP ≤1 470 1 360
1 470 < VP ≤1 700 1 590
1 700 < VP ≤1 930 1 810
1 930 < VP ≤2 150 2 040
2 150 < VP ≤2 380 2 270
2 380 < VP ≤2 610 2 270
2 610 < VP 2 270
5.2 Dynamometrin säätö
Kuorma säädetään 4.1.4 kohdassa esitettyjen menetelmien mukai-
sesti. Käytetty menetelmä ja saadut arvot (ekvivalentti-inertialle
ominainen säätöparametri) on tallennettava testausselosteeseen.
5.3 Auton esivakauttaminen
5.3.1 Dieselmoottorilla varustetulla ajoneuvolla on hiukkaspäästöjen
mittausta varten ajettava tämän liitteen lisäyksessä 1 esitettyä
osan II sykliä vähintään 6 ja enintään 36 tuntia ennen testausta.
On ajettava kolme peräkkäistä sykliä. Dynamometrin asetus osoi-
tetaan 5.1 ja 5.2 kohdassa.
Tämän dieselmoottorin esivakauttamisen jälkeen ja ennen testa-
usta on diesel- ja ottomoottorilla varustettuja ajoneuvoja
säilytettävä huoneessa, jonka lämpötila pysyy suhteellisen
vakiona välillä 293-303 K (20 - 30 ºC). Tätä vakauttamista on
suoritettava ainakin kuusi tuntia ja jatkettava, kunnes mahdolliset
moottoriöljyn ja jäähdytysnesteen lämpötilat ovat ± 2 K huoneen
lämpötilasta.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 31
▼M9
Jos valmistaja niin pyytää, testi on suoritettava 30 tunnin kuluessa
siitä, kun ajoneuvoa on ajettu sen tavanomaisessa lämpötilassa.
5.3.2 Rengaspaineiden on oltava valmistajan ilmoittamat ja niitä on
käytettävä tiellä suoritettavassa esitestissä jarrun säätämiseksi.
Rengaspaineita voidaan nostaa enintään 50 % valmistajan suosi-
telmasta käytettäessä kaksirullaista dynamometriä. Käytetty
rengaspaine on kirjattava testausselosteeseen.
6 MENETTELY DYNAMOMETRILLÄ
6.1 Erityiset vaatimukset syklin aikana
6.1.1 Testin aikana testihuoneen lämpötilan on oltava 293-303 K (20-
30 ºC). Testihuoneen ilman tai moottorin imuilman absoluuttisen
kosteuden (H) on oltava seuraavanlainen:
5,5≤H≤12,2 g H2O/kg kuivaa ilmaa
6.1.2 Ajoneuvon on testin aikana oltava suunnilleen vaakatasossa, jotta
polttoaineen jakelussa ei ilmenisi mitään tavanomaisesta poik-
keavaa.
6.1.3 Testi on suoritettava konepelti ylhäällä, jollei se ole teknisesti
mahdotonta. Jäähdyttimeen vaikuttavaa (vesijäähdytys) tai ilma-
nottoon vaikuttavaa (ilmajäähdytys) lisätuuletinta voidaan
käyttää tarvittaessa moottorin lämpötilan pitämiseksi tavanomai-
sena.
6.1.4 Testin aikana ajonopeus tallennetaan, jotta ajettujen syklien
oikeellisuus voidaan todeta.
6.2 Moottorin käynnistäminen
6.2.1 Moottori on käynnistettävä tarkoitukseen varatuilla laitteilla
valmistajan ohjeiden mukaisesti siten kuin ne esiintyvät
ajoneuvon käyttäjän käsikirjassa.
6.2.2 Moottori on pidettävä joutokäynnillä 40 sekunnin ajan. Ensim-
mäisen syklin on alettava edellä mainitun 40 sekunnin
joutokäyntijakson loputtua.
6.3 Joutokäynti
6.3.1 Käsivalintainen tai puoliautomaattinen vaihteisto
6.3.1.1 Joutokäyntijaksojen ajan kytkimen on oltava päällä ja vaihteen
vapaalla.
6.3.1.2 Jotta kiihdytykset voidaan suorittaa tavanomaisen syklin mukai-
sesti, vaihde on siirrettävä ykköselle, kytkimen ollessa irti, viisi
sekuntia ennen joutokäyntijaksoa seuraavaa kiihdytystä kaupun-
kiajosyklin perusosassa (osa 1).
6.3.1.3 Kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan alussa oleva ensimmäinen
joutokäyntijakso koostuu kuudesta sekunnista joutokäyntiä vaihde
vapaalla kytkin kiinni ja viidestä sekunnista ykkösvaihteella
kytkin irti.
Edellä tarkoitetut kaksi joutokäyntijaksoa on suoritettava
perätysten.
Taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) alussa oleva jouto-
käyntijakso koostuu 20 sekunnista joutokäyntiä ykkösvaihteella
kytkin irti.
6.3.1.4 Kunkin kaupunkiajosyklin (osa 1) joutokäyntijaksoissa vastaavat
ajat ovat 16 sekuntia vaihde vapaalla ja viisi sekuntia ykkösvaih-
teella kytkin irti.
6.3.1.5 Kahden peräkkäisen kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan välissä
oleva joutokäyntijakso käsittää 13 sekuntia vaihde vapaalla kytkin
päällä.
6.3.1.6 Taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) hidastusjakson
jälkeen (ajoneuvon pysäytys rullilla) joutokäyntijakso on 20
sekuntia vaihde vapaalla kytkin päällä.
6.3.2 Automaattivaihteisto
Ensimmäisen kytkennän jälkeen valitsinta ei saa käyttää missään
vaiheessa testin aikana, paitsi 6.4.3 kohdassa tarkoitetussa tapauk-1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 32
▼M9
sessa tai jos valitsinta käytetään mahdollisen ylivaihteen kytkemi-
seen.
6.4 Kiihdytykset
6.4.1 Kiihdytykset on tehtävä siten, että kiihtyvyys olisi mahdolli-
simman tasainen vaiheen ajan.
6.4.2 Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, tarvittava
lisäaika vähennetään, jos mahdollista, vaihtamiseen varatusta
ajasta, mutta muuten seuraavasta tasaisen nopeuden jaksosta.
6.4.3 Automaattivaihteistot
Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, vaihteenvalit-
sinta käytetään noudattaen käsivalintaisia vaihteistoja koskevia
vaatimuksia.
6.5 Hidastukset
6.5.1 Kaikki kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastukset tehdään
nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä päällä. Kytkin
irroitetaan vaihdevipuun koskematta 10 km/h:n nopeudessa.
Kaikki taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) hidastukset
tehdään nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä
päällä. Kytkin irrotetaan vaihdevipuun koskematta 50 km/h:n
nopeudessa viimeisessä hidastuksessa.
6.5.2 Jos hidastusjakso on pitempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvis-
tettu aika, ajoneuvon jarruja käytetään, jotta syklin ajoitus
saavutetaan.
6.5.3 Jos hidastusjakso on lyhyempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvis-
tettu aika, teoreettisen syklin ajoitus saavutetaan yhdistämällä
tasaisen nopeuden jakso tai joutokäyntijakso seuraavaan toimin-taan.
6.5.4 Kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastusjakson lopussa
(ajoneuvon pysäytys rullilla) vaihde siirretään vapaalle ja kytkin
nostetaan.
6.6 Tasaiset nopeudet
6.6.1 Kaasun pumppaamista tai sulkemista on vältettävä siirryttäessä
kiihdytyksestä seuraavaan tasaiseen nopeuteen.
6.6.2 Vakionopeusjaksot saavutetaan kiinteällä kaasupolkimen asen-
nolla.
7 KAASUJEN JA HIUKKASTEN NÄYTTEENOTTO JA
ANALYSOINTI
7.1 Näytteenotto
Näytteenotto aloitetaan ensimmäisen kaupunkiajojakson peru-
sosan alussa, kuten 6.2.2 kohdassa määritellään, ja lopetetaan
taajama-alueen ulkopuolisen ajojakson (2 osa) viimeisen jouto-
käyntijakson loputtua.
7.2 Analysointi
7.2.1 Pussin sisältämät pakokaasut on analysoitava mahdollisimman
pian eikä missään tapauksessa myöhemmin kuin 20 minuuttia
testisyklin loppumisesta. Käytetyt hiukkassuodattimet on vietävä
kammioon viimeistään tunnin kuluttua pakokaasutestin päättymi-
sestä ja niitä on vakautettava siellä 2-36 tuntia ja sitten
punnittava.
7.2.2 Ennen kunkin näytteen analysointia on kunkin epäpuhtauden
osalta analysaattorin asetus nollattava sopivalla nollakaasulla.
7.2.3 Analysaattorit asetetaan vastaamaan kalibrointikäyriä käyttämällä
vertailukaasuja, joiden nimellispitoisuudet ovat 70-100 % mittau-
salueesta.
7.2.4 Tämän jälkeen analysaattorien nollakohdat tarkastetaan. Jos
lukema poikkeaa 7.2.2 kohdassa tarkoitetusta asteikosta yli 2 %,
menettely uusitaan.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 33
▼M10
▼M9
▼M9
7.2.5 Tämän jälkeen näytteet analysoidaan.
7.2.6 Analysoinnin jälkeen nolla- ja asteikkokohdat tarkastetaan
samoilla kaasuilla. Jos uusintatarkastukset ovat 2 %:n sisällä
7.2.3 kohdassa saaduista, analyysi voidaan hyväksyä.
7.2.7 Tämän jakson kaikissa kohdissa on eri kaasujen virtausmäärien ja
paineiden oltava samat kuin on käytetty analysaattoreita kalibroi-
taessa.
7.2.8 Kunkin kaasuista mitatun epäpuhtauden pitoisuuslukema on se,
joka on luettu mittauslaitteesta sen tasaantumisen jälkeen. Diesel-
moottoreiden hiilivetypäästöjen massat lasketaan integroidusta
HFID:in lukemasta, tarvittaessa korjattuna vaihtelevalle virtauk-
selle lisäyksessä 5 esitetyllä tavalla.
8 KAASUMAISTEN JA HIUKKASEPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN
MÄÄRÄN MÄÄRITYS
8.1 Huomioitava tilavuus
Huomioitava tilavuus on korjattava vastaamaan olosuhteita
101,33 kPa ja 273,2 K.
8.2 Kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen kokonaismassa
Ajoneuvosta testin aikana tulleen kunkin kaasumaisen epäpuh-
tauden massa m määritetään volumetrisen pitoisuuden ja
kyseisen kaasun tilavuuden tulona huomioiden seuraavat tiheydet
edellä mainituissa vertailuolosuhteissa.
— hiilimonoksidin osalta (CO): d = 1,25 g/l,
— hiilivedyn osalta (CH1,85): d = 0,619 g/l,
— typen oksidien osalta (NO2): d = 2,05 g/l.
Testin aikana ajoneuvosta saadun hiukkaspäästön massa m
määritetään punnitsemalla kahdella suodattimella kerättyjen hiuk-
kasten massa, m1ensimmäisestä suodattimesta, m2toisesta
suodattimesta:
— jos 0,95 (m1+m2)≤m1,m=m1,
— jos 0,95 (m1+m2)>m1,m=m1+m2,
— jos m2>m1, testi on hylätty.
Lisäyksessä 8 esitetään laskelmat esimerkkeineen, joita käytetään
kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen massojen määrittä-
miseen.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 34
▼M9
Lisäys 1
TYYPPI I -TESTIN TOIMINTASYKLIN OSAT
1 TOIMINTASYKLI
1.1 Toimintasykli, joka koostuu osasta 1 (kaupunkiajosykli) ja osasta
2 (taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli), esitetään kuvassa III/
1.1.
2 KAUPUNKIAJOSYKLIN (OSA I) PERUSOSA
Ks. kuva III/1.2 ja taulukko III/1.2.
2.1 Jako vaiheittain
Aika %
Joutokäynti 60 s/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15030,8
35,4
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin
päällä; yhteensä 9 s 4,6
Vaihteen siirto 8 s 4,1
Kiihdytykset 36 s 18,5
Tasaisen nopeuden jaksot 57 s 29,2
Hidastukset 25 s 12,8
195 s 100 %
2.2 Jako vaihteiden käytön mukaan
Aika %
Joutokäynti 60 s/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15030,8
35,4
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin
päällä; yhteensä 9 s 4,6
Vaihteen siirto 8 s 4,1
Ykkösvaihde 24 s 12,3
Kakkosvaihde 53 s 27,2
Kolmosvaihde 41 s 21
195 s 100 %
2.3 Yleistä
Keskinopeus testin aikana: 19 km/h.
Tehollinen ajoaika: 195 s.
Teoreettinen ajomatka yhdessä syklissä: 1,013 km.
Vastaava ajomatka neljässä syklissä: 4,052 km.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 35
▼M9
Kuva III/1/1
Tyyppi I -testin toimintasykli
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 36
Taulukko III/1/2
Toimintasykli alustadynamometrillä (osa 1)
Toiminnan
N:oToimintaVaihe
N:oKiihty-
vyys
(m/s2)Nopeus
(km/h)KestoaikaKumulatii-
vinen aika
(s)Käytettävä vaihde käsivalintaisella
vaihteistolla Körmo-
ment (s)Provsteg
(s)
1 Joutokäynti 1 11 11 11 6 s PM + 5 s K1(1)
2 Kiihdytys 2 1,04 0—15 4 4 15 13 Tasainen nopeus 3 15 8 8 23 14 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1504−0,69 15—10 2/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150525 1
5 Hidastus,
kytkin irti −0,93 10—0 3 28 K1(
1)
6 Joutokäynti 5 21 21 49 16 s PM + 5 s K1(1)
7 Kiihdytys/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15060,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1501254 1
8 Vaihteen siirto 2 569 Kiihdytys 0,94 15—32 5 61 2
10 Tasainen nopeus 7 32 24 24 85 211 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1508−0,76 32—10 8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1501193 2
12 Hidastus,
kytkin irti −0,92 10—0 3 96 K2(
1)
13 Joutokäynti 9 21 21 117 16 s PM + 5 s K1(1)
14 Kiihdytys/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150100,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15026122 1
15 Vaihteen siirto 2 12416 Kiihdytys 0,62 15—35 9 133 217 Vaihteen siirto 2 13518 Kiihdytys 0,52 35—50 8 143 319 Tasainen nopeus 11 50 12 12 155 320 Hidastus 12 −0,52 50—35 8 8 163 321 Tasainen nopeus 13 35 13 13 176 322 Vaihteen siirto 2 17823 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15014−0,87 32—10 7/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15012 24 Hidastus, 185 2
kytkin irti −0,93 10—0 3 188 K2(
1)
25 Joutokäynti 15 7 7 195 7 s PM(1)
(1) PM = vaihde vapaalla, kytkin päällä.
K1, K2: ykkös- tai kakkosvaihde kytketty, kytkin irti.▼M91970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 37
▼M9
Kuva III/1/2
Tyyppi I -testin kaupunkiajosyklin perusosa
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 38
▼M9
3 TAAJAMA-ALUEEN ULKOPUOLINEN AJOSYKLI (OSA
KAKSI)
Ks. kuva III/1/3 ja taulukko III/1/3
3.1 Jako vaiheittain
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Kiihdytykset 103 s 25,8
Tasaisen nopeuden jaksot 209 s 52,2
Hidastukset 42 s 10,5
400 s 100 %
3.2 Jako vaihteiden käytön mukaan
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Ykkösvaihde 5 s 1,3
Kakkosvaihde 9 s 2,2
Kolmosvaihde 8 s 2,0
Nelosvaihde 99 s 24,8Viitosvaihde 233 s 58,2
400 s 100 %
3.3 Yleistä
Keskinopeus testin aikana: 62,6 km/h.
Tehollinen ajoaika: 400 s.
Teoreettinen ajomatka sykliä kohti: 6,955 km.
Suurin nopeus: 120 km/h.
Suurin kiihtyvyys: 0,833 m/s
2.
Suurin hidastuvuus: — 1,389 m/s2.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 39
Taulukko III.1.3
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa II)
Toiminnan
N:oToimintaVaihe
N:oKiihtyvyys
(m/s2)Nopeus
(km/h)KestoaikaKumulatii-
vinen aika
(s)Käytettävä vaihde käsivalin-
taisella vaihteistolla Toiminta
(s)Vaihe
(s)
1 Joutokäynti 1 20 20 20 K1(1)
2 Kiihdytys 0,83 0—15 5 25 13 Vaihteen siirto/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15022/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1504127 —
4 Kiihdytys 0,62 15—35 9 36 25 Vaihteen siirto 2 38 —6 Kiihdytys 0,52 35—50 8 46 37 Vaihteen siirto 2 48 —8 Kiihdytys 0,43 50—70 13 61 49 Tasainen nopeus 3 70 50 50 111 5
10 Hidastus 4 −0,69 70—50 8 8 119 4 s. 5 + 4 s. 411 Tasainen nopeus 5 50 69 69 188 412 Kiihdytys 6 0,43 50—70 13 13 201 4
13 Tasainen nopeus 7 70 50 50 251 5
14 Kiihdytys 8 0,24 70—100 35 35 286 515 Tasainen nopeus 9 100 30 30 316 5 (
2)
16 Kiihdytys 10 0,28 100—120 20 20 336 5 (2)
17 Tasainen nopeus 11 120 10 20 346 5 (2)
18 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15012−0,69 120—80 16/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15034362 5 (
2)
19 Hidastus −1,04 80—50 8 370 5 (2)
20 Hidastus,
kytkin irti −1,39 50—0 10 380 K5(1)
21 Joutokäynti 13 20 20 400 PM(1)
(1) PM: vaihde vapaalla, kytkin päällä.
K1, K5: Ykkös- tai viitosvaihde kytketty, kytkin irti.
(2) Lisävaihteita voidaan käyttää valmistajan suositusten mukaisesti, jos ajoneuvon vaihteistossa on enemmän kuin viisi vaihdetta.▼M91970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 40
▼M9
Kuva III.1.3
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa kaksi)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 41
▼M9
4 TAAJAMA-ALUEEN ULKOPUOLINEN AJOSYKLI (MATA-
LATEHOISET AJONEUVOT)
Ks. kuva III/1/4 ja taulukko III/1/4.
4.1 Jako vaiheittain
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Kiihdytykset 72 s 18,0
Tasaisen nopeuden jaksot 252 s 63,0
Hidastukset 30 s 7,5
400 s 100 %
4.2 Jako vaihteiden käytön mukaan
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Ykkösvaihde 5 s 1,3
Kakkosvaihde 9 s 2,2
Kolmosvaihde 8 s 2,0
Nelosvaihde 99 s 24,8Viitosvaihde 233 s 58,2
400 s 100 %
4.3 Yleistä
Keskinopeus testin aikana: 59,3 km/h.
Tehollinen ajoaika: 400 s.
Teoreettinen ajomatka sykliä kohti: 6,594 km.
Suurin nopeus: 90 km/h.
Suurin kiihtyvyys: 0,833 m/s
2.
Suurin hidastuvuus: −1,389 m/s2.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 42
Taulukko III/1/4
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (matalatehoiset ajoneuvot)
Toiminnan
N:oToimintaVaihe
N:oKiihtyvyys
(m/s2)Nopeus
(km/h)KestoaikaKumulatii-
vinen aika
(s)Käytettävä vaihde käsivalin-
taisella vaihteistolla Toiminta
(s)Vaihe
(s)
1 Joutokäynti 1 20 20 20 K1(1)
2 Kiihdytys 0,83 0—15 5 25 13 Vaihteen siirto/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15022/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1504127 —
4 Kiihdytys 0,62 15—35 9 36 25 Vaihteen siirto 2 38 —6 Kiihdytys 0,52 35—50 8 46 37 Vaihteen siirto 2 48 —8 Kiihdytys 0,43 50—70 13 61 49 Tasainen nopeus 3 70 50 50 111 5
10 Hidastus 4 −0,69 70—50 8 8 119 4 s. 5 + 4 s. 411 Tasainen nopeus 5 50 69 69 188 412 Kiihdytys 6 0,43 50—70 13 13 201 4
13 Tasainen nopeus 7 70 50 50 251 5
14 Kiihdytys 8 0,24 70—90 24 24 275 515 Tasainen nopeus 9 90 83 83 358 516 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15010−0,69 90—80 4/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15022362 5
17 Hidastus −1,04 80—50 8 370 518 Hidastus −1,39 50—00 10 380 K5(
1)
19 Joutokäynti 11 20 20 400 PM(1)
(1) PM: vaihde vapaalla, kytkin päällä.
K1, K5: ykkös- tai viitosvaihde kytketty, kytkin irti.▼M91970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 43
▼M9
Kuva III.1.4
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa kaksi) (Alitehoiset
ajoneuvot)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 44
▼M9
Lisäys 2
ALUSTADYNAMOMETRI
1 MÄÄRITELMÄ ALUSTADYNAMOMETRISTÄ KIINTEÄLLÄ
KUORMITUSKÄYRÄLLÄ
1.1 Johdanto
Jos alustadynamometrillä ei voi jäljitellä kokonaisajovastuksia
nopeuksilla 10-100 km/h, on suositeltavaa käyttää alustadynamo-
metriä, jolla on jäljempänä määritellyt ominaisuudet.
1.2 Määritelmä
1.2.1 Alustadynamometri voi olla yksi- tai kaksirullainen.
Eturulla käyttää suoraan tai epäsuorasti inertiamassoja ja tehon
absorptiolaitetta.
1.2.2 Kun kuorma 80 km/h nopeudella on asetettu jollakin 3 kappa-
leessa esitetyistä menetelmistä, K:n arvo voidaan määrittää
yhtälöstä P = KV3.
Jarrun absorboima teho (Pa) ja alustan sisäiset kitkavaikutukset
vertailuasetuksesta 80 km/h nopeuteen ovat seuraavat:
Jos V > 12 km/h:P
a=K V3±5%K V3±5%P V80(olematta negatiivinen)
Jos V > 12 km/h:P
aon välillä O ja Pa=K V3
12±5%K V3
12±5%P V80,
missä K on alustadynamometrin ominaisuusja PV
80on nopeudessa 80 km/h absorboitu teho.
2 DYNAMOMETRIN KALIBROINTIMENETELMÄ2.1 Johdanto
Tässä lisäyksessä esitetään menetelmä, jota käytetään dynamome-
trisen jarrun absorboiman tehon määritykseen.
Absorboitu teho sisältää sekä kitkavaikutusten absorboiman tehon
että tehon absorptiolaitteen absorboiman tehon. Dynamometri
otetaan käyttöön testissä käytettävien testinopeuksien ulkopuo-
lella. Dynamometrin käynnistämiseen käytettävä laite kytketään
irti: vetorullan pyörimisnopeus laskee.
Tehon absorptioyksikköja kitkavaikutukset vaimentavat rullien
liike-energiaa. Tämä menetelmä ei huomioi vaihtelua rullien
sisäisissä kitkavaikutuksissa sen mukaan, onko rullien päällä
ajoneuvo vai ei. Takarullan kitkavaikutusta ei huomioida, kun se
on vapaa.
2.2 Tehonäytön kalibrointi 80 km/h nopeuteen absorboidun tehon
funktiona
On käytettävä seuraavaa menettelyä (ks. myös kuvaa III/2/2.2).
2.2.1 Mitataan rullan pyörimisnopeus, jollei sitä vielä ole tehty.
Voidaan käyttää viidettä pyörää, kierroslaskuria tai muuta mene-
telmää.
2.2.2 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta tapaa
dynamometrin käynnistykseen.
2.2.3 Käytetään vauhtipyörää tai muuta inertian simulointijärjestelmää
kyseiselle inertialuokalle.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 45
▼M9
Kuva III.2.2.2
Alustadynamometrin tehoa esittävä kaavio
2.2.4 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 80 km/h.
2.2.5 Luetaan teholukema (P1).
2.2.6 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 90 km/h.
2.2.7 Kytketään dynamometrin käynnistykseen käytetty laite irti.2.2.8 Merkitään muistiin aika, jossa dynamometrin nopeus laskee
85 km/h:stä 75 km/h:iin.
2.2.9 Säädetään tehon absorptiolaite eri tasolle.
2.2.10 Edellä 2.2.4 — 2.2.9 kohdan vaatimukset on toistettava riittävän
usein, jotta katetaan käytetyt tehon vaihtelut.
2.2.11 Lasketaan absorboitu teho kaavasta:
P
a¼MiV2
1/C0V2
2/C0/C1
2000 t
jossa:
Pa= absorboitu teho kW,
Mi= ekvivalentti-inertia kg (lukuun ottamatta vapaan takar-
ullan inertiavaikutuksia),
V1= alkunopeus m/s (85 km/h = 23,61 m/s),
V2= loppunopeus m/s (75 km/h = 20,83 m/s),
t = aika, jossa rulla hidastuu 85 km/h:stä 75 km/h:iin.
2.2.12 Kuva III/2.2.2.12 osoittaa tehonäytön 80 km/h nopeudella
suhteessa samalla nopeudella absorboituun tehoon.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 46
▼M9
Kuva III/2/2.2.12
Tehonäyttö 80 km/h nopeudella suhteessa absorboituun
tehoon samalla nopeudella
2.2.13 Edellä 2.2.3-2.2.12 kohdassa tarkoitettu toiminta on toistettava
kaikille käytetyille inertialuokille.
2.3 Tehonäytön kalibrointi absorboidun tehon funktiona muille
nopeuksille
Edellä 2.2 kohdassa esitetyt menettelyt on toistettava riittävän
usein valituille nopeuksille.
2.4 Dynamometrin tehonabsorptiokäyrän tarkastaminen vertai-
luarvosta 80 km/h nopeudella
2.4.1 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta mene-
telmää dynamometrin käynnistykseen.
2.4.2 Säädetään dynamometri absorboituun tehoon (Pa) 80 km/h:ssä.
2.4.3 Merkitään muistiin absorboitu teho nopeuksilla 100, 80, 60, 40 ja
20 km/h.
2.4.4 Piirretään käyrä Pa(V) ja tarkastetaan, että se vastaa 1.2.2 kohdan
vaatimuksia.
2.4.5 Toistetaan 2.4.1-2.4.4 kohdassa annettu menettely muilla Pa:n
arvoilla 80 km/h:ssa ja muilla inertia-arvoilla.
2.5 Samaa menettelyä on käytettävä voiman tai vääntömomentin kali-
brointiin.
3 DYNAMOMETRIN SÄÄTÖ3.1 Alipainemenetelmä
3.1.1 Johdanto
Tämä menetelmä ei ole suositeltava ja sitä saa käyttää vain
kiinteän kuormituskäyrän dynamometreille kuorman säädön
mittaamiseksi 80 km/h nopeudessa eikä sitä voi käyttää sellaisten
ajoneuvojen osalta, joissa on dieselmoottori.
3.1.2 Testikojeisto
Alipaine (tai absoluuttipaine) ajoneuvon imusarjassa on
mitattava ± 0,25 kPa:n tarkkuudella. Paineen arvoa on voitava
tallentaa jatkuvasti tai enintään yhden sekunnin välein. Nopeuden
arvoa on tallennettava jatkuvasti ± 0,4 km/h:n tarkkuudella.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 47
▼M9
3.1.3 Testi tiellä
3.1.3.1 Varmistetaan, että lisäyksessä 3 olevan 4 jakson vaatimukset
täyttyvät.
3.1.3.2 Ajetaan ajoneuvolla tasaista 80 km/h nopeutta ja tallennetaan
nopeus ja alipaine (tai absoluuttipaine) 3.1.2 kohdan vaatimustenmukaisesti.
3.1.3.3 Toistetaan 3.1.3.2 kohdassa vahvistettu menettely kolme kertaa
molempiin suuntiin. Kaikki kuusi ajoa on tehtävä neljän tunnin
kuluessa.
3.1.4 Tulosten käsittely ja hyväksyntäkriteerit
3.1.4.1 Tarkastellaan 3.1.3.2 ja 3.1.3.3 kohdan mukaisesti saatuja tuloksia
(nopeus ei saa olla pienempi kuin 79,5 km/h tai suurempi kuin
80,5 km/h kauemmin kuin yhden sekunnin ajan). Luetaan
kustakin ajosta alipaine sekunnin välein ja lasketaan alipaineen
keskiarvo (
v) ja keskihajonta (keskihajonnat). Laskentaan on
sisällyttävä vähintään 10 alipainelukemaa.
3.1.4.2 Keskihajonta ei saa ylittää 10 % keskiarvosta ( v) kussakin ajossa.
3.1.4.3 Lasketaan keskiarvo ( v) kuudelle ajolle (kolme ajoa kumpaankin
suuntaan).
3.1.5 Dynamometrin säätö
3.1.5.1 Valmistelu
Suoritetaan lisäyksessä 3 olevassa 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 kohdassa
eritellyt toiminnat.
3.1.5.2 Säätö
Lämmityksen jälkeen ajetaan ajoneuvoa tasaisella 80 km/h
nopeudella ja säädetään dynamometrin kuorma siten, että alipai-
nelukema (v) on 3.1.4.3 kohdan mukainen. Poikkeama siitä ei
saa olla suurempi kuin 0,25 kPa. Tähän on käytettävä samoja
mittauslaitteita kuin testissä tiellä.
3.2 Muita säätömenetelmiä
Dynamometrin säätövoidaan tehdä vakionopeudella 80 km/h
lisäyksen 3 vaatimusten mukaisesti.
3.3 Vaihtoehtoinen menetelmä
Valmistajan suostumuksella voidaan käyttää seuraavaa mene-
telmää:
3.3.1 Jarru säädetään absorboimaan vetopyöristä tuleva teho vakiono-
peudella 80 km/h seuraavan taulukon mukaisesti:
Ajoneuvon vertailumassa
VP
(kg)Dynamometrin absorboima
teho Pa
(kW)
VP≤750 4,7
750 < VP ≤850 5,1
850 < VP ≤1 020 5,6
1 020 < VP ≤1 250 6,3
1 250 < VP ≤1 470 7,0
1 470 < VP ≤1 700 7,5
1 700 < VP ≤1 930 8,1
1 930 < VP ≤2 150 8,6
2 150 < VP ≤2 380 9,0
2 380 < VP ≤2 610 9,4
2 610 < VP 9,8
3.3.2 Vertailumassaltaan yli 1 700 kg:n ajoneuvojen, jotka eivät ole
henkilöautoja, tai jatkuvalla jokapyörävedolla varustettujenajoneuvojen osalta 3.3.1 kohdan taulukon tehoarvot kerrotaan
kertoimella 1,3.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 48
▼M9
Lisäys 3
AJONEUVON AJOVASTUKSET — MITTAUSMENETELMÄ TIELLÄ —
SIMULOINTI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ
1 MENETELMIEN TAVOITE
Jäljempänä määriteltyjen menetelmien tavoite on mitata
ajoneuvon ajovastus vakionopeuksilla tiellä ja simuloida tätä
vastusta dynamometrillä liitteessä III olevan 4.1.5 kohdan mukai-
sesti.
2 TIEN MÄÄRITELMÄ
Tien on oltava vaakasuora ja riittävän pitkä, jotta jäljempänä
tarkoitetut mittaukset voidaan tehdä. Nousun tai laskun on oltava
vakio ± 0,1 %:n tarkkuudella eikä se saa olla suurempi kuin
1,5 %.
3 ULKOILMAN OLOSUHTEET3.1 Tuuli
Testaus voidaan tehdä vain tuulilla, joiden nopeuksien keskiarvo
on pienempi kuin 3 m/s ja suurimmat nopeudet pienempiä kuin
5 m/s. Lisäksi tuulen vaakasuoran vektoriosan testaustiehen
nähden on oltava pienempi kuin 2 m/s. Tuulen nopeus on mitat-
tava 0,7 m tien pinnan yläpuolelta.
3.2 Kosteus
Tien on oltava kuiva.
3.3 Paine — Lämpötila
Testin aikana ilman tiheys ei saa poiketa enempää kuin ± 7,5 %
vertailuolosuhteista p = 100 kPa ja T = 293,2 K.
4 AJONEUVON KUNTO JA VALMISTELU4.1 Sisäänajo
Ajoneuvon on oltava tavanomaisessa ajokunnossa ja säädöissään,
kun sitä on sisäänajettu vähintään 3 000 km. Renkaat on sisääna-
jettava samaan aikaan kuin ajoneuvo tai urasyvyyden on oltava
90-50 % alkuperäisestä urasyvyydestä.
4.2 Tarkastukset
Seuraavat tarkastukset on tehtävä ajoneuvon valmistajan asiano-
maiselle käytölle antamien ohjeiden mukaisesti:
— pyörät, pölykapselit, renkaat (merkki, tyyppi, paine),
— etuakseligeometria,— jarrujen säätö(hankautumisen estäminen),— etu- ja taka-akseleiden voitelu,
— jousituksen ja ajoneuvon maavaran säätöjne.
4.3 Testin valmistelu
4.3.1 Ajoneuvo kuormataan vertailumassaansa. Ajoneuvon maavaran
on oltava sellainen, että kuorman painopiste sijaitsee ulompien
etuistuinten ”R”-pisteiden puolivälissä ja näiden pisteiden kautta
kulkevalla suoralla.
4.3.2 Tiellä suoritettavissa testeissä ajoneuvon ikkunoiden on oltava
kiinni. Ilmastointilaitteiden, valaisimien ym. suojusten on oltava
pois käytöstä -asennossa.
4.3.3 Ajoneuvon on oltava puhdas.
4.3.4 Ajoneuvo saatetaan sopivalla tavalla tavanomaiseen käyntilämpö-
tilaan välittömästi ennen testiä.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 49
▼M9
5 MENETELMÄT
5.1 Energian muutosmenetelmä rullauksen aikana
5.1.1 Tiellä
5.1.1.1 Testilaitteisto ja virhe:
— ajan mittausvirheen on oltava pienempi kuin 0,1 s,
— nopeuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 2 %.
5.1.1.2 Testausmenettely5.1.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo 10 km/h suurempaan nopeuteen kuin
valittu testinopeus V.
5.1.1.2.2 Siirretään vaihde ”vapaa” asentoon.5.1.1.2.3 Mitataan aika (t
1), joka kuluu hidastumiseen nopeudesta
V2=V+ ∆V km/h nopeuteen V1=V− ∆V km/h, joissa
∆V≤5 km/h.
5.1.1.2.4 Suoritetaan sama testi vastakkaiseen suuntaan: t2
5.1.1.2.5 Lasketaan aikojen t1ja t2keskiarvo T:
5.1.1.2.6 Toistetaan nämä testit useita kertoja, jotta tilastollinen tarkkuus
(p) keskiarvosta
T¼1
nXn
i¼1Tiei ole suurempi kuin 2 % (p ≤2% )
Tilastollinen tarkkuus (p) määritellään:
p¼tsﬃﬃﬃnp/C1100
T
jossa:
t = alla olevassa taulukossa annettu kerroin,
s = keskihajonta, s ¼ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
Xn
i¼1Ti/C0T/C0/C12
n/C01vuut
n = testien lukumäärä,
n 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15
t 3,2 2,8 2,6 2,5 2,4 2,3 2,3 2,2 2,2 2,2 2,2 2,2
1,6 1,25 1,06 0,94 0,85 0,77 0,73 0,66 0,64 0,61 0,59 0,57
5.1.1.2.7 Lasketaan teho kaavasta:
P¼MV ∆V
500 T
jossa:
P ilmaistaan kilowatteina,
V = testin nopeus m/s,
∆V = nopeuden poikkeama nopeudesta V m/s,
M = vertailumassa kg,T = aika sekunteina.
5.1.2 Dynamometrillä
5.1.2.1 Mittauslaitteisto ja tarkkuus
Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä käytetty.
5.1.2.2 Testausmenettely
5.1.2.2.1 Asennetaan ajoneuvo testidynamometrille.
5.1.2.2.2 Säädetään vetopyörien rengaspaine (kylmänä) dynamometrin
vaatimaan arvoon.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 50
▼M9
5.1.2.2.3 Säädetään dynamometrin ekvivalentti-inertia.
5.1.2.2.4 Saatetaan ajoneuvo ja dynamometri käyttölämpötilaan sopivalla
tavalla.
5.1.2.2.5 Suoritetaan 5.1.1.2 kohdassa, lukuun ottamatta 5.1.1.2.4 ja
5.1.1.2.5 kohtaa, esitetyt toiminnat ja korvataan 5.1.1.2.7 kohdan
kaavassa tekijä M tekijällä I.
5.1.2.2.6 Säädetään jarru siten, että liitteessä III olevan 4.1.4.1 kohdan
vaatimukset täyttyvät.
5.2 Vääntömomentin mittausmenetelmä vakionopeudella
5.2.1 Tiellä
5.2.1.1 Mittauslaitteisto ja virhe
Vääntömomentin mittaus on suoritettava sopivalla mittauslait-
teella, joka antaa 2 %:n tarkkuuden.
Nopeusmittauksen tarkkuuden on oltava 2 %.
5.2.1.2 Testausmenettely
5.2.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo valittuun vakiintuneeseen nopeuteen V.
5.2.1.2.2 Tallennetaan vääntömomentti C(t)ja nopeus vähintään 10
sekunnin jakson ajan standardin ISO 970 mukaisella luokan
1 000 mittauslaitteilla.
5.2.1.2.3 Vääntömomentin C(t)ja nopeuden poikkeamat suhteessa aikaan
saavat olla enintään 5 % mittausjakson kunkin sekunnin aikana.
5.2.1.2.4 Vääntömomentti C on keskimääräinen vääntömomentti, joka
saadaan seuraavasta kaavasta:
Ct1¼1
∆tZtþ∆t
tCtðÞdt
5.2.1.2.5 Suoritetaan testi vastakkaiseen suuntaan, ja määritetään Ct2.
5.2.1.2.6 Määritetään näiden kahden vääntömomentin Ct1ja Ct2keskiarvo
ts. Ct.
5.2.2 Dynamometrillä
5.2.2.1 Mittauslaitteisto ja virhe
Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä on käytetty.
5.2.2.2 Testausmenettely
5.2.2.2.1 Toteutetaan 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet.
5.2.2.2.2 Toteutetaan 5.2.1.2.1-5.2.1.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet.
5.2.2.2.3 Säädetään jarrun säätösiten, että liitteessä III olevan 4.1.4.1
kohdan vaatimukset täyttyvät.
5.3 Vaihtelevan ajo-ohjelman yli integroitu vääntömomentti
5.3.1 Tämä menetelmä on vapaaehtoinen täydennys 5.2 kohdassa
esitettyyn vakionopeusmenetelmään.
5.3.2 Tässä dynaamisessa menettelyssä määritetään keskimääräinen
vääntömomenttiarvo M:Se saadaan integroimalla hetkelliset
vääntömomenttiarvot suhteessa aikaan, kun testiajoneuvolla
ajetaan määriteltyä ajosykliä. Integroitu vääntömomentti jaetaan
aikaerolla.
Tulos on:
M¼1
t2/C0t1Zt2
t1MtðÞ/C1dt jossa M t ðÞ>0 ½/C138
M lasketaan kuudesta tulossarjasta.
M : n näytteenottomääräksi suositellaan vähintään kaksi näytettä
sekunnissa.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 51
▼M9
5.3.3 Dynamometrin säätö
Dynamometrin kuorma asetetaan 5.2 kohdassa esitetyllä mene-
telmällä. Jos arvo Mdynamometri ei vastaa arvoa Mtie;jarrun
säätöä muutetaan, kunnes arvot ovat ± 5 %:n sisällä.
Huom.:
Tätä menetelmää voidaan käyttää vain dynamometreille, joissa on
sähköinen inertiasimulointi tai hienosäätö.
5.3.4 Hyväksyntäkriteerit
Kuuden mittauksen keskihajonta ei saa olla enempää kuin 2 %
keskiarvosta.
5.4 Hidastuvuuden mittaamismenetelmä gyroskooppisen tason
avulla
5.4.1 Tiellä
5.4.1.1 Mittauslaitteisto ja virhe
— nopeuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 2 %,
— hidastuvuuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 1 %,
— tien pituuskaltevuuden mittausvirheen on oltava pienempi
kuin 1 %,
— ajan mittausvirheen on oltava pienempi kuin 0,1 sekuntia.
Ajoneuvon maavara mitataan vaakasuoralla vertailupinnalla; vaih-
toehtoisesti voidaan tehdä tien pituuskallistuskorjaus ( α1).
5.4.1.2 Testausmenettely5.4.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo 5 km/h suurempaan nopeuteen kuin valittu
testinopeus V.
5.4.1.2.2 Tallennetaan hidastuvuus välillä V + 0,5 km/h ja V − 0,5 km/h.5.4.1.2.3 Lasketaan keskimääräinen hidastuvuus nopeudessa V kaavasta:
γ1¼1
tZt
0γ1tðÞdt/C0g/C1sinα1 ðÞ
jossa:
γ1= keskimääräinen hidastuvuus nopeudessa V yhteen
ajosuuntaan,
t = aika välillä V + 0,5 km/h ja V − 0,5 km/h,
γ1(t) = hidastuvuus tallennettuna ajan suhteen,
g = 9,81 m/s−2.
5.4.1.2.4 Suoritetaan sama testi toiseen ajosuuntaan ja määritetään γ2
5.4.1.2.5 Lasketaan keskiarvo
Γ1¼γ1þγ2
2testille I.
5.4.1.2.6 Suoritetaan riittävä määrä 5.1.1.2.6 kohdassa määriteltyjä testejä
korvaten T Γ:lla, jossa
Γ¼1
nZn
i¼1Γi
5.4.1.2.7 Lasketaan keskimääräinen absorboitu voima F = M. Γ,
jossa:
M = ajoneuvon vertailumassa kg,Γ= ennalta laskettu keskimääräinen hidastuvuus.
5.4.2 Dynamometrimenetelmä
5.4.2.1 Mittauslaitteisto ja virhe
Itse dynamometrin mittauskojeistoa on käytettävä tämän liitteen
lisäyksessä 2 olevassa 2 kohdassa määritellyllä tavalla.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 52
▼M9
5.4.2.2 Testausmenettely
5.4.2.2.1 Vanteeseen kohdistuvan voiman säätötasaisella nopeudella. Alus-
tadynamometrillä kokonaisvastus on tyyppiä:
(Fkok)=( Fnäyttö)+( Fvetävä akseli rullaa), jossa
(Fkok)=( Ftie),
(Fnäyttö)=( Ftie)−( Fvetävä akseli rullaa),
jossa:
(Fnäyttö) on voima alustadynamometrin voimanäytössä,
(Ftie) on tunnettu,
(Fvetävä akseli rullaa) voi olla:
— mitattu alustadynamometrillä, joka voi toimia moottorina.
Testiajoneuvolla ajetaan vaihde vapaalla dynamometrin
käyttämänä testinopeudella; vetävän akselin vierintävastus mita-
taan alustadynamometrin voimannäyttölaitteella.
— määritetty alustadynamometrillä, joka ei voi toimia moot-
torina.
Kaksirullaisella alustadynamometrillä vierintävastuksen Rrarvo
on se, joka määritetään ennakolta tiellä.
Yksirullaisella alustadynamometrillä vierintävastuksen Rrarvo on
tiellä määritetty arvo kerrottuna kertoimella (R), joka vastaavetävän akselin massan ja ajoneuvon kokonaismassan suhdetta.
Huom.:
R
rsaadaan käyrästä F = f(V).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 53
▼M9
Lisäys 4
MUIDEN KUIN MEKAANISTEN INERTIOIDEN TARKASTUS
1 TAVOITE
Tässä lisäyksessä esitetty menetelmä tekee mahdolliseksi
tarkastaa, että dynamometrin simuloitu kokonaisinertia toteutuu
tyydyttävästi toimintasyklin ajovaiheissa.
2 PERIAATE
2.1 Toimintayhtälöiden laatiminen
Koska dynamometrin rullan/rullien pyörimisnopeus vaihtelee,
rullan/rullien pinnassa vaikuttava voima voidaan esittää kaavalla:
F=I· γ=IM·γ+F1
jossa:
F = voima rullan/rullien pinnassa
I = dynamometrin kokonaisinertia (ajoneuvon ekvivalentti-
inertia: ks. liitteessä III olevan 5.1 kohdan taulukko),
IM= dynamometrin mekaanisten massojen inertia,
γ= tangentiaalinen kiihtyvyys rullan pinnassa,
F1= inertiavoima.
Huomautus:
Selitys tästä kaavasta mekaanisella inertiasimuloinnilla varustet-
tujen dynamometrien osalta on liitteenä.
Siten kokonaisinertia voidaan esittää seuraavasti:
I¼IMþFi
γ
jossa:
IMvoidaan laskea tai mitata perinteisin menetelmin.
Fivoidaan mitata dynamometrissä, mutta se voidaan myös laskea
rullien kehänopeuksista. γvoidaan laskea rullien kehänopeuksista.
Kokonaisinertia (I) määritetään kiihdytys- tai hidastustestissä,
joissa arvot ovat yhtäsuuria tai suurempia kuin toimintasyklissä
saadut.
2.2 Eritelmät kokonaisinertian laskennasta
Testaus- ja laskentamenetelmien on mahdollistettava kokonaisi-
nertian I määritys pienemmällä kuin kahden prosentin
suhteellisella virheellä ( ∆I/I).
3 ERITELMÄT
3.1 Simuloidun kokonaishitauden I massan on oltava sama kuin
vastaavan ekvivalentti-inertian teoreettinen arvo (ks. liitteessä III
oleva 5.1 kohta) seuraavin toleranssein:
3.1.1 ± 5 % kunkin hetkellisen arvon teoreettisesta arvosta;
3.1.2 ± 2 % kullekin syklin sarjalle lasketun keskiarvon teoreettisesta
arvosta.
3.2 Edellä 3.1.1 kohdassa esitetty raja nostetaan ± 50 prosenttiin
yhden sekunnin ajaksi käynnistettäessä ja kahden sekunnin ajaksi
vaihtamiskohdissa, kun ajoneuvossa on käsivalintainen vaihteisto.
4 TARKASTUSMENETTELY
4.1 Tarkastus suoritetaan kunkin testin aikana koko liitteessä III
olevassa 2.1 kohdassa määritellyn syklin ajan.
4.2 Kuitenkin, jos 3 kohdan vaatimukset täyttyvät hetkellisillä kiihty-
vyyksillä, jotka ovat vähintään kolme kertaa suurempia tai1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 54
▼M9
pienempiä kuin teoreettisen syklin sarjoissa saadut arvot, edellä
esitetty tarkastus ei ole tarpeen.
5 TEKNINEN HUOMAUTUS
Toimintayhtälöiden laatimisen selvitys.
5.1 Tiellä vaikuttavien voimien tasapaino:
CR¼k1Jr1dΘ1
dtþk2Jr2dΘ2
dtþk3Mγr1þk3Fsr1
5.2 Mekaanisella inertiasimuloinnilla varustetun dynamometrin
voimien tasapaino:
CM¼k1Jr1dΘ1
dtþk3JRmdWm
dt
Rmr1þk3Fsr1
¼k1Jr1dΘ1
dtþk3Iγr1þk3Fsr1
5.3 Muulla kuin mekaanisella inertiasimuloinnilla varustetun dyna-
mometrin voimien tasapaino:
Ce¼k1Jr1dΘ1
dtþk3JRedWe
dt
Rer1þC1
Rer10
B@1
CAþk3Fsr1
¼k1Jr1dΘ1
dtþk3IMγþF1 ðÞ r1þk3Fsr1
Näissä kaavoissa:
CR = moottorin vääntömomentti tiellä,C
m= moottorin vääntömomentti dynamometrillä, jossa
mekaaninen inertiasimulointi,
Ce= moottorin vääntömomentti dynamometrillä, jossa
sähköinen inertiasimulointi,
Jr1= ajoneuvon voimansiirron inertiamomentti siirrettynä
takaisin vetopyörille,
Jr2= ei-vetävien pyörien inertiamomentti,
JRm= mekaanisella inertiasimuloinnilla varustetun dynamo-
metrin inertiamomentti,
JRe= sähköisellä inertiasimuloinnilla varustetun dynamo-
metrin inertiamomentti,
M = ajoneuvon massa maantiellä,I = dynamometrin ekvivalentti-inertia mekaanisesti simu-
loiduilla inertioilla,
I
M= sähköisellä inertiasimuloinnilla varustetun dynamo-
metrin mekaaninen inertia,
Fs= resultanttivoima tasaantuneessa nopeudessa,
C1= resultanttivääntömomentti sähköisesti simuloidusta
inertiasta,
F1= resultanttivoima sähköisesti simuloidusta inertiasta,
dΘ1
dt= vetävien pyörien kulmakiihtyvyys,
dΘ2
dt= ei-vetävien pyörien kulmakiihtyvyys,
dWm
dt= mekaanisen dynamometrin kulmakiihtyvyys,
dWe
dt= sähköisen dynamometrin kulmakiihtyvyys,1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 55
▼M9
γ= suoraviivainen kiihtyvyys,
r1= vetopyörien säde kuormitettuna,
r2= ei-vetävien pyörien säde kuormitettuna,
Rm= mekaanisen dynamometrin rullien säde,
Re= sähköisen dynamometrin rullien säde,
k1= kerroin, joka riippuu vaihteen välityssuhteesta, vaih-
teiston eri inertioista ja hyötysuhteesta,
k2= suhde välitys X r1/r2X ”hyötysuhde”,
k3= suhde välitys X ”hyötysuhde”.
Olettaen, että kaksi dynamometrityyppiä (5.2 ja 5.3 kohta) ovat
tasaveroiset ja yksinkertaistetut, saadaan:
k3(IM·γ+F1)r1=k3I·γ·r1
mistä seuraa, että
I¼IMþF1
γ1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 56
▼M9
Lisäys 5
PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN NÄYTTEENOTTOJÄRJESTELMIEN
KUVAUS
1 JOHDANTO
1.1 Liitteessä III olevassa 4.2 kohdassa esitetyt vaatimukset täyttäviä
näytteenottolaitteita on useita tyyppejä. Jäljempänä 3.1, 3.2 ja 3.3
kohdassa esitetyt laitteet voidaan hyväksyä, jos ne täyttävät muut-
tuvan laimennuksen periaatteeseen liittyvät pääkriteerit.
1.2 Laboratorion on tiedotteissaan mainittava testin suorituksessa
käytetty näytteenottojärjestelmä.
2 MUUTTUVAN LAIMENNUKSEN JÄRJESTELMÄÄN LIIT-
TYVÄT KRITEERIT PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN
MITTAUKSELLE
2.1 Soveltamisala
Tässä jaksossa määritellään sellaisen pakokaasun näytteenottojär-
jestelmän toiminnalliset ominaisuudet, jota käytetään mittaamaan
ajoneuvon pakokaasun todelliset päästöjen massat noudattaen
tämän direktiivin säännöksiä. Muuttuvan laimennuksen näyttee-
noton periaate päästöjen massojen mittauksessa edellyttää, että
kolme ehtoa täyttyy:
2.1.1 ajoneuvon pakokaasuja on jatkuvasti laimennettava ulkoilmalla
eritellyissä olosuhteissa;
2.1.2 pakokaasujen ja laimennusilman seoksen kokonaistilavuus on
mitattava tarkasti;
2.1.3 jatkuva suhteellinen näyte laimennetuista pakokaasuista ja
laimennusilmasta on kerättävä analysointia varten.
Kaasumaisten epäpuhtauspäästöjen määrä määritetään suhteel-
lisen näytteen pitoisuuksista ja testin aikana mitatusta
kokonaistilavuudesta. Näytteen pitoisuudet korjataan ottamaan
huomioon ulkoilman epäpuhtauspitoisuus.
Lisäksi dieselmoottorilla varustetuista ajoneuvoista piirretään
hiukkaspäästöt.
2.2 Tekninen yhteenveto
Kuvassa III/5/2.2 esitetään näytteenottojärjestelmän kaavio.
2.2.1 Ajoneuvon pakokaasut on laimennettava riittävällä määrällä
ulkoilmaa, jotta vettä ei kondensoidu näytteenotto- ja mittausjär-
jestelmään.
2.2.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on suunniteltava siten, että on
mahdollista mitata CO2-, CO-, HC- ja NOx-päästöjen keskimää-
räiset tilavuuspitoisuudet ja lisäksi dieselmoottorilla varustetuista
ajoneuvoista hiukkaspäästöt, joita ajoneuvon testisyklin aikaiset
pakokaasut sisältävät.
2.2.3 Ilman ja pakokaasujen seoksen on oltava homogeenista kohdassa,
jossa keräysputki sijaitsee (ks. 2.3.1.2 kohta).
2.2.4 Putken on otettava laimennetuista kaasuista edustava näyte.2.2.5 Järjestelmän on mahdollistettava laimennettujen pakokaasujen
kokonaistilavuuden mittaaminen testattavasta ajoneuvosta.
2.2.6 Näytteenottojärjestelmän on oltava kaasutiivis. Muuttuvan
laimennuksen näytteenottojärjestelmän suunnittelun ja siihen
tarvittujen materiaalien on oltava sellaisia, etteivät ne vaikuta
laimennettujen pakokaasujen epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos jokin
järjestelmän osa (lämmönvaihdin, sykloniseparaattori, puhallin
jne.) muuttaisi jonkin epäpuhtauden pitoisuutta laimennetuissa
pakokaasuissa eikä vikaa voida korjata, on sen epäpuhtauden
näytteenotto suoritettava ennen kyseistä osaa.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 57
▼M9
Kuva III/5/2.2
Pakokaasupäästöjen mittaamiseen käytettävän muuttuvan laimennuksen järjes-
telmän kaavio
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 58
▼M9
2.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu pakojärjestelmällä, jossa on
enemmän kuin yksi pakoputki, liitäntäputket on kytkettävä yhteen
putkistolla, joka on asennettu mahdollisimman lähelle ajoneuvoa.
2.2.8 Kaasunäytteet on kerättävä riittävän suuriin näytepusseihin, jotta
kaasuvirtausta ei rajoiteta näytteenottojakson aikana. Pussien on
oltava materiaaleista, jotka eivät vaikuta kaasumaisten päästöjen
pitoisuuksiin (ks. 2.3.4.4 kohta).
2.2.9 Muuttuvan laimennuksen järjestelmän on oltava siten suunniteltu,
että näyte voidaan ottaa muuttamatta vastapainetta pakoputken
päässä merkittävästi (ks. 2.3.1.1 kohta).
2.3 Erityiset vaatimukset
2.3.1 Pakokaasun keräys- ja laimennuslaite
2.3.1.1 Ajoneuvon pakoputken (pakoputkien) ja sekoituskammion välisen
yhdysputken on oltava mahdollisimman lyhyt; se ei saa missään
tapauksessa:
— aiheuttaa staattisen paineen muuttumista yli ± 0,75 kPa testa-
ttavan ajoneuvon pakoputkessa (pakoputkissa) 50 km/h
nopeudessa tai yli ± 1,25 kPa koko testin aikana verrattuna
niihin staattisiin paineisiin, jotka on tallennettu, kun
ajoneuvon pakoputkiin ei ole liitetty mitään. Paine on mitat-
tava pakoputkesta tai samanhalkaisijaisesta jatkeesta
mahdollisimman läheltä putken päätä,
— muuttaa pakokaasun luonnetta.
2.3.1.2 Sekoituskammio, jossa ajoneuvon pakokaasut ja laimennusilma
sekoitetaan, on välttämätön, jotta saadaan homogeeninen seos
kammion ulostulossa.
Seoksen homogeenisuus missään keräysputken leikkauskohdassa
ei saa poiketa yli ± 2 % niiden arvojen keskiarvosta, jotka on
saatu vähintään viidestä pisteestä, jotka sijaitsevat tasaisin välein
kaasuvirran poikkipinnassa. Jotta voitaisiin saattaa olosuhteiden
vaikutus pakoputkessa mahdollisimman pieneksi ja rajoittaa
paineen lasku laimennusilman säätölaitteessa, jos sellainen on,
paine sekoituskammion sisällä ei saa poiketa yli ± 0,25 kPa ilma-
kehän paineesta.
2.3.2 Imulaite/tilavuuden mittauslaite
Tässä laitteessa voi olla erilaisia kiinteitä nopeuksia, jotta varmis-
tetaan riittävä virtaus veden kondensoitumisen estämiseksi.
Yleensä tämä saavutetaan pitämällä CO2-pitoisuus laimennetun
pakokaasun näytepussissa alle kolmen tilavuusprosentin.
2.3.3 Tilavuuden mittaus
2.3.3.1 Tilavuuden mittauslaitteen on säilytettävä
kalibrointitarkkuutensa ± 2 %:ssa kaikissa käyttötilanteissa. Jos
laite ei voi kompensoida pakokaasujen ja laimennusilman seoksen
lämpötilan muutoksia mittauspisteessä, on käytettävä
lämmönvaihdinta pitämään lämpötila ± 6 K:n sisällä annetusta
käyttölämpötilasta.
Tarvittaessa voidaan käyttää sykloniseparaattoria suojaamaan tila-
vuusmittauslaitetta.
2.3.3.2 Lämpötila-anturi on asennettava välittömästi ennen tilavuuden
mittauslaitetta. Lämpötila-anturin tarkkuuden on oltava ± 1 K ja
vasteajan 0,1 sekuntia 62 prosentissa annetusta lämpötilan vaihte-
lusta (arvo mitattu silikoniöljyssä).
2.3.3.3 Painemittausten tarkkuuden on oltava ± 0,4 kPa testin aikana.
2.3.3.4 Paineen poikkeama ilmakehän paineesta mitataan ennen tila-
vuuden mittauslaitetta ja tarvittaessa sen jälkeen.
2.3.4 Kaasunäytteen otto
2.3.4.1 Laimennetut pakokaasut2.3.4.1.1 Laimennettujen pakokaasujen näyte otetaan ennen imulaitetta,
mutta mahdollisten vakauttamislaitteiden jälkeen (jos sellaisia
on).
2.3.4.1.2 Virtausmäärä ei saa poiketa yli ± 2 % keskiarvosta.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 59
▼M9
2.3.4.1.3 Näytteenottomäärä ei saa laskea 5 l/min alapuolelle, eikä se saa
olla enempää kuin 0,2 % laimennettujen pakokaasujen
virtausmäärästä.
2.3.4.1.4 Vastaavaa rajaa sovelletaan vakiomassaisiin näytteenottojärjestel-
miin.
2.3.4.2 Laimennusilma
2.3.4.2.1 Näyte laimennusilmasta otetaan vakiovirtausmäärällä läheltä
ulkoilman sisääntuloa (suodattimen jälkeen, jos sellainen on asen-
nettu).
2.3.4.2.2 Sekoitusalueen pakokaasut eivät saa liata ilmaa.
2.3.4.2.3 Laimennusilman näytteenottomäärän on oltava verrattavissa
laimennettujen pakokaasujen näytteenottomäärään.
2.3.4.3 Näytteenottotoimenpiteet
2.3.4.3.1 Näytteenottotoimenpiteisiin käytettävien materiaalien on oltava
sellaisia, etteivät ne muuta epäpuhtauspitoisuutta.
2.3.4.3.2 Suodattimia voidaan käyttää kiinteiden hiukkasten erottamiseen
näytteestä.
2.3.4.3.3 Pumppuja tarvitaan siirtämään näyte näytepussiin (näytepus-
seihin).
2.3.4.3.4 Virtauksen säätöventtiileitä ja virtausmittareita tarvitaan näyttee-
notossa tarvittavien virtausmäärien aikaansaamiseksi.
2.3.4.3.5 Kaasutiiviitä pikakiinnitteisiä liittimiä voidaan käyttää kolmitoi-
miventtiilien ja näytepussien välissä, jolloin liittimet tiivistyvät
automaattisesti pussin puolelta. Muita järjestelmiä voidaan
käyttää siirtämään näytteet analysaattorille (esim. kolmitoimisulk-
uventtiilejä).
2.3.4.3.6 Näytekaasujen ohjaukseen käytettävien erilaisten venttiilien on
oltava pikasäätöistä ja pikatoimista tyyppiä.
2.3.4.4 Näytteen varastointi
Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin pusseihin, jotta näyttee-
nottomäärä ei vähene. Pussien on oltava materiaalista, joka ei
muuta synteettisten kaasumaisten päästöjen pitoisuutta yli 2 %
20 minuutin jälkeen.
2.4 Lisänäytteenottoyksikkö dieselmoottorilla varustettujen
ajoneuvojen testaukseen
2.4.1 Erotuksena ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen kaasunäyt-
teiden otosta, hiilivetyjen ja hiukkasten näytteenottopisteet
sijaitsevat laimennustunnelissa.
2.4.2 Pakokaasujen lämpöhäviöiden vähentämiseksi pakoputken pään ja
laimennustunnelin sisäänmenon välillä putki ei saa olla yli 3,6 m
pitkä, tai 6,1 m lämpöeristettynä. Sen sisähalkaisija ei saa olla
suurempi kuin 105 mm.
2.4.3 Laimennustunnelissa, joka koostuu sähköä johtavasta materiaa-
lista valmistetusta suorasta putkesta sovelletaan pääasiassa
pyörrevirtausta (Reynoldsin luku ≥4000), jotta varmistetaan,
että laimennettu pakokaasu on näytteenottopisteissä homogeenistä
ja että näyte koostuu edustavista kaasuista ja hiukkasista. Laimen-
nustunnelin halkaisijan on oltava vähintään 200 mm ja järjestelmä
on maadoitettava.
2.4.4 Hiukkasten näytteenottojärjestelmä koostuu keräysputkesta
laimennustunnelissa ja kahdesta sarjaan asennetusta suodatti-
mesta. Virtauksen suunnassa ennen ja jälkeen kahden
suodattimen on pikatoimiset venttiilit.
Keräysputken on oltava muodoltaan kuvan III/5/2.4.4 mukainen.
2.4.5 Hiukkasten keräysputki on järjestettävä seuraavasti:
Se on asennettava tunnelin keskilinjan läheisyyteen, karkeasti 10
tunnelinhalkaisijan päähän myötävirtaan kaasun sisääntulosta, ja
sen sisähalkaisijan on oltava vähintään 12 mm.
Etäisyyden näytteenottokärjestä suodattimen kiinnikkeeseen on
oltava vähintään viisi kertaa keräysputken halkaisija, mutta ei
suurempi kuin 1 020 mm.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 60
▼M9
2.4.6 Näytekaasun virtausmittausyksikkökoostuu pumpuista, kaasuvir-
tauksen säätimistä ja virtausmittareista.
2.4.7 Hiilivetyjen näytteenottojärjestelmä koostuu lämmitetystä keräy-
sputkesta, linjasta, suodattimesta ja pumpusta. Keräysputki on
asennettava samalle etäisyydelle pakokaasun sisääntulosta kuin
hiukkasten keräysputki siten, ettei kumpikaan häiritse toisen
näytteenottoa. Putken pienin sisähalkaisija on 4 mm.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 61
▼M9
Kuva III/5/2.4.4.
Hiukkasten keräysputken muoto
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 62
▼M9
2.4.8 Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 k (190 ºc) ± 10 K:n
lämpötilassa lämmitysjärjestelmän avulla.
2.4.9 Jos virtausmäärän muutoksia ei voida kompensoida, on käytettävä
lämmönvaihdinta ja lämpötilan säädintä 2.3.3.1 kohdassa esite-
tyllä tavalla, jotta varmistetaan, että virtausmäärä järjestelmässä
on vakio ja näytteenottomäärä on vastaavassa suhteessa.
3 LAITTEIDEN KUVAUS3.1 Muuttuva laimennuslaite kiertomäntäpumpulla (PDP-CVS)
(Kuva III/5/3.1.)
3.1.1 Kiertomäntäpumppu-vakiotilavuuskerääjä (PDP-CVS) täyttää
tämän liitteen vaatimukset annostelemalla vakiolämpötilassa ja -
paineessa pumpun läpi. Kokonaistilavuus mitataan laskemalla
kalibroidun kiertomäntäpumpun kierrokset. Suhteellinen näyte
saadaan ottamalla näyte pumpulla, virtausmittarilla ja virtauksen
säätöventtiilillä vakiovirtausmäärällä.
3.1.2 Kuvassa III/5/3.1 on piirustus tällaisesta näytteenottojärjes-
telmästä. Koska erilaisilla järjestelyillä voidaan saada tarkkoja
tuloksia, ei kaavion täsmällinen noudattaminen ole välttämätöntä.
Lisälaitteita, kuten mittareita, venttiilejä, solenoideja ja kytkimiä,
voidaan käyttää lisätietojen saamiseksi ja laitejärjestelmän toimin-
tojen yhteensovittamiseen.
3.1.3 Keräyslaitteisto koostuu:3.1.3.1 laimennusilman suodattimesta (D), joka voi tarvittaessa olla
esilämmitetty. Suodattimessa on oltava aktiivihiili kahden paperi-
kerroksen välissä ja sitä käytetään vähentämään ja stabiloimaan
laimennusilmassa olevaa hiilivetypitoisuutta;
3.1.3.2 sekoituskammiosta (M), jossa pakokaasu ja ilma sekoitetaan
homogeeniseksi seokseksi;
3.1.3.3 lämmönvaihtimesta (H), jonka teho on riittävä, jotta ilman ja
pakokaasun seoksen lämpötila mitattuna välittömästi ennen kier-
tomäntäpumppua on koko testin ajan ± 6 K:n sisällä
suunnitellusta käyttölämpötilasta. Tämä laite ei saa vaikuttaa
laimennettujen kaasujen epäpuhtauspitoisuuksiin, jotka erotetaan
analysointia varten;
3.1.3.4 lämpötilan säätöjärjestelmästä (TC), jota käytetään lämmönvaih-
timen esilämmitykseen ennen testiä ja säätämään sen lämpötilaa
testin aikana siten, että poikkeama suunnitellusta käyttölämpöti-
lasta on alle ± 6 K;
3.1.3.5 kiertomäntäpumpusta (PDP), jota käytetään siirtämään ilman ja
pakokaasun seos vakiovirtausmäärällä; pumpun tuoton on oltava
riittävän suuri, jotta vettä ei kondensoidu järjestelmään testin
aikana missään toimintaolosuhteissa; tämä voidaan yleensä
varmistaa käyttämällä kiertomäntäpumppua, jonka virtauskapasi-
teetti on:
3.1.3.5.1 — kaksinkertainen verrattuna suurimpaan pakokaasuvirtaan, joka
saadaan toimintasyklin kiihdytyksissä, tai
3.1.3.5.2 — riittävä varmistamaan, että CO
2-pitoisuus laimennetun pako-
kaasun näytepussissa on pienempi kuin kolme tilavuusprosenttia;
3.1.3.6 lämpötila-anturista (T1) (tarkkuus ± 1 K), joka on asennettu
välittömästi ennen kiertomäntäpumppua; sen on oltava suunniteltu
valvomaan jatkuvasti laimennetun pakokaasuseoksen lämpötilaa
testin aikana;
3.1.3.7 painemittarista (G1) (tarkkuus ± 0,4 kPa), joka on asennettu
välittömästi ennen tilavuusmittaria ja jota käytetään mittaamaan
kaasuseoksen ja ulkoilman välinen paine-ero;
3.1.3.8 toisesta painemittarista (G2) (tarkkuus ± 0,4 kPa), joka on asen-
nettu niin, että pumpun imupuolen ja painepuolen paine-ero
voidaan rekisteröidä;
3.1.3.9 kahdesta näytteenottoaukosta (S1ja S2), joista otetaan vakionäyt-
teitä laimennusilmasta ja laimennetusta pakokaasun ja ilman
seoksesta;1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 63
▼M9
3.1.3.10 suodattimesta (F), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset analysoita-
viksi kerättävistä kaasuvirroista;
3.1.3.11 pumpuista (P), joilla saadaan laimennusilman ja laimennetun
pakokaasun ja ilman seoksen vakiovirtaus testin aikana;1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 64
▼M9
Kuva III/5/3.1
Vakiotilavuuskerääjä kiertomäntäpumpulla (PDP-CVS -järjestelmä)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 65
▼M9
3.1.3.12 virtauksen säätimistä (N), joilla taataan tasainen kaasunäytteiden
vakiovirtaus testin aikana keräysputkista S1ja S2; kaasunäytteiden
virtauksen on oltava sellainen, että kunkin testin lopussa
näytteiden määrä on riittävä analysointia varten (± 10 litraa
minuutissa);
3.1.3.13 virtausmittareista (FL) kaasunäytteiden vakiovirtauksen säätämi-
seen ja valvontaan testin aikana;
3.1.3.14 pikatoimisista venttiileistä (V), joilla ohjataan kaasunäytteiden
vakiovirtaus näytepusseihin tai ulos;
3.1.3.15 kaasutiiviistä pikalukitusliittimistä (Q) pikatoimiventtiilien ja
näytepussien välissä; liittimen on sulkeuduttava automaattisesti
näytepussin puolelle; vaihtoehtoisesti voidaan käyttää muita
keinoja näytteiden siirtämiseen analysaattorille (esimerkiksi
kolmitoimisulkuhanoja);
3.1.3.16 pusseista (B) laimennetun pakokaasun ja laimennusilman
näytteiden keräämiseen testin aikana; niiden on oltava riittävänsuuria, jotta näytevirtausta ei estetä; pussin materiaalin on oltava
sellaista, ettei se vaikuta itse mittauksiin eikä kaasunäytteiden
kemialliseen koostumukseen (esim. laminoitua polyetyleeni/poly-
amidikalvoa tai fluorattuja monihiilivetyjä);
3.1.3.17 digitaalisesta laskimesta (C), jolla kirjataan kiertomäntäpumpun
kierrokset testin aikana.
3.1.4 Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen testauksessa tarvit-
tavat lisälaitteet
Jotta liitteessä III olevan 4.3.1.1 ja 4.3.2 kohdan vaatimukset
täyttyisivät, on kuvassa III/5/3.1 katkoviivan sisään jääviä lisälait-
teita käytettävä dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen
testauksessa:
Fh on lämmitetty suodatin,
S
3on näytteenottopiste lähellä sekoituskammiota,
Vhon lämmitetty monitoimiventtiili,
Q on pikaliitin, jolla ulkoilmanäyte BA voidaan analysoida
HFID,
HFID on lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori,R ja I ovat hetkellisten hiilivetypitoisuuksien integrointi- ja
tallennusmenetelmät,
Lh on lämmitetty näytelinja.
Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 (190 ºC) ± 10 K:n
lämpötilassa.
Hiukkasten näytteenottojärjestelmä
S
4keräysputki laimennustunnelissa,
Fpsuodatinyksikkö, joka koostuu kahdesta sarjaan asennetusta
suodattimesta; kytkentäjärjestely muille rinnankytketyille
suodatinpareille,
näytteenottolinja,pumput, virtauksen säätimet, virtausmittausyksiköt.
3.2 Laimennuslaite kriittisen virtauksen venturiputkella (CFV-
CVS-järjestelmä) (Kuva III/5/3.2.)
3.2.1 Kriittisen virtauksen venturiputken käyttöCVS-näytteenottome-
nettelyn yhteydessä perustuu kriittisen virtauksen mekaniikan
periaatteisiin. Laimennuksen ja pakokaasun muuttuvan seoksen
virtausmäärä ylläpidetään äänennopeutena, joka on suoraan
verrannollinen kaasun lämpötilan neliöjuureen. Virtausta valvo-
taan, lasketaan ja integroidaan jatkuvasti testin ajan.
Jos käytetään lisäksi toista kriittisen virtauksen näytteenottoven-
turiputkea, otettujen kaasunäytteiden suhteellisuus varmistetaan.
Kun sekä paine että lämpötila ovat yhtäsuuret kahdessa venturi-
putken sisäänmenoaukossa, näytteenottoon ohjatun
kaasuvirtauksen tilavuus on suhteessa tuotettuun laimennetun
pakokaasuseoksen kokonaistilavuuteen, ja siten tämän liitteen
vaatimukset täyttyvät.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 66
▼M9
3.2.2 Kuvassa III/5/3.2 on piirustus tällaisesta näytteenottojärjes-
telmästä. Koska eri rakennevaihtoehdoilla voidaan saada tarkkoja
tuloksia, piirustuksen ehdoton noudattaminen ei ole tarpeen.
Lisälaitteita, kuten mittareita, venttiilejä, solenoideja ja kytkimiä,
voidaan käyttää antamaan lisätietoja ja ohjaamaan laitejärjes-
telmän toimintoja.
3.2.3 Keräyslaitteisto käsittää:1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 67
▼M9
Kuva III/5/3.2
Vakiotilavuuskerääjä kriittisen virtauksen venturiputkella (PDP-CVS - järjes-
telmä)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 68
▼M9
3.2.3.1 laimennusilman suodattimen (D), joka voi tarvittaessa olla
esilämmitetty: suodattimessa on oltava aktiivihiili paperikerrosten
välissä, ja sitä on käytettävä vähentämään ja stabiloimaan laimen-
nusilmassa olevia hiilivetyjen taustapäästöjä;
3.2.3.2 sekoituskammion (M), jossa pakokaasu ja ilma sekoitetaan homo-
geeniseksi seokseksi;
3.2.3.3 syklonierotimen (CS), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset;3.2.3.4 kaksi keräysputkea (S
1ja S2), joilla otetaan näytteet laimennetusta
pakokaasun ja ilman seoksesta;
3.2.3.5 kriittisen virtauksen näytteenottoventuriputken (SV), jolla otetaan
suhteellisia näytteitä laimennetusta pakokaasusta keräysputkessa
S2;
3.2.3.6 suodattimen (F), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset analysointiin
ohjatuista kaasuvirroista;
3.2.3.7 pumput (P), joilla kerätään osa ilmavirrasta ja laimennetusta
pakokaasusta pusseihin testin aikana;
3.2.3.8 virtauksen säätimen (N), jolla taataan testin aikana keräysputkesta
S1otettujen kaasunäytteiden jatkuva virtaus; kaasunäytteiden
virtauksen on oltava sellainen, että testin lopussa näytteiden
määrä on riittävä analysointia varten (± 10 litraa minuutissa);
3.2.3.9 virtauksen tasaajan (PS) näytteenottolinjassa;3.2.3.10 virtausmittarit (FL) kaasunäytteiden virtauksen säätöä ja
valvontaa varten testien aikana;
3.2.3.11 pikatoimiset magneettiventtiilit (V), joilla ohjataan kaasunäyt-
teiden vakiovirtaus näytepusseihin tai ulos;
3.2.3.12 kaasutiiviit pikalukitusliittimet (Q) pikatoimiventtiilien ja näyte-
pussien välissä; liittimen on sulkeuduttava automaattisesti
näytepussin puolelle; vaihtoehtoisesti voidaan käyttää muita
keinoja näytteiden siirtämiseen analysaattorille (esim. kolmitoimi-
sulkuhanoja);
3.2.3.13 pussit (B) laimennetun pakokaasun ja laimennusilman näytteiden
keräämiseen testien aikana; niiden on oltava riittävän suuria, jotta
näytevirtausta ei estetä; pussin materiaalin on oltava sellaista,
ettei se vaikuta itse mittauksiin eikä kaasunäytteiden kemialliseen
koostumukseen (esim. laminoitua polyetyleeni/polyamidikalvoa
tai fluorattuja monihiilivetyjä);
3.2.3.14 painemittarin (G), jonka tarkkuus on ± 0,4 kPa;3.2.3.15 lämpötila-anturin (T), jonka tarkkuus on ± 1 K ja toimintaviive
0,1 sekuntia 62 %:iin lämpötilan muutoksesta (mitattuna siliko-
niöljyssä);
3.2.3.16 mittaavan kriittisen virtauksen venturiletkun (MV), jolla mitataan
laimennetun pakokaasun virtaustilavuus;
3.2.3.17 puhaltimen (BL), jonka teho riittää käsittelemään laimennetun
pakokaasun kokonaistilavuuden.
3.2.3.18 CFV-CVS-järjestelmän kapasiteetin on oltava sellainen, että
missään testin aikana mahdollisesti esiintyvissä olosuhteissa
vettä ei kondensoidu. Tämä voidaan yleensä varmistaa
käyttämällä puhallinta, jonka teho on:
3.2.3.18.1 kaksinkertainen verrattuna toimintasyklin kiihdytysten tuottamaan
suurimpaan pakokaasuvirtaan; tai
3.2.3.18.2 riittävä varmistamaan, että CO
2-pitoisuus laimennetun pakokaasun
näytepussissa on pienempi kuin 3 tilavuusprosenttia.
3.2.4 Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen testauksessa tarvit-
tavat lisälaitteet
Jotta liitteessä III olevan 4.3.1.1 ja 4.3.2 kohdan vaatimukset
täyttyisivät, on kuvassa III/5/3.2 katkoviivan sisään jääviä lisälait-
teita käytettävä dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen
testauksessa:
Fh on lämmitetty suodatin,
S3on näytteenottopiste lähellä sekoituskammiota,1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 69
▼M9
Vhon lämmitetty monitoimiventtiili,
Q on pikaliitin, jolla ulkoilmanäyte BA voidaan analysoida
HFID:llä,
HFID on lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori,R ja I ovat hetkellisten hiilivetypitoisuuksien integrointi- ja
tallennusmenetelmät,
Lh on lämmitetty näytelinja.
Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 (190 ºC) ± 10 K:n
lämpötilassa.
Jos muuttuvan virtauksen kompensointi ei ole mahdollista, tarvi-
taan 2.2.3 kohdassa esitetty lämmönvaihdin (H) ja lämpötilan
säätöjärjestelmä (TC) takaamaan vakiovirtaus venturiletkun
(MV) läpi ja siten suhteellinen virtaus S
3:n läpi.
Hiukkasten näytteenottojärjestelmä
—S4keräysputki laimennustunnelissa,
—Fpsuodatinyksikkö, joka koostuu kahdesta sarjaan asennetusta
suodattimesta; kytkentäjärjestely muille rinnankytketyille
suodatinpareille,
— näytteenottolinja,
— pumput, virtauksen säätimet, virtauksen mittausyksiköt.
3.3 Muuttuvan laimennuksen laite, jossa vakiovirtaus saadaan
kuristimen avulla (CFO-CVS-järjestelmä) (Kuva III/5/3.3)
(vain ottomoottorilla varustetuille ajoneuvoille)
3.3.1 Keräyslaitteisto käsittää:
3.3.1.1 näytteenottoputken, jolla ajoneuvon pakoputki kytketään itse lait-
teeseen;
3.3.1.2 näytteenottolaitteen, joka koostuu pumppulaitteesta, jolla imetään
laimennettua pakokaasun ja ilman seosta;
3.3.1.3 sekoituskammion (M), jossa pakokaasu ja ilma sekoitetaan homo-
geeniseksi seokseksi;
3.3.1.4 lämmönvaihtimen (H), jonka teho on riittävä, jotta ilman ja pako-
kaasun seoksen lämpötila mitattuna niin lähellä virtausmäärän
mittauslaitetta kuin mahdollista on koko testin ajan ± 6 K:n
sisällä suunnitellusta toimintalämpötilasta. Tämä laite ei saa
vaikuttaa analysointia varten otettujen laimennettujen kaasujen
epäpuhtauspitoisuuksiin.
Jos tämä ehto ei täyty tiettyjen päästöjen osalta, yhden tai
useamman päästön näytteenotto on tehtävä ennen syklonia.
Tarvittaessa käytetään lämpötilan säädinlaitetta (TC)
lämmönvaihtimen esilämmitykseen ennen testausta ja pitämään
sen lämpötila testin aikana ± 6 K:n sisällä;
3.3.1.5 kaksi putkea (S1ja S2), joilla näyte otetaan käyttäen pumppuja
(P), virtausmittareita (FL) ja tarvittaessa suodattimia (F), joilla
kiinteät hiukkaset voidaan poistaa analysoitavista kaasuista;
3.3.1.6 yhden pumpun laimennusilmaa varten ja toisen laimennettua
seosta varten;
3.3.1.7 tilavuusmittarin kuristimella;
3.3.1.8 lämpötila-anturin (T1) (tarkkuus ± 1 K), joka on asennettu
välittömästi ennen tilavuudenmittauslaitetta; sen on oltava suunni-
teltu valvomaan jatkuvasti laimennetun pakokaasuseoksen
lämpötilaa testin aikana;
3.3.1.9 painemittarin (G1) (tarkkuus ± 0,4 kPa), joka on asennettu
välittömästi ennen tilavuusmittaria ja jota käytetään kaasuseoksen
ja ulkoilman välisen paine-eron rekisteröintiin;
3.3.1.10 toisen painemittarin (G2) (tarkkuus ± 0,4 kPa) asennettuna siten,
että pumpun imupuolen ja painepuolen paine-ero voidaan rekis-
teröidä;
3.3.1.11 virtauksen säätimet (N), joilla taataan näytteenottoaukoista S1ja
S2testin aikana otettujen kaasunäytteiden tasainen vakiovirtaus.
Kaasunäytteiden virtauksen on oltava sellainen, että kunkin testin1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 70
▼M9
lopussa näytteiden määrä riittää analysointiin (± 10 litraa minuu-
tissa);
3.3.1.12 virtausmittarit (FL), joilla säädetään ja valvotaan kaasunäytteiden
vakiovirtausta testin aikana;
3.3.1.13 kolmitoimiventtiilit (V), joilla ohjataan kaasunäytteiden vakiovir-
taus näytepusseihin tai ulos;
3.3.1.14 kaasutiiviit pikalukitusliittimet (Q) kolmitoimiventtiilien ja näyte-
pussien väliin; liittimen on sulkeuduttava automaattisesti
näytepussin puolelle. Muita keinoja näytteiden siirtämiseen analy-
saattorille voidaan käyttää (esimerkiksi kolmitoimisulkuhanoja).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 71
▼M9
Kuva III/5/3.3
Kaavio muuttuvan laimennuksen laitteesta, jossa vakiovirtaus saadaan kuristimen
avulla (CFO-CVS - järjestelmä)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 72
▼M9
3.3.1.15 pussit (B) näytteiden keräämiseen laimennetusta pakokaasusta ja
laimennusilmasta testin aikana. Niiden on oltava riittävän suuret,
jotta näytevirtaus ei häiriinny. Pussimateriaalin on oltava sellaista,
ettei se vaikuta itse mittauksiin eikä kaasunäytteiden kemialliseen
koostumukseen (esimerkiksi laminoitua polyetyleeni-polyamidi-
kalvoa tai fluorattuja monihiilivetyjä).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 73
▼M9
Lisäys 6
LAITTEIDEN KALIBROINTIMENETELMÄ
1 KALIBROINTIKÄYRÄN MÄÄRITYS
1.1 Kukin tavanomaisesti käytetty toiminta-alue kalibroidaan liit-
teessä III olevan 4.3.3 kohdan vaatimusten ja seuraavan
menettelyn mukaisesti:
1.2 Analysaattorin kalibrointikäyrä määritetään vähintään viiden kali-
brointipisteen avulla, jotka ovat mahdollisimman tasaväliset.
Suurimman pitoisuuden omaavan kalibrointikaasun nimellispitoi-
suuden on oltava vähintään 80 % täydestä asteikkoarvosta.
1.3 Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman mene-
telmällä. Jos saadun polynomin asteluku on suurempi kuin
kolme, kalibrointipisteiden lukumäärän on oltava vähintään poly-
nomin asteluku plus kaksi.
1.4 Kalibrointikäyrä ei saa poiketa yli 2 % kunkin kalibrointikaasun
nimellisarvosta.
1.5 Kalibrointikäyrän muoto
Kalibrointikäyrän muodosta ja kalibrointipisteistä on mahdollista
tarkastaa, että kalibrointi on oikein suoritettu. Analysaattorin eri
ominaisparametrit on ilmoitettava, erityisesti:
— asteikko,
— herkkyys,— nollapiste,— päivä, jona kalibrointi on suoritettu.
1.6 Jos tutkimuslaitosta tyydyttävällä tavalla voidaan osoittaa, että
vaihtoehtoinen teknologia (esimerkiksi tietokone, sähköisesti
ohjattu aluekytkin ym.) antaa vastaavan tarkkuuden, näitä vaih-
toehtoja voidaan käyttää.
1.7 Kalibroinnin todentaminen
1.7.1 Kukin tavanomaisesti käytetty toiminta-alue on tarkastettava
ennen kutakin analyysiä seuraavasti:
1.7.2 Kalibrointi tarkastetaan käyttämällä nollakaasua ja vertailukaasua,
jonka nimellisarvo on 80-95 % analysoitavasta oletusarvosta.
1.7.3 Jos tarkastelluissa kahdessa pisteessä arvo ei poikkea teoreetti-
sesta arvosta enempää kuin ± 5 % täydestä asteikkoarvosta,
säätöparametreja voidaan muuttaa. Jos näin ei ole, on uusi kali-
brointikäyrä määritettävä 1 kohdan mukaisesti.
1.7.4 Testauksen jälkeen käytetään nollakaasua ja samaa vertailukaasua
jälkitarkastukseen. Analyysi katsotaan hyväksyttäväksi, jos näiden
kahden mittaustuloksen ero on vähemmän kuin 2 %.
2 LIEKKI-IONISAATTORIN JA HIILIVETYJEN VASTEEN
TARKASTUS
2.1 Liekki-ionisaattorin vasteen optimointi
FID-laite on säädettävä laitevalmistajan ohjeiden mukaan.
Vasteen optimointiin on käytettävä propaania ilmassa ylei-
simmällä mittausalueella.
2.2 HC-analysaattorin kalibrointi
Analysaattori on kalibroitava käyttämällä propaania ilmassa ja
puhdistettua synteettistä ilmaa. Ks. liitteessä III oleva 4.5.2 kohta
(kalibrointi ja vertailukaasut).
Määritetään kalibrointikäyrä tämän lisäyksen 1.1-1.5 kohdassa
esitetyllä tavalla.
2.3 Eri hiilivetyjen vastetekijät ja suositellut raja-arvot
Tietyn hiilivetylajin vastetekijä (Rf) on FID-laitteen C
1-lukeman
suhde kaasusylinterin pitoisuuteen, joka on ilmaistu ppm C1:nä.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 74
▼M9
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla saadaan vasteeksi
noin 80 % täydestä asteikkoarvosta toiminta-alueella. Pitoisuuden
on oltava tunnettu 2 %:n tarkkuudella verrattuna tilavuutena
ilmaistuun gravimetriseen vakioon. Lisäksi kaasusylinteriä on
vakautettava 24 tuntia lämpötilassa 293-303 K (20 ja 30 ºC).
Vastetekijät määritellään, kun analysaattori otetaan käyttöön ja
sen jälkeen isompien huoltojen yhteydessä. Käytettävät testi-
kaasut ja suositellut vastetekijät ovat:
— metaani ja puhdistettu ilma 1,00 < Rf < 1,15,
— propyleeni ja puhdistettu ilma 0,90 < Rf < 1,00,
— tolueeni ja puhdistettu ilma 0,90 < Rf < 1,00.
Suhteessa vastetekijään (Rf) = 1,00 propaanille ja puhtaalle
ilmalle.
2.4 Hapen vaikutuksen tarkastus ja suositellut rajat
Vastetekijä on määritettävä 2.3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Käytettävä testikaasu ja suositeltava vastetekijäalue on:
— propaani ja typpi 0,95 ≤Rf≤1,05
3N Ox-MUUNTIMEN HYÖTYSUHDETESTI
Muuntimen, jolla NO2muutetaan NO:ksi, hyötysuhde testataan
seuraavasti:
Muuntimien hyötysuhde voidaan tarkastaa otsonaattorin avulla
käyttäen kuvassa III/6/3 olevaa testijärjestelyä ja jäljempänä
esitettyä menettelyä.
3.1 Kalibroidaan kemiluminesenssianalysaattori yleisimmällä
toiminta-alueella valmistajan eritelmien mukaisesti käyttäen
nolla- ja vertailukaasua (jonka NO-pitoisuus on noin 80 %
toiminta-alueesta ja kaasuseoksen NO2-pitoisuus alle 5 % NO-
pitoisuudesta). NOx-analysaattorin on oltava NO-moodissa, niin
että vertailukaasu ei kulje muuntimen läpi. Merkitään osoitettu
pitoisuus muistiin.
3.2 T-liitoksen kautta happea tai synteettistä ilmaa lisätään jatkuvasti
kaasuvirtaan, kunnes osoitettu pitoisuus on noin 10 % vähemmän
kuin 3.1 kohdassa saatu kalibrointipitoisuus. Merkitään osoitettu
pitoisuus (C) muistiin. Otsonaattori on pois toiminnasta tämän
prosessin aikana.
3.3 Nyt otsonaattori kytketään tuottamaan riittävästi otsonia, jotta
NO-pitoisuus laskee 20 prosenttiin (alimmillaan 10 prosenttiin)
3.1 kohdan kalibrointipitoisuudesta. Merkitään osoitettu pitoisuus
(d) muistiin.
3.4 Sitten NOx-analysaattori kytketään NOx-moodiin, mikä tarkoittaa,
että kaasuseos (joka sisältää NO, NO2,O2ja N2) kulkee nyt
muuntimen läpi. Merkitään osoitettu pitoisuus (a) muistiin.
3.5 Otsonaattori kytketään nyt pois toiminnasta. Edellä 3.2 kohdassa
esitetty kaasuseos kulkee muuntimen läpi ilmaisimeen. Merkitään
osoitettu pitoisuus (b) muistiin.
3.6 Kun otsonaattori on pois toiminnasta, on myös hapen tai synteet-
tisen ilman virtaus katkaistu. Tällöin analysaattorin NOx-lukema
ei saa olla enemmän kuin 5 % edellä 3.1 kohdassa annetun arvon
yläpuolella.
3.7 NOx-muuntimen hyötysuhde lasketaan seuraavasti:
Hy¨otysuhde % ðÞ ¼1þa/C0b
c/C0d/C18/C19
/C11001970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 75
▼M9
Kuva III/6/3
NOx- muuntimen hyötysuhdelaitteen kaavio
3.8 Muuntimen hyötysuhde ei saa olla pienempi kuin 95 %.3.9 Muuntimen hyötysuhde on tarkastettava vähintään kerran
viikossa.
4 CVS-JÄRJESTELMÄN KALIBROINTI
4.1 CVS-järjestelmä on kalibroitava käyttäen tarkkaa virtausmittaria
ja kuristinlaitetta. Virtaus järjestelmän läpi on mitattava eri paine-
lukemilla ja järjestelmän säätöparametrit mitattava ja
suhteutettava virtauksiin.
4.1.1 Useita eri virtausmittarityyppejä voidaan käyttää, esim. kali-
broitua venturiputkea, laminaarivirtausmittaria, kalibroitua
turbiinimittaria, jos ne ovat dynaamisia mittausjärjestelmiä ja
täyttävät liitteessä III olevan 4.2.2 ja 4.2.3 kohdan vaatimukset.
4.1.2 Seuraavissa kohdissa esitetään yksityiskohtaisesti PDP- ja CFV-
yksiköiden kalibrointimenetelmät käyttäen laminaarista virtaus-
mittaria, joka antaa vaaditun tarkkuuden, sekä kalibroinnin
pätevyyden tilastollinen tarkastus.
4.2 Kiertomäntäpumpun (PDP) kalibrointi
4.2.1 Seuraava kalibrointimenettely selvittää laitteet, testivarustelun ja
eri parametrit, jotka mitataan CVS-pumpun virtausmäärän
määritystä varten. Kaikki pumppuun liittyvät parametrit mitataanyhtaikaa niiden parametrien kanssa, jotka liittyvät pumpun kanssa
sarjaan kytkettyyn virtausmittariin. Laskettu virtausmäärä (ilmais-
tuna m
3/min pumpun imupuolella, absoluuttipaine ja lämpötila)
voidaan sitten piirtää verrattuna korrelaatiofunktioon, joka on
tietyn pumpun parametrien yhdistelmän arvo. Siten määritetään
lineaarinen yhtälö, joka ilmaisee pumpun virtauksen ja korrelaa-
tiofunktion suhteen toisiinsa. Jos CVS:n käyttöon1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 76
▼M9
moninopeuksinen, on kalibrointi suoritettava jokaiselle
käytettävälle alueelle.
4.2.2 Tämä kalibrointimenettely perustuu virtausmäärän kussakin
pisteessä ilmaisevien pumpun ja tilavuusmittarin parametrien
absoluuttisten arvojen mittaamiseen. Kolme ehtoa on täytettävä,
jotta varmistetaan kalibrointikäyrän tarkkuus ja oikeellisuus.
4.2.2.1 Pumpun paineet on mitattava pumppuun tehdyistä mittausrei'istä
eikä pumpun imu- ja painepuolen ulkoisista putkista. Paineenmit-
tausreiät, jotka on tehty pumpun käyttöpäädyn ylä- ja
alakeskiöihin, antavat todelliset pumpun sisäiset paineet ja siten
ilmaisevat absoluuttiset paine-erot.
4.2.2.2 Lämpötilastabiilisuus on ylläpidettävä kalibroinnin aikana. Lami-
naarinen virtausmittari on herkkä tulopuolen lämpötilan
vaihteluille, jotka aiheuttavat mittauspisteiden hajontaa.
Asteittaiset ± 1 K:n lämpötilanvaihtelut ovat hyväksyttäviä, jos
ne tapahtuvat useita minuutteja kestävän jakson aikana.
4.2.2.3 Kaikkien virtausmittarin ja CVS-pumpun välisten liitosten on
oltava vuotamattomia.
4.2.3 Pakokaasupäästötestin aikana näiden samojen pumppuparametrien
mittaus antaa käyttäjälle mahdollisuuden laskea virtausmäärä
kalibrointiyhtälöstä.
4.2.3.1 Tämän lisäyksen kuvassa III.6.4.2.3.1 esitetään eräs mahdollinen
testijärjestely. Muutokset ovat sallittuja, jos hyväksynnän antava
viranomainen on hyväksynyt ne tarkkuudeltaan vastaaviksi. Jos
käytetään lisäyksessä 5 olevan kuvan III.5.3.2 mukaista järjes-
telyä, seuraavat tiedot on selvitettävä annetuissa tarkkuusrajoissa:
ulkoilman paine (korjattu)(PB) ± 0,03 kPa
ulkoilman lämpötila (T) ± 0,2 K
ilman lämpötila LFE:ssä (ETI) ± 0,15 Kalipaine ennen LFE:tä (EPI) ± 0,01 kPa
paine-ero LFE-kennon yli (EDP) ± 0,0015 kPa
ilman lämpötila CVS-pumpun
imupuolella (PTI)± 0,2 K
ilman lämpötila CVS-pumpun paine-
puolella (PTO)± 0,2 K
alipaine CVS-pumpun imupuolella
(PPI)± 0,22 kPa
ylipaine CVS-pumpun painepuolella
(PPO)± 0,22 kPa
pumpun kierrokset testijakson aikana
(n)± 1 kierros
jakson aika (vähintään 250 s)(t) ± 0,1 s
4.2.3.2 Kun järjestelmä on kytketty kuvan III/6/4.2.3.1 mukaisesti, asete-
taan säädettävä kuristin täysin auki ja käytetään CVS-pumppua
20 minuuttia ennen kalibroinnin aloitusta.
4.2.3.3 Säädetään kuristusventtiili kiinnipäin sellaisin alipainevälein (noin
1 kPa), jolla saadaan vähintään kuusi mittauspistettä kokonaiska-
librointiin. Annetaan järjestelmän tasaantua kolme minuuttia ja
toistetaan mittaus.
4.2.4 Tietojen analysointi
4.2.4.1 Ilman virtausmäärä (Q
s) kussakin testipisteessä lasketaan vakio-
kuutiometreiksi minuutissa virtausmittarin tiedoista käyttäen
valmistajan ilmoittamaa menetelmää.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 77
▼M9
Kuva III/6/4.2.3.1
PDP-CVS-laitteiston kalibrointi
4.2.4.2 Ilman virtausmäärä muutetaan sitten pumpun virtaukseksi (Vo)
(m3/kierros) pumpun imupuolen absoluuttisessa lämpötilassa ja
paineessa.
Vo¼Qs
n/C1Tp
273;2/C1101;33
Pp
jossa:
Vo= pumpun virtausmäärä olosuhteissa Tpja Pp(m3/kierros),
Qs= ilman virtausmäärä olosuhteissa 101,33 kPa ja 273,2 K
(m3/min),
Tp= pumpun imupuolen lämpötila (K),
Pp= pumpun imupuolen absoluuttipaine,
n = pumpun pyörimisnopeus kierroksina minuutissa.
Jotta kompensoitaisiin pumpun nopeuden ja paineen vaihteluiden
ja pumpun luiston vaikutus, korrelaatiofunktio (Xo) pumpun
nopeudesta (n), paine-erosta pumpun imupuolen ja painepuolen
välillä ja pumpun painepuolen absoluuttipaineesta lasketaan seur-
aavalla kaavalla:
Xo¼1
nﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
∆Pp
Pes
jossa:
Xo= korrelaatiofunktio,
∆Pp= pumpun imu- ja painepuolen paine-ero (kPa),1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 78
▼M9
Pe= painepuolen absoluuttipaine (PPO + PB) (kPa).
Seuraavien kaavojen mukaiset kalibrointiyhtälöt saadaan
tekemällä pienimmän neliösumman sovitus:
Vo=Do−M( Xo)
n=A−B( ∆Pp)
Do, M, A ja B ovat käyriä kuvaavat muotovakiot.
4.2.4.3 Moninopeuksinen CVS-järjestelmä on kalibroitava jokaiselle
käytettävälle nopeudelle. Alueille tehtävien kalibrointikäyrien on
oltava lähes yhdensuuntaisia ja muotovakioiden (Do) arvon on
kasvettava, kun pumpun virtausalue laskee.
Jos kalibrointi on huolella suoritettu, yhtälöstä lasketut arvot
ovat ± 0,5 prosentin sisällä Vo:n mitatusta arvosta. M:n arvot
vaihtelevat pumppukohtaisesti. Kalibrointi suoritetaan pumpun
liikkeelle laskemisen yhteydessä ja suuremman huollon jälkeen.
4.3 Kriittisen virtauksen venturiputken (CFV) kalibrointi
4.3.1 Kriittisen virtauksen venturiputken kalibrointi perustuu kriittisen
venturiputken virtausyhtälöön:
Qs¼Kv/C1Pﬃﬃﬃ
Tp
jossa:
Qs= virtaus,
Kv= kalibrointikerroin,
P = absoluuttipaine (kPa),
T = absoluuttinen lämpötila (K).
Kaasun virtaus on imupuolen paineen ja lämpötilan funktio.Jäljempänä kuvattu kalibrointimenettely määrittää kalibrointiker-
toimen arvon mitatuilla paineen, lämpötilan ja virtausmäärän
arvoilla.
4.3.2 CFV:n elektroniikkaosien kalibroinnissa on noudatettava valmis-
tajan suosittamaa menettelyä.
4.3.3 Kriittisen virtauksen venturiputken virtauksen kalibrointimit-
taukset on suoritettava ja seuraavat arvot on mitattava annetuissa
tarkkuusrajoissa:
ulkoilman paine (korjattu) (P
B) ± 0,03 kPa,
ilman lämpötila virtausmittarissa
(ETI)± 0,15 K,
alipaine ennen virtausmittaria (EPI) ± 0,01 kPa,
paine-ero virtausmittarin kennon yli
(EDP)± 0,0015 kPa,
ilman virtausmäärä (Qs) ± 0,5 %,
CFV:n imupuolen alipaine (PPI) ± 0,02 kPa,
lämpötila venturiputken sisäänme-
noaukossa (Tv)± 0,2 K.
4.3.4 Laitteet on asennettava kuvassa III/6/4.3.4 esitetyllä tavalla ja
vuodot tarkastettava. Virtausmittauslaitteen ja kriittisen virtauksen
venturiputken väliset vuodot heikentävät kalibroinnin tarkkuutta
huomattavasti.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 79
▼M9
Kuva III/6/4.3.4
CFV-CVS-laitteiston kalibrointi
4.3.5 Säädettävä kuristinläppä on asetettava aukiasentoon, puhallin
käynnistetään ja järjestelmän annetaan tasaantua. Kaikkien lait-
teiden antamat tiedot tallennetaan.
4.3.6 Kuristinläpän asentoa muutetaan ja venturiputken kriittisen
virtauksen alueelta otetaan vähintään kahdeksan lukemaa.
4.3.7 Kalibroinnissa tallennettuja tietoja on käytettävä seuraavissa
laskelmissa. Ilman virtausmäärä (Qs) kussakin testipisteessä laske-
taan virtausmittarin tiedoista käyttämällä valmistajan vahvistamaa
menetelmää.
Kalibrointikertoimien arvot kussakin mittauspisteessä lasketaan
kaavasta:
Kv¼Qs/C1ﬃﬃﬃﬃﬃTvp
Pv
missä:
Qs= virtausmäärä m3/min olosuhteissa 273,2 K ja 101,33 kPa,
Tv= lämpötila venturiputken sisäänmenoaukossa (K),
Pv= absoluuttipaine venturiputken sisäänmenoaukossa (kPa).
Piirretään Kvventuriputken imupuolen paineen funktiona. Sooni-
sella virtauksella Kv:n arvo on lähes vakio. Kun paine laskee
(alipaine kasvaa), venturiputki ei kurista ja Kvlaskee. Seurauk-
sena saatavat Kv:n muutokset eivät ole sallittuja.
Lasketaan Kv:n keskiarvo ja normaalipoikkeama vähintään
kahdeksalle pisteelle ja kriittiselle alueelle.
Jos normaalipoikkeama on enemmän kuin 0,3 % Kv:n keskiar-
vosta, on tehtävä korjauksia.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 80
▼M9
Lisäys 7
KOKO JÄRJESTELMÄN TARKASTUS
1 Liitteessä III olevan 4.7 kohdan vaatimusten täyttämiseksi on
CVS-näytteenottojärjestelmän ja analysointijärjestelmän koko-
naistarkkuus määritettävä syöttämällä järjestelmään tunnettu
massa kaasumaista päästöä ja käyttämällä samalla laitteistoa
samoin kuin tavanomaisessa testissä ja sitten epäpuhtauksien
massa analysoidaan ja lasketaan tämän liitteen lisäyksen 8kaavojen mukaisesti, paitsi että propaanin tiheydeksi oletetaan
1,967 grammaa litralta vakio-olosuhteissa. Seuraavan kahden
tekniikan tiedetään antavan riittävän tarkkuuden.
2 MITATAAN VAKIOVIRTAUS PUHDASTA KAASUA (CO
TAI C
3H8) KÄYTTÄEN KRIITTISEN VIRTAUKSEN KURIS-
TINLAITETTA
2.1 Tunnettu määrä puhdasta kaasua (CO tai C3H8) syötetään CVS-
järjestelmään kalibroidun kriittisen kuristinlaitteen läpi. Jos paine
sisäänmenossa on riittävän korkea, kriittisen virtauksen kuristin-
laitteen avulla säädetty virtausmäärä (q) on riippumaton
mittalaipan ulostulopaineesta (kriittinen virtaus). Jos yli 5
prosentin poikkeamia esiintyy, virheen syy on paikallistettava ja
määritettävä. CVS-järjestelmää käytetään kuin pakokaasutestissä
noin 5-10 minuuttia. Näytepussiin kerätty kaasu analysoidaan
tavallisilla laitteilla ja tuloksia verrataan kaasunäytteiden ennalta
tunnettuun pitoisuuteen.
3 MITATAAN RAJOITETTU MÄÄRÄ PUHDASTA KAASUA
(CO TAI C3H8) GRAVIMETRISELLÄ TEKNIIKALLA
3.1 Seuraavaa gravimetristä menettelyä voidaan käyttää CVS-järjes-
telmän tarkastamiseen. Joko hiilimonoksidia tai propaania
sisältävän pienen sylinterin paino määritetään ± 0,01 gramman
tarkkuudella. Noin 5 - 10 minuutin ajan CVS-järjestelmää
käytetään kuten tavanomaisessa pakokaasutestissä, samalla kun
CO:ta tai propaania syötetään järjestelmään. Puhtaan kaasun
määrä määritetään punnitsemalla painoero. Näytepussiin kerätty
kaasu analysoidaan pakokaasuanalyysiin tavanomaisesti käyte-
tyillä laitteilla. Tuloksia verrataan aiemmin laskettuihin lukuihin.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 81
▼M9
Lisäys 8
EPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN
1 YLEISET MÄÄRÄYKSET
1.1 Kaasumaiset päästöt lasketaan seuraavasta yhtälöstä:
(1) Mi¼Vmix/C1Qi/C1kH/C1Ci/C110/C06
d
jossa:
Mi= epäpuhtauspäästöjen i massa grammoina kilometriä
kohti,
Vmix= laimennetun pakokaasun tilavuus ilmaistuna l/testi ja
korjattuna vakio-olosuhteisiin (273,2 K ja 101,33 kPa),
Qi= epäpuhtauden i tiheys g/l tavanomaisessa lämpötilassa
ja -paineessa (273,2 K ja 101,33 kPa),
kH= kosteuskorjauskerroin, jota käytetään typen oksidien
päästöjen massan laskemiseen (HC:lle ja CO:lle ei ole
kosteuskorjausta),
Ci= epäpuhtauden i pitoisuus laimennetussa pakokaasussa
ilmaistuna ppm:nä ja korjattuna laimennusilman
sisältämällä epäpuhtauden i määrällä,
d = toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka kilome-
treinä.
1.2 Tilavuuden määritys
1.2.1 Tilavuuden laskeminen käytettäessä muuttuvan laimennuksen
laitetta, jossa vakiovirtaus säädetään kuristinlaitteen tai venturi-
putken avulla. Tallentakaa jatkuvasti tilavuusvirran arvot ja
laskekaa kokonaistilavuus testin kestoajalta.
1.2.2 Tilavuuden laskenta kiertomäntäpumppua käytettäessä. Laimen-
netun pakokaasun tilavuus kiertomäntäpumpun omaavissa
järjestelmissä lasketaan seuraavasta kaavasta:
V=Vo·N
jossa:
V = laimennetun pakokaasun tilavuus ilmaistuna l/testi (ennen
korjausta),
Vo= kiertomäntäpumpun siirtämän kaasun tilavuus testausolo-
suhteissa l/kierros,
N = kierrosten lukumäärä testiä kohti.
1.2.3 Laimennetun pakokaasun tilavuuden korjaus vakio-olosuhteisiin.
Laimennetun pakokaasun tilavuus korjataan seuraavalla kaavalla:
(2) Vmix¼V/C1K1/C1PB/C0P1
Tp
jossa:
(3) K1¼273;2K
101;33 kPa¼2;6961 K /C1kPa/C01/C0/C1
jossa:
PB= ulkoilman paine testihuoneessa (kPa),
P1= kiertomäntäpumpun imupuolen alipaine (kPa) ulkoilman
paineeseen nähden,
Tp= kiertomäntäpumppuun menevän laimennetun pakokaasun
keskimääräinen lämpötila testin aikana (K).1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 82
▼M9
1.3 Näytepussissa olevien epäpuhtauksien korjattujen pitoisuuk-
sien laskeminen
(4) Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
jossa:
Ci= epäpuhtauden i pitoisuus laimennetussa pakokaasussa,
ilmaistuna ppm:nä ja korjattuna laimennusilman
sisältämällä i:n määrällä,
Ce= epäpuhtauden i mitattu pitoisuus laimennetussa pakokaa-
sussa (ppm),
Cd= epäpuhtauden i mitattu pitoisuus laimennusilmassa (ppm),
DF = laimennuskerroin.
Laimennuskerroin lasketaan seuraavasti:
(5) DF¼13;4
CCO2þCHCþCCO ðÞ 10/C04
jossa:
CCO2= näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun CO2-
pitoisuus tilavuusprosentteina,
CHC= näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun HC-
pitoisuus ppm hiiliekvivalenttina,
CCO= näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun CO-
pitoisuus ppm:nä.
1.4 NO:n kosteuskorjauskertoimenmääritys
Kosteuden vaikutuksen korjaamiseksi typen oksideista saatuihin
tuloksiin sovelletaan seuraavaa yhtälöä:
(6) kH¼1
1/C00;0329 H /C010;71 ðÞ
jossa:
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
Näissä yhtälöissä:
H = absoluuttinen kosteus ilmaistuna grammoina vettä kuivaa
ilmakiloa kohden,
Ra= ulkoilman suhteellinen kosteus ilmaistuna prosentteina,
Pd= kyllästetyn höyryn paine ulkoilman lämpötilassa (kPa),
PB= ulkoilman paine testihuoneessa (kPa).
1.5 Esimerkki
1.5.1 Tiedot
1.5.1.1 Ulkoilman olosuhteet:
lämpötila: 23 ºC = 296,2 K,
paine: PB= 101,33 kPa,
suhteellinen kosteus: Ra=6 0% ,
kyllästetyn höyryn paine: Pd= 3,20 kPa H2O:a 23 ºC:n lämpöti-
lassa.
1.5.1.2 Mitattu ja vakio-olosuhteisiin alennettu tilavuus (ks. 1 kohta)
V = 51,961 m31970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 83
▼M9
1.5.1.3 Analysaattorin lukemat:
Laimennettu pakokaasu Laimennusilma
HC(1) 92 ppm 3,0 ppm
CO 470 ppm 0 ppm
NOx70 ppm 0 ppm
CO21,6 til-% 0,03 til-%
(1) pmm: inä hiiliekvivalenttia
1.5.2 Laskeminen
1.5.2.1 Kosteuskorjauskerroin (KH) [ks. kaava (6)]
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
H¼6;211/C160/C13;2
101;33/C03;2/C10;6 ðÞ
H = 11,9959
kH¼1
1/C00;0329 /C1H/C010;71 ðÞ
kH¼1
1/C00;0329 /C111;9959 /C010;71 ðÞ
kH= 1,0442
1.5.2.2 Laimennuskerroin (DF) [ks. kaava (5)]
DF¼13;4
CCO2þCHCþCCO ðÞ 10/C04
DF¼13;4
1;6þ92þ4;70 ðÞ 10/C04
DF = 8,091
1.5.2.3 Näytepussissa olevien korjattujen epäpuhtauspitoisuuksien laske-
minen:
HC, päästöjen massat [ks. kaavat (4) ja (1)]
Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
Ci¼92/C031 /C01
8;091/C18/C19
C = 89,371
MHC¼CHC/C1Vmix/C1QHC/C11
d
QHC= 0,619
MHc¼89;371/C151;961/C10;619/C110/C06/C11
d
MHC¼2;88
dg=km
CO, päästöjen massat [ks. kaava (1)]
MCO¼CCO/C1Vmix/C1QCO/C11
d1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 84
▼M9
QCO= 1,25
MCO¼470/C151;961/C11;25/C110/C06/C11
d
MCO¼30;5
dg=km
NOX, päästöjen massat [ks. kaava (1)]
MNOX¼CNOX/C1Vmix/C1QNOX/C1kH/C11
d
QNOX= 2,05
MNOX¼70/C151;961/C12;05/C11;0442 /C110/C06/C11
d
MNOX¼7;79
dg=km
2 DIESELMOOTTORILLA VARUSTETTUJA AJONEUVOJA
KOSKEVAT ERITYISET MÄÄRÄYKSET
2.1 HC-mittaus dieselmoottoreille
Keskimääräinen HC-pitoisuus, jota käytetään HC-päästöjen
massan määritykseen dieselmoottoreille, lasketaan seuraavan
kaavan avulla:
(7) Ce¼Zt2
t1CHC/C1dt
t2/C0t1
missä:
∫t2t
2CHC· dt = lämmitetyn FID:n lukeman integraali testin
aikana (t2−t1),
Ce= laimennetusta pakokaasusta mitattu HC-pitoi-
suus ppm:nä Ci:a,
Cikorvataan suoraan CHC:llä kaikissa tarvittavissa yhtälöissä.
2.2 Hiukkasten määritys
HiukkaspäästöMp(g/km) lasketaan seuraavasta yhtälöstä:
Mp¼VmixþVep/C0/C1
/C1Pe
Vep/C1d
kun pakokaasut poistetaan tunnelista,
Mp¼Vmix/C1Pe
Vep/C1d
kun pakokaasut palautetaan tunneliin,
joissa:
Vmix: laimennetun pakokaasun (ks. 1.1 kohta) tilavuus standar-
diolosuhteissa,
Vep: hiukkassuodattimen läpi virtaavan pakokaasun tilavuus
standardiolosuhteissa,
Pe: suodattimiin kerääntynyt hiukkasmassa,
d: toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka km,
Mp: hiukkaspäästög/km.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 85
▼M9
LIITE IV
TYYPPI II -TESTI
(Hiilimonoksidipäästön testi joutokäyntinopeudella)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä esitetään tyyppi II -testausmenettely, joka
määritetään liitteessä I olevassa 5.3.2 kohdassa.
2 MITTAUSOLOSUHTEET
2.1 Polttoaineen on oltava vertailupolttoainetta, jota koskevat vaati-
mukset annetaan liitteessä VIII.
2.2 Testin aikana ympäristön lämpötilan on oltava 293 ja 303 K
(20 ºC ja 30 ºC).
Moottoria lämmitetään, kunnes jäähdytys- ja voitelunesteiden
lämpötilat ja öljynpaine ovat saavuttaneet tasapainonsa.
2.3 Käsivalintaisella tai puoliautomaattisella vaihteistolla varustet-
tujen ajoneuvojen osalta testi on suoritettava vaihde ”vapaalla”-
asennossa ja kytkin kytkettynä.
2.4 Automaattivaihteistolla varustetuilla ajoneuvoilla testi on suoritet-
tava vaihteenvalitsin joko ”vapaa”- tai ”pysäköinti”- asennossa.
2.5 Joutokäyntinopeuden säätölaitteet
2.5.1 Määritelmä
Tässä direktiivissä ’joutokäyntinopeuden säätölaitteilla’ tarkoite-
taan käyttölaitteita, joilla mekaanikko voi helposti muuttaa
moottorin joutokäyntiä käyttäen vain 2.5.1.1 kohdassa tarkoitet-
tuja työkaluja. Erityisesti polttoaineen ja ilman virtauksen
kalibrointilaitteita ei katsota säätölaitteiksi, jos säätö edellyttää
sinettien irrottamista, jonka toimenpiteen tavallisesti voi suorittaa
vain ammattimainen mekaanikko.
2.5.1.1 Työkalut, joita voi käyttää joutokäynnin säätöön: ruuvitaltat
(tavalliset tai ristipäiset), ruuviavaimet (lenkkiavaimet, kiintoa-
vaimet ja jakoavaimet), pihdit, kuusiokoloavaimet.
2.5.2 Mittauspisteiden määritys
2.5.2.1 Ensin suoritetaan mittaus valmistajan ilmoittamissa säätöä koske-
vissa olosuhteissa.
2.5.2.2 Portaattomasti säätyville säätölaitteille määritetään riittävä määrä
tyypillisiä asentoja.
2.5.2.3 Pakokaasujen hiilimonoksidipitoisuuden mittaus on tehtävä
kaikilla mahdollisilla säätölaitteiden asennoilla, mutta portaatto-
masti säädettäviin laitteisiin sovelletaan vain 2.5.2.2 kohdassa
määriteltyjä asentoja.
2.5.2.4 Tyyppi II -testi katsotaan hyväksyttäväksi, jos vähintään toinen
seuraavista kahdesta edellytyksestä täyttyy:
2.5.2.4.1 yksikään 2.5.2.3 kohdan mukaisesti mitatuista arvoista ei ylitä
raja-arvoja;
2.5.2.4.2 suurin pitoisuus, joka saadaan muuttamalla yhtä säätölaitetta
portaattomasti samalla kun muut laitteet pidetään samassa asen-
nossa, ei ylitä raja-arvoa, ja tämä ehto on täytettävä muiden
säätölaitteiden kuin portaattomasti säädetyn laitteen eri yhdistel-
millä.
2.5.2.5 Säätölaitteiden mahdollisia asentoja rajoittavat:
2.5.2.5.1 ensiksi, suurempi seuraavista kahdesta arvosta: joko alhaisin
joutokäyntinopeus, jonka moottori voi saavuttaa, tai valmistajan
suosittelema nopeus miinus 100 kierrosta minuutissa;1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 86
▼M10
▼M9
▼M10
▼M9
▼M9
2.5.2.5.2 toiseksi, pienin seuraavista kolmesta arvosta: joko suurin nopeus,
jonka moottori voi saavuttaa käyttämällä joutokäyntinopeuden
säätölaitteita, tai valmistajan suosittelema nopeus lisättynä 250
kierroksella minuutissa, tai automaattikytkimen kytkentänopeus.
2.5.2.6 Lisäksi mittaussäädöiksi ei saa valita säätöjä, joilla moottori ei
käy kunnolla. Erityisesti, kun moottori on varustettu useilla
kaasuttimilla, on kaikissa kaasuttimissa oltava sama säätö.
3 KAASUNÄYTTEIDEN OTTO
3.1 Keräysputki asennetaan mahdollisimman lähelle pakoputkea
putkeen, jolla pakojärjestelmä on yhdistetty näytepussiin.
3.2 CO-pitoisuus (CCO)j aC O2-pitoisuus (CCO2) määritetään mittaus-
laitteen lukemista tai tallennuksista kalibrointikäyrien avulla.
3.3 Nelitahtimoottoreille korjattu hiilimonoksidipitoisuus on:
CCOkorr¼CCO15
CCOþCCO2(tilavuus-%)
3.4 Edellä 3.3 kohdassa tarkoitetun kaavan avulla laskettua pitoi-
suutta CCO(ks. 3.2 kohta) ei tarvitse korjata, jos mitattu
kokonaispitoisuus (CCO+CCO2) on vähintään 15 nelitahtimoottor-
eilla.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 87
▼M9
LIITE V
TYYPPI III -TESTI
(Kampikammiokaasupäästöjen tarkastaminen)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä vahvistetaan liitteessä I olevassa 5.3.3 kohdassa
tarkoitetun tyyppi III -testin testausmenettely.
2 YLEISET MÄÄRÄYKSET
2.1 Tyyppi III -testi suoritetaan ajoneuvolle, joka on varustettu otto-
moottorilla ja jolle suoritetaan, tapauksen mukaan myös tyyppi
I- ja II -testit.
2.2 Testissä on oltava mukana myös täysin tiiviiksi tehtyjä moottor-
eita lukuun ottamatta niitä, jotka on suunniteltu siten, että
pienikin vuoto voi aiheuttaa pahoja toimintahäiriöitä (kuten
vastaiskumoottorit).
3 TESTAUSOLOSUHTEET
3.1 Joutokäynti on säädettävä valmistajan suositusten mukaisesti.3.2 Mittaukset tehdään kolmessa eri moottorin toiminnan olosuh-
teessa:
Olosuhde
N:oAjoneuvon nopeus (km/h)
1 Joutokäynti
2 50 ± 2 (kolmosvaihde tai ”drive”)
3 50 ± 2 (kolmosvaihde tai ”drive”)
Olosuhde
N:oJarrun absorboima teho
1E i
2 Tyyppi I -testin säätöä vastaava
3 Kuten toimintatila 2, mutta kerrottuna kertoi-
mella 1,7
4 TESTAUSMENETELMÄ
4.1 Kampikammion tuuletusjärjestelmän luotettava toiminta on
tarkastettava 3.2 kohdassa luetelluissa olosuhteissa.
5 MENETELMÄ KAMPIKAMMION TULETUSJÄRJESTELMÄN
TOIMINNAN TARKASTAMISEKSI
(Ks. myös kuva V/5.)
5.1 Moottorissa olevia aukkoja ei saa muuttaa.
5.2 Kampikammion paine mitataan sopivasta kohdasta. Se mitataan
öljyn mittatikun reiästä viistoputkisella painemittarilla.
5.3 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos kaikissa 3.2 kohdassa
esitetyissä olosuhteissa kampikammiosta mitattu paine ei ylitä
mittaushetkellä vallitsevaa ulkoilman painetta.
5.4 Edellä esitetyllä menetelmällä tehtävässä testissä paine imusar-
jassa mitataan ± 1 kPa:n tarkkuudella.
5.5 Ajoneuvon nopeus dynamometrillä mitataan ± 2 km/h:n tarkkuu-
della.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 88
▼M10
▼M9
▼M9
5.6 Kampikammion paine on mitattava ± 0,01 kPa:n tarkkuudella.
5.7 Jos jossakin 3.2 kohdassa määritellyssä olosuhteessa kampikam-
miosta mitattu paine ylittää ulkoilman paineen, suoritetaan 6
kohdassa määritelty lisätesti, jos valmistaja niin pyytää.
6 LISÄTESTAUSMENETELMÄ
6.1 Moottorissa olevia aukkoja ei saa muuttaa.6.2 Öljyn mittatikun reikään asennetaan noin viiden litran joustava
pussi, joka sietää kampikammiokaasuja. Pussin on oltava tyhjä
ennen kutakin mittausta.
6.3 Pussin on oltava suljettuna ennen kutakin mittausta. Se avataan
kampikammiolle viideksi minuutiksi kussakin 3.2 kohdassa esite-
tyssä olosuhteessa.
6.4 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos pussi ei näkyvästi täyty
missään 3.2 kohdassa esitetyssä mittausolosuhteessa.
6.5 Huomautus
6.5.1 Jos moottorin rakenne on sellainen, ettei testiä voida suorittaa
edellä 6 kohdassa esitetyillä menetelmillä, mittaukset on tehtävä
samalla menetelmällä muutettuna seuraavasti:
6.5.2 ennen testiä kaikki moottorin aukot suljetaan paitsi se, jota tarvi-
taan kaasujen talteenottoon;
6.5.3 Pussi liitetään sopivaan haaraan, joka ei aiheuta ylimääräistä
painehäviötä ja joka on asennettu kaasunkierrätyspiiriin suoraan
moottorista tulevaan aukkoon.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 89
▼M9
Kuva V/5
Tyyppi III-testi
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 90
▼M9
LIITE VI
TYYPPI IV -TESTI
Ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen haihtumispäästöjen määrittä-
minen
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä vahvistetaan liitteessä I olevan 5.3.4 kohdan
mukaisen tyyppi IV -testin menettely.
Tässä menettelyssä vahvistetaan menetelmä, jolla määritetään
ottomoottorilla varustetun ajoneuvon polttoainejärjestelmästä
haihtuvat hiilivedyt.
2 TESTIN KUVAUS
Haihtumispäästötesti (kuva VI/2) käsittää neljä vaihetta:
— testin valmistelun,
— säiliön tuuletushäviön määrittämisen,
— kaupunkiajosyklin (osa 1) ja taajama-alueen ulkopuolisen
ajosyklin (osa 2)
— polttoaineen haihtuman määrittämisen.
Säiliön tuuletushäviöstä ja polttoaineen haihtumasta saadut hiili-
vetypäästöjen massat lasketaan yhteen ja testistä annetaan
yhteenlaskettu tulos.
3 AJONEUVO JA POLTTOAINE3.1 Ajoneuvo
3.1.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa ja sen on
oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km
ennen testiä. Haihtumispäästöjen valvontajärjestelmän on oltava
kytkettynä ja toimittava oikein tämän ajan ja aktiivihiilisäiliön
on oltava tavanomaisessa käytössä ilman tavallisuudesta poik-
keavaa purkamista tai kuormittamista.
3.2 Polttoaine
3.2.1 Testissä on käytettävä sopivaa vertailupolttoainetta, joka
määritellään tämän direktiivin liitteessä VIII.
4 TESTAUSLAITTEISTO4.1 Alustadynamometri
Alustadynamometrin on oltava liitteessä III esitettyjen vaati-
musten mukainen.
4.2 Haihtumispäästöjen mittaustila
4.2.1 Haihtumispäästöjen mittaustilan on oltava kaasutiivis suorakul-
mainen mittauskammio, johon testattava ajoneuvo mahtuu.
Ajoneuvoon on päästävä käsiksi joka puolelta, ja tiivistettynä
huoneen on oltava kaasutiivis lisäyksen 1 mukaisesti. Huoneen
sisäpinnan on oltava hiilivetyjä läpäisemätöntä materiaalia.
Ainakin yhden pinnoista on oltava joustavaa läpäisemätöntä
materiaalia, joka sallii pienten lämpötilavaihteluiden aiheuttamien
paineenvaihteluiden tasauksen. Seinärakenteen on johdettava
lämpöä hyvin. Seinän lämpötila ei saa laskea pienemmäksi kuin
293 K (20 ºC) missään vaiheessa testauksen aikana.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 91
▼M9
Kuva VI/2
Haihtumispäästön määrittäminen
3 000 km sisäänajojakso (ei ylimääräistä tyhjennystä/kuormitusta)
Ajoneuvon höyrypesu (tarvittaessa)
Huom.:
1. Haihtumispäästöjen mittausjärjestelmäperheet — yksityiskohdat on selvitettävä
2. Pakokaasupäästöt voidaan mitata dynamometritestissä, mutta tuloksia ei käytetä lainsäädännöllisiin
tarkoituksiin Pakokaasupäästöjen lainsäädännöllinen testi pysyy erillisenä1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 92
▼M9
4.3 Analysointijärjestelmät
4.3.1 Hiilivetyanalysaattori
4.3.1.1 Mittaustilan ilmaa valvotaan liekki-ionisaatiotyyppisellä hiilive-
tyilmaisimella (FID). Näytekaasu on imettävä yhden sivuseinän
keskipisteestä tai huoneen katosta. Ohivirtaus on johdettava
takaisin mittaustilaan, mieluiten heti sekoitustuulettimen taakse.
4.3.1.2 Hiilivetyanalysaattorin vasteajan on oltava enintään 90 % alle 1,5
sekuntia olevasta lopullisesta lukemasta. Stabiilisuuden on oltava
parempi kuin 2 % täydestä asteikosta nollakohdassa ja 80 ± 20
prosentissa täydestä asteikosta 15 minuuttia pitkän jakson ajan
kaikilla käyttöalueilla.
4.3.1.3 Analysaattorin toistettavuuden ilmaistuna normaalipoikkeamana
on oltava parempi kuin 1 % täydestä asteikosta nollakohdassa ja
80 ± 20 prosentissa täydestä asteikosta kaikilla käytettävillä
alueilla.
4.3.1.4 Analysaattorin käyttöalueet on valittava siten, että saadaan paras
lukematarkkuus mittauksessa, kalibroinnissa ja vuototarkastusme-
nettelyssä.
4.3.2 Hiilivetyanalysaattorin tietojen tallennusjärjestelmä
4.3.2.1 Hiilivetyanalysaattori on varustettava laitteella, joka tallentaa
sähköistä signaalia joko kynäpiirturilla tai muulla tietojenkäsitte-
lyjärjestelmällä, jonka tallennustaajuus on vähintään kerran
minuutissa. Tallennusjärjestelmän on oltava käyttöominaisuuksil-
taan vähintään tallennettavaa signaalia vastaava ja tulosten on
tallennuttava pysyvästi. Tallenteessa on näyttävä selvä merkkipolttonestesäiliön lämmitysjakson ja kuumaseisontajakson alkami-
sesta ja päättymisestä sekä kunkin testin alkamisen ja päättymisen
välinen aika.
4.4 Polttonestesäiliön lämmitys
4.4.1 Ajoneuvon polttonestesäiliössä (säiliöissä) olevaa polttoainetta on
lämmitettävä säädettävällä lämmönlähteellä, esim. 2 000 watin
tehoinen lämmitystyyny on suositeltava. Lämmitysjärjestelmän
on tuotava lämpöä tasaisesti säiliön seinämiin polttoainepinnan
alapuolelle siten, ettei se aiheuta polttoaineen paikallista ylikuu-
menemista. Lämpöä ei saa tuoda säiliössä polttoaineen
yläpuolella olevaan höyryyn.
4.4.2 Säiliön lämmityslaitteen on kyettävä lämmittämään säiliössä
oleva polttoaine tasaisesti 14 K:lla 289 K:n (16 ºC) alkulämpöti-
lasta 60 minuutissa, lämpötila-anturin sijainnin ollessa 5.1.1
kohdan mukainen. Lämmitysjärjestelmän on kyettävä säätelemään
polttoaineen lämpötilaa ± 1,5 K:n sisällä vaaditusta lämpötilasta
säiliön lämmityksen aikana.
4.5 Lämpötilan tallennus
4.5.1 Kammiossa vallitseva lämpötila tallennetaan kahdessa pisteessä
lämpötila-antureilla, jotka on kytketty näyttämään keskimääräistä
arvoa. Mittauspisteet laajennetaan n. 0,1 m sisäänpäin
kummankin sivuseinän pystysuorasta keskiviivasta 0,9 ± 0,2
metrin korkeudella.
4.5.2 Polttonestesäiliön (-säiliöiden) lämpötila tallennetaan anturilla,
joka on asennettu polttonestesäiliöön 5.1.1. kohdan mukaisesti.
4.5.3 Haihtumispäästöjen mittausten ajan lämpötiloja on tallennettava
tai syötettävä tietojenkäsittelyjärjestelmään vähintään kerran
minuutissa.
4.5.4 Lämpötilan tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 1,0 K ja
lämpötila on kyettävä lukemaan 0,4 K:n tarkkuudella.
4.5.5 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmän on kyettävä
selvittämään aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.
4.6 Tuulettimet
4.6.1 Kammion hiilivetypitoisuus on kyettävä alentamaan ulkoilman
tasolle käyttämällä yhtä tai useampaa tuuletinta tai puhallinta
mittaustilan (SHED) oven/ovien ollessa auki.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 93
▼M9
4.6.2 Kammiossa on oltava yksi tai useampi tuuletin tai puhallin, tehol-
taan 0,1-0,5 m3/s−1, joilla mittaustilan ilma saadaan kunnolla
sekoitetuksi. Mittausten aikana on kyettävä saavuttamaan tasainen
lämpötila ja hiilivetypitoisuus kammiossa. Tuulettimien tai puhal-
timien ilmavirtausta ei saa kohdistaa suoraan mittaustilassa
olevaan ajoneuvoon.
4.7 Kaasut
4.7.1 Kalibrointia ja käyttöä varten on oltava saatavilla seuraavia
puhtaita kaasuja:
— puhdistettua synteettistä ilmaa (puhtaus: < 1 ppm C1ekvivalenttina ≤1 ppm CO, ≤400 ppm CO2,≤0,1 ppm
NO); happipitoisuus 18-21 tilavuusprosenttia,
— hiilivetyanalysaattorin polttoainekaasua (40 ± 2 % vetyä ja
loppu heliumia, jossa on alle 1 ppm C1-ekvivalenttia
hiilivetyä, alle 400 ppm CO2),
— propaania (C3H8), pienin puhtaus 99,5 %.
4.7.2 Propaanin (C3H8) ja puhdistetun synteettisen ilman seoksia
sisältäviä kalibrointi- ja vertailukaasuja on oltava käytettävissä.
Kalibrointikaasun todellisten pitoisuuksien on oltava kahden
prosentin sisällä annetuista arvoista. Kaasunjakajaa käyttämällä
saatujen laimennettujen kaasujen tarkkuuden on oltava kahden
prosentin sisällä todellisesta arvosta. Lisäyksessä 1 tarkoitetut
pitoisuudet voidaan myös saada aikaan kaasunjakajalla, jossa
laimennuskaasuna käytetään synteettistä ilmaa.
4.8 Lisävarustus
4.8.1 Testialueen absoluuttinen kosteus on kyettävä mittaamaan ± 5
prosentin tarkkuudella.
4.8.2 Testialueen paine on kyettävä mittaamaan ± 0,1 kPa:n tarkkuu-
della.
5 TESTAUSMENETTELY5.1 Testin valmistelu
5.1.1 Ajoneuvon mekaaninen valmistelu ennen testiä on seuraava:
— Ajoneuvon pakojärjestelmässä ei saa olla vuotoja.
Ajoneuvo voidaan höyrypestä ennen testiä.— Ajoneuvon polttonestesäiliöon varustettava lämpö tila-antur-
illa, jolla lämpötila voidaan mitata polttonestesäiliössä olevan
polttoaineen keskipisteestä, kun säiliöon täytetty 40 prosent-
tiin tilavuudestaan.
— On asennettava lisävarusteita ja liittimiä, joiden avulla poltto-
nestesäiliövoidaan tyhjentää täysin.
5.1.2 Ajoneuvo viedään testialueelle, jossa ympäristön lämpötila on
293-303 K (20 ja 30 ºC).
5.1.3 Ajoneuvon aktiivihiilisäiliötä tyhjennetään 30 minuutin ajan
ajamalla autoa 60 km/h nopeudella dynamometrin säädöllä, jota
tarkoitetaan liitteen III lisäyksessä 2, tai puhaltamalla ilmaa
(huoneen lämpötilassa ja kosteudessa) säiliön läpi
virtausmäärällä, joka on sama kuin todellinen ilman virtaus
säiliön läpi, kun autoa ajetaan 60 km/h nopeudella. Säiliö
täytetään myöhemmin kahdessa päivittäisessä päästötestissä.
5.1.4 Ajoneuvon polttonestesäiliö(polttoainesäiliö t) tyhjennetään
käyttäen asennettuja tyhjennyshanoja. Tämä on tehtävä siten, ettei
ajoneuvoon asennettuja haihtumispäästöjen mittauslaitteita
epänormaalisti pureta tai kuormiteta. Tämä saavutetaan yleensä
irrottamalla täyttötulppa (täyttötulpat).
5.1.5 Polttonestesäiliö(polttoainesäiliö t) täytetään annetulla testipolt-
toaineella, jonka lämpötila on 283-287 K (10 ºC ja 14 ºC), 40 ± 2
prosenttiin polttonestesäiliöiden tavallisesta tilavuudesta. Tässä
vaiheessa ajoneuvon polttonestesäiliön tulppaa (tulppia) ei vaih-
deta.
5.1.6 Ajoneuvoissa, joissa on useampi kuin yksi polttonestesäiliö, on
kaikkia säiliöitä lämmitettävä samalla jäljempänä esitetyllä1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 94
▼M9
tavalla. Säiliöiden lämpötilojen on oltava samat ± 1,5 K:n tark-
kuudella.
5.1.7 Polttoaine voidaan keinotekoisesti lämmittää aloituslämpötilaan
289 K (16 ºC) ± 1 K.
5.1.8 Heti kun polttoaine saavuttaa lämpötilan 287 K (14 ºC), poltto-
nestesäiliö (polttonestesäiliöt) on sinetöitävä. Kun
polttonestesäiliön lämpötila saavuttaa arvon 289 K (16 ºC) ± 1 K,
aloitetaan lineaarinen 14 ± 0,5 K lämmitys 60 ± 2 minuutin
jaksolla. Lämmityksen aikana polttoaineen lämpötilan on nouda-
tettava allaolevaa funktiota ± 1,5 K:n tarkkuudella.
Tr=To+ 0,2333 · t
jossa:
Tr= vaadittu lämpötila (K),
To= säiliön alkulämpötila (K),
t = aika säiliön lämmityksen aloittamisesta minuutteina.
Lämmitykseen ja lämpötilan nousuun kulunut aika merkitään
muistiin.
5.1.9 Alle tunnin pituisen ajan kuluttua aloitetaan polttoaineen
tyhjennys ja täyttö5.1.4, 5.1.5, 5.1.6 ja 5.1.7 kohdan mukaisesti.
5.1.10 Kahden tunnin kuluessa ensimmäisen säiliönlämmitysjakson
loppumisesta on aloitettava toinen säiliön lämmitys 5.1.8 kohdan
mukaisesti, ja se on suoritettava tallentaen lämpötilan nousu ja
lämmitysaika.
5.1.11 Yhden tunnin kuluessa toisen säiliönlämmitysjakson loppumisesta
ajoneuvo asetetaan alustadynamometrille ja ajetaan yksi osan 1
ajosykli ja kaksi osan 2 ajosykliä. Tämän toimenpiteen aikana ei
oteta pakokaasunäytteitä.
5.1.12 Viiden minuutin kuluessa 5.1.11 kohdassa määritellyn esivakaut-
tamistoimenpiteen suorituksesta konepelti on suljettava täysin,
auto ajettava pois alustadynamometriltä ja pysäköitävä seisonta-
alueelle. Auto on pysäköitynä vähintään 10 tuntia ja enintään 36
tuntia. Jakson lopussa moottoriöljyn ja jäähdytysveden lämpötilan
on täytynyt saavuttaa ympäristön lämpötila ± 2 K:n tarkkuudella.
5.2 Säiliön tuuletuksen haihtumispäästötesti
5.2.1 Jäljempänä 5.2.4 kohdassa tarkoitettu toiminta voidaan aloittaa
vähintään yhdeksän tuntia ja enintään 35 tuntia esivakauttavan
ajosyklin jälkeen.
5.2.2 Mittauskammiota on tyhjennettävä useita minuutteja välittömästi
ennen testiä, kunnes vakaa taustatilanne on saavutettavissa.
Myös kammion sekoitustuulettimien on tällöin oltava kytkettyinä.
5.2.3 Välittömästi ennen testiä hiilivetyanalysaattori on nollattava ja
mittausalue on tarkastettava.
5.2.4 Polttonestesäiliö(polttonestesäiliö t) tyhjennetään 5.1.4 kohdan
mukaisesti ja täytetään uudelleen testipolttoaineella 283-287 K
(10 ºC-14 ºC) lämpötilassa, 40 ± 2 prosenttiin säiliön tavanomai-
sesta tilavuudesta. Ajoneuvon täyttöaukkoa (täyttöaukkoja) ei saa
sulkea tässä vaiheessa.
5.2.5 Useammalla kuin yhdellä polttonestesäiliöllä varustetuissa
ajoneuvoissa on kaikkia säiliöitä lämmitettävä samoin jäljempänä
esitetyllä tavalla. Säiliöiden lämpötilojen onoltava samat ±1,5K:n
tarkkuudella.
5.2.6 Testiajoneuvo tuodaan mittaustilaan moottori pysäytettynä ja
ikkunat ja tavaratila auki. Polttonestesäiliön anturit ja polttoneste-
säiliön lämmityslaite, jos sellainen on tarpeen, on kytkettävä.
Polttoaineen lämpötilan ja mittaustilan ilman lämpötilan tallennus
on aloitettava välittömästi. Jos tyhjennystuuletin on vielä
käynnissä, se pysäytetään.
5.2.7 Polttoaineen voi keinotekoisesti lämmittää aloituslämpötilaan
289 K (16 ºC) ± 1 K.
5.2.8 Heti kun polttoaineen lämpötila saavuttaa arvon 287 K (14 ºC),
polttonestesäiliö (polttonestesäiliöt) on sinetöitävä ja kammio
suljettava kaasutiiviiksi.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 95
▼M9
5.2.9 Heti kun polttoaine saavuttaa lämpötilan 289 K (16 ºC) ± 1 K:
— mitataan hiilivetypitoisuus, ilmanpaine ja ilman lämpötila,
joista saadaan säiliönlämmitystestin alkuarvot CHC,i,Pija Ti,
— aloitetaan lineaarinen 14 ± 0,5 K lämmitys 60 ± 2 minuutin
jakson ajan. Lämmityksen aikana polttoaineen lämpötilan on
noudatettava allaolevaa funktiota ± 1,5 K:n tarkkuudella:
Tr=To+ 0,2333 · t
jossa:
Tr= vaadittu lämpötila (K),
To= säiliön alkulämpötila (K),
t = aika säiliön lämmityksen aloituksesta minuutteina.
5.2.10 Hiilivetyanalysaattori nollataan ja mittausalue tarkastetaan
välittömästi ennen testin loppua.
5.2.11 Jos lämpötila on kohonnut 14 K ± 0,5 K:lla testin 60 ± 2
minuutin jakson aikana, mitataan mittaustilassa oleva lopullinen
hiilivetypitoisuus (CHC. f). Kuumaseisontaan kulunut aika tai tämä
aika sekä lopullinen lämpötila ja ilmanpaine Tfja Pftallennetaan.
5.2.12 Lämmönlähde kytketään pois ja mittaustilan sinetti ja ovi
avataan. Lämmityslaite ja lämpötila-anturi kytketään irti mittaus-
tilan laitteista. Ajoneuvon ovet ja tavaratila voidaan nyt sulkea ja
auto poistaa mittaustilasta moottori pysäytettynä.
5.2.13 Ajoneuvo valmistellaan seuraavia ajosyklejä ja polttoaineen haih-
tumispäästötestiä varten. Kylmäkäynnistystestin on seurattava
säiliöntuuletustestiä tunnin kuluessa.
5.2.14 Tarkastuslaitos voi katsoa, että ajoneuvon polttoainejärjestelmän
rakenne saattaa mahdollistaa päästöjä ulkoilmaan jossakin tilan-
teessa. Tässä tapauksessa on suoritettava tarkastuslaitosta
tyydyttävä tekninen selvitys, jossa todetaan, että höyryt ohjataan
aktiivihiilisäiliöön ja että nämä höyryt poistetaan riittävän hyvin
ajoneuvon käytön aikana.
5.3 Ajosykli
5.3.1 Haihtumispäästöjen määritys päätetään hiilivetypäästöjen mittaa-
miseen kaupunkiajosykliä ja taajama-alueen ulkopuolista
ajosykliä seuraavan 60 minuuttia kestävän polttoaineen haihtu-
misjakson ajan. Säiliön tuuletushäviötestin jälkeen ajoneuvo
työnnetään tai muuten siirretään alustadynamometrille moottorin
ollessa pysäytettynä. Sillä ajetaan sitten kylmäkäynnisteinen
kaupunkiajosykli ja taajama-alueen ajosykli liitteessä III esitetyllä
tavalla. Pakokaasunäytteitä voidaan ottaa tämän toimenpiteen
yhteydessä, mutta tuloksia ei käytetä pakokaasupäästöjen tyyppi-
hyväksynnässä.
5.4 Polttoaineen haihtumispäästötesti
5.4.1 Ennen ajotestin päättymistä mittauskammiota on tyhjennettävä
useiden minuuttien ajan, kunnes hiilivetypitoisuuden tausta-arvo
on vakaa. Myös mittaustilan sekoitustuulettimien on tällöin oltava
kytkettynä.
5.4.2 Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue tarkastettava
välittömästi ennen testiä.
5.4.3 Ajosyklin lopussa konepelti on suljettava täysin ja kaikki
ajoneuvon ja testipenkin väliset kytkennät irrotettava. Ajoneuvo
ajetaan sitten mittauskammioon käyttämällä kaasupoljinta
mahdollisimman vähän. Moottori on pysäytettävä, ennen kuin
mikään ajoneuvon osa saapuu mittauskammioon. Aika, jolloin
moottori pysäytetään, on tallennettava haihtumispäästöjen
mittauksen tietojentallennusjärjestelmään ja lämpötilan tallennus
aloitetaan. Ajoneuvon ikkunat ja tavaratila on avattava tässä
vaiheessa, jolleivät ne ole jo auki.
5.4.4 Ajoneuvo on työnnettävä tai muuten siirrettävä mittauskammioon
moottorin ollessa pysäytettynä.
5.4.5 Mittaustilan ovet suljetaan ja sinetöidään kaasutiiviiksi kahden
minuutin kuluessa moottorin pysäyttämisestä ja seitsemän
minuutin kuluessa ajosyklin päättymisestä.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 96
▼M9
5.4.6 Kun kammio on sinetöity, 60 ± 0,5 minuutin polttoaineen haihtu-
misjakso alkaa. Hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine
mitataan, jotta saadaan alkulukemat CHC,i,Pija Tipolttoaineen
haihtumistestiä varten. Näitä arvoja käytetään haihtumispäästön
laskentaan (6 kohta). Mittaushuoneen (SHED) ilman lämpötilan
T on oltava vähintään 296 K ja enintään 304 K 60-minuuttisen
polttoaineen haihtumisjakson aikana.
5.4.7 Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue tarkastettava
välittömästi ennen 60 ± 0,5 minuutin testijakson päättymistä.
5.4.8 Kammion hiilivetypitoisuus on mitattava 60 ± 0,5 minuutin testi-
jakson lopussa. Myös lämpötila ja ilmanpaine mitataan. Nämä
ovat lopulliset lukemat CHC,f,Pfja Tf6 kohdassa esitettyä laske-
mista varten. Haihtumispäästötestimenettely on täten suoritettu.
6 LASKEMINEN
Edellä 5 kohdassa esitetyt haihtumispäästötestit mahdollistavat
säiliön tuuletustestistä ja polttoaineen haihtumisvaiheista saata-
vien hiilivetypäästöjen laskennan. Haihtumishäviöt kummassakin
vaiheessa lasketaan käyttäen mittaustilassa vallinneita alku-
vaiheen ja loppuvaiheen hiilivetypitoisuuksia, lämpötiloja ja
paineita sekä mittaustilan nettotilavuutta.
Laskemiseen käytetään seuraavaa kaavaa:
MHC¼k/C1V/C110/C04/C1CHCf/C1Pf
Tf/C0CHC;i/C1Pi
Ti/C18/C19
jossa:
MHC= testivaiheen aikana päästetty hiilivetymassa (grammaa),
CHC= mittaustilassa mitattu hiilivetypitoisuus [ppm (tilavuus)
C1-ekvivalenttina],
V = mittaustilan nettotilavuus kuutiometreinä korjattuna
ajoneuvon tilavuudella ikkunoiden ja tavaratilan ollessa
auki. Jos ajoneuvon tilavuutta ei ole määritetty, vähen-
netään 1,42 kuutiometrin suuruinen tilavuus,
T = ilman lämpötila kammiossa, K,
P = ilmanpaine, kPa,H/C = hiili/vety-suhde,k = 1,2 (12 + H/C);
jossa:
i on lukema testin alussa,
f on lukema testin lopussa,
H/C: narvoksi oletetaan 2,33 säiliön tuuletushäviöille,
H/C: narvoksi oletetaan 2,20 polttoaineen haihtumiselle.
6.2 Testin kokonaistulos
Ajoneuvon yhteenlaskettu hiilivetypäästöjen massa on
M
total=MTH+MHS
missä:
Mtotal= ajoneuvon päästöjen yhteenlaskettu massa (g),
MTH= säiliönlämmitystestin hiilivetypäästöjen massa (g),
MHS= polttoaineen haihtumistestin hiilivetypäästöjen massa
(g).
7 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
7.1 Rutiininomaisia tuotantolinjan päässä tehtäviä testejä varten
hyväksynnän haltija voi osoittaa tuotannon vaatimustenmukai-
suuden ottamalla näytteitä ajoneuvoista, jotka täyttävät seuraavat
vaatimukset.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 97
▼M9
7.2 Vuototesti
7.2.1 Päästöjen valvontajärjestelmästä ulkoilmaan johtavat aukot on
eristettävä.
7.2.2 Polttoainejärjestelmään syötetään paine, jonka suuruus on
370 ± 10 mm H2O:a.
7.2.3 Paineen on annettava tasaantua ennen polttoainejärjestelmän erot-
tamista painelähteestä.
7.2.4 Polttoainejärjestelmän erotuksen jälkeen paine ei saa laskea
enempää kuin 50 mm H2O:a viidessä minuutissa.
7.3 Tuuletustesti
7.3.1 Päästöjen valvontajärjestelmästä ulkoilmaan tulevat aukot on
eristettävä.
7.3.2 Polttoainejärjestelmään syötetään paine, jonka suuruus on
370 ± 10 mm H2O:a.
7.3.3 Paineen on annettava tasaantua ennen polttoainejärjestelmän erot-
tamista painelähteestä.
7.3.4 Päästöjen valvontajärjestelmän tuuletusaukot ulkoilmaan palaute-
taan tuotantokuntoon.
7.3.5 Polttoainejärjestelmän paineen on laskettava alle 100 mm:iin
H2O:a vähintään 30 sekunnin, mutta enintään kahden minuutin
kuluttua.
7.4 Tyhjennystesti
7.4.1 Laite, joka kykenee ilmaisemaan ilman virtausmäärän 1 l/min,
kytketään tyhjennysaukkoon ja paineastia, joka on riittävän suuri,
jottei sillä ole merkittävää vaikutusta tyhjennysjärjestelmään,
yhdistetään kytkentäventtiilin kautta tyhjennysaukkoon, tai vaih-
toehtoisesti,
7.4.2 valmistaja voi käyttää itse valitsemaansa virtausmittaria, jos
toimivaltainen viranomainen sen hyväksyy.
7.4.3 Ajoneuvoa on käytettävä siten, että mikä tahansa tyhjennysjärjes-
telmän rakenneominaisuus, joka voi rajoittaa tyhjennystä,
havaitaan ja olosuhteet merkitään muistiin.
7.4.4 Kun moottori toimii 7.4.3 kohdassa tarkoitetuissa, rajoissa ilman
virtaus määritetään joko:
7.4.4.1 kytkemällä 7.4.1 kohdassa tarkoitettu laite toimintaan. On havait-
tava paineen lasku ulkoilman paineesta tasolle, joka osoittaa, että
1 litra ilmaa on virrannut haihtumispäästöjen valvontajärjes-
telmään minuutissa; tai
7.4.4.2 jos käytetään vaihtoehtoista virtausmittauslaitetta, on lukemaksi
todettava vähintään 1 l/min.
7.5 Tyyppihyväksynnän antanut toimivaltainen viranomainen voi
milloin tahansa tarkastaa vaatimustenmukaisuuden valvontamene-
telmät, joita sovelletaan jokaiseen tuotantoyksikköön.
7.5.1 Tarkastajan on otettava riittävän laaja otos sarjasta.7.5.2 Tarkastaja voi testata nämä ajoneuvot soveltamalla joko liitteessä
I olevaa 7.1.4 tai 7.1.5 kohtaa.
7.5.3 Jos sovellettaessa liitteessä I olevaa 7.1.5 kohtaa ajoneuvon testi-
tulos jää liitteessä I olevassa 5.3.4.2 kohdassa vahvistettujen
rajojen ulkopuolelle, valmistaja voi pyytää sovellettavaksi liit-
teessä I olevassa 7.1.4 kohdassa tarkoitettua
hyväksyntämenettelyä.
7.5.3.1 Valmistajan ei sallita säätää, korjata tai muuttaa ajoneuvoja,
elleivät ne täytä liitteessä I olevan 7.1.4 kohdan vaatimuksia ja
ellei sellaista työtä ole kirjattu valmistajan ajoneuvojen kokoamis-
ja tarkastusmenettelyihin.
7.5.3.2 Valmistaja voi pyytää yksittäistä uudelleentestausta ajoneuvolle,
jonka haihtumispäästöominaisuudet ovat todennäköisesti muuttu-
neet 7.5.3.1 kohdan mukaisten valmistajan toimenpiteiden takia.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 98
▼M9
7.6 Jos tämän liitteen 7.5 kohdan vaatimukset eivät täyty, toimival-
taisen viranomaisen on varmistettava, että kaikkiin tarpeellisiin
toimiin ryhdytään tuotannon vaatimustenmukaisuuden saavuttami-
seksi uudelleen mahdollisimman nopeasti.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 99
▼M9
Lisäys 1
LAITTEISTON KALIBROINTI HAIHTUMISPÄÄSTÖTESTIÄ VARTEN
1 KALIBROINTITIHEYS JA MENETELMÄT
1.1 Kaikki laitteet on kalibroitava ennen ensimmäistä käyttöä ja sen
jälkeen niin usein kuin on tarpeellista ja joka tapauksessa tyyppi-
hyväksyntätestiä edeltävänä kuukautena. Käytettävät
kalibrointimenetelmät määritetään tässä lisäyksessä.
2 MITTAUSTILAN KALIBROINTI
2.1 Mittaustilan sisäisen tilavuuden alkumääritys
2.1.1 Kammion sisäinen tilavuus määritellään ennen ensimmäistä
käyttöä seuraavasti. Tilan sisämitat mitataan huolellisesti ottaen
huomioon epäsäännöllisyydet, kuten tukipalkit. Tilan sisäinen
tilavuus määritetään näistä mittauksista.
2.1.2 Sisäinen nettotilavuus määritetään vähentämällä kammion sisäi-
sestä tilavuudesta 1,42 m3. Vaihtoehtoisesti 1,42 m3:n sijasta
saadaan käyttää testiajoneuvon tilavuutta ikkunoiden ja tavara-
tilan ollessa avattuina.
2.1.3 Kammio on tarkastettava 2.3 kohdan mukaisesti. Jos propaani-
massa ei vastaa syötettyä massaa ± 2 prosentin tarkkuudella,
vaaditaan korjaustoimenpiteitä.
2.2 Kammion taustapäästöjen määritys
Tällä toimenpiteellä varmistetaan, ettei kammio sisällä materiaa-
leja, joista irtoaisi merkittäviä määriä hiilivetyjä. Tarkastus
suoritetaan kammion liikkeelle laskemisen yhteydessä, kaikkien
sellaisten mittaustilassa tehtyjen töiden jälkeen, jotka voivat
vaikuttaa taustapäästöihin, ja vähintään kerran vuodessa.
2.2.1 Kalibroidaan analysaattori (tarvittaessa) ja tarkastetaan nollaus ja
mittausalue.
2.2.2 Tyhjennetään mittaustila, kunnes vakaa hiilivetylukema saavute-
taan. Sekoitustuuletin (sekoitustuulettimet) käynnistetään, jollei
se ole jo käynnissä.
2.2.3 Sinetöidään kammio ja mitataan hiilivetyjen taustapitoisuus,
lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat alkuarvot CHC,i,Pija Ti, joita
käytetään mittaustilan taustan laskennassa.
2.2.4 Mittaustilan annetaan olla avaamatta neljän tunnin ajan sekoitus-
tuuletin kytkettynä.
2.2.5 Tämän ajan lopussa käytetään samaa analysaattoria mittaamaan
kammion hiilivetypitoisuus. Myös lämpötila ja ilmanpaine mita-
taan. Nämä ovat loppuarvot CHC,f,Pfja Tf.
2.2.6 Lasketaan mittaustilan hiilivetymassan muutos testijakson aikana
tämän lisäyksen 2.4 kohdan mukaisesti. Mittaustilan taustapäästö
ei saa olla suurempi kuin 0,4 g.
2.3 Kammion kalibrointi ja hiilivetypitoisuuden pysyvyys
Kalibrointi ja kammion hiilivetyjen pysyvyystesti mahdollistaa
2.1 kohdassa lasketun tilavuuden tarkastamisen ja myös mahdol-
listen vuotomäärien mittaamisen.
2.3.1 Tyhjennetään mittaustila, kunnes hiilivetypitoisuus on vakaa.
Käynnistetään sekoitustuuletin, jollei se ole jo päällä. Hiilivetya-
nalysaattori nollataan, tarvittaessa kalibroidaan ja mittausalue
tarkastetaan.
2.3.2 Sinetöidään mittaustila ja mitataan taustapitoisuus, lämpötila ja
ilmanpaine. Nämä ovat alkuarvot CHC,i,Pija Ti, joita käytetään
mittaustilan kalibroinnissa.
2.3.3 Päästetään noin neljä grammaa propaania mittaustilaan. Propaanin
massa on mitattava ± 0,5 prosentin tarkkuudella mitatusta arvosta.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 100
▼M9
2.3.4 Annetaan mittaustilan sisällön sekoittua viisi minuuttia ja mita-
taan sitten hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat
loppuarvot CHC,f,Pfja Tfmittaustilan kalibrointia varten.
2.3.5 Lasketaan mittaustilassa olevan propaanin massa käyttäen 2.3.2 ja
2.3.4 kohdassa saatuja lukemia ja 2.4 kohdan kaavaa. Propaanin
massan on oltava ± 2 prosentin sisällä 2.3.3 kohdassa mitatusta
arvosta.
2.3.6 Annetaan mittaustilan sisällön sekoittua vähintään neljä tuntia.
Mitataan ja tallennetaan lopullinen hiilivetypitoisuus, lämpötila
ja ilmanpaine jakson lopussa.
2.3.7 Lasketaan 2.4 kohdan kaavan avulla hiilivetymassa 2.3.6 ja 2.3.2
kohdan mukaisesti saaduista lukemista. Massa ei saa poiketa
enemmän kuin 4 % edellä 2.3.5 kohdan mukaisesti saadusta hiili-
vetymassasta.
2.4 Laskeminen
Mittaustilassa tapahtuvan hiilivetymassan nettomuutoksen
laskentaa käytetään määrittämään kammion hiilivetytausta ja
vuodon määrä. Seuraavassa kaavassa olevia alkuvaiheen ja loppu-
vaiheen hiilivetypitoisuus-, lämpötila- ja ilmanpainelukemia
käytetään massamuutoksen laskentaan.
MHC¼k/C1V/C110/C04/C1CHCf/C1Pi
Tf/C0CHC;i/C1Pi
Ti/C18/C19
jossa:
MHC= hiilivetymassa grammoina,
CHC= hiilivetypitoisuus mittaustilassa [ppmhiiltä (Huom.
ppm hiiltä = ppm propaania × 3)],
V = mittaustilan tilavuus kuutiometreinä,
T = ilman lämpötila mittaustilassa, K,
P = ilmanpaine, kPa,k = 17,6;
kun:
i on alkuarvo,
f on loppuarvo.
3 FID-TYYPPISEN HIILIVETYANALYSAATTORIN TAR-
KASTUS
3.1 Ilmaisimen vasteen optimointi
FID-laite on säädettävä mittauslaitteen valmistajan ohjeiden
mukaan. Vasteen optimointiin olisi käytettävä propaania ilmassa
yleisimmällä käyttöalueella.
3.2 HC-analysaattorin kalibrointi
Analysaattori olisi kalibroitava käyttäen propaania ilmassa ja
puhdistettua synteettistä ilmaa. Ks. liitteessä III oleva 4.5.2 kohta
(kalibrointi ja vertailukaasut).
Kalibrointikäyrä määritetään tämän lisäyksen 4.1-4.5 kohdassa
esitetyllä tavalla.
3.3 Hapen vaikutuksen tarkastus ja suositellut rajat
Vastetekijä (Rf) tietylle hiilivetylajille on FID:n C
1-lukeman
suhde kaasusäiliön pitoisuuteen ilmaistuna ppm C1:nä.
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla vasteeksi saadaan
noin 80 % täydestä näytöstä käyttöalueella. Pitoisuuden on oltava
tunnettu ± 2 %:n tarkkuudella verrattuna tilavuutena ilmaistuun
gravimetriseen vakioon. Lisäksi kaasusäiliötä on esivakutettava
24 tuntia 293-303 K:n lämpötilassa (20-30 ºC).
Vastetekijät olisi määritettävä, kun analysaattori otetaan käyttöön
ja sen jälkeen suurempien määräaikaishuoltojen yhteydessä.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 101
▼M9
Käytettävä vertailukaasu on propaania ja puhdasta ilmaa, joka
antaa vastetekijän 1,00.
Hapen vaikutuksen ja suositellun vastetekijäalueen määritykseen
tarvittavat testikaasut ovat seuraavanlaista:
Propaania ja typpeä 0,95 ≤Rf≤1,05.
4 HIILIVETYANALYSAATTORIN KALIBROINTI
Kukin tavanomaisesti käytetyistä käyttöalueista kalibroidaan seur-
aavalla menettelyllä:
4.1 Määritetään kalibrointikäyrä vähintään viidessä kalibrointipis-
teessä, jotka ovat mahdollisimman tasavälisesti käyttöalueella.
Suurimman pitoisuuden omaavan kalibrointikaasun nimellispitoi-
suuden on oltava vähintään 80 % täydestä asteikkoarvosta.
4.2 Lasketaan kalibrointikäyrä pienimmän neliösumman mene-
telmällä. Jos saatu polynomin asteluku on suurempi kuin 3, on
kalibrointipisteiden lukumäärän oltava vähintään polynomin aste-
luku plus 2.
4.3 Kalibrointikäyrä ei saa poiketa yli 2 % kunkin kalibrointikaasun
nimellisarvosta.
4.4 Edellä 4.2 kohdassa saadun polynomin kertoimia käyttäen
tehdään taulukko osoitetuista lukemista ja todellisista pitoisuuk-
sista siten, että porrastus on korkeintaan 1 % täydestä asteikosta.
Tämä suoritetaan kullekin kalibroidulle analysaattorin alueelle.
Taulukon on sisällettävä myös muuta tärkeää tietoa, kuten:
kalibrointipäivämäärä;
alue- ja nollauspotentiometrien lukemat (jos mahdollista);
nimellisasteiko;
kunkin käytetyn kalibrointikaasun vertailutiedot;kunkin käytetyn kalibrointikaasun todellinen ja osoitetu arvo sekä
prosentuaaliset erot;
FID:n polttoaine ja tyyppi;FID:n ilmanpaine.
4.5 Jos valvontaviranomaista tyydyttävästi voidaan osoittaa, että vaih-
toehtoinen teknologia (esimerkiksi tietokone, elektronisesti
ohjattu aluekytkin) antaa vastaavan tarkkuuden, voidaan näitä
vaihtoehtoja käyttää.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 102
▼M9
LIITE VII
Pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyden todentamiseen käytettävän
vanhentamiskokeen kuvaus
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä esitetään pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestä-
vyyden todentamiseen käytettävä testi, joka tehdään otto- tai
dieselmoottorilla varustetuille ajoneuvoille 80000 km pituisena
vanhentamistestinä.
2 TESTIAJONEUVO
2.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa; moottorin
ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden on oltava uusia.
Ajoneuvo saa olla sama kuin tyyppi I -testiin varattu; tyyppi I -
testi on tehtävä sen jälkeen, kun ajoneuvolla on ajettu vähintään
3 000 km 5.1 kohdassa esitettyä vanhentamissykliä.
3 POLTTOAINE
Kestävyystesti suoritetaan yleisesti myynnissä olevalla
lyijyttömällä bensiinillä tai dieselpolttoaineella.
4 AJONEUVON HUOLTO JA SÄÄDÖT
Huoltojen, säätöjen ja ajoneuvon hallintalaitteiden käytön on
oltava valmistajan suositusten mukaisia.
5 AJONEUVON KÄYTTÖ RADALLA, TIELLÄ TAI DYNAMO-
METRILLÄ
5.1 Toimintasykli
Ajomatka saavutetaan radalla, tiellä tai rulladynamometrillä
jäljempänä esitetyn ajosuunnitelman (kuva VII/5.1) mukaisesti:
— kestotestisuunnitelma koostuu 11 syklistä, joista kukin on
6 km,
— ensimmäisten yhdeksän syklin aikana ajoneuvo pysäytetään
neljä kertaa keskellä sykliä, jolloin moottori käy kullakin
kerralla joutokäyntiä 15 sekuntia,
— tavanomainen kiihdytys ja hidastus,
— viisi hidastusta kunkin syklin keskellä syklin nopeudesta
32 km/h:iin, ja ajoneuvo kiihdytetään taas asteittain syklino-
peuteen,
— kymmenes sykli ajetaan tasaisella 89 km/h nopeudella,
— yhdestoista sykli alkaa suurimmalla kiihdytyksellä pysähdy-
spisteestä nopeuteen 113 km/h. Puolimatkassa jarrutetaan
normaalisti, kunnes ajoneuvo pysähtyy. Tätä seuraa 15
sekunnin joutokäyntijakso ja toinen suurin kiihdytys.
Ajosuunnitelma aloitetaan sen jälkeen uudelleen alusta. Kunkin
syklin suurin nopeus esitetään seuraavassa taulukossa.
Taulukko VII/5.1
Kunkin syklin suurin nopeus
Sykli Syklin nopeus km/h
16 4
24 836 4
46 4
55 664 875 6
87 2
95 61970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 103
▼M9
Sykli Syklin nopeus km/h
10 89
11 1131970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 104
▼M9
Kuva VII/5.1
Ajosuunnitelma
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 105
▼M9
5.1.1 Valmistajan pyynnöstä saadaan käyttää vaihtoehtoista maantietes-
tisuunnitelmaa. Vaihtoehtoisten testisuunnitelmien on oltava
tutkimuslaitoksen hyväksymiä ennen testiä, ja sen keskinopeuden,
nopeusjakautuman, pysähdysten lukumäärän kilometriä kohden ja
kiihdytysten lukumäärän kilometriä kohden on oltava olennaisilta
osin samoja kuin radalla tai rulladynamometrillä käytettävässä
ajosuunnitelmassa, kuten 5.1 kohdassa ja kuvassa VII/5.1 osoite-
taan.
5.1.2 Kestotestiä, tai valmistajan niin valitessa, muutettua kestotestiä
jatketaan, kunnes ajoneuvolla on ajettu vähintään 80000 km.
5.2 Testivarustus
5.2.1 Alustadynamometri
5.2.1.1 Kun kestävyystesti suoritetaan dynamometrillä, dynamometrin on
oltava sellainen, että 5.1 kohdassa esitetty sykli kyetään ajamaan
sillä. Erityisesti dynamometrin on oltava varustettu hitauden
simulointijärjestelmillä ja ajovastuksilla.
5.2.1.2 Jarru on säädettävä siten, että vetäviin pyöriin tuleva teho absor-
boidaan tasaisella 80 km/h nopeudella. Tämän tehon
määritykseen ja jarrun säätämiseen käytettävät menetelmät ovat
samat kuin tämän direktiivin liitteen III lisäyksessä 3 esitetyt.
5.2.1.3 Ajoneuvon jäähdytysjärjestelmän on toimittava siten, että auto
toimii vastaavilla lämpötiloilla kuin maantiellä (öljy, vesi,
pakojärjestelmä ym.).
5.2.1.4 Muut testipenkin säädöt ja ominaisuudet katsotaan tarvittaessa
samoiksi kuin tämän direktiivin liitteessä III esitetyt (esimerkiksi
inertia, joka voi olla mekaanista tai elektronista).
5.2.1.5 Ajoneuvo voidaan tarvittaessa siirtää toiseen penkkiin päästömit-
tausten suorittamista varten.
5.2.2 Ajo radalla tai tiellä
Kun kestotesti suoritetaan radalla tai tiellä, ajoneuvon vertailu-
massan on oltava vähintään sama kuin alustadynamometrillä
suoritettavassa testissä.
6 EPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN MITTAAMINEN
Pakokaasupäästöt mitataan tyyppi I -testillä, joka määritellään
liitteessä I olevassa 5.3.1 kohdassa, testin alussa (0 km) ja
10000 km:n välein (± 400 km) tai useammin säännöllisin välein,
kunnes on ajettu 80000 km. Noudatettavat raja-arvot ovat liit-
teessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa vahvistetut. Pakokaasupäästöt
voidaan kuitenkin mitata myös liitteessä I olevan 8.2 kohdan
vaatimusten mukaisesti.
Kaikki pakokaasupäästötulokset on piirrettävä ajomatkan funk-
tiona pyöristettynä lähimpään kilometriin, ja kaikkien
mittauspisteiden kautta piirretään pienimmän neliösumman mene-
telmällä saatu paras suorasovitus. Tässä laskelmassa ei oteta
huomioon testin alussa (0 km) saatuja tuloksia.
Tulokset hyväksytään huononemiskertoimen laskentaan vain, jos
suoralla olevat interpoloidut 6400 km:n ja 80000 km:n pisteet
ovat edellä tarkoitettujen rajojen sisällä. Tulokset ovat silti hyväk-
syttäviä, jos parhaiten sovitettu suora leikkaa hyväksyntärajan
negatiivisella kulmakertoimella (6 400 km:n interpoloitu piste on
ylempänä kuin 80000 km:n interpoloitu piste), mutta 80000 km:n
todellinen mittauspiste on raja-arvon alapuolella.
Pakokaasupäästöjen huononemiskerroin lasketaan kullekin
epäpuhtaudelle seuraavasti:
DEF ¼Mi2
Mi1
jossa:
Mi1= epäpuhtauden i päästön massa g/km interpoloituna
6 400 km:iin.
Mi2= epäpuhtauden i päästön massa g/km interpoloituna
80000 km:iin.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 106
▼M9
Nämä interpoloidut arvot otetaan neljällä desimaalilla ennen jako-
laskua huononemiskertoimen määrittämiseksi. Tulos pyöristetään
kolmeen desimaaliin.
Jos huononemiskerroin on pienempi kuin yksi, sen arvoksi
otetaan yksi.1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 107
▼M9
LIITE VIII
VAATIMUKSET JA VERTAILUPOLTTOAINEET
1 OTTOMOOTTORILLA VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN TESTAAMISEEN
KÄYTETTÄVÄN VERTAILUPOLTTOAINEEN TEKNISET TIEDOT
Vertailupolttoaine: CEC RF-08-A-85Tyyppi: korkeaoktaaninen lyijytön bensiini (
1)
Raja-arvot ja yksikkö(2)ASTM-menetelmä
(3)pienin suurin
Research-menetelmällä laskettu
oktaaniluku95,0 D 2699
Motor-menetelmällä laskettu
oktaaniluku85,0 D 2700
Tiheys 15 ºC:ssa 0,748 0,762 D 1298
Reid höyrynpaine 0,56 baaria 0,64 baaria D 323Tislaus (
4)
— alkukiehumispiste 24 ºC 40 ºC D 86— 10 tilavuus-% 42 ºC 58 ºC D 86
— 50 tilavuus-% 90 ºC 110 ºC D 86
— 90 tilavuus-% 155 ºC 180 ºC D 86— loppukiehumispiste 190 ºC 215 ºC D 86Hiiltojäte 2 % D 86Hiilivetyanalyysi:— olefiinejä 20 tilavuus-% D 1319— aromaatteja [sis. enint. 5 til-
% bent-
seeniä (*)]45 tilavuus-% D 3606/D
2267(*)
— tyydytettyjä loput D 1319
Hiili/vetysuhde suhde
Hapetusstabiilisuus (
5) 480 min D 525
Todellinen hartsi 4 mg/100 ml D 381Rikkipitoisuus 0,04 massa-% D 1266/D 2622/
D 2785
Kuparikorroosio 50 ºC:ssa 1 D 130Lyijypitoisuus 0,005 g/l D 3237Fosforipitoisuus 0,0013 g/l D 3231
(*) Hapettavien aineiden lisäys kielletty.
Huom.:
(1) Tämän polttoaineen sekoituksessa saa käyttää vain tavanomaisia eurooppalaisia jalostamo-
osia
(2) Edellä tarkoitetut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Niiden raja-arvojen määrityksessä sovelle-
taan termejä normista ASTM D 3244 ”Defining a basis for petroleum produce quality
disputes” ja pienimmän arvon asettamisessa on huomioitu pienin ero 2R nollan yläpuolella;
suurimman ja pienimmän arvon asetuksessa pienin ero on 4R (R = uusittavuus)
Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on tarpeen tilastollisista syistä, polttoaineen valmis-
tajan on kuitenkin pyrittävä nolla-arvoon, jonka taattu suurin arvo on 2R, ja keskiarvoon,
jos on annettu suurimmat ja pienimmät rajat. Jos on tarpeen selvittää, täyttääköpolttoaine
edellä tarkoitetut vaatimukset vai ei, sovelletaan ASTM D 3244:n termejä.
(3) Vastaavia ISO-menetelmiä noudatetaan, jos niitä on annettu kaikista edellä luetelluista
ominaisuuksista
(4) Esitetyt luvut osoittavat haihtumismäärät (talteenotto-% + häviö-%)
(5) Polttoaine saa sisältää hapettumisen estoaineita ja metallien deaktivointiaineita, joita
käytetään normaalisti jalostamon bensiinivirtojen stabilointiin, mutta puhdistavia lisäaineita
ja liuotinöljyjä ei saa lisätä1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 108
▼M9
2 DIESELMOOTTORILLA VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN TESTAAMISEEN
KÄYTETTÄVÄN POLTTOAINEEN TEKNISET TIEDOT
Vertailupolttoaine: CEC RF-03-A-84 (1)
Tyyppi: dieselpolttoaine
Raja-arvot ja yksikkö(2) ASTM-menetelmä (3)
Setaaniluku (4) väh. 49 D 613
enint. 53
Tiheys 15 ºC:ssa (kg/l) väh. 0,835
enint. 0,845 D 1298
Tislaus (5)
— 50 tilavuus-% piste väh. 245 ºC D 86
— 90 tilavuus-% piste väh. 320 ºC
enint. 340 ºC
— lopull. kiehumispiste enint. 370 ºC
Leimahduspiste väh. 55 ºC D 93
Suodatettavuus väh. — EN 116 (CEN)
enint. − 5 ºC
Viskositeetti 40 ºC väh. 2,5 mm2/s D 445
enint. 3,5 mm2/s
Rikkipitoisuus (6) väh. (ilmoitettava) D 1266/D 2622/
enint. 0,3 massa-% D 2785
Kuparikorroosio enint. 1 D 130
Conradson hiiltojäte (10 % pohjasta) enint. 0,2 massa-% D 189
Tuhkapitoisuus enint. 0,01 massa-% D 482
Vesipitoisuus enint. 0,05 massa-% D 95/D 1744
Neutralointiluku (vahva happo) enint. 0,20 mg KOH/g
Hapetusstabiilisuus (7) enint. 2,5 mg/100 ml D 2274
Lisäaineet (8)
Huomaa:
(1) Jos on tarpeen laskea moottorin tai ajoneuvon terminen hyötysuhde, voidaan polttoaineen
lämpöarvo laskea kaavasta:
Ominaisenergia (lämpöarvo) (netto) MJ/kg =(46,423 − 8,792d
2+ 3,170d) [1 − (x + y + s)] + 9,420s − 2,499x
jossa:
d on tiheys + 288 K/15 ºC:ssa,
x on vesimassan osuus (%/100),y on tuhkamassan osuus (%/100),
s on rikkimassan osuus (%/100).
(
2) Vaatimuksissa esitetyt arvot ovat ”todellisia arvoja”
Niiden raja-arvojen määrityksessä sovelletaan termejä standardista ASTM D 3244 ”Defining
a basis for petroleum produce quality disputes” ja pienimmän arvon asettamisessa on
huomioitu pienin ero 2 R nollan yläpuolella. Suurimman ja pienimmän arvon asetuksessa
pienin ero on 4 R (R = uusittavuus). Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on tarpeen tilas-
tollisista syistä, polttoaineen valmistajan on kuitenkin pyrittävä nolla-arvoon, jonka taattu
suurin arvo on 2 R, ja keskiarvoon, jos on annettu suurimmat ja pienimmät rajat. Jos on
tarpeen selvittää, täyttääköpolttoaine vaaditut vaatimukset vai ei, sovelletaan ASTM D
3244:n termejä.
(3) Vastaavia ISO-menetelmiä noudatetaan, jos niitä on annettu kaikista edellä luetelluista
ominaisuuksista
(4) Setaaniluku ei noudata vaatimusta 4R:n suuruisesta pienimmästä alueesta. Jos kuitenkin
polttoaineen toimittajan ja käyttäjän välillä on kiistaa, voidaan käyttää ASTM D 3244:n
termejä ratkaisemaan kiistat, jos tehdään yksittäisten määritysten sijasta riittävä määrä tois-
tomittauksia tarpeellisen tarkkuuden saavuttamiseksi
(5) Esitetyt luvut osoittavat haihtumismäärät (talteenotto-% + häviö-%)
(6) Ajoneuvon valmistajan pyynnöstä voidaan sekä tyyppihyväksynnässä että tuotannon vaati-
mustenmukaisuuden tarkastuksessa käyttää dieselpolttoainetta, joka sisältää enintään 0,05
painoprosenttia rikkiä, edustamaan tulevaisuuden polttoainelaatua1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 109
▼M9
(7) Vaikka hapetusstabiilisuus on säädelty, on todennäköistä, että varastointiaika on rajoitettu.
Toimittajalta olisi pyydettävä ohjeet varastointiolosuhteista ja -ajasta
(8) Tämän polttoaineen olisi perustuttava vain suoratisleisiin ja krakattuihin hiilivetyosiin; rikin-
poisto sallitaan. Polttoaine ei saa sisältää metallisia lisäaineita tai setaanilukua parantavia
lisäaineita1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 110
▼M9
LIITE IX
Malli
(Suurin koko: A4 [210 × 297 mm])
ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄTODISTUS
(ajoneuvo)
1970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 111
▼M9
►(1)M101970L0220 — FI — 08.07.1993 — 011.001 — 112