2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI 2000/12/EY,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000,
luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta
(EYVL L 126, 26.5.2000, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/28/EY, annettu 18
päivänä syyskuuta 2000L 275 37 27.10.2000
►M2 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/87/EY, annettu 16
päivänä joulukuuta 2002L 35 1 11.2.2003
▼B
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI
2000/12/EY,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 2000,
luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja harjoittamisesta
EUROOPAN UNIONIN PARLAMENTTI JA NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityi-
sesti sen 47 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen virkkeen,
ottavat huomioon komission ehdotuksen,
ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menet-
telyä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1) Itsenäistä toimintaa harjoittavia pankkeja ja muita rahoituslai-
toksia koskevien, sijoittautumisvapauden ja palvelujentarjoamisen vapauden rajoitusten poistamisesta 28 päivänä
kesäkuuta 1973 annettua neuvoston direktiiviä 73/183/ETY (
3),
luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseenliittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteen-sovittamisesta 12 päivänä joulukuuta 1977 annettua ensimmäistäneuvoston direktiiviä 77/780/ETY (
4), luottolaitosten omista
varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annettua neuvoston direk-
tiiviä 89/299/ETY (5), luottolaitosten liiketoiminnan
aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten jahallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annettuatoista neuvoston direktiiviä 89/646/ETY (
6), luottolaitosten vaka-
varaisuussuhteesta 18 päivänä joulukuuta 1989 annettua
neuvoston direktiiviä 89/647/ETY (7), luottolaitosten konsolidoi-
dusta valvonnasta 6 päivänä huhtikuuta 1992 annettuaneuvoston direktiiviä 92/30/ETY (
8), luottolaitosten suurten riski-
keskittymien valvonnasta ja tarkastamisesta 21 päivänäjoulukuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/121/ETY (
9)
on muutettu useita kertoja ja huomattavilta osin, sen vuoksi olisi
selkeyden ja järkeistämisen takia kodifioitava mainitut direktiivitsaattamalla ne yhtenäiseksi tekstiksi.
(2) Perustamissopimuksen mukaisesti kielletään palvelutoiminnan
aloittamiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvä syrjivä kohtelujoko kansallisuuden perusteella tai sen perusteella, ettei yritysole sijoittautunut jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan.
(3) Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisen ja sen harjoittamisen
helpottamiseksi on tarpeen poistaa jäsenvaltioiden väliltä
vaikeimpina esteinä olevat näitä laitoksia koskevienlainsäädäntöjen väliset erot.
(4) Tämän direktiivin tarkoituksena on olla keskeinen keino
sisämarkkinoiden toteuttamiseksi sekä sijoittautumisvapauden2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 2
(1) EYVL C 157, 25.5.1998, s. 13.
(2) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 18. tammikuuta 2000 (ei vielä julk-
aistu virallisessa lehdessä) ja neuvoston päätös, tehty 13. maaliskuuta 2000
(ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä).
(3) EYVL L 194, 16.7.1973, s. 1.
(4) EYVL L 322, 17.12.1977, s. 30, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 98/33/EY (EYVL L 204, 21.7.1998, s. 29).
(5) EYVL L 124, 5.5.1989, s. 16, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 92/30/ETY (EYVL L 110, 28.4.1992, s. 52).
(6) EYVL L 386, 30.12.1989, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 95/26/EY (EYVL L 168, 18.7.1995, s. 7).
(7) EYVL L 386, 30.12.1989, s. 14, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 98/33/EY.
(8) EYVL L 110, 28.4.1992, s. 52.
(9) EYVL L 29, 5.2.1993, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna
vuoden 1994 liittymisasiakirjalla.
▼B
että palvelujen tarjoamisen vapauden suhteen luottolaitosten
osalta, josta on päätetty Euroopan yhtenäisasiakirjalla ja jonkaaikataulu on määritelty komission valkoisessa kirjassa.
(5) Talletuksien suojaamiseksi ja tasavertaisten kilpailuolojen luomi-
seksi luottolaitosten kesken yhteensovittamistoimien on
koskettava kaikkia luottolaitoksia. Tarvittaessa on otettavakuitenkin huomioon kansalliseen lainsäädäntöön perustuvatobjektiiviset, niiden yhtiöjärjestyksessä ja toiminnan tarkoituk-sessa ilmenevät erot.
(6) Näitä yhteensovittamistoimia olisi sen vuoksi sovellettava
mahdollisimman laajalla alalla, joka käsittää kaikki laitokset,
joiden toimintaan kuuluu vastaanottaa yleisöltä takaisin makset-
tavia varoja joko talletuksina tai muussa muodossa kutenlaskemalla jatkuvasti liikkeeseen joukkovelkakirjoja tai muitavastaavia arvopapereita sekä myöntämällä luottoja omaanlukuunsa. On säädettävä poikkeuksista tiettyjen luottolaitostenosalta, joihin tätä direktiiviä ei voida soveltaa. Tämän direktiivin
säännökset eivät rajoita sellaisen kansallisen lainsäädännön
soveltamista, jossa säädetään, että edellytyksenä on erityinenlisätoimilupa luottolaitosten erityisten liiketoimien harjoittami-selle tai tietyntyyppisten liiketapahtumien toteuttamiselle.
(7) Omaksutun lähtökohdan mukaisesti tarkoituksena on saada
aikaan sellainen olennainen yhdenmukaistaminen, joka ontarpeellinen ja riittävä varmistamaan toimilupien ja toiminnan
vakavaraisuuteen kohdistuvien valvontajärjestelmien vastavuor-
oisen tunnustamisen toimilupien myöntämiseksi siten, että onmahdollista myöntää yksi koko yhteisön alueella hyväksyttytoimilupa ja soveltaa kotijäsenvaltion valvonnan periaatetta.Vaatimusta toimintasuunnitelman laatimisesta tulisi sen vuoksi
pitää ainoastaan keinona tarkempien ja objektiivisiin perusteisiin
pohjautuvien tietojen saamiseksi toimivaltaisten viranomaistenpäätösten perusteeksi. Tietty joustavuus voi kuitenkin ollamahdollista luottolaitosten oikeudellista muotoa koskevien vaati-musten ja pankkinimien suojelun osalta.
(8) Luottolaitoksia koskevat samankaltaiset taloudelliset vaatimukset
ovat tarpeen samanlaisen säästäjien suojan takaamiseksi ja tasa-
puolisten kilpailun edellytysten varmistamiseksi toisiinsa
verrattavissa olevien luottolaitosryhmien kesken. Kunnes yhteen-sovittamista on jatkettu, olisi määritettävä rakenteellisetsuhdeluvut, joiden avulla kansallisten viranomaisten yhteistyönäon mahdollista vakiomenetelmin tehdä havaintoja toisiinsaverrattavissa olevien luottolaitostyyppien asemasta. Tällä menet-
telyllä tulisi edistää jäsenvaltioiden määrittelemien ja
soveltamien kerroinjärjestelmien asteittaista lähentämistä. Onkuitenkin tarpeen erottaa toisistaan sellaiset kertoimet, joidentarkoituksena on taata luottolaitosten järkevä hallinto, ja ne,jotka on luotu talous- ja rahapolitiikkaa varten.
(9) Vastavuoroisen tunnustamisen ja kotijäsenvaltion valvonnan
periaatteet edellyttävät, että minkään jäsenvaltion toimivaltaiset
viranomaiset eivät myönnä toimilupaa tai että toimivaltaiset vira-
nomaiset peruuttavat toimiluvan, jos esimerkiksitoimintasuunnitelman, toiminnan alueellisen sijoittamisen taitosiasiassa harjoitetun toiminnan perusteella on ilmeistä, ettäluottolaitos on valinnut yhden jäsenvaltion oikeusjärjestelmän
kiertääkseen ankarammat vaatimukset, jotka ovat voimassa siinä
jäsenvaltiossa, jossa se pääasiallisesti harjoittaa tai aikooharjoittaa toimintaansa. Luottolaitoksella, joka on oikeushenkilö,on oltava sen jäsenvaltion toimilupa, jossa sillä onsääntömääräinen kotipaikka. Sellaisen luottolaitoksen, joka eiole oikeushenkilö, hallinnollisen keskustoimipaikan on oltava
siinä jäsenvaltiossa, joka on myöntänyt sille toimiluvan. Lisäksi
jäsenvaltioiden on vaadittava, että luottolaitoksen hallinnollinenkeskustoimipaikka sijaitsee aina sen kotijäsenvaltiossa ja että setosiasiassa toimii siellä.
(10) Toimivaltaisten viranomaisten ei tulisi myöntää eikä pitää
voimassa luottolaitoksen toimilupaa, jos tuon yrityksen jamuiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden väliset2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 3
▼B
läheiset sidokset ovat laadultaan sellaisia, että ne estävät virano-
maisia suorittamasta valvontatehtäväänsä tehokkaasti.Toimiluvan jo saaneiden luottolaitosten on myös oltava toimival-
taisten viranomaisten kannalta tässä suhteessa vaatimukset
täyttäviä. Tässä direktiivissä oleva ”läheisten sidosten”määritelmä muodostaa vähimmäisvaatimukset eikä se estä jäsen-valtioita soveltamasta sitä muihinkin kuin määritelmässätarkoitettuihin tilanteisiin. Huomattavan osuuden hankkimista
yhtiön pääomasta ei sellaisenaan pidetä ”läheisten sidosten”
määritelmän mukaisena omistusyhteytenä, jos tuo omistusyhteyson hankittu ainoastaan väliaikaisena sijoituksena, jonka perus-teella ei ole mahdollista vaikuttaa yrityksen rakenteeseen tairahoituspolitiikkaan.
(11) Viittauksella valvontaviranomaisten valvontatehtävien tehokkaa-
seen hoitamiseen tarkoitetaan myös luottolaitoksenkonsolidoitua valvontaa, jota on harjoitettava silloin, kun
yhteisön oikeudessa niin säädetään. Tässä tapauksessa niiden
viranomaisten, joilta toimilupaa haetaan, on pystyttävänimeämään kyseisen luottolaitoksen konsolidoitua valvontaavarten toimivaltaiset viranomaiset.
(12) Kotijäsenvaltio voi lisäksi antaa 5 artiklan 1 kohdan ensimmäi-
sessä alakohdassa ja 2 kohdassa sekä 7, 16, 30, 51 ja 65artiklassa säädettyjä ankarampia säännöksiä sellaisten luottolai-tosten osalta, joille sen toimivaltainen viranomainen on
myöntänyt toimiluvan.
(13) Yhteisössä toimivien luottolaitosten sivukonttoreita koskevan
toimilupavaatimuksen poistamisen seurauksena tulee
välttämättömäksi poistaa vaatimus sivukonttorin perustamispääo-
masta.
(14) Vastavuoroisen tunnustamisen ansiosta noudatettu lähestymistapa
antaa mahdollisuuden sallia kotijäsenvaltiossa toimiluvan
saaneiden luottolaitosten harjoittaa kaikkia tai joitain liitteessä Ilueteltuja toimia koko yhteisössä perustamalla sivukonttorin taitarjoamalla palveluja. Sellaisen toiminnan harjoittamiseen, jotaei ole lueteltu liitteessä, sovelletaan perustamissopimuksen
yleisiä sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta
koskevia määräyksiä.
(15) On kuitenkin suotavaa ulottaa vastavuoroinen tunnustaminen
koskemaan liitteessä lueteltuja toimia, kun niitä harjoittaa rahoi-
tuslaitos, joka on luottolaitoksen tytäryhtiö, edellyttäen, ettäkyseinen tytäryhtiö kuuluu emoyhtiönsä konsolidoidunvalvonnan piiriin ja täyttää tietyt tiukat edellytykset.
(16) Vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että käytettäessä sijoittautu-
misoikeutta ja palvelujen tarjoamisen vapautta laitokset, joille eiole myönnetty toimilupaa toimia luottolaitoksena niiden kotijä-senvaltiossa, noudattavat tiettyjä vastaanottavan jäsenvaltion
kansallisten lakien ja asetusten erityisiä säännöksiä sellaisen
toiminnan suhteen, jota ei ole lueteltu liitteessä, edellyttäen, ettäkyseiset säännökset toisaalta ovat yhteisön lainsäädännönmukaisia ja niiden tarkoituksena on yleisen edun suojeleminen,ja toisaalta, ettei laitoksiin tai toimintaan sovelleta kyseisen
laitoksen kotijäsenvaltion vastaavanlaisia lakeja tai asetuksia.
(17) Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava, ettei ole esteitä harjoittaa
vastavuoroisesti tunnustettua toimintaa vastaanottavassa jäsen-
valtiossa samalla tavoin kuin kotijäsenvaltiossa, sikäli kuin
toiminta ei ole ristiriidassa yleisen edun suojelemiseksi vastaa-nottavassa jäsenvaltiossa annettujen lakien säännösten kanssa.
(18) Tämän direktiivin tavoitteilla ja yhteisön muulla lainsäädännöllä
toteutettavalla pääomanliikkeiden vapauttamisella on välttämätönkeskinäinen yhteys. Pankkipalvelujen vapauttamista koskevientoimenpiteiden on joka tapauksessa oltava yhdenmukaisiapääomanliikkeiden vapauttamista koskevien toimenpiteiden
kanssa.
(19) Säännöksien, jotka koskevat sellaisten luottolaitosten sivukont-
toreita, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, tulisi olla2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 4
▼B
yhdenmukaiset kaikissa jäsenvaltioissa. On tärkeää huolehtia,
etteivät nämä säännökset saa olla edullisempia kuin jäsenval-tioista olevien laitosten sivukonttoreita koskevat säännökset.
Tulisi erityisesti täsmentää, että yhteisö voi tehdä kolmansien
maiden kanssa sopimuksia sellaisten säännösten soveltamisesta,joilla taataan tällaisten sivukonttoreiden samanlainen kohtelukaikkialla sen alueella ottaen huomioon vastavuoroisuuden peri-aate. Luottolaitoksen sivukonttoreita, joiden kotipaikka on
yhteisön ulkopuolella, koskee perustamissopimuksen 49 artiklan
2 kohdassa tarkoitettu vapaus tarjota palveluja ja sijoittautumis-vapaus ainoastaan niissä jäsenvaltioissa, joihin ne jo ovatsijoittautuneet. Kolmannen maan oikeuden alaisen yrityksenhakemuksen, joka koskee toimiluvan myöntämistä tytäryhtiölletai luvan saamista omistusyhteyden hankintaan, sovelletaan
kuitenkin menettelyä, jolla pyritään varmistamaan, että yhteisön
luottolaitokset saavat vastavuoroisen kohtelun kyseisissä kolman-sissa maissa.
(20) Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen luottolaitokselle tämän
direktiivin mukaisesti myöntämä toimilupa koskee koko yhteisöäeikä enää ainoastaan yhtä valtiota eikä olemassa olevilla vasta-
vuoroisuuslausekkeilla siten vastedes ole vaikutusta. Sen vuoksi
joustava menettely vastavuoroisuuden arvioimiseksi kokoyhteisössä on tarpeen. Tämän menettelyn tavoitteena ei olesulkea yhteisön rahoitusmarkkinoita ulkopuolisilta vaan, koskayhteisön tarkoituksena on pitää rahoitusmarkkinansa muullemaailmalle avoimina, ennemminkin edistää maailmanlaajuisten
rahoitusmarkkinoiden vapautumista muissa kolmansissa maissa.
Tässä direktiivissä säädetään neuvottelumenettelyistä kolmansienmaiden kanssa ja — viimeisenä keinona — mahdollisuudestatoteuttaa toimenpiteet, joihin kuuluu uusien toimilupahakemustenlykkääminen tai uusien toimilupien rajoittaminen.
(21) On aiheellista, että vastavuoroisuusperiaatteen mukaisesti solmi-
taan yhteisön ja kolmansien maiden väliset sopimukset, jotta
konsolidoitua valvontaa voitaisiin käytännössä toteuttaa maantie-
teellisesti mahdollisimman laajasti.
(22) Vastuu luottolaitoksen talouden vakauden valvonnasta ja erityi-
sesti sen vakavaraisuuden valvonnasta on luottolaitoksenkotijäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella. Vastuu maksu-valmiuden ja rahapolitiikan valvonnasta säilyy vastaanottavan
jäsenvaltion toimivaltaisilla viranomaisilla. Markkinariskiä tulee
kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaistenviranomaisten valvoa läheisessä yhteistyössä.
(23) Sisäisten pankkimarkkinoiden häiriöttömän toiminnan edelly-
tyksenä on lainsäädännön lisäksi, että jäsenvaltioidentoimivaltaiset viranomaiset harjoittavat tiivistä ja säännöllistäyhteistyötä. Yksittäisten luottolaitosten ongelmien tarkastelu on
tarkoituksenmukaisinta suorittaa pankkivalvontaviranomaisten
välille perustetussa yhteysryhmässä (groupe de contact). Mainitturyhmä on sopiva toimielin 28 artiklassa tarkoitettuun keskinäi-seen tietojen vaihtoon.
(24) Keskinäinen tiedotusmenettely ei missään tapauksessa korvaa 28
artiklassa säädettyä kahdenvälistä yhteistyötä. Vastaanottavanjäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi, joko kiireellisessä
tapauksessa omasta aloitteestaan tai kotijäsenvaltion toimival-
taisen viranomaisen aloitteesta, edelleenkin tarkastaa, että senalueella olevien luottolaitosten toiminnassa noudatetaan lakejasekä hyvien hallinto- ja kirjanpitomenetelmien ja riittävänsisäisen tarkastuksen periaatteita, edellä sanotun kuitenkaan
rajoittamatta viranomaisen varsinaisen valvontavallan käyttä-
mistä.
(25) Olisi säädettävä tietojen vaihdosta toimivaltaisten viranomaisten
ja sellaisten viranomaisten tai toimielinten kesken, joidentehtävänä on tehostaa rahoitusjärjestelmän toiminnan vakautta.Toimitettavien tietojen luottamuksellisuuden säilyttämiseksitietojen vastaanottajien määrän on pysyttävä erittäin rajoitettuna.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 5
▼B
(26) Tietynlainen vilpillinen käyttäytyminen, esimerkiksi petos ja
sisäpiiririkkomukset saattavat vaikuttaa rahoitusjärjestelmänvakauteen ja sen eheyteen silloinkin, kun ne koskevat muita
yrityksiä kuin luottolaitoksia.
(27) On tarpeen säätää, millä edellytyksillä annetaan valtuudet edellä
mainittujen tietojen vaihtamiseen.
(28) Silloin kun on säädetty, että tietoja saa ilmaista ainoastaan toimi-
valtaisten viranomaisten erityisellä luvalla, viranomaiset voivattarvittaessa asettaa suostumuksessaan ankaria rajoituksia.
(29) Olisi myös annettava valtuudet tietojen vaihtamiseen toisaalta
toimivaltaisten viranomaisten ja toisaalta keskuspankkien jarahapoliittisina viranomaisina samanlaisen tehtävän omaavienmuiden elinten ja tarvittaessa maksujärjestelmien valvonnastavastuussa olevien viranomaisten kesken.
(30) Luottolaitosten toiminnan vakauden valvonnan tehostamiseksi ja
luottolaitosten asiakkaiden suojaamiseksi olisi säädettävä siitä,
että tilintarkastaja on velvollinen viipymättä ilmoittamaan toimi-
valtaisille viranomaisille, kun hän tässä direktiivissä säädetyllätavalla saa tehtäväänsä suorittaessaan tietoonsa seikkoja, joillasaattaa olla vakava vaikutus rahoitusalan yrityksen rahoitustilan-teeseen tai sen hallinnon ja kirjanpidon järjestelmään.
Tavoitellun päämäärän kannalta jäsenvaltioiden olisi säädettävä,
että tämä velvollisuus koskee kaikkia tapauksia, joissa tilintar-kastaja saa tietoonsa tällaisia seikkoja suorittaessaan tehtäväänsäyrityksessä, jolla on läheiset sidokset luottolaitokseen. Tilintar-kastajien velvollisuus ilmoittaa tarvittaessa toimivaltaisilleviranomaisille luottolaitosta koskevista seikoista ja päätöksistä,
jotka tulevat heidän tietoonsa heidän suorittaessaan tehtäviään
muussa yrityksessä kuin luottolaitoksessa, ei sinänsä vaikutaheidän tehtäviensä luonteeseen tuossa yrityksessä eikä tapaan,jolla heidän on tehtävänsä hoidettava tällaisessa yrityksessä.
(31) Pankkialan sisämarkkinoita luotaessa keskeisenä tekijänä ovat
luottolaitosten omille varoille asetettavat yhteiset perussäännöt,
sen vuoksi, että omilla varoilla voidaan taata luottolaitosten
toiminnan jatkuvuus ja suojata säästöt. Tämä yhdenmukaista-minen vahvistaa luottolaitosten valvontaa ja edistääyhteensovittamista pankkialalla.
(32) Tällaisia sääntöjä on sovellettava kaikkiin yhteisössä toimiluvan
saaneisiin luottolaitoksiin.
(33) Luottolaitoksen omilla varoilla voidaan kattaa tappioita, joiden
kattamiseksi voittojen määrä ei ole riittävä. Viranomaisille omatvarat ovat myös tärkeä peruste, erityisesti luottolaitosten vaka-varaisuuden arvioimisessa ja valvontaan muutoin liittyen.
(34) Luottolaitokset kilpailevat suoraan toistensa kanssa sisäisillä
pankkimarkkinoilla, ja sen vuoksi omiin varoihin liittyvien
määritelmien ja sääntöjen on oltava yhteneviä. Siksi omien
varojen koostumusta koskevien perusteiden määrittelemisen eitule jäädä yksinomaan jäsenvaltioiden tehtäväksi. Yhteistenperussääntöjen hyväksyminen on yhteisön edun mukaista, koskasiten estetään kilpailun vääristymistä ja vahvistetaan yhteisönpankkijärjestelmää.
(35) Tämän direktiivin määritelmässä asetetaan erien enimmäis- ja
vähimmäismäärät siten, että kunkin jäsenvaltion harkittavaksijää, käyttävätkö ne kaikkia tai joitakin eriä vai hyväksyvätkö neerien määrille alemmat ylärajat.
(36) Tässä direktiivissä täsmennetään perusteet tiettyjen omien
varojen erien määrittelemiseksi niin, että jäsenvaltioilla säilyy
oikeus soveltaa ankarampia säännöksiä ja määräyksiä.
(37) Alkuvaiheessa yhteiset perussäännöt määritellään väljästi, jotta
ne käsittäisivät kaikki yhteisön eri valtioissa omiin varoihinkuuluvat erät.
(38) Omiin varoihin kuuluvien erien laadun mukaan tässä direktii-
vissä erotetaan toisistaan toisaalta ne erät, joista muodostuuperuspääoma, ja toisaalta ne erät, joista muodostuu lisäpääoma.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 6
▼B
(39) Sen osoittamiseksi, että ne erät, joista lisäpääoma muodostuu,
eivät ole samanlaatuisia kuin ne erät, joista peruspääomamuodostuu, on suotavaa, ettei omiin varoihin sisältyvän
lisäpääoman määrä ylitä 100 prosentilla peruspääomaa. Lisäksi
eivät tietyt omiin varoihin sisältyvät lisäpääoman erät saa ollasuurempia kuin 50 prosenttia peruspääomasta.
(40) Kilpailun vääristymisen välttämiseksi julkiset luottolaitokset
eivät saa sisällyttää omiin varoihinsa jäsenvaltioiden tai niiden
alue- tai paikallishallintoviranomaisten niille myöntämiätakauksia.
(41) Aina kun valvonnan yhteydessä on tarpeen määrätä luottolai-
tosten ryhmän konsolidoitu omien varojen määrä, tämä
laskelma on tehtävä tämän direktiivin mukaisesti.
(42) Omien varojen ja vakavaraisuussuhdeluvun laskemisessa sekä
riskien keskittymisen arvioimisessa käytettävässä täsmällisessä
laskentatekniikassa on otettava huomioon pankkien ja muiden
rahoituslaitosten tilinpäätöksestä ja konsolidoidusta tilinpäätök-sestä 8 päivänä joulukuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi86/635/ETY (
1) johon sisältyy tiettyjä muutoksia perustamissopi-
muksen 44 artiklan 2 kohdan g alakohdan nojalla
konsolidoiduista tilinpäätöksistä 13 päivänä kesäkuuta 1983
annettuun neuvoston direktiiviin 83/349/ETY (2).
(43) Tämä direktiivi on osa laajempaa kansainvälistä pyrkimystä
lähentää toisiinsa tärkeimmissä maissa voimassa olevia omienvarojen riittävyyttä koskevia säännöksiä ja määräyksiä.
(44) Komissio laatii kertomuksen ja tarkastelee määräajoin omia
varoja koskevia säännöksiä niiden tiukentamiseksi ja siten selk-eämmin yhdenmukaisen yhteisen omien varojen määritelmänsaavuttamiseksi. Sellainen yhdenmukaistaminen antaa mahdolli-
suuden omien varojen riittävyyden parantamiselle.
(45) Vakavaraisuussuhdetta koskevat säännöt ovat tulos neuvoa-
antavan pankkikomitean työstä; komitean tehtävänä on tehdäehdotuksia komissiolle jäsenvaltioissa sovellettavien kertoimien
yhteensovittamisesta.
(46) Luottolaitosten valvonnassa sopivan vakavaraisuussuhteen
määrittämisellä on keskeinen merkitys.
(47) Sellainen suhdeluku, jossa varoja ja taseen ulkopuolisia eriä
painotetaan niihin sisältyvän luottoriskin mukaisesti, on erityisenhyödyllinen vakavaraisuuden mitta.
(48) Tämän vuoksi yhteisten standardien kehittäminen ilmaisemaan
omien varojen suhdetta luottoriskille alttiisiin varoihin ja taseen
ulkopuolisiin eriin on olennainen osa sitä yhdenmukaistamista,joka on välttämätöntä valvontamenetelmien vastavuoroiseksitunnustamiseksi ja siten pankkialan sisämarkkinoiden aikaansaa-miseksi.
(49) Tässä suhteessa vakavaraisuussuhdetta koskevia sääntöjä on
tarkasteltava yhdessä muiden, luottolaitosten valvonnan perus-menetelmien yhdenmukaistamisessa käytettävienerityisasiakirjojen kanssa.
(50) Luottolaitosten edellytetään kilpailevan välittömästi keskenään
sisäisillä pankkimarkkinoilla. Hyväksymällä yhteiset vakavarai-suutta koskevat standardit vakavaraisuussuhteelle asetetunvähimmäissuhdeluvun muodossa estetään kilpailun vääristymiäja vahvistetaan yhteisön pankkijärjestelmää.
(51) Tässä direktiivissä säädetään erilaisia painotuksia erilaisten
rahoituslaitosten myöntämille takauksille. Sen vuoksi komissiositoutuu selvittämään, vääristetäänkö tällä direktiivillä huomatta-vasti luottolaitosten ja vakuutusyritysten välistä kilpailua2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 7
(1) EYVL L 372, 31.12.1986, s. 1.
(2) EYVL L 193, 18.7.1983, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi
muutettuna direktiivillä 90/605/ETY (EYVL L 317, 16.11.1990, s. 60).
▼B
kokonaisuudessaan, ja harkitsemaan mainitun selvityksen perus-
teella, onko aihetta toteuttaa toimenpiteitä asian korjaamiseksi.
(52) Liitteessä III määritetään, miten taseen ulkopuolisia eriä on
käsiteltävä luottolaitosten pääomavaatimuksia laskettaessa.Sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja erityisesti tasapuo-listen kilpailuedellytysten varmistamiseksi jäsenvaltioiden onpyrittävä siihen, että niiden toimivaltaiset viranomaiset hyväk-syvät yhdenmukaisin perustein sopimusnettoutukset. Liite III on
erään toisen kahdenvälisen nettoutuksen hyväksymistä rahoitus-
valvonnan toimesta käsittelevän rahoitusvalvonnankansainvälisen foorumin työn tulosten mukainen erityisestisiinä, että tiettyjen toimien kohdalla on mahdollista laskeavaadittavat omat varat nettosumman eikä bruttosumman perus-
teella edellyttäen, että on olemassa laillisesti sitovia sopimuksia,
joilla varmistetaan luottoriskin rajoittuminen nettosummaan.Kansainvälisesti toimivia, yhteisön luottolaitosten kanssamonissa kolmansissa maissa kilpailevia luottolaitoksia ja luotto-laitosryhmiä koskevat, laajemmalla kansainvälisellä tasollahyväksytyt säännöt johtavat pörssien ulkopuolisten (OTC-)
johdannaissopimusten tarkempaan valvontaan. Näistä tarkennuk-
sista seuraa entistä tarkoituksenmukaisemmat vaatimuksetvähimmäispääomasta, joissa otetaan huomioon valvojien hyväk-symien nettoutussopimusten riskejä alentavat vaikutuksetmahdollisiin tulevaisuuden luottoriskeihin. Keskitettynä vasta-
puolena toimivien selvitysyhteisöjen suorittamalla OTC-
johdannaissopimusten selvityksellä on keskeinen asema tietyissäjäsenvaltioissa. On asianmukaista tunnustaa tällaisen selvityksenedut luottoriskin ja siihen liittyvän järjestelmäriskin alenemisenkannalta laskettaessa luottoriskiin liittyvää vakavaraisuusvaati-musta; on tarpeen, että selvitettävänä olevista OTC-
johdannaissopimuksista aiheutuvalle nykyhetken ja mahdolliselle
tulevaisuuden luottoriskille on täysi vakuus ja että riski selvity-syhteisön riskien kasvamisesta yli asetetun vakuuden markkina-arvon poistetaan, jotta selvitettävänä olevia OTC-johdannaisiakäsitellään siirtymäkautena vakavaraisuuslaskennassa samalla
tavalla kuin johdannaisia, joilla käydään kauppaa pörssissä.
Toimivaltaisten viranomaisten on oltava vakuuttuneita siitä, ettäalkuperäisten vakuusvaatimusten ja lisävakuusvaatimusten tasosekä asetetun vakuuden antaman suojan laatu ja taso ovatriittävät. Liite III antaa niille luottolaitoksille, jotka sijaitsevatjossakin jäsenvaltiossa, saman mahdollisuuden saada virano-
maishyväksyntä kahdenväliselle nettoutukselle ja näin antaa
niille samat kilpailuedellytykset. Sääntöjen on oltava tasapai-noisia ja omiaan edelleen tehostamaan toiminnan varovaisenvalvonnan soveltamista luottolaitosalalla. Jäsenvaltioiden toimi-valtaisten viranomaisten olisi varmistettava, että
korjaustekijöiden laskenta perustuu tosiasiallisiin eikä nimellisiin
määriin.
(53) Tässä direktiivissä säädetty vakavaraisuussuhteen vähim-
mäismäärä nostaa yhteisön luottolaitosten omien varojen tasoa.On hyväksytty kahdeksan prosentin taso vuoden 1988 alussavoimassa olleita pääomavaatimuksia koskevan tilastoselvityksen
perusteella.
(54) On suotavaa, että luottolaitosten suurten riskikeskittymien seur-
antaa koskevat keskeiset säännöt yhdenmukaistetaan. On tärkeääjättää jäsenvaltioille mahdollisuus antaa tiukempia säännöksiäkuin tässä direktiivissä säädetyt.
(55) Luottolaitosten suurten riskikeskittymien valvonta ja tarkasta-
minen on olennainen osa niiden valvontaa. Riskien liiallinenkeskittyminen yhteen asiakkaaseen tai keskenään sidossuhteessaoleviin asiakkaisiin voi johtaa sellaisten tappioiden mahdollisuu-teen, joita ei voida hyväksyä. Tällaisen tilanteen voidaan katsoa
olevan haitallinen luottolaitoksen vakavaraisuudelle.
(56) Luottolaitokset kilpailevat itse asiassa suoraan keskenään sisäi-
sillä pankkimarkkinoilla, ja sen vuoksi sovellettavienvalvontavelvoitteiden on oltava samanlaisia koko yhteisössä.Sen vuoksi niistä perusteista, joita sovelletaan suurten riskikes-2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 8
▼B
kittymien määrittelemiseksi, olisi oltava oikeudellisesti sitovia
määräyksiä yhteisössä eikä niitä voida jättää täysin jäsenval-tioiden harkintavaltaan. Yhteisten säännösten antaminen edistää
paremmin yhteisön etuja, koska siten estetään eroavuuksia
kilpailun edellytyksissä ja samalla vahvistetaan yhteisön pank-kijärjestelmää.
(57) Luottolaitosten vakavaraisuussuhdetta koskevissa säännöksissä
on luettelo luottolaitosten luottoriskeistä. Sen vuoksi onsuotavaa, että tätä luetteloa käytetään riskien määrittelemiseksi,jotta suuria riskikeskittymiä voidaan rajoittaa. Ei ole kuitenkaan
suotavaa viitata periaatteessa kyseisissä säännöksissä vahvistet-
tuihin painotuksiin tai riskiryhmiin. Nämä painotukset jariskiryhmät on tarkoitettu yleisen vakavaraisuuden vaatimuksentoteuttamiseksi, jotta katettaisiin luottolaitosten luottoriski.Suuria riskikeskittymiä koskevan sääntelyn tavoitteena onrajoittaa luottolaitokselle yhdestä asiakkaasta tai keskenään
sidossuhteessa olevista asiakkaista aiheutuvaa riskiä, joka
aiheutuu tappion enimmäismäärästä. Sen vuoksi on tarpeenpäättää varovaisesta menettelystä, jossa pääsääntöisesti otetaanhuomioon riskien nimellisarvo soveltamatta painotuksia tairiskiryhmiä.
(58) On noudatettava erityistä varovaisuutta, kun luottolaitos ottaa
oman emoyhtiön tai muiden tämän emoyhtiön tytäryhtiöiden
osalta riskin. Luottolaitoksen ottamien riskien hallinta on suori-
tettava täysin itsenäisesti noudattaen vakaan pankkijohtamisenperiaatteita kiinnittämättä huomiota mihinkään muihin tämänperiaatteen ulkopuolisiin seikkoihin. Tässä direktiivissäsäädetään tapauksista, joissa henkilöllä suoraan tai välillisestimääräosuuden välityksellä oleva määräämisvalta luottolaitok-
sessa on omiaan aiheuttamaan haittaa laitoksen järkevälle ja
vakaalle hoidolle, jolloin toimivaltaisten viranomaisten on toteu-tettava tilanteen lopettamiseksi aiheelliset toimenpiteet. Suurtenriskikeskittymien ollessa kyseessä on myös tarpeen antaa luotto-laitoksen omassa ryhmässään ottamia riskejä koskevia erityisiä
säännöksiä ja asettaa tällaisissa tapauksissa erityisesti tiukempia
rajoituksia kuin muille riskeille. Tätä tiukkaa rajoitusta ei kuiten-kaan pidä soveltaa silloin, kun emoyhtiö on rahoitushallintayhtiötai luottolaitos, ja kun muut tytäryhtiöt ovat luottolaitoksia,rahoituslaitoksia tai pankkitoimintaa avustavia palvelujatarjoavia yrityksiä sikäli, että kaikki nämä yritykset ovat luotto-
laitoksen konsolidoidun valvonnan kohteena. Tässä tapauksessa
näin muodostetun kokonaisuuden konsolidoitu valvonta itseasiassa mahdollistaa riittävän tehokkaan ja sellaisen valvonnan,ettei se vaadi tiukempia riskien rajoitusta koskevia säädöksiä,Samalla tavoin kannustetaan pankkiryhmittymiä järjestämään
rakenteensa siten, että konsolidoitu valvonta voidaan toteuttaa,
mikä on toivottavaa, koska siten on mahdollista saada aikaankattavampi valvonta.
(59) Konsolidoitua valvontaa, jotta se olisi tehokas, on voitava
soveltaa kaikkiin pankkiryhmiiin, mukaan lukien emoyritys,joka ei ole luottolaitos. Toimivaltaisilla viranomaisilla on oltavatarpeelliset oikeudelliset keinot tällaisen valvonnan toteuttami-seksi.
(60) Niiden ryhmien osalta, jotka toimivat usealla alalla ja joiden
emoyrityksellä on ainakin yhdessä luottolaitoksena toimivassa
tytäryhtiössä määräysvalta, tomivaltaisten viranomaisten on
kyettävä arvioimaan luottolaitoksen taloudellinen tila tällaisessaryhmässä. Jäsenvaltiot voivat siihen asti, kunnes myöhempiyhteensovittaminen on toteutettu, päättää aiheellisista konsoli-dointimenetelmistä tämän direktiivin tavoitteen toteuttamiseksi.
Toimivaltaisilla viranomaisilla on ainakin oltava käytettävissään
keinot, jotka tekevät mahdolliseksi saada tehtävän hoitamiseksitarpeelliset tiedot kaikista ryhmän yrityksistä. On järjestettäväeri rahoitusalojen valvonnasta vastuussa olevien viranomaistenvälinen yhteistoiminta niiden yritysryhmien osalta, jotka harjoit-tavat monia rahoitustoiminnan muotoja.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 9
▼B
(61) Jäsenvaltiot voivat myös kieltäytyä myöntämästä pankkitoimi-
lupaa tai peruuttaa myöntämänsä pankkitoimiluvan, kun on kyserakenteeltaan tietynlaisista ryhmistä, jotka ne arvioivat sopimat-
tomiksi pankkitoiminnan harjoittamiseen nimenomaan, koska
sellaisia rakenteita ei voida valvoa tyydyttävästi. Tältä osintoimivaltaisilla viranomaisilla on tämän direktiivin 7 artiklan 1kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 2 kohdassa, 14 artiklan 1kohdan c alakohdassa ja 16 artiklassa mainittu toimivalta, jotta
taataan luottolaitosten järkevä ja vakaa hoito.
(62) Jäsenvaltiot voivat myös järjestää soveltuvin menettelyin niiden
ryhmien valvonnan, joiden rakennetta tämä direktiivi ei koske.On aiheellista huolehtia tämän direktiivin säännösten täydentä-misestä, jotta voitaisin kattaa tällaiset rakenteet sikäli kuin ne
yleistyvät.
(63) Konsolidoidun valvonnan on katettava kaikki liitteessä I
määritellyt liiketoimet. Sen vuoksi kaikki yritykset, jotka harjoit-tavat pääasiallisesti näitä toimia, on sisällytettävä konsolidoituun
valvontaan. Sen vuoksi rahoituslaitoksen määritelmän on katet-
tava kaikki nämä liiketoimet.
(64) Direktiivissä 86/635/ETY sekä direktiivissä 83/349/ETY
säädetään luottolaitosten konsolidoitujen tilinpäätösten julkaise-mista koskevista konsolidointisäännöksistä. Sen vuoksi on
mahdollista määritellä tarkemmin toiminnan vakauden konsoli-
doidussa valvonnassa käytettävät menetelmät.
(65) Luottolaitosten konsolidoidun valvonnan tavoitteena on nimeno-
maan näiden laitosten tallettajien etujen suojelu jarahoitusjärjestelmän vakauden varmistaminen.
(66) Tämän direktiivin alaan sekä muiden luottolaitoksia koskevien
direktiivien alaan kuuluvien ongelmien tutkiminen edellyttäätoimivaltaisten viranomaisten ja komission yhteistyötä neuvoa-antavassa komiteassa etenkin pyrittäessä tiiviimpään yhteensovit-
tamiseen. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten neuvoa-
antavan komitean perustaminen ei estä luottolaitosten liiketoi-minnan aloittamista ja sen harjoittamista valvovienviranomaisten muunlaista yhteistyötä eikä etenkään yhteistyötäyhteysryhmässä (groupe de contact), joka on perustettu pankki-toimintaa valvovien viranomaisten välille.
(67) Tämän direktiivin teknisiin yksityiskohtaisiin sääntöihin voi
määräajoin olla tarpeen pankkialan uusien kehityspiirteidenhuomioon ottamiseksi tehdä teknisiä muutoksia. Komissio tekeesille perustamissopimuksen mukaan siirretyn täytäntöönpano-
vallan nojalla tällaiset tarpeelliset muutokset kuultuaan neuvoa-
antavaa pankkikomiteaa. Tämän direktiivin täytäntöönpanemi-seksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystäkomissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (
1) mukaisesti.
(68) Tämän direktiivin 36 artiklan 1 kohdan mukaan sallitaan osuus-
kunta- tai rahastomuotoisten luottolaitosten käsitellälainanottajien yhteisvastuullisia sitoumuksia, 34 artiklan 2kohdan 7 alakohdassa tarkoitettuina omina varoina. Tanskanhallitus on ilmaissut olevansa erittäin kiinnostunut siitä, että sen
muutamat osuuskunta- tai rahastomuotoiset kiinnitysluottolai-
tokset muunnettaisiin julkisiksi osakeyhtiöiksi. Tämänmuutoksen helpottamiseksi tai sen mahdollistamiseksi onvälttämätöntä säätää tilapäisesti poikkeuksesta, jolla sallitaanniiden sisällyttää osan yhteisvastuullisista sitoumuksista omiin
varoihin. Tällä tilapäisellä poikkeuksella ei saisi olla haitallisia
vaikutuksia luottolaitosten väliseen kilpailuun.
(69) Luottolaitosten asunto-obligaatioiden omistuksen painottaminen
20 prosentilla saattaa aiheuttaa häiriöitä sellaisilla kansallisillarahoitusmarkkinoilla, joilla nämä sijoitusvälineet ovat keskeisiä.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 10
(1) EYVL L 184, 17.7.1999, s. 23.
▼B
Siinä tapauksessa toteutetaan väliaikaiset toimenpiteet 10
prosentin riskipainotuksen soveltamiseksi. Arvopaperistamis-markkinat kehittyvät nopeasti. Sen vuoksi on toivottavaa, että
komissio tarkastelee jäsenvaltioiden kanssa esinevakuudellisten
arvopapereiden vakavaraisuusvalvonnan kannalta asianmukaistakohtelua ja esittää ennen 22 päivää kesäkuuta 1999 ehdotuksia,joiden tarkoituksena on mukauttaa olemassa oleva lainsäädäntövakavaraisuusvalvonnan kannalta asianmukaisen kohtelun
määrittämiseksi esinevakuudellisille arvopapereille. Toimival-
taiset viranomaiset voivat sallia 50 prosentin painotuksensellaisten varojen osalta, joiden vakuutena on kiinnitys toimisto-tai monitoimiliiketiloihin 31 päivään joulukuuta 2006 saakka.Kiinnitetty omaisuus on arvioitava erittäin tiukkoja perusteitanoudattaen ja arviointi on uusittava säännöllisesti liiketilamarkki-
noiden kehityksen huomioon ottamiseksi. Omaisuuden on oltava
omistajan käytössä tai tämän vuokralle antama. Tämä 50prosentin painotus ei koske kiinteistönjalostukseen annettujalainoja.
(70) Suuria riskikeskittymiä koskevien säännösten sopusointuisen
täytäntöönpanon varmistamiseksi on suotavaa, että jäsenvaltioillesallitaan säätää kaksivaiheisesti uusien rajoituksien soveltami-sesta. Pienten luottolaitosten osalta pidempi siirtymäkausi voiolla perusteltu siltä osin kuin 25 prosentin säännön liian pikainen
soveltaminen voi vähentää niiden luotonantotoimintaa liian
nopeasti.
(71) Myös luottolaitosten uudelleenorganisoinnin ja toiminnan lopet-
tamisen edellytysten yhdenmukaistaminen jatkuu.
(72) On myös yhdenmukaistettava tarpeelliset välineet luottolaitosten
maksuvalmiusriskien valvomiseksi.
(73) Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltioita velvoittaviin määräai-
koihin, joiden kuluessa niiden on saatettava osaksi kansallista
lainsäädäntöä liitteessä V olevassa B osassa tarkoitetut direk-
tiivit,
OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN:2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 11
▼B
SISÄLLYSLUETTELO
I OSASTO MÄÄRITELMÄT JA SOVELTAMISALA
1 artikla Määritelmät
2 artikla Soveltamisala
3 artikla Muita yrityksiä kuin luottolaitoksia koskeva kielto vastaanottaa yleisöltä
talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja
II OSASTO TOIMINNAN ALOITTAMISTA JA HARJOITTAMISTA
KOSKEVAT EDELLYTYKSET
4 artikla Toimilupa
5 artikla Perustamispääoma
6 artikla Johdon vastuuhenkilöt ja luottolaitosten keskushallinnon sijainti
7 artikla Osakkeenomistajat ja jäsenet
8 artikla Toimintaohjelma ja organisaatiorakenne
9 artikla Liiketoiminnan harjoittamisen taloudellinen tarkoitus
10 artikla Toimiluvan hylkääminen
11 artikla Toimiluvan tiedoksi antaminen komissiolle
12 artikla Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kuuleminen enna-
kolta
13 artikla Toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneiden luottolaitosten sivukonttorit
14 artikla Toimiluvan peruuttaminen
15 artikla Toiminimi
16 artikla Määräosuus luottolaitoksessa
17 artikla Sisäisen tarkastuksen järjestelyt ja menetelmät
III OSASTO SÄÄNNÖKSET SIJOITTAUTUMISOIKEUDESTA JA PALVE-
LUJEN TARJOAMISEN VAPAUDESTA
18 artikla Luottolaitokset
19 artikla Rahoituslaitokset
20 artikla Sijoittautumisoikeuden käyttö
21 artikla Palvelujen tarjoamisen vapauden käyttö
22 artikla Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimivalta
IV OSASTO SUHTEET KOLMANSIIN MAIHIN
23 artikla Kolmansien maiden yritysten tytäryrityksistä ilmoittaminen ja näiden
maiden markkinoille pääsyn edellytykset
24 artikla Yhteisön ulkopuolisten luottolaitosten sivukonttorit
25 artikla Konsolidoinnin perusteella tapahtuvaa valvontaa koskeva yhteistoiminta
kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa
V OSASTO TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONNAN PERIAATTEET JA
TEKNISET VÄLINEET
1 luku Toiminnan vakauden valvonnan periaatteet
26 artikla Kotijäsenvaltion toimivalta valvonnassa
27 artikla Vastaanottavan jäsenvaltion toimivalta
28 artikla Yhteistoiminta valvonnassa29 artikla Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden sivukonttorien tarkastus paikalla
30 artikla Tietojenvaihto ja salassapitovelvollisuus2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 12
▼B
31 artikla Lakisääteisen tilinpäätöksen ja konsolidoidun tilinpäätöksen tarkastuksesta
vastuussa olevien henkilöiden velvollisuudet
32 artikla Toimivaltaisten viranomaisten toimivalta määrätä seuraamuksia33 artikla Tuomioistuinkäsittely
2 luku Vakavaraisuuden valvonnan tekniset välineet
1 jakso Omat varat
34 artikla Yleiset periaatteet35 artikla Muut erät36 artikla Omia varoja koskevat muut säännökset37 artikla Omien varojen laskutapa konsolidoinnin perusteella38 artikla Vähennykset ja rajoitukset
39 artikla Toimivaltaisille viranomaisille annettava todistus säännösten noudattami-
sesta
2 jakso Vakavaraisuussuhde
40 artikla Yleiset periaatteet
41 artikla Vakavaraisuussuhteen osoittaja: omat varat42 artikla Vakavaraisuussuhteen nimittäjä: varojen ja taseen ulkopuolisten erien riski-
painotettu arvo
43 artikla Riskien painottaminen
44 artikla Jäsenvaltioiden aluehallinnon tai paikallishallinnon viranomaisilta olevien
saatavien painottaminen
45 artikla Muut painotukset46 artikla Hallinnolliset toimielimet ja muut kuin kaupalliset yritykset
47 artikla Vakavaraisuussuhteen taso
3 jakso Suuret riskikeskittymät
48 artikla Suurista riskikeskittymistä ilmoittaminen49 artikla Suuriin riskikeskittymiin sovellettavat rajoitukset50 artikla Suurten riskikeskittymien valvonta konsolidoidulla perusteella ja perus-
teella, jota ei ole konsolidoitu
4 jakso Määräosuus muissa yrityksissä kuin luotto- ja rahoituslaitoksissa
51 artikla Määräosuuksien kokonaismäärää koskevat rajoitukset muissa yrityksissä
kuin luotto- tai rahoituslaitoksissa
3 luku Valvonta konsolidoinnin perusteella
52 artikla Luottolaitosten valvonta konsolidoinnin perusteella53 artikla Toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat vastuussa valvonnasta konsoli-
doinnin perusteella
54 artikla Konsolidointitapa ja konsolidoinnin laajuus55 artikla Tiedot, jotka monialan hallintayhtiöiden ja niiden tytäryhtiöiden on annet-
tava
56 artikla Toimenpiteet, jotka on tarkoitettu helpottamaan konsolidoinnin perusteella
tapahtuvaa valvontaa
VI OSASTO NEUVOA-ANTAVA PANKKIKOMITEA
57 artikla Neuvoa-antavan pankkikomitean kokoonpano ja tehtävät58 artikla Toimiluvan myöntämistä koskevien edellytysten tarkistaminen59 artikla Seurannassa tarvittavat suhdeluvut2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 13
▼B
VII OSASTO TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTA
60 artikla Tekniset mukautukset
VIII OSASTO SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 luku Siirtymäsäännökset
61 artikla Siirtymäsäännökset 36 artiklan osalta
62 artikla Siirtymäsäännökset 43 artiklan osalta63 artikla Siirtymäsäännökset 47 artiklan osalta
64 artikla Siirtymäsäännökset 49 artiklan osalta
65 artikla Siirtymäsäännökset 51 artiklan osalta
2 luku Loppusäännökset
66 artikla Tietojen anto komissiolle
67 artikla Kumotut direktiivit
68 artikla Voimaantulo69 artikla Osoitus
LIITE I Luettelo vastavuoroisesti tunnustetuista toimista
LIITE II Taseen ulkopuolisten erien luokitusLIITE III Taseen ulkopuolisten erien käsittely
LIITE IV Taseen ulkopuolisten erien lajit
LIITE V — A osa Kumotut direktiivit ja niiden muutokset (67 artiklassa tarkoitetut)LIITE V — B osa Kansallisen lainsäädännön osaksi saattamisen määräajat (67 artiklassa
tarkoitetut)
LIITE VI Vastaavuustaulukko2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 14
▼B
I OSASTO
MÄÄRITELMÄT JA SOVELTAMISALA
1 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1) ’luottolaitoksella’ tarkoitetaan:
a) yritystä, joka liiketoimintanaan vastaanottaa yleisöltä talletuksia
tai muita takaisinmaksettavia varoja ja myöntää luottoja omaanlukuunsa; tai
b) 18 päivänä syyskuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivissä 2000/46/EY tarkoitettua sähköisen rahanliikkeeseenlaskijaa (
1).
Luottolaitoksena pidetään konsolidoinnin perusteella tapahtuvan
valvonnan soveltamisessa 1 alakohdan mukaista luottolaitosta tai
jokaista julkista tai yksityistä yritystä, joka vastaa 1 alakohdanmääritelmää ja joka on saanut toimiluvan kolmannessa maassa.
Luottolaitoksena pidetään suurten riskien valvonnassa ja tarkasta-
misessa 1 alakohdan mukaista luottolaitosta, mukaan lukientällaisen luottolaitoksen sivukonttorit kolmansissa maissa, jajokaista yksityistä tai julkista yritystä, mukaan lukien sen sivukont-torit, joka vastaa 1 alakohdan määritelmää ja joka on saanut
toimiluvan kolmannessa maassa;
2) ”toimiluvalla” viranomaisten missä tahansa muodossa antamaa
asiakirjaa, jolla luottolaitokselle annetaan lupa harjoittaa liiketoi-
mintaansa;
3) ”sivukonttorilla” liiketoimipaikkaa, joka on luottolaitoksesta
oikeudellisesti riippuvainen osa ja jossa harjoitetaan suoraankaikkia tai joitain luottolaitosten liiketoimintaan olennaisestikuuluvia toimia; yhteen jäsenvaltioon luottolaitoksen perustamiauseita liiketoimipaikkoja pidetään yhtenä sivukonttorina niidenlukumäärästä rippumatta silloin, kun luottolaitoksen kotipaikka on
toisessa jäsenvaltiossa;
4) ”toimivaltaisilla viranomaisilla” kansallisia toimivaltaisia virano-
maisia, joilla on toimivalta lain tai muun säädöksen perusteella
valvoa luottolaitoksia;
5) ”rahoituslaitoksella” muuta yritystä kuin luottolaitosta, jonka
pääasiallisena toimintana on hankkia omistusyhteyksiä taiharjoittaa yhtä tai useampaa liitteessä I olevassa 2—12 kohdassalueteltua toimintaa;
6) ”kotijäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa luottolaitokselle on 4—11
artiklan mukaisesti myönnetty toimilupa;
7) ”vastaanottavalla jäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa luottolaitok-
sella on sivukonttori tai jossa se tarjoaa palveluja;
8) ”määräämisvallalla” direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan
määritelmän mukaista suhdetta emoyrityksen ja tytäryhtiön välillätai samanluonteista suhdetta minkä tahansa luonnollisen henkilöntai oikeushenkilön ja yrityksen välillä;
9) ”omistusyhteydellä konsolidoinnin perusteella tapahtuvan
valvonnan soveltamisessa ja 34 artiklan 2 kohdan 15 ja 16alakohdan soveltamiseksi” direktiivin 78/660/ETY 17 artiklanensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua omistusyhteyttä tai vähintään20 prosentin suoraa tai välillistä omistusosuutta yrityksen äänioi-keudesta tai pääomasta;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 15
(1) EYVL L 275, 27.10.2000, s. 39.▼M1
▼B
▼M2
▼B
10) ”määräosuudella” sitä, että omistaa yrityksen äänioikeudesta tai
pääomasta suoraan tai välillisesti vähintään 10 prosenttia taikkajonka nojalla on mahdollista vaikuttaa huomattavasti sen yrityksen
johtamiseen, jossa omistusyhteys on;
11) ”perustamispääomalla” 34 artiklan 2 kohdan 1 ja 2 alakohdan
mukaista pääomaa;
12) ”emoyrityksellä” direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan
määritelmän mukaista emoyritystä.
Konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa ja
suurten riskien valvonnassa pidetään emoyrityksenä: direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitettua emoyri-tystä sekä kaikkia muita yrityksiä, joilla on toimivaltaistenviranomaisten mukaan tosiasiassa määräävä vaikutusvalta toiseen
yritykseen;
13) ”tytäryhtiöllä” direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan määritelmän
mukaista tytäryritystä.
Konsolidoinnin perusteella tapahtuvan valvonnan soveltamisessa ja
suurten riskien valvonnassa pidetään tytäryhtiönä: direktiivissä 83/349/ETY 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tytäryritystä sekäkaikkia muita yrityksiä, joihin emoyritys toimivaltaisten virano-
maisten mukaan käyttää määräävää vaikutusvaltaa.
Jokaisen tytäryrityksen tytäryritys katsotaan kuuluvan emoyrityk-
seen, joka on näiden tytäryritysten johdossa;
14) ”A alueella” kaikkia jäsenvaltioita ja kaikkia muita maita, jotka
ovat Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD)täysjäseniä, sekä maita, jotka ovat solmineet erityisiä lainanantoso-pimuksia Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) kanssa
valuuttarahaston ns. yleisten lainajärjestelyjen (GAB) puitteissa.
Kuitenkin jokainen maa, joka järjestelee uudelleen ulkomaanvelk-ansa aikaa, poistetaan ”A alue” -luokituksesta viiden vuodenajaksi;
15) ”B alueella” kaikkia maita, jotka eivät kuulu A alueeseen;
16) ”A alueen luottolaitoksella” kaikkia jäsenvaltioissa toimiluvan
saaneita luottolaitoksia 4 artiklan mukaisesti, mukaan lukien niidenkolmansissa maissa olevat sivukonttorit, ja kaikkia 1 kohdan 1
alakohdan määäritelmän mukaisia yksityisiä ja julkisia yrityksiä,
joilla on toimilupa muissa A alueen maissa niiden sivukonttoritmukaan lukien;
17) ”B alueen luottolaitoksilla” kaikkia 1 kohdan 1 alakohdan
määritelmän mukaisia yksityisiä ja julkisia A alueen ulkopuolellatoimiluvan saaneita yrityksiä mukaan lukien niiden yhteisössäolevat sivukonttorit;
18) ”muulla kuin pankkialalla” kaikkia muita lainanottajia kuin 16 ja
17 kohdassa määriteltyjä luottolaitoksia, keskuspankkeja jakeskushallintoa, aluehallintoa ja kunnallisia viranomaisia, Euroo-pan yhteisöjä, Euroopan investointipankkia (EIP) ja 19alakohdassa määriteltyjä monenkeskisiä kehityspankkeja;
19) ”monenkeskisillä kehityspankeilla” Kansainvälistä jäeenrakennus-
pankkia, Kansainvälistä rahoitusyhtiötä, Latinalaisen Amerikankehityspankkia, Aasian kehityspankkia, Afrikan kehityspankkia,Euroopan neuvoston asutusrahastoa, Pohjoismaiden Investointi-
pankkia ja Karibian alueen kehityspankkia; Euroopan
jälleenrakennus- ja kehityspankkia, Euroopan investointirahastoa,Keski-Amerikan rahoitusyhtiötä;
20) ”korkean riskin, keskimääräisen riskin, keskimääräisen/alhaisen
riskin tai alhaisen riskin” sisältävillä taseen ulkopuolisilla erillä43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja ja liitteessä II lueteltuja eriä;
21) ”rahoitusalan holdingyhtiöllä” rahoituslaitosta, jonka tytäryhtiöt
ovat yksinomaan tai pääasiallisesti luotto- tai rahoituslaitoksia, jatällaisista tytäryrityksistä vähintään yksi on luottolaitos, ja joka eiole finanssiryhmittymään kuuluvien luottolaitosten, vakuutusyri-tysten ja sijoituspalveluyritysten lisävalvonnasta 16 päivänä2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 16
▼M2
▼M2
joulukuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivissä 2001/87/EY (1) tarkoitettu rahoitusalan sekaholdin-
gyhtiö;
22) ”monialan holdingyhtiöllä” emoyritystä, joka on muu kuin rahoi-
tusholdingyhtiö tai luottolaitos tai direktiivissä 2002/87/EYtarkoitettu rahoitusalan sekaholdingyhtiö ja jonka tytäryrityksistävähintään yksi on luottolaitos;
23) ”pankkitoimintaa avustavia palveluja tuottavalla yrityksellä” yri-
tystä, jonka pääasiallisessa liiketoiminnassa on kyse kiinteistöjenhallinnasta tai hoidosta, tietopalvelujen hoidosta tai kaikestamuusta vastaavasta toiminnasta, jonka ominaispiirteenä on, että se
on yhden tai useamman luottolaitoksen toimintaa avustavaa;
24) ”riskillä” sovellettaessa 48, 49 ja 50 artiklaa 43 artiklassa ja liit-
teessä II ja IV tarkoitettuja varoja ja taseen ulkopuolisia eriäkuitenkaan soveltamatta näissä säännöksissä säädettyjä painotuksiatai riskiryhmiä; kyseisessä liitteessä IV tarkoitetut riskit lasketaanliitteessä III esitetyn jonkin menetelmän mukaisesti kuitenkaan
soveltamatta vastapuolta varten säädettyjä painotuksia; toimival-
taisten viranomaisten kanssa voidaan sopia, että laskettaessakaikki erät, jotka omat varat kattavat kokonaan edellyttäen, ettäsellaisia omia varoja ei käytetä vakavaraisuussuhdetta ja muitavalvontaa koskevia suhdelukuja laskettaessa, joista on säädetty
tässä direktiivissä ja muissa yhteisön säädöksissä, voidaan olla
ottamatta lukuun riskiä määriteltäessä; riskeihin ei saa sisältyä:
— kun on kyse valuuttakauppaan liittyvistä tapahtumista riskit,
jotka esiintyvät tavallisesti maksuselvittelyn aikana 48 tunninkuluessa maksusta,
tai
— kun on kyse arvopapereiden ostoa tai myyntiä koskevista
maksutapahtumista riskit, jotka esiintyvät tavallisesti maksusel-vittelyn aikana viiden työpäivän kuluessa maksusta taiarvopapereiden luovuttamisesta, jos tämä on aikaisemmin;
25) ”keskenään sidossuhteessa olevien asiakkaiden ryhmillä”
— kahta tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä,
jotka muodostavat kokonaisuuden riskin osalta, jollei toisin
osoiteta, koska yhdellä niistä on suoraan tai välillisesti
määräysvalta toiseen tai toisiin nähden, taikka
— kahta tai useampaa luonnollista tai oikeushenkilöä, jotka eivät
harjoita toisiinsa nähden mitään määräysvaltaa ensimmäisen
luetelmakohdan mukaisesti, mutta joita on pidettävä riskin
kannalta kokonaisuutena sen vuoksi, että niiden välillä on sell-ainen sidossuhde, että on todennäköistä, että jos yhdellä niistäon rahoitusongelmia niin yhdellä tai kaikilla muilla on todennä-köisesti maksuvaikeuksia;
26) ”läheisillä sidoksilla” tilannetta, jossa kahden tai useamman luon-
nollisen henkilön tai oikeushenkilön välillä on sidossuhde:
a) omistusyhteyden kautta, eli että yrityksestä suoraan tai välilli-
sesti määräysvallan kautta pidetään hallussa vähintään 20prosenttia yrityksen äänioikeudesta tai pääomasta; tai
b) määräysvallan kautta, eli kaikissa direktiivin 83/349/ETY 1
artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa emoyrityksenja tytäryhtiön välisen sidoksen kautta taikka samanluonteisenminkä tahansa luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön ja
yrityksen välisen sidoksen kautta; myös tytäryrityksen tytäryr-
itys katsotaan näiden yritysten johdossa toimivan emoyrityksentytäryritykseksi.
Tilanteiden, joissa kaksi luonnollista henkilöä tai oikeush-
enkilöä tai useampi luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö onmääräysvallan kautta pysyvästi sidoksissa yhteen ja samaan2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 17
(1) EUVL L 35, 11.2.2003.▼B
▼B
henkilöön, katsotaan myös muodostavan läheisen sidoksen
tällaisten henkilöiden välille;
27) ”virallisesti hyväksytyillä pörsseillä” toimivaltaisten viranomaisten
hyväksymiä pörssejä,
i) jotka toimivat säännöllisesti;
ii) joilla on pörssin kotimaan asianomaisten viranomaisten
antamat tai hyväksymät säännöt, joissa määritellään pörssintoiminnan edellytykset, pörssiin pääsyn edellytykset sekä needellytykset, jotka sopimusten on täytettävä, jotta niillä voitai-siin tehokkaasti käydä kauppaa pörssissä;
iii) joilla on selvitysjärjestelmä, jossa vaaditaan liitteessä IV luetel-
tujen sopimusten osalta sellainen päivittäinen vakuusvaatimus,jonka toimivaltaiset viranomaiset katsovat antavan riittävän
suojan.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä direktiiviä sovelletaan luottolaitosten liiketoiminnan aloitta-
miseen ja sen harjoittamiseen. Sitä sovelletaan kaikkiin luottolaitoksiin.
2. Rahoitushallintayhtiöihin ja monialan hallintayhtiöihin, joiden
kotipaikka on yhteisössä, sovelletaan myös 25 ja 52—56 artiklaa.
Laitoksia, jotka ovat 3 kohdan nojalla pysyvästi poissuljettuja laitoksia,
lukuun ottamatta kuitenkaan jäsenvaltioiden keskuspankkeja, pidetäänrahoituslaitoksina 25 ja 52—56 artiklaa sovellettaessa.
3. Tätä direktiiviä ei sovelleta:
— jäsenvaltioiden keskuspankkeihin,
— postisiirtoa hoitaviin laitoksiin,
— Belgiassa seuraavaan laitokseen: ”Institut de Réescompte et de
Garantie / Herdiscontering- en Waarborginstituut”,
— Tanskassa seuraaviin laitoksiin: ”Dansk Eksportfinansieringsfond”,
”Danmarks Skibskreditfond” ja ”Dansk Landbrugs Realkreditfond”,
— Saksassa seuraavaan laitokseen: ”Kreditanstalt für Wiederaufbau”,
yrityksiin, joita ”Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz”—lain nojallapidetään osana valtion asuntopolitiikkaa ja jotka eivät pääasiallisestiharjoita pankkitoimintaa, sekä yrityksiin, joita kyseisen lain nojallapidetään voittoa tavoittelemattomina asuntoalan yrityksinä,
— Kreikassa seuraaviin laitoksiin: ” Ελληνική Τράπεζα
Βιοµηχανικής Αναπτύξεως, ( Elliniki Trapeza Viomichanikis
Anaptyxeos), Ταµείο Παρακαταθηκών και ∆ανείων ( Tamio
Parakatathikon kai Danion) ja Ταχυδροµικό Ταµιευτήριο ( Tachi-
dromiko Tamieftirio)”,
— Espanjassa seuraavaan laitokseen: ”Instituto de Crédito Oficial”,
— Ranskassa seuraavaan laitokseen: ”Caisse des dépôts et consigna-
tions”,
— Irlannissa ”credit unions”— ja ”friendly societes” -luotto-osuuskun-
tiin,
— Italiassa seuraavaan laitokseen: ”Cassa Depositi e Prestiti”,
— Alankomaissa seuraaviin laitoksiin: ”Nederlandse Investeringsbank
voor Ontwikkelingslanden NV”, ”NV Noordelijke Ontwikkelings-
maatschappij”, ”NV Industriebank Limburgs Instituut voor
Ontwikkeling en Financiering”, sekä ”Overijsselse Ontwikkelings-maatschappij NV”,
— Itävallassa yrityksiin, joita pidetään voittoa tavoittelemattomina
rakennusalan yrityksinä, sekä ”Österreichische Kontrollbank AG”-pankkiin,
— Portugalissa ”Caixas Económicas” -laitoksiin, jotka ovat olemassa 1
päivänä tammikuuta 1986 ja jotka eivät ole osakeyhtiömuotoisia, ja”Caixa Económica Montepio Geral” -laitokseen,
— Suomessa seuraaviin laitoksiin: ”Teollisen yhteistyön rahasto Oy /
Fonden för industriellt samarbete Ab” ja ”Kera Oy / Kera Ab”,
— Ruotsissa seuraavaan laitokseen: ”Svenska Skeppshypotekskassan”,2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 18
▼B
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa seuraaviin laitoksiin: ”National
Savings Bank”, ”Commonwealth Development Finance CompanyLtd”, ”Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, ”Scottish Agricul-
turalSecurities Corporation Ltd”, ”Crown Agents for Overseas
Governments and Administrations”, luotto-osuuskuntiin sekäkunnallisiin pankkeihin.
4. Neuvosto päättää 3 kohdan luettelon kaikista mahdollisista
muutoksista komission ehdotuksesta, jonka se tekee kuultuaan 57 artik-
lassa tarkoitettua komiteaa, jäljempänä ’neuvoa-antava pankkikomitea’.
5. Luottolaitokset, jotka 15 päivänä joulukuuta 1977 sijaitsivat
samassa jäsenvaltiossa ja jotka mainittuna päivänä kuuluivat pysyvästi
niitä valvovaan ja samaan jäsenvaltioon sijoittautuneeseen keskuslai-
tokseen, voidaan vapauttaa 6 artiklan 1 kohdan sekä 8 ja 59 artiklanedellytyksistä, jos viimeistään 15 päivänä joulukuuta 1979 kansallisessalainsäädännössä on säädetty, että:
— keskuslaitoksen ja siihen kuuluvien laitosten sitoumukset ovat
yhteisvastuullisia tai keskuslaitos takaa siihen kuuluvien laitostensitoumukset kokonaisuudessaan,
— keskuslaitoksen ja kaikkien siihen kuuluvien laitosten vakavarai-
suutta ja maksuvalmiutta valvotaan kokonaisuudessaan
konsolidoitujen tilinpäätösten perusteella,
— keskuslaitoksen johdolla on valtuudet antaa ohjeita siihen kuuluvien
laitosten johdolle.
Ensimmäisessä kohdassa säädetty koskee myös paikallisesti toimivia
luottolaitoksia, jotka on 15 päivän joulukuuta 1977 jälkeen liitettyensimmäisessä kohdassa tarkoitettuun keskuslaitokseen, jos ne muodos-tavat tavanomaisen osan keskuslaitokseen kuuluvaa verkkoa.
Muita kuin hiljattain mereltä vallatuille alueille perustettuja luottolai-
toksia tai olemassa olevista, keskuslaitoksesta riippuvista tai
toiminnastaan sille vastuussa olevista luottolaitoksista sulautumalla taijakautumalla muodostuneita luottolaitoksia varten neuvosto voi, komis-sion ehdotuksesta, tämän kuultua asiasta neuvoa-antavaapankkikomiteaa, antaa lisäsäännöksiä toisen kohdan soveltamisesta,
mukaan lukien vapauttamista koskevien ensimmäisen kohdan
säännösten kumoaminen, jos neuvosto katsoo, että sellaisten uusienlaitosten liittämisellä, joita toisessa kohdassa säädetyt järjestelytkoskevat, saattaisi olla kielteinen vaikutus kilpailuun. Neuvosto tekeepäätöksensä määräenemmistöllä.
6. Luottolaitos, joka 5 kohdan ensimmäisen kohdan määritelmän
mukaisesti on sidoksissa samassa jäsenvaltiossa sijaitsevaan keskuse-limeen, voidaan vapauttaa 5 artiklan sekä 40—51 ja 65 artiklansoveltamisesta sillä edellytyksellä ja rajoittamatta kyseisten säännöstensoveltamista keskuslaitokseen, että keskuslaitoksen ja siihen sidoksissa
olevien laitosten muodostama kokonaisuus on konsolidoinnin perus-
teella edellä mainittujen säännösten alainen.
Vapautuksen ollessa kyseessä sovelletaan 13, 18, 19 artiklaa, 20
artiklan 1—6 kohtaa, 21 ja 22 artiklaa kokonaisuuteen, jonka muodos-tavat keskuselin ja siihen liittyvät laitokset.
3 artikla
Muita yrityksiä kuin luottolaitoksia koskeva kielto vastaanottaa
yleisöltä talletuksia tai muita takaisin maksettavia varoja
Jäsenvaltioiden on kiellettävä henkilöitä tai yrityksiä, jotka eivät ole
luottolaitoksia, harjoittamasta liiketoimintaa, johon kuuluu talletustentai muiden takaisin maksettavien varojen vastaanottaminen yleisöltä.Tätä kieltoa ei sovelleta talletusten tai muiden takaisinmaksettavienvarojen vastaanottamiseen jäsenvaltiolta tai jäsenvaltion alueellisilta
tai kunnallisilta viranomaisilta tai julkisilta kansainvälisiltä elimiltä,
joissa yksi tai useampi jäsenvaltio on jäsenenä, eikä kansallisessa taiyhteisön oikeudessa nimenomaisesti säänneltyihin tapauksiin, edel-lyttäen, että kyseiseen toimintaan sovelletaan tallettajien ja sijoittajiensuojelemiseksi tarkoitettuja säännöksiä ja valvontaa ja että ne ovatsovellettavissa näihin tapauksiin.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 19
▼B
II OSASTO
TOIMINNAN ALOITTAMISTA JA HARJOITTAMISTA
KOSKEVAT EDELLYTYKSET
4 artikla
Toimilupa
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että luottolaitokset hankkivat toimiluvan
ennen toimintansa aloittamista. Niiden on säädettävä toimiluvan edelly-tyksistä, jollei 5—9 artiklasta muuta johdu, ja ilmoitettava ne sekä
komissiolle että neuvoa-antavalle pankkikomitealle.
5 artikla
Perustamispääoma
1. Rajoittamatta kansallisessa lainsäädännössä säädettyjen yleisten
ehtojen soveltamista toimivaltainen viranomainen ei saa myöntäätoimilupaa, jos luottolaitoksella ei ole erillisiä omia varoja tai perusta-mispääoma on pienempi kuin 5 miljoonaa euroa.
Jäsenvaltiot voivat päättää, että luottolaitokset, jotka eivät täytä erillisiä
omia varoja koskevaa edellytystä ja jotka olivat olemassa 15 päivänäjoulukuuta 1979, voivat jatkaa toimintaansa. Ne voivat vapauttaa
tällaiset yritykset 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitetun vaatimuksen täyttämisestä.
2. Jäsenvaltioilla on kuitenkin oikeus myöntää toimilupa tietyille
luottolaitosryhmille, joiden perustamispääoma on 1 kohdassa säädettyä
pienempi. Sellaisissa tapauksissa:
a) perustamispääoman on oltava vähintään 1 miljoona euroa;
b) asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle perusteet,
joiden vuoksi ne käyttävät tässä kohdassa annettua mahdollisuutta;
c) kun 11 artiklassa tarkoitettu luettelo julkaistaan, on kunkin sellaisen
luottolaitoksen nimen yhteydessä, jolla ei ole 1 kohdassa säädetynsuuruista vähimmäispääomaa, oltava tästä merkintä.
3. Luottolaitoksen omat varat eivät saa olla pienempiä kuin toimi-
lupaa myönnettäessä 1 ja 2 kohdan perusteella vaadittuperustamispääoman määrä.
4. Jäsenvaltiot voivat päättää, että luottolaitos, joka oli olemassa 1
päivänä tammikuuta 1993 ja jonka omat varat eivät olleet 1 ja 2
kohdassa säädetyn perustamispääoman tason mukaisia, voi jatkaa
toimintaansa. Siinä tapauksessa sen omat varat eivät saa ollavähemmän kuin suurin määrä, jonka ne ovat saavuttaneet 22 päiväjoulukuuta 1989 jälkeen.
5. Jos määräysvalta 4 kohdassa tarkoitettuun ryhmään kuuluvaan
laitokseen siirtyy muulle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilöllekuin sille, jolla se aikaisemmin oli, laitoksen omien varojen on oltavamäärältään vähintään 1 ja 2 kohdassa säädetyn perustamispääoman
suuruiset.
6. Tietyissä erityisolosuhteissa ja toimivaltaisten viranomaisten suos-
tumuksella kahden tai useamman 4 kohdassa tarkoitettuun ryhmään
kuuluvan luottolaitoksen sulautumisesta syntyvän laitoksen omat varat
eivät saa olla vähemmän kuin sulautuneiden laitosten omien varojenyhteismäärä sulautumishetkellä, jos 1 ja 2 kohdan mukaisia vähim-mäismääriä ei ole saavutettu.
7. Jos omat varat ovat pienentyneet 3, 4 ja 6 kohdassa tarkoitetuissa
tapauksissa, toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos se niissä olosuh-teissa on perusteltua, myöntää laitokselle määräajan tilanteenkorjaamiseksi tai toimintansa lopettamiseksi.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 20
▼B
6 artikla
Johdon vastuuhenkilöt ja luottolaitosten keskushallinnon sijainti
1. Toimivaltaiset viranomaiset voivat myöntää toimiluvan ainoastaan
edellyttäen, että luottolaitoksen toimintaa hoitaa tosiasiallisesti ainakin
kaksi henkilöä.
Viranomaisten ei tule liioin myöntää toimilupaa, jos kyseisten henki-
löiden maine ei ole riittävän hyvä tai heillä ei ole riittävää kokemustatällaisten tehtävien hoitamiseksi.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että:
— luottolaitoksen, joka on oikeushenkilö ja jolla siihen sovellettavan
kansallisen lain mukaisesti on sääntömääräinen kotipaikka, hallin-nollinen keskustoimipaikka on samassa jäsenvaltiossa kuin sen
sääntömääräinen kotipaikka,
— muun luottolaitoksen hallinnollinen keskustoimipaikka on siinä
jäsenvaltiossa, joka on myöntänyt sen toimiluvan ja jossa se tosia-siassa harjoittaa toimintaansa.
7 artikla
Osakkeenomistajat ja jäsenet
1. Toimivaltainen viranomainen ei saa myöntää toimilupaa luottolai-
tosten liiketoiminnan aloittamiseen ennen kuin sille on ilmoitettu niiden
suoraan tai välillisesti omistajina tai jäseninä olevien luonnollisten tai
oikeushenkilöiden nimet, joilla on määräosuus luottolaitoksessa, janäiden omistusyhteyksien määrät.
Tässä tarkoitettua määräomistusyhteyden määritelmää sovellettaessa
otetaan huomioon neuvoston direktiivin 88/627/ETY (
1) 7 artiklassa
tarkoitetut äänioikeudet.
2. Toimivaltaisen viranomaisen on evättävä toimilupa, jos virano-
mainen ei, ottaen huomioon, että on tarpeen varmistaa luottolaitoksenjärkevä ja vakaa hoito, ole vakuuttunut edellä tarkoitettujen osakkeeno-mistajien tai jäsenten sopivuudesta luottolaitoksen omistajiksi.
3. Jos luottolaitoksen ja muun luonnollisen henkilön tai oikeushen-
kilön välillä vallitsee läheinen sidos, toimivaltaiset viranomaiset voivat
myöntää toimiluvan ainoastaan, jos nuo sidokset eivät estä niitä hoita-masta tehokkaasti valvontaan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on evättävä toimilupa myös, jos luotto-
laitokseen läheisesti sidoksissa olevaan yhteen tai useampaanluonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön sovellettavan kolmannen
maan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset taikka niiden
täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet estävät viranomaisia hoitamastatehokkaasti valvontaan liittyviä tehtäviään.
Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava luottolaitoksia toimitta-
maan niille tiedot, jotka ne tarvitsevat valvoakseen, että tässä
kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä noudatetaan jatkuvasti.
8artikla
Toimintaohjelma ja organisaatiorakenne
Jäsenvaltioiden on myös vaadittava, että toimilupahakemuksiin liitetään
toimintasuunnitelma, josta ilmenee erityisesti minkä tyyppistä liiketoi-mintaa on tarkoitus harjoittaa sekä kuvaus laitoksenorganisaatiorakenteesta.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 21
(1) Neuvoston direktiivi 88/627/ETY, annettu 12 päivänä joulukuuta 1988,
tiedoista, jotka on julkaistava, kun huomattava osuus pörssiyhtiöstä on
hankittu tai luovutettu. (EYVL L 348, 17.12.1988, s. 62).
▼B
9 artikla
Liiketoiminnan harjoittamisen taloudellinen tarkoitus
Jäsenvaltiot eivät saa edellyttää, että toimilupahakemuksen käsittelyssä
perusteena pidetään markkinoilla vallitsevia taloudellisia tarpeita.
10 artikla
Toimiluvan hylkääminen
Hakemuksen hylkääminen on perusteltava ja hakijalle on annettava
tämä tiedoksi kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottami-
sesta tai, jos hakemus on puutteellinen, kuuden kuukauden kuluessa
siitä kun hakija on lähettänyt päätöstä varten tarvittavat tiedot. Päätöson aina tehtävä 12 kuukauden kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta.
11 artikla
Toimiluvan tiedoksi antaminen komissiolle
Jokainen toimilupa on annettava tiedoksi komissiolle. Kukin luotto-
laitos merkitään luetteloon, jonka komissio julkaisee Euroopan
yhteisöjen virallisessa lehdessä ja jota se pitää ajan tasalla.
12 artikla
Muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten kuuleminen
ennakolta
Toisen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia on kuultava ennalta
luottolaitoksen toimiluvasta, kun:
— luottolaitos on toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolai-
toksen tytäryhtiö, tai
— luottolaitos on toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneen luottolai-
toksen emoyrityksen tytäryhtiö, taikka
— määräämisvalta luottolaitoksessa on samoilla luonnollisilla henki-
löillä tai oikeushenkilöillä kuin toisessa jäsenvaltiossa toimiluvansaaneessa luottolaitoksessa.
Asianomaisen jäsenvaltion vakuutusyritysten tai sijoituspalveluyritysten
valvonnasta vastaavaa toimivaltaista viranomaista on kuultava ennen
kuin toimilupa myönnetään luottolaitokselle,
a) joka on yhteisössä toimiluvan saaneen vakuutusyrityksen tai sijoi-
tuspalveluyrityksen tytäryhtiö; tai
b) yhteisössä toimiluvan saaneen vakuutusyrityksen tai sijoituspalve-
luyrityksen emoyhtiön tytäryhtiö; tai
c) jossa määräysvalta on samalla luonnollisella henkilöllä tai oikeush-
enkilöllä kuin yhteisössä toimiluvan saaneessa vakuutusyrityksessätai sijoituspalveluyrityksessä.
Ensimmäisessä ja toisessa kohdassa tarkoitettujen toimivaltaisten vira-
nomaisten on kuultava toisiaan erityisesti arvioidessaan
osakkeenomistajien sopivuutta sekä saman ryhmän toisen yrityksenjohtamiseen osallistuvien johtajien mainetta ja kokemusta. Virano-maisten on ilmoitettava toisilleen kaikki osakkeenomistajien sopivuuttaja johtajien mainetta ja kokemusta koskevat tiedot, joilla on merkitystämuiden asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten, toimiluvan
myöntämisen sekä toimintaehtojen noudattamisen jatkuvan arvioinnin
kannalta.
13 artikla
Toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneiden luottolaitosten sivu-
konttorit
Vastaanottavat jäsenvaltiot eivät saa vaatia toimilupaa tai perustamis-
pääomaa muussa jäsenvaltiossa toimiluvan jo saaneen luottolaitoksensivukonttorilta. Sellaisten sivukonttoreiden perustamiseen ja valvontaan2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 22
▼M2
▼B
▼B
sovelletaan 17 artiklan, 20 artiklan 1—6 kohdan sekä 22 ja 26 artiklan
säännöksiä.
14 artikla
Toimiluvan peruuttaminen
1. Toimivaltainen viranomainen voi peruuttaa luottolaitokselle
myönnetyn toimiluvan, jos laitos:
a) ei ryhdy käyttämään toimilupaa 12 kuukauden kuluessa, nimenomai-
sesti luopuu toimiluvasta tai on lopettanut liiketoiminnan ylikuudeksi kuukaudeksi, jos kyseinen jäsenvaltio ei ole säätänyt
toimiluvan raukeamisesta tällaisissa tapauksissa,
b) on saanut toimiluvan antamalla virheellisiä tietoja tai muutoin
säännösten vastaisella tavalla,
c) ei enää täytä toimiluvan myöntämisen edellytyksiä,
d) ei enää omista riittäviä omia varoja, tai sen ei voida uskoa täyttävän
velvoitteitaan velkojilleen, eikä se varsinkaan enää kykene turvaa-maan sille uskottuja varoja,
e) kuuluu johonkin niistä tapauksista, joissa kansallisen lainsäädännön
mukaan toimilupa voidaan peruuttaa.
2. Toimiluvan peruuttaminen on perusteltava ja siitä on ilmoitettava
asianosaisille; peruuttaminen on annettava tiedoksi komissiolle.
15 artikla
Toiminimi
Harjoittaessaan toimintaansa luottolaitokset voivat vastaanottavassa
jäsenvaltiossa voimassa olevista nimitysten ”pankki”, ”säästöpankki”
tai muiden pankkinimien käyttöä koskevista säännöksistä riippumatta
käyttää kaikkialla yhteisön alueella samaa nimeä, jota ne käyttävätjäsenvaltiossa, jossa on niiden kotipaikka. Jos on sekaannuksen vaara,vastaanottavat jäsenvaltiot voivat selvyyden vuoksi vaatia nimeenliitettäväksi selittäviä osia.
16 artikla
Määräosuus luottolaitoksessa
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että jokainen luonnollinen
henkilö tai oikeushenkilö, joka suoraan tai välillisesti aikoo hankkiaomistukseensa määräosuuden luottolaitoksesta, ensin ilmoittaa toimi-
valtaisille viranomaisille hankittavaksi aiotun omistusyhteyden
suuruuden. Samoin luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on ilmoi-tettava toimivaltaisille viranomaisille aikomuksestaan lisätämääräosuuttaan siten, että hänen osuutensa äänivallasta tai pääomastaon 20 prosenttia, 33 prosenttia tai 50 prosenttia tai suurempi taikka
siten, että luottolaitoksesta tulee hänen tytäryhtiönsä.
Rajoittamatta 2 kohdan soveltamista, toimivaltaiset viranomaiset voivat
kolmen kuukauden kuluessa 1 kohdassa säädetyn ilmoituksen tekemi-
sestä vastustaa tällaista suunnitelmaa, jos toimivaltainen viranomainen,
pyrkiessään varmistamaan, että luottolaitosta hoidetaan järkevästi javakaasti, ei ole vakuuttunut ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetunhenkilön sopivuudesta. Toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos ne eivätvastusta suunnitelmaa, asettaa enimmäismääräajan ensimmäisessä
alakohdassa tarkoitetun suunnitelman toteuttamiselle.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitetun omistusyhteyden hankkija on luotto-
laitos, vakuutusyritys tai sijoituspalveluyritys, jonka toimilupa onmyönnetty toisessa jäsenvaltiossa, tai se on toisessa jäsenvaltiossa
toimiluvan saaneen luottolaitoksen, vakuutusyrityksen tai sijoituspalve-
luyrityksen emoyritys tai luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, jollaon määräysvalta toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saaneessa luottolai-toksessa, vakuutusyrityksessä tai sijoituspalveluyrityksessä, jayrityksestä, josta hankkija aikoo hankkia omistusyhteyden, tulisihankinnan myötä hankkijan tytäryhtiö tai hankkija saisi siinä määräys-2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 23
▼M2
▼M2
vallan, yritysostoa on arvioitava 12 artiklassa tarkoitetuissa ennakko-
lausunnoissa.
3. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luonnollinen henkilö tai
oikeushenkilö ilmoittaa ennakolta toimivaltaisille viranomaisille aiko-muksestaan suoraan tai välillisesti luopua määräosuudestaanluottolaitoksessa ja ilmoittaa samalla kyseessä olevan omistusyhteydensuuruuden. Tällaisen henkilön on myös ilmoitettava toimivaltaisilleviranomaisille aikomuksestaan vähentää määräosuuttaan siten, että
hänen osuutensa äänioikeudesta tai pääomasta on pienempi kuin 20
prosenttia, 33 prosenttia taikka 50 prosenttia tai siten, että luottolaitoslakkaa olemasta tällaisen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilöntytäryhtiö.
4. Luottolaitoksen on heti asiasta tiedon saatuaan ilmoitettava toimi-
valtaisille viranomaisille sellaisista sen omaa pääomaa koskevistaosuuksien hankinnoista tai niistä luopumisista, joiden vuoksi kyseinenosuus muodostuu 1 ja 3 kohdassa tarkoitettua rajoitusta suuremmaksitai pienemmäksi.
Vähintään kerran vuodessa luottolaitoksen on myös ilmoitettava toimi-
valtaiselle viranomaiselle määräosuuden omistavien osakkaiden jajäsenten nimet sekä näillä olevien omistusyhteyksien suuruudet esimer-
kiksi sellaisina kuin nämä tiedot esitetään yhtiö- tai vuosikokouksessa
tai sellaisina kuin tiedot saadaan pörssiyhtiöitä koskevien määräystenmukaisesti.
5. Niissä tapauksissa, joissa 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden
käyttämä vaikutusvalta on omiaan aiheuttamaan haittaa laitoksen
järkevälle ja vakaalle hoidolle, jäsenvaltioiden on huolehdittava, ettätoimivaltaiset viranomaiset toteuttavat tilanteen lopettamiseksi aiheel-liset toimenpiteet. Toimenpiteet voivat olla esimerkiksi kieltoja,johtokunnan jäsenille ja johtajille asetettavia pakotteita tai kyseessä
olevien osakkaiden tai jäsenten omistamiin osakkeisiin tai osuuksiin
kuuluvan äänioikeuden käyttöön kohdistuvia keskeytyksiä.
Samanlaisia toimenpiteitä sovelletaan luonnollisiin henkilöihin tai
oikeushenkilöihin, jotka eivät noudata 1 kohdan mukaisesti määrättyä
velvoitetta antaa ennakkotietoja. Jos osuus hankitaan toimivaltaisten
viranomaisten vastustuksesta huolimatta, jäsenvaltioiden on siitä riippu-matta ryhdytäänkö muihin mahdollisiin pakotteisiin, joko määrättäväkeskeytettäväksi osuuksia vastaavan äänioikeuden käyttäminen taimäärättävä, että annetut äänet ovat mitättömiä taikka että ne voidaanmitätöidä.
6. Määräosuuden määritelmää sovellettaessa sekä tässä artiklassa
tarkoitettujen muiden omistusyhteyttä koskevien tasojen yhteydessäotetaan huomioon direktiivin 88/627/ETY 7 artiklassa tarkoitetut
äänioikeudet.
17 artikla
Sisäisen tarkastuksen järjestelyt ja menetelmät
Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että jokai-
sessa luottolaitoksessa on järkevät hallinto- ja kirjanpitomenetelmät jariittävät sisäisen tarkastuksen menetelmät.
III OSASTO
SÄÄNNÖKSET SIJOITTAUTUMISOIKEUDESTA JA PALVE-
LUJENTARJOAMISEN VAPAUDESTA
18artikla
Luottolaitokset
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että toisessa jäsenvaltiossa toimival-
taiselta viranomaiselta toimiluvan saanut ja niiden valvomaluottolaitos niiden alueella saa harjoittaa liitteessä I lueteltuja toimia20 artiklan 1—6 kohdan, 21 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 22 artiklan2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 24
▼B
▼B
mukaisesti joko perustamalla sivukonttorin tai tarjoamalla suoraan
palveluja edellyttäen, että toimilupa käsittää nämä toimet.
19 artikla
Rahoituslaitokset
Jäsenvaltioiden on myös säädettävä, että toisen jäsenvaltion rahoitus-
laitos voi harjoittaa liitteessä I lueteltuja liiketoimia niiden alueella
sen mukaisesti, mitä säädetään 20 artiklan 1—6 kohdassa, 21 artiklan1 ja 2 kohdassa ja 22 artiklassa, joko perustamalla sivukonttorin taitarjoamalla palveluja taikka luottolaitoksen tytäryhtiön tai kahden taiuseamman luottolaitoksen yhteisesti omistaman tytäryhtiön välityksellä,jonka perustamisasiakirjan ja yhtiöjärjestyksen mukaan tällaisen
toiminnan harjoittaminen on sallittua ja joka täyttää seuraavat edelly-
tykset:
— emoyritys tai -yritykset ovat saaneet luottolaitostoimilupansa siinä
jäsenvaltiossa, jonka lakia sovelletaan tytäryhtiöön,
— kyseessä olevaa liiketoimintaa harjoitetaan tosiasiallisesti saman
jäsenvaltion alueella,
— emoyrityksellä tai -yrityksillä on vähintään 90 prosenttia tytäryhtiön
osuuksien tai osakkeiden tuottamasta äänioikeudesta,
— emoyritys tai -yritykset pystyvät osoittamaan toimivaltaisia virano-
maisia tyydyttävällä tavalla, että tytäryhtiötä hoidetaan vakaasti,sekä esittämään asianomaisen kotijäsenvaltion toimivaltaisen vira-nomaisen suostumuksella ilmoituksen, että ne takaavat
yhteisvastuullisesti tytäryhtiönsä velvoitteet,
— tytäryhtiö kuuluu erityisesti kyseessä olevan toiminnan osalta tosia-
siallisesti emoyrityksen tai kunkin emoyrityksen konsolidoidunvalvonnan piiriin 52—56 artiklan mukaisesti, erityisesti vakavarai-suussuhdeluvun laskemisen ja suurten riskikeskittymien valvonnansekä 51 artiklassa säädettyjen omistusyhteyksiä koskevien rajoi-
tusten osalta.
Kotijäsenvaltion toiimivaltaisten viranomaisten on todennettava, että
nämä edellytykset on täytetty, sekä annettava siitä tytäryhtiölle todistus,joka on liitettävä 20 artiklan 1—6 kohdassa ja 21 artiklan 1 ja 2
kohdassa tarkoitettuihin ilmoituksiin.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on huolehdittava
tytäryhtiön valvonnasta 5 artiklan 3 kohdan sekä 16, 17, 26, 28, 29,30 ja 32 artiklan mukaisesti.
Tässä artiklassa tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan tytäryhtiöihin
soveltuvin osin tarvittavien mukautusten avulla. Erityisesti sanalla’luottolaitos’ tarkoitetaan ”rahoituslaitosta, joka täyttää 19 artiklanvaatimukset” ja sanalla ”toimilupa” ”perustamisasiakirjaa ja yhtiöjärjes-tystä”.
Direktiivin 20 artiklan 3 kohdan toinen alakohta kuuluu seuraavasti:
”Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on myös ilmoitet-
tava rahoituslaitoksen tytäryhtiön omien varojen määrä ja sen
emoyrityksenä olevan luottolaitoksen konsolidoitu vakavaraisuus-suhdeluku.”
Jos tämän artiklan vaatimukset täyttävä rahoituslaitos ei enää täytä
jotakin asetetuista edellytyksistä, kotijäsenvaltion on ilmoitettava siitä
vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, ja mainitun
laitoksen vastaanottavassa jäsenvaltiossa harjoittamaan toimintaansovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
20 artikla
Sijoittautumisoikeuden käyttö
1. Luottolaitoksen, joka aikoo perustaa sivukonttorin toisen jäsenval-
tion alueelle, on ilmoitettava siitä kotijäsenvaltionsa toimivaltaiselleviranomaiselle.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 25
▼B
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että luottolaitos, joka aikoo
perustaa sivukonttorin toiseen jäsenvaltioon, antaa seuraavat tiedot 1kohdassa tarkoitetussa ilmoituksessa:
a) jäsenvaltio, jonka alueelle sivukonttorin perustaminen on suunnit-
teilla,
b) toimintasuunnitelma, josta ilmenee erityisesti, minkätyyppisestä
liiketoiminnasta on kyse, ja sivukonttorin organisaatiorakenne,
c) osoite vastaanottavassa jäsenvaltiossa, josta asiakirjat ovat saata-
vissa,
d) niiden henkilöiden nimet, jotka ovat vastuussa sivukonttorin johta-
misesta.
3. Jollei kotijäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella ole perus-
tetta epäillä luottolaitoksen hallinnollisten rakenteiden tai
rahoitustilanteen riittävyyttä suunnitteilla olevaan toimintaan nähden,
viranomaisen on kolmen kuukauden kuluessa 2 kohdassa tarkoitettujentietojen saamisesta välitettävä tiedot vastaanottavan jäsenvaltion toimi-valtaiselle viranomaiselle ja ilmoitettava tästä kyseessä olevalleluottolaitokselle.
Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on myös ilmoitettava
luottolaitoksen omien varojen määrä ja vakavaraisuussuhde.
Jos kotijäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytyy
välittämästä 2 kohdassa tarkoitettuja tietoja vastaanottavan jäsenvaltiontoimivaltaiselle viranomaiselle, sen on ilmoitettava kieltäytymisen
perusteet kyseessä olevalle luottolaitokselle kolmen kuukauden
kuluessa siitä, kun se on saanut kaikki tiedot. Kieltäytyminen taivastaamatta jättäminen on voitava saattaa kotijäsenvaltion tuomiois-tuimen käsiteltäväksi.
4. Ennen kuin luottolaitoksen sivukonttori aloittaa toimintansa
vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on kahdenkuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut 3 kohdassa tarkoitetuttiedot, järjestettävä luottolaitoksen valvonta 22 artiklan mukaisesti ja
tarvittaessa, ilmoitettava ne yleiseen etuun liittyvät edellytykset, joiden
mukaisesti toimintaa on harjoitettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
5. Saatuaan tiedon vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselta vira-
nomaiselta, tai jos tietoa ei ole saatu viranomaiselta 4 kohdassa
säädetyn määräajan kuluessa, sivukonttori voidaan perustaa ja se voialoittaa toimintansa.
6. Siinä tapauksessa, että 2 kohdan b, c tai d alakohdan mukainen
tieto muuttuu, luottolaitoksen on ilmoitettava kirjallisesti kyseinenmuutos kotijäsenvaltion ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisilleviranomaisille vähintään kuukautta ennen muutoksen toteuttamista,jotta kotivaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat tehdä 3 kohdan
mukaisen päätöksen ja vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen vira-
nomainen voi muutoksen perusteella tehdä päätöksen 4 kohdanmukaisesti.
7. Sivukonttoreiden, jotka ovat aloittaneet toimintansa vastaanot-
tavan jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ennen 1 päiväätammikuuta 1993, katsotaan olleen sen menettelyn mukaisia, jostasäädetään 1—5 kohdassa. Mainitusta päivästä niihin sovelletaan 6
kohtaa sekä 18, 19, 22 ja 29 artiklaa.
21 artikla
Palvelujen tarjoamisen vapauden käyttö
1. Jokaisen luottolaitoksen, joka aikoo käyttää vapautta tarjota
palveluja ryhtymällä ensimmäistä kertaa harjoittamaan toimintaa toisenjäsenvaltion alueella, on ilmoitettava kotijäsenvaltion toimivaltaiselleviranomaiselle ne liitteessä I olevaan luetteloon sisältyvät liiketoimet,joita se aikoo harjoittaa.
2. Kotijäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on annettava 1
kohdassa tarkoitettu ilmoitus vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltai-selle viranomaiselle kuukauden kuluessa sen tiedoksi saamisesta.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 26
▼B
3. Tämä artikla ei koske palveluja tarjoavien luottolaitosten ennen 1
päivää tammikuuta 1993 annettujen säännösten voimaantuloa saamiaoikeuksia.
22 artikla
Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten toimi-
valta
1. Tilastotarkoituksia varten vastaanottava jäsenvaltio voi vaatia, että
kaikki sen alueella sivukonttoreita pitävät luottolaitokset antavatmääräajoin kertomuksen vastaanottavan jäsenvaltion alueella suoritta-mistaan toimista tämän valtion toimivaltaisille viranomaisille.
Täyttäessään 27 artiklassa säädettyjä velvollisuuksia vastaanottava
jäsenvaltio voi vaatia, että toisista jäsenvaltioista olevien luottolaitosten
sivukonttorit antavat samat tiedot, joita tässä tarkoituksessa vaaditaankansallisilta luottolaitoksilta.
2. Jos vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset
toteavat, että luottolaitos, jolla on sivukonttori sen alueella tai joka
tarjoaa siellä palveluja, ei noudata sen valtion tämän direktiivin
mukaista lainsäädäntöä, jonka mukaan vastaanottavan jäsenvaltion vira-nomaiset ovat toimivaltaisia, sen on vaadittava kyseistä laitostalopettamaan säännösten vastainen tilanne.
3. Jos kyseessä oleva laitos ei ryhdy tarpeellisiin toimenpiteisiin,
vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitet-tava siitä laitoksen kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toteutettava mahdol-lisimman nopeasti aiheelliset toimenpiteet varmistaakseen, ettäkyseinen laitos lopettaa säännösten vastaisen toiminnan. Toimenpiteistä
on ilmoitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomai-
sille.
4. Jos luottolaitos edelleen rikkoo 2 kohdassa tarkoitettuja vastaanot-
tavassa jäsenvaltiossa voimassa olevia säännöksiä joko huolimattakotivaltion suorittamista toimenpiteistä tai siksi, että sellaiset toimenpi-
teet osoittautuvat riittämättömiksi tai niitä ei voi toteuttaa kyseessä
olevassa jäsenvaltiossa, vastaanottava jäsenvaltio voi, ilmoitettuaansiitä kotijäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, toteuttaa aiheellisettoimenpiteet ehkäistäkseen uusia säännösten vastaisia toimia tairangaistakseen siitä ja tarvittaessa, estääkseen laitosta aloittamasta
uusia toimia alueellaan. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että sen
alueella voidaan antaa luottolaitoksiin kohdistuvien toimenpiteidenkannalta tarpeellisia oikeudellisia asiakirjoja.
5. Mitä 1—4 kohdassa säädetään, ei vaikuta vastaanottavan jäsen-
valtion oikeuteen toteuttaa aiheelliset tomenpiteet ehkäistäkseen
yleisen edun suojelemiseksi annettujen säännösten vastaista toimintaa
tai rangaistakseen siitä. Tähän kuuluu mahdollisuus estää rikkomuksentehneitä luottolaitoksia aloittamasta uutta toimintaa jäsenvaltionalueella.
6. Toimenpiteen, joka on toteutettu 3, 4 ja 5 kohdan panemiseksi
täytäntöön ja johon liittyy palvelujen tarjoamisen vapauden käyttämi-
seen kohdistuvia seuraamuksia tai rajoituksia, on oltavaasianmukaisesti perusteltu ja siitä on ilmoitettava asianmukaisestikyseiselle luottolaitokselle. Tällaiseen toimenpiteeseen on voitavahakea muutosta sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, joka on toteuttanut
toimenpiteen.
7. Ennen kuin vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset virano-
maiset toteuttavat 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet, nevoivat kiireellisessä tapauksessa toteuttaa tarpeelliset varotoimet suojel-lakseen tallettajien, sijoittajien ja niiden muiden etuja, joille palveluja
tarjotaan. Toimenpiteistä on ilmoitettava ensi tilassa komissiolle ja
toimivaltaisille viranomaisille niissä jäsenvaltioissa, joita asia koskee.
Komissio voi kuultuaan asianomaisten jäsenvaltioiden toimivaltaisia
viranomaisia päättää, että kyseisen jäsenvaltion on muutettava toimen-piteitä tai kumottava ne.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 27
▼B
8. Vastaanottava jäsenvaltio voi käyttää tämän direktiivin mukaista
toimivaltaansa toteuttamalla aiheelliset toimenpiteet säännöstenvastaisten toimien ehkäisemiseksi tai niistä rankaisemiseksi alueellaan.
Tähän kuuluu mahdollisuus estää luottolaitosta aloittamasta uutta
toimintaa jäsenvaltion alueella.
9. Toimiluvan peruuttamisesta on ilmoitettava vastaanottavan jäsen-
valtion toimivaltaisille viranomaisille, joiden on toteutettava aiheelliset
toimenpiteet estääkseen kyseessä olevaa luottolaitosta ryhtymästäuusiin liiketoimiin alueellaan ja turvatakseen tallettajien edut. Komissioantaa kertomuksen sellaisista tapauksista neuvoa-antavalle pankkikomi-tealle joka toinen vuosi.
10. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, kuinka monissa ja
minkälaisissa tapauksissa on tapahtunut 20 artiklan 1—6 kohdanmukainen kieltäytyminen ja ne tapaukset, joissa on toteutettu 4 kohdan
mukaiset toimenpiteet. Komissio antaa kertomuksen sellaisista tapauk-
sista neuvoa-antavalle pankkikomitealle joka toinen vuosi.
11. Tämän artiklan estämättä luottolaitokset, joiden kotipaikka on
toisessa jäsenvaltiossa, voivat ilmoittaa palveluistaan kaikissa mahdolli-
sissa viestintävälineissä vastaanottavassa jäsenvaltiossa noudattaensellaisen ilmoittelun muodoista ja sisällöstä yleisen edun suojelemiseksiannettuja sääntöjä.
IV OSASTO
SUHTEET KOLMANSIIN MAIHIN
23 artikla
Kolmansien maiden yritysten tytäryrityksistä ilmoittaminen ja
näiden maiden markkinoille pääsyn edellytykset
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava
komissiolle:
a) toimiluvan myöntämisestä sellaiselle suoraan tai välillisesti omiste-
tulle tytäryhtiölle, jonka emoyrityksistä yhteen tai useampaansovelletaan kolmannen maan lakia. Komissio ilmoittaa asiastaneuvoa-antavalle pankkikomitealle;
b) jos mainittu emoyritys hankkii sellaisen osuuden yhteisön luottolai-
toksesta, että jälkimmäisestä tulee sen tytäryhtiö. Komissio ilmoittaaasiasta neuvoa-antavalle pankkikomitealle.
Jos toimilupa myönnetään suoraan tai välillisesti omistetulle tytäryh-
tiölle, jonka emoyrityksistä yhteen tai useampaan sovelletaankolmannen maan lakia, yritysryhmän rakenne on eriteltävä ilmoituk-sessa, joka toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä komissiolle 11artiklan mukaisesti.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle yleisistä, niiden luot-
tolaitoksia sijoittautumisessa tai pankkitoiminnan harjoittamisessakolmannessa maassa kohdanneista vaikeuksista.
3. Komissio laatii määräajoin kertomuksen yhteisön luottolaitosten
kohtelusta kolmansissa maissa 4 ja 5 kohdassa tarkoitettujen seikkojenosalta niiden aloittaessa tai harjoittaessa pankkitoimintaa sekä hank-kiessa osuuksia kolmannen maan luottolaitoksessa. Komissio toimittaa
kertomukset ja tarvittaessa aiheelliset ehdotukset neuvostolle.
4. Jos komissio havaitsee 3 kohdassa tarkoitettujen kertomusten tai
muiden tietojen perusteella, että kolmas maa ei myönnä yhteisön luot-
tolaitokselle yhtä tehokasta markkinoille pääsyä kuin yhteisö on
myöntänyt tämän kolmannen maan luottolaitoksille, komissio voitehdä neuvostolle ehdotuksen valtuuksista aiheellisten neuvottelujenkäymiseksi vertailukelpoisten kilpailumahdollisuuksien aikaansaami-seksi yhteisön luottolaitoksille. Neuvosto päättää asiastamääräenemmistöllä.
5. Jos komissio havaitsee 3 kohdassa tarkoitetun kertomuksen tai
muiden tietojen perusteella, että yhteisön luottolaitos ei saa kolman-nessa maassa sellaista kansallista kohtelua, joka tarjoaisi samat2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 28
▼B
kilpailumahdollisuudet kuin kotimaisilla luottolaitoksilla on, ja että
tehokkaan markkinoille pääsyn edellytyksiä ei ole täytetty, komissiovoi aloittaa neuvottelut tilanteen korjaamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa tilanteessa voidaan neuvotte-
lujen aloittamisen ohella myös 60 artiklan 2 kohdan mukaistamenettelyä noudattaen päättää, että jäsenvaltioiden toimivaltaisten vira-
nomaisten on rajoitettava tai lykättävä ratkaisun tekemistä sellaisista
toimilupahakemuksista ja sellaisista suorien tai välillisten, kolmannenmaan lain alaisuuteen kuuluvien emoyritysten suorittamista osuuksienhankinnasta, jotka ovat vireillä päätöksen tekemisen ajankohtana taitehdään sen jälkeen. Tässä tarkoitetut toimenpiteet eivät saa olla
voimassa kauempaa kuin kolme kuukautta.
Neuvottelun tuloksista riippuen neuvosto voi, ennen kuin edellä main-
ittu kolmen kuukauden aika on kulunut, päättää komission ehdotuksestamääräenemmistöllä toimenpiteiden jatkamisesta.
Rajoituksia tai lykkäystä ei sovelleta, kun yhteisössä asianmukaisen
toimiluvan saanut luottolaitoksen tytäryhtiö tai sen tytäryhtiö perustaatytäryhtiön tai hankkii omistusyhteyden yhteisön luottolaitoksessa.
6. Jos komissio havaitsee, että jokin 4 ja 5 kohdassa tarkoitettu
tilanne on olemassa, jäsenvaltioiden on komission pyynnöstä ilmoitet-tava sille:
a) sellaisen suoraan tai välillisesti omistetun tytäryhtiön toimilupahake-
muksesta, jonka yhteen tai useampaan emoyritykseen sovelletaankyseessä olevan kolmannen maan lakia,
b) jäsenvaltiolle 16 artiklan mukaisesti ilmoitetusta tällaisen yrityksen
suunnitelmasta hankkia sellaisen omistusyhteyden yhteisön luottolai-
toksesta, että jälkimmäisestä tulisi sen tytäryhtiö.
Tämä ilmoittamisvelvollisuus lakkaa, kun 4 tai 5 kohdassa tarkoitetun
kolmannen maan kanssa tehdään sopimus tai kun 5 kohdan toisessa jakolmannessa alakohdassa tarkoitetut toimenpiteet lakkaavat olemasta
voimassa.
7. Tämän artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden on oltava
niiden yhteisön velvoitteiden mukaisia, jotka johtuvat luottolaitoksen
liiketoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevista kahden- tai
monenvälisistä kansainvälisistä sopimuksista.
24 artikla
Yhteisön ulkopuolisten luottolaitosten sivukonttorit
1. Jäsenvaltiot eivät saa soveltaa niiden luottolaitosten, joilla on
kotipaikka yhteisön ulkopuolella, sivukonttoreihin liiketoimintaa aloi-
tettaessa tai harjoitettaessa säännöksiä, joiden johdosta ne saavat
edullisemman kohtelun kuin kotipaikan yhteisössä omaavien luottolai-tosten sivukonttorit.
2. Toimivaltaisten viranomaisten on annettava tiedoksi komissiolle
ja neuvoa-antavalle pankkikomitealle kaikki sellaisille luottolaitoksillemyönnetyt sivukonttoritoimiluvat, joiden kotipaikka on yhteisön ulko-puolella.
3. Rajoittamatta 1 kohdan soveltamista yhteisö voi perustamissopi-
muksen mukaisin, yhden tai useamman kolmannen maan kanssatehdyin sopimuksin ryhtyä soveltamaan säännöksiä, joilla vastavuoroi-suuden periaatteen mukaisesti myönnetään sellaisten luottolaitostensivukonttoreille, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, saman-
lainen kohtelu koko yhteisön alueella.
25 artikla
Konsolidoinnin perusteella tapahtuvaa valvontaa koskeva yhteistoi-
minta kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa
1. Komissio voi tehdä neuvostolle joko jäsenvaltion pyynnöstä tai
omasta aloitteestaan ehdotuksia neuvotteluista yhden tai useamman2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 29
▼B
kolmannen maan kanssa sopimuksista, joiden tavoitteena on sopia yksi-
tyiskohtaisista säännöistä konsolidoidun valvonnan soveltamiseksi:
— luottolaitoksiin, joiden emoyhtiöiden kotipaikka on kolmannessa
maassa, ja
— kolmansissa maissa sijaitseviin luottolaitoksiin tai rahoitusyhtiöihin,
joka on emoyhtiö ja jolla on kotipaikka yhteisössä.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuilla sopimuksilla pyritään erityisesti
takaamaan mahdollisuus:
— toisaalta jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille saada
valvontaa varten tarvittavat tiedot konsolidoidun taloudellisen tilan-teen perusteella sellaisesta yhteisössä sijaitsevasta luottolaitoksestatai rahoitusyhtiöstä, jonka tytäryhtiö on yhteisön ulkopuolella sijait-seva luotto- tai rahoituslaitos tai jolla on omistusyhteys näihin
laitoksiin,
— toisaalta kolmansien maiden toimivaltaisille viranomaisille saada
valvontaa varten tarvittavat tiedot voidakseen valvoa sellaisia
emoyhtiöitä, joilla on kotipaikka niiden alueella ja joiden tytäryhtiöon yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa sijaitseva luotto- tairahoituslaitos tai joilla on omistusyhteyksiä tällaisissa laitoksissa.
3. Komissio tarkastelee neuvoa-antavan pankkikomitean kanssa 1
kohdassa tarkoitettujen neuvottelujen tulosta ja siitä johtuvaa tilannetta.
V OSASTO
TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONNAN PERIAATTEET JA
TEKNISET VÄLINEET
1 LUKU
TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONNAN PERIAATTEET
26 artikla
Kotijäsenvaltion toimivalta valvonnassa
1. Luottolaitoksen toiminnan vakauden valvonta, mukaan lukien sen
18 ja 19 artiklan mukaisten liiketoimintojen valvonta, on kotijäsenval-tion toimivaltaisten viranomaisten vastuulla, jollei vastuu tämändirektiivin säännösten mukaisesti kuulu vastaanottavan jäsenvaltion
viranomaisille.
2. Edellä 1 kohta ei estä konsolidoitua valvontaa tämän direktiivin
perusteella.
27 artikla
Vastaanottavan jäsenvaltion toimivalta
Vastaanottavalla jäsenvaltiolla säilyy vastuu luottolaitosten sivukonttor-
eiden maksuvalmiuden valvonnasta yhteistyössä kotijäsenvaltiontoimivaltaisen viranomaisen kanssa kunnes myöhempi yhteensovitta-minen on toteutettu. Rajoittamatta Euroopan valuuttajärjestelmän
vahvistamiseksi välttämättömiä toimenpiteitä vastaanottavalla jäsenval-
tiolla säilyy täysi vastuu rahapolitiikkansa toteuttamisesta aiheutuvistatoimenpiteistä. Kyseisiin toimenpiteisiin ei saa sisältyä syrjivää tairajoittavaa kohtelua sillä perusteella, että luottolaitoksen toimilupa onmyönnetty toisessa jäsenvaltiossa.
28artikla
Yhteistoiminta valvonnassa
Niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten, joita asia koskee,
on toimittava tiiviissä yhteistyössä voidakseen valvoa sellaisten luotto-
laitosten toimintaa, jotka harjoittavat liiketoimintaa erityisesti
perustamalla sivukonttoreita, yhdessä tai useammassa muussa jäsenval-tiossa kuin siinä, jossa luottolaitosten kotipaikka on. Viranomaisten ontoimitettava toisilleen kaikki tällaisten luottolaitosten liikkeenjohtoa jaomistusta koskevat tiedot, jotka ovat omiaan helpottamaan niiden2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 30
▼B
valvontaa ja toimilupien myöntämistä koskevien edellytysten tutkimista
sekä kyseisten luottolaitosten tarkastusta, erityisesti maksuvalmiuden,vakavaraisuuden, talletusten vakuussuojan, suurten riskikeskittymien
rajoittamisen, hallinto- ja kirjanpitomenetelmien ja sisäisen tarkas-
tuksen menetelmien suhteen.
29 artikla
Toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden sivukonttorien tarkastus
paikalla
1. Jos toisessa jäsenvaltiossa toimiluvan saanut luottolaitos harjoittaa
toimintaansa sivukonttorin kautta, vastaanottavien jäsenvaltioiden onhuolehdittava, että kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat,ilmoitettuaan asiasta ensin vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle
viranomaiselle, tarkastaa paikalla joko itse tai tarkoitusta varten
nimittämillään henkilöillä 28 artiklassa tarkoitetut tiedot.
2. Sivukonttoreiden tarkastusta varten kotijäsenvaltion toimivaltaiset
viranomaiset voivat myös turvautua johonkin muuhun 56 artiklan 7kohdassa säädettyyn menettelyyn.
3. Tämä artikla ei rajoita vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen
viranomaisen oikeutta suorittaa itse alueelleen perustettujen sivukont-toreiden tarkastuksia paikalla täyttäessään tämän direktiivin mukaisiavelvollisuuksia.
30 artikla
Tietojenvaihto ja salassapitovelvollisuus
1. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että salassapitovelvollisia ovat
kaikki, jotka ovat tai ovat olleet toimivaltaisten viranomaisten palve-luksessa tai tilintarkastajina tai asiantuntijoina toimivaltaisten
viranomaisten lukuun. Tällä tarkoitetaan, että näissä tehtävissä saatuja
luottamuksellisia tietoja ei saa ilmaista toiselle henkilölle eikä virano-maiselle muutoin kuin tiivistetysti tai kootusti siten, ettei siitä voidatunnistaa yksittäisiä laitoksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta riko-slainsäädännön alaan kuuluvien säännösten noudattamista.
Kuitenkin, jos luottolaitos on asetettu konkurssiin tai tuomioistuin on
määrännyt sen lopettamaan toimintansa, voidaan siviili- tai kauppaoi-keudellisessa menettelyssä ilmaista luottamuksellisia tietoja, jotkaeivät koske kyseessä olevan luottolaitoksen pelastamiseen pyrkiviäkolmansia.
2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei kuitenkaan estä eri jäsenvaltioiden
toimivaltaisia viranomaisia luovuttamasta toisilleen tietoja tämän taimuiden luottolaitoksia koskevien direktiivien mukaisesti. Sellaisiatietoja koskee 1 kohdan mukainen salassapitovelvollisuus.
3. Jäsenvaltiot voivat tehdä kolmansien maiden toimivaltaisten vira-
nomaisten sekä näiden maiden 5 ja 6 kohdassa tarkoitettujenviranomaisten ja elinten kanssa tietojen vaihtoa edellyttäviä yhteistyö-sopimuksia vain, jos luovutettujen tietojen salassapito taataanvähintään tässä artiklassa esitetyllä tavalla. Tietojen vaihdon on tapah-duttava mainittujen viranomaisten tai elinten valvontatehtävän
suorittamiseksi.
Jos tiedot ovat peräisin toisesta jäsenvaltiosta, niitä ei saa ilmaista
ilman niiden toimivaltaisten viranomaisten nimenomaista suostumusta,jotka ovat ne luovuttaneet, eikä niitä saa luovuttaa muihin tarkoituksiinkuin mihin mainitut viranomaiset ovat antaneet suostumuksensa.
4. Toimivaltainen viranomainen, joka saa luottamuksellisia tietoja 1
ja 2 kohdan mukaisesti, voi käyttää tietoja ainoastaan virkatoimiensahoitamisessa:
— tutkiakseen, että luottolaitostoiminnan aloittamista koskevat edelly-
tykset on täytetty ja helpottaakseen sellaisen liiketoiminnanharjoittamisen valvontaa joko yrityskohtaisesti tai konsolidoinninperusteella, erityisesti maksuvalmiuden, vakavaraisuuden, suurten2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 31
▼B
riskikeskittymien ja hallinto- ja kirjanpitomenetelmien sekä sisäisen
tarkastuksen menetelmien osalta, tai
— määrätäkseen seuraamuksia, tai
— haettaessa muutosta toimivaltaisen viranomaisen päätökseen hallin-
nollisessa muutoksenhaussa, taikka
— tuomioistuinkäsittelyssä, joka on saatettu vireille 33 artiklan tai
tämän direktiivin sekä muiden luottolaitoksista annettujen direktii-vien erityissäännösten mukaisesti.
5. Mitä 1 ja 4 kohdassa säädetään, ei estä luovuttamasta tietoja
jäsenvaltiossa, milloin samassa jäsenvaltiossa on useampia toimival-taisia viranomaisia eikä luovuttamasta tietoja jäsenvaltioiden kesken,jos osapuolina ovat jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset ja:
— muut rahoituslaitosten ja vakuutusyhtiöiden julkisesta valvonnasta
vastuussa olevat viranomaiset ja rahoitusmarkkinoiden valvonnastavastuussa olevat viranomaiset,
— luottolaitosten selvitystilaan ja konkurssiin ja muihin vastaaviin
menettelyihin liittyvät toimielimet,
— luottolaitosten ja muiden rahoituslaitosten lakisääteisen tilintarkas-
tuksen suorittamisesta vastuussa olevat henkilöt,
niiden valvontatehtävän toteuttamiseksi eikä liioin ilmaisemasta tietoja
talletusten vakuusjärjestelmiä hoitaville toimielimille, milloin tiedot
ovat toiminnan kannalta tarpeellisia. Näin saatuja tietoja koskee 1
kohdan mukainen salassapitovelvollisuus.
6. Sen estämättä, mitä 1—4 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat
sallia tietojen vaihdon toimivaltaisten viranomaisten ja
— sellaisten viranomaisten kesken, jotka ovat vastuussa luottolaitosten
purkamis- ja konkurssimenettelyyn sekä muuhun vastaavaan menet-telyyn osallisina olevien toimielinten valvonnasta, tai
— sellaisten viranomaisten kesken, jotka ovat vastuussa vakuutusyri-
tysten, luottolaitosten, sijoituspalveluyritysten ja muidenrahoituslaitosten lakisääteisiä tilintarkastuksia suorittavien henki-löiden valvonnasta.
Ensimmäisessä alakohdassa olevia säännöksiä käyttävän jäsenvaltion
on vaadittava, että vähintään seuraavat edellytykset täytetään:
— tietoja käytetään ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen valvonta-
tehtävien suorittamiseen,
— näin saatuja tietoja koskee 1 kohdassa säädetty salassapitovelvolli-
suus,
— jos tiedot ovat lähtöisin toisesta jäsenvaltiosta, ne saa ilmaista
ainoastaan tiedot antaneiden toimivaltaisten viranomaisten nimeno-maisella suostumuksella ja tarvittaessa ainoastaan niihin
tarkoituksiin, joita varten nämä viranomaiset ovat antaneet suostu-
muksensa.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille
niiden viranomaisten nimet, joille tämän kohdan nojalla voidaan antaatietoja.
7. Sen estämättä, mitä 1—4 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat
rahoitusjärjestelmän vakauden, mukaan lukien sen eheys, lujittamiseksisallia tietojen vaihdon toimivaltaisten viranomaisten ja niiden virano-maisten tai toimielinten kesken, jotka lainsäädännön mukaisesti ovatvastuussa yhtiöoikeuden noudattamisen seurannasta ja rikkomusten
tutkimisesta.
Ensimmäisessä alakohdassa olevia säännöksiä käyttävän jäsenvaltion
on vaadittava, että vähintään seuraavat edellytykset täytetään:
— tietoja käytetään ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun tehtävän
hoitamiseen,
— näin saatuja tietoja koskee 1 kohdassa säädetty salassapitovelvolli-
suus,2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 32
▼B
— jos tiedot ovat lähtöisin toisesta jäsenvaltiosta, ne saa ilmaista
ainoastaan tiedot antaneiden toimivaltaisten viranomaisten nimeno-maisella suostumuksella ja tarvittaessa ainoastaan niihin
tarkoituksiin, joita varten viranomaiset ovat antaneet suostumuk-
sensa.
Jos ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut viranomaiset tai toimielimet
turvautuvat jäsenvaltiossa havainto- tai tutkintatehtävänsä suorittami-sessa sellaisiin henkilöihin, jotka erityispätevyytensä vuoksi onnimetty tähän tehtävän ja jotka eivät ole julkisessa tehtävässä, oikeus
vaihtaa tietoja, josta säädetään ensimmäisessä alakohdassa, voidaan
ulottaa näihin henkilöihin toisessa alakohdassa säädetyin edellytyksin.
Toisen alakohdan kolmannen luetelmakohdan soveltamista varten
ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen viranomaisten tai toimielintenon ilmoitettava tiedot antaneille toimivaltaisille viranomaisille niidenhenkilöiden nimet ja yksityiskohtaiset tehtävät, joille tiedot toimitetaan.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille
niiden viranomaisten ja toimielinten nimet, joille tämän kohdan nojallavoidaan antaa tietoja.
Komissio laatiiennen 31 päivää joulukuuta 2000 kertomuksen tämän
kohdan soveltamisesta.
8. Tämä artikla ei estä toimivaltaista viranomaista toimittamasta:
— keskuspankeille ja rahapoliittisina viranomaisina samanlaisen
tehtävän omaaville muille toimielimille,
— tarvittaessa muille maksujärjestelmien valvonnasta vastuussa
oleville viranomaisille
niiden tehtävän hoitamiseksi tarkoitettuja tietoja, eikä se estä näitä vira-
nomaisia tai toimielimiä toimittamasta toimivaltaisille viranomaisille
tietoja, joita ne saattavat tarvita 4 kohdassa mainittuihin tarkoituksiin.
Näin saatuja tietoja koskee tässä artiklassa säädetty salassapitovelvolli-suus.
9. Lisäksi jäsenvaltiot voivat, sen estämättä, mitä 1 ja 4 kohdassa
säädetään, antaa säädösten nojalla oikeuden ilmaista tietyt tiedotkeskushallinnon muille viranomaisille ja laitoksille, jotka ovat
vastuussa luottolaitosten, rahoituslaitosten, sijoituspalvelujen ja vakuu-
tusyhtiöiden valvontaa koskevasta lainsäädännöstä, sekä näidenviranomaisten ja laitosten puolesta toimiville tarkastajille.
Tietoja voidaan kuitenkin ilmaista vain, kun se on tarpeen toiminnan
vakauden valvomiseksi.
Jäsenvaltioiden on kuitenkin huolehdittava, että 2 ja 5 kohdan nojalla
saatuja tietoja sekä tietoja, jotka on saatu 29 artiklan 1 ja 2 kohdassa
tarkoitetussa, itse paikalla suoritetussa tarkastuksessa, ei milloinkaan
tässä kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa saa ilmaista muutoin kuin jossiihen on sen toimivaltaisen viranomaisen, joka on ilmaissut tiedon taisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jossa itse paikalla tehtävätarkastus on suoritettu, nimenomainen suostumus.
10. Tämä artikla ei estä toimivaltaisia viranomaisia toimittamasta
1—4 kohdassa tarkoitettuja tietoja kansallisessa lainsäädännössä
tunnustetulle selvitysyhteisölle tai muulle samankaltaiselle toimieli-melle, jonka tarkoituksena on tarjota selvitys- ja maksupalvelujajäsenvaltiossa toimiville markkinoille, jos ne katsovat, että tietojenantaminen on tarpeellista, jotta nämä toimielimet voisivat toimia asian-
mukaisesti markkinaosapuolten rikkomuksiin tai mahdollisiin
rikkomuksiin nähden. Näin saatuja tietoja koskee 1 kohdassa tarkoitettusalassapitovelvollisuus. Jäsenvaltioiden on kuitenkin huolehdittava siitä,että 2 kohdan nojalla saatuja tietoja ei saa ilmaista tässä kohdassatarkoitetuissa tapauksissa ilman tiedot antaneiden toimivaltaisten vira-nomaisten nimenomaista suostumusta.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 33
▼B
31 artikla
Lakisääteisen tilinpäätöksen ja konsolidoidun tilinpäätöksen
tarkastuksesta vastuussa olevien henkilöiden velvollisuudet
1. Jäsenvaltioiden on säädettävä vähimmäisvaatimuksena, että:
a) jokainen henkilö, joka on neuvoston direktiivin 84/253/ETY (1)
mukaisesti valtuutettu ja joka suorittaa luottolaitoksessa neuvoston
direktiivin 78/660/ETY (2) 51 artiklassa, neuvoston direktiivin 83/
349/ETY 37 artiklassa tai neuvoston direktiivin 85/611/ETY (3)3 1
artiklassa tarkoitettua tehtävää tai muuta lakisääteistä tehtävää, onvelvollinen viipymättä ilmoittamaan toimivaltaisille viranomaisillekyseistä laitosta koskevista seikoista tai päätöksistä, jotka hän onsaanut tietoonsa tehtäväänsä suorittaessaan ja jotka saattavat:
— olennaisesti rikkoa lakeja, asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä,
joissa säädetään toimilupaa koskevista edellytyksistä tai jotkaerityisesti koskevat luottolaitosten toiminnan harjoittamista, tai
— vaikuttaa luottolaitoksen jatkuvaan toimintaan, taikka
— johtaa tilien vahvistamatta jättämiseen tai varausten esittämiseen;
b) tällainen henkilö on samoin velvollinen ilmoittamaan seikoista ja
päätöksistä, jotka hän saa tietoonsa suorittaessaan a alakohdassa
tarkoitettua tehtävää yrityksessä, jolla on määräämisvallasta johtuvat
läheiset sidokset siihen luottolaitokseen, jossa hän suorittaa edellämainittua tehtävää.
2. Sopimuksessa taikka laissa, asetuksessa tai hallinnollisessa
määräyksessä olevan tietojen ilmaisemista koskevan rajoituksen rikko-
misena ei pidetä sitä, että direktiivin 84/253/ETY mukaisesti valtuutettu
henkilö vilpittömässä mielessä ilmaisee 1 kohdassa tarkoitetun tiedontai päätöksen toimivaltaiselle viranomaiselle, eikä tästä aiheudu kysei-selle henkilölle seuraamusvastuuta.
32 artikla
Toimivaltaisten viranomaisten valta määrätä seuraamuksia
Rajoittamatta toimiluvan peruuttamista koskevia menettelyjä ja rikosoi-
keudellisten säännösten soveltamista jäsenvaltioiden on huolehdittava,että niiden asianomaiset toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos luotto-laitokset tai niiden liikkeenjohdosta vastaavat johtajat rikkovat
luottolaitosten toiminnan valvontaa tai harjoittamista koskevia lakeja,
asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, ottaa käyttöön tai määrätä seur-aamuksia tai toimenpiteitä, joilla nimenomaan pyritään havaittujenrikkomusten tai niiden syiden lopettamiseen.
33 artikla
Tuomioistuinkäsittely
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että luottolaitoksia koskevat
päätökset, jotka on tehty tämän direktiivin mukaisesti annettuja lakeja,asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä noudattaen, voidaan saattaatuomioistuimen käsiteltäviksi; sama mahdollisuus on oltava myös
tapauksissa, joissa päätöstä toimilupahakemuksesta, joka sisältää kaikki2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 34
(1) Kahdeksas neuvoston direktiivi 84/253/ETY, annettu 10 päivänä huhtikuuta
1984, perustamissopimuksen 44 artiklan 2 kohdan g alakohdan nojalla,
lakisääteisten tilintarkastusten suorittamisesta vastuussa olevien henkilöiden
hyväksymisestä (EYVL L 126, 12.5.1984, s. 20).
(2) Neljäs neuvoston direktiivi 78/660/ETY, annettu 25 päivänä kesäkuuta 1978,
perustamissopimuksen 44 artiklan 2 kohdan g alakohdan nojalla, yhtiömuo-
doltaan tietynlaisten yhtiöiden tilinpäätöksistä (EYVL L 222, 14.8.1978, s.
11), direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 1999/
60/EY (EYVL L 62, 26.6.1999, s. 65).
(3) Neuvoston direktiivi 85/611/ETY, annettu 20 päivänä joulukuuta 1985,
arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa harjoittavia yrityksiä
(yhteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten
määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3), direktiivi
sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/26/EY (EYVL L
168, 18.7.1995, s. 7).
▼B
voimassa olevien säännösten mukaiset tarvittavat tiedot, ei ole tehty
kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun hakemus on tehty.
33 a artikla
Direktiivin 2000/46/EY 3 artiklaa sovelletaan luottolaitoksiin.
2 LUKU
VAKAVARAISUUDEN VALVONNAN TEKNISET VÄLINEET
1j a k s o
Omat varat
34 artikla
Yleiset periaatteet
1. Kun jäsenvaltio lailla, asetuksella tai hallinnollisella määräyksellä
antaa yhteisön lainsäädännön soveltamiseksi toiminnassa olevan luotto-laitoksen vakavaraisuuden valvontaa koskevan säännöksen, jossa
käytetään ilmaisua ”omat varat” tai viitataan omien varojen käsittee-
seen, tämä ilmaisu tai käsite on saatettava yhdenmukaiseksi tämänartiklan 2, 3 ja 4 kohdan sekä 35—38 artiklassa annetun määritelmänkanssa.
2. Jollei 38 artiklassa vahvistetuista rajoituksista muuta johdu, luot-
tolaitosten konsolidoimattomiin omiin varoihin kuuluvat seuraavat erät:
1) direktiivin 86/635/ETY 22 artiklan mukainen pääoma siinä määrin
kuin se on maksettu, sekä ylikurssitilillä olevat varat lukuun otta-matta kuitenkaan kumulatiivisia etuoikeutettuja osakkeita;
2) direktiivin 86/635/ETY 23 artiklan mukaiset rahastot ja edellisten
tilikausien lopullisen tuloksen käsittelyn yhteydessä syntynyt voitto
tai tappio. Jäsenvaltiot voivat sallia, että kesken tilikauden kertyneetvoitot voidaan ottaa mukaan ennen niitä koskevaa muodollistapäätöstä vain, jos tilintarkastuksesta vastaavat henkilöt ovat vahvis-taneet nämä voitot, ja jos toimivaltaisten viranomaistenhyväksymällä tavalla on osoitettu, että niiden määrä on arvostettu
direktiivin 86/635/ETY periaatteiden mukaisesti ja niistä on vähen-
netty kaikki odotettavissa olevat kulut tai osingot;
3) direktiivin 86/635/ETY 38 artiklan mukaiset yleisten pankkiriskien
rahastot;
4) direktiivin 78/660/ETY 33 artiklan mukaiset rahastot;
5) direktiivin 86/635/ETY 37 artiklan 2 kohdan mukaiset arvostusvar-
aukset;
6) muut 35 artiklan mukaiset erät;
7) osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten sitoumukset ja
rahastoiksi järjestäytyneiden tiettyjen laitosten lainanottajien yhteis-vastuulliset sitoumukset 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
8) määräaikaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja 36 artiklan 3
kohdassa tarkoitettu etuoikeusasemaltaan huonompi velkapääoma;
Seuraavat erät vähennetään 38 artiklan mukaisesti:
9) luottolaitoksen omistamat omat osakkeet kirjanpitoarvostaan;
10) direktiivin 86/635/ETY 4 artiklassa olevan kohdan ”vastaavaa” 9
alakohdan aineettomat oikeudet;
11) kuluvan tilivuoden aikana kertyneet merkittävät tappiot;
12) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, joiden
pääomasta se omistaa enemmän kuin 10 prosenttia;
13) 35 artiklassa ja 36 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut etuoikeudeltaan
huonommassa asemassa olevat saamiset ja välineet, joita luottolai-2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 35
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
toksella on sellaisessa luotto- ja rahoituslaitoksessa, jonka
pääomasta se omistaa enemmän kuin 10 prosenttia;
14) omistusyhteydet muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa, jotka ovat
enintään 10 prosenttia niiden pääomasta, 35 artiklassa ja 36artiklan 3 kohdassa tarkoitetut etuoikeudeltaan huonommatsaamiset ja välineet, joita luottolaitoksella on muussa kuin tämän
alakohdan 12 ja 13 alakohdassa tarkoitetuissa luotto- ja rahoituslai-
toksissa, jos kyseisten omistusyhteyksien, etuoikeudeltaanhuonommassa asemassa olevien saamisten ja välineidenyhteismäärä on enemmän kuin 10 prosenttia luottolaitoksen omistavaroista ennen tämän alakohdan 12—16 alakohdan erien vähentä-
mistä;
15) 1 artiklan 9 kohdassa tarkoitetut omistusyhteydet, joita luottolai-
toksella on
— direktiivin 73/239/ETY 6 artiklassa, direktiivin 79/267/ETY 6
artiklassa tai Euroopan parlamentin tai neuvoston direktiivin98/78/EY (
1) 1 artiklan b kohdassa tarkoitetussa vakuutusyrityk-
sessä,
— direktiivin 98/78/EY 1 artiklan c kohdassa tarkoitetussa jälleen-
vakuutusyrityksessä,
— direktiivin 98/78/EY 1 artiklan i kohdassa tarkoitetussa vakuu-
tusholdingyhtiössä;
16) kukin seuraavista luottolaitoksen osuuksista 15 alakohdassa
määritellyissä yrityksissä, joissa sillä on omistusyhteys:
— direktiivin 73/239/ETY 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut
välineet,
— direktiivin 79/267/ETY 18 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut
välineet.
Jos toisen luotto- tai rahoituslaitoksen, vakuutus- tai jälleenvakuutusyr-
ityksen tai vakuutusholdingyhtiön osakkeet on saatu tilapäisesti haltuuntaloudellisen auttamistoimen seurauksena, jossa on kyse tuon laitoksenuudelleenjärjestelystä ja pelastamisesta, toimivaltainen viranomainenvoi myöntää poikkeuksia 12—16 alakohdassa tarkoitetuista vähentä-
mistä koskevista säännöksistä.
Edellä 15 ja 16 alakohdassa tarkoitetun omistusyhteyksien vähentä-
misen sijaan jäsenvaltiot voivat vaihtoehtoisesti salliavakuutusyritystensä soveltavan direktiivin 2002/87/EY liitteessä Iolevia menetelmiä 1, 2 ja 3 soveltuvin osin. Menetelmää 1 (”tilinpäätö-
sten konsolidointi”) sovelletaan ainoastaan, jos toimivaltainen
viranomainen on vakuuttunut konsolidoitavien yritysten yhtenäisenjohtamisen ja sisäisen valvonnan tasosta. Valittua menetelmää sovelle-taan eri aikoina johdonmukaisella tavalla.
Jäsenvaltiot voivat määrätä, että laskettaessa omia varoja, joita ei ole
konsolidoitu, ei luottolaitosten, joita valvotaan konsolidoinnin perus-
teella 3 luvun mukaisesti tai direktiivin 2002/87/EY mukaisen
lisävalvonnan perusteella, tarvitse vähentää 12—16 alakohdassa tarkoi-tettuja omistusyhteyksiään toisissa luotto- tai rahoituslaitoksissa,vakuutus- tai jälleenvakuutusyrityksissä taikka vakuutusholdingyh-tiöissä, jotka kuuluvat konsolidoidun valvonnan tai lisävalvonnan alaan.
Tätä säännöstä sovelletaan kaikkiin yhteisön säännöksillä yhdenmu-
kaistettuihin toiminnan vakautta koskeviin sääntöihin.
3. Edellä 2 kohdan 1—8 alakohdassa määriteltyyn omien varojen
käsitteeseen sisältyvät kaikki sallitut erät ja näiden määrät. Näiden
erien käyttäminen ja alempien ylärajojen määrääminen sekä muidenkuin 2 kohdan 9—13 alakohdassa lueteltujen erien vähentäminen jääjäsenvaltioiden harkittavaksi. Jäsenvaltioilla on kuitenkin velvollisuusharkita suurempaa yhtenevyyttä omien varojen yhteisen määritelmänaikaansaamiseksi.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 36
(1) EYVL L 330, 5.12.1998, s. 1.▼B
▼B
Komissio esittää viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1996 kertomuksen
Euroopan parlamentille ja neuvostolle tämän artiklan ja 35—39 artiklansoveltamisesta sekä antaa tarvittaessa siinä yhteydessä tarpeellisina
pitämänsä muutosehdotukset. Viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1998
Euroopan parlamentti ja neuvosto perustamissopimuksen 251 artiklassatarkoitetun menettelyn mukaisesti ja kuultuaan talous- ja sosiaalikomi-teaa, tarkistavat omien varojen määritelmän toteuttaakseen yhteisenmääritelmän yhdenmukaisen soveltamisen.
4. Edellä 2 kohdan 1—5 alakohdassa lueteltujen erien on oltava
luottolaitoksen käytettävissä välittömästi ja rajoittamattomasti riskientai tappioiden kattamiseksi heti niiden synnyttyä. Niiden määristä onoltava vähennetty laskentahetkellä odotettavissa olevat verot tai ne onmukautettava asianmukaisesti siinä määrin kuin verot pienentävätriskien tai tappioiden kattamiseen käytettävissä olevaa määrää.
35 artikla
Muut erät
1. Jäsenvaltion käyttämä omien varojen käsite saa sisältää muita eriä
edellyttäen, että niillä on riippumatta niiden oikeudellisista ja kirjanpi-dollisista nimityksistä seuraavat ominaispiirteet:
a) ne ovat luottolaitoksen vapaasti käytettävissä normaalien pankkitoi-
minnasta syntyvien riskien kattamiseksi silloin kun tulojen tai
pääoman menetyksiä ei vielä ole todettu;
b) niiden olemassaolo ilmenee sisäisestä kirjanpidosta;
c) niiden määrän vahvistaa luottolaitoksen johto, sen tarkistavat riippu-
mattomat tilintarkastajat, siitä ilmoitetaan toimivaltaisilleviranomaisille ja se on viimeksi mainittujen valvonnassa.
2. Muiksi eriksi voidaan hyväksyä myös määräämättömäksi ajaksi
annetut arvopaperit, ja muut välineet, jotka täyttävät seuraavat edelly-tykset:
a) niitä ei voida maksaa takaisin haltijan aloitteesta tai ilman toimival-
taisen viranomaisen antamaa ennakkolupaa,
b) velkasopimuksessa on annettava luottolaitokselle mahdollisuus
lykätä velasta maksettavan koron maksua,
c) luotonantajan luottolaitokselta olevien saamisten on oltava etuoikeu-
sasemaltaan kokonaan muiden velkojien saamisia huonommassaasemassa,
d) arvopapereiden liikkeeseenlaskua koskevissa asiakirjoissa on
määrättävä, että velka ja maksamaton korko ovat käytettävissätappioiden kattamiseen ilman että luottolaitoksen kaupankäyntikeskeytyy,
e) vain tosiasiallisesti maksetut määrät otetaan huomioon.
Näihin voidaan lisätä muut kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet kuin
ne, joita tarkoitetaan 34 artiklan 2 kohdan 8 alakohdassa.
36 artikla
Omia varoja koskevat muut säännökset
1. Osuuskunniksi perustettujen luottolaitosten jäsenten 34 artiklan 2
kohdan 7 alakohdassa tarkoitettuihin sitoumuksiin kuuluu näidenosuuskuntien maksamaton pääoma ja näiden osuuskuntien jäsenten lail-liset sitoumukset muiden kuin takaisinmaksettavien lisämaksujensuorittamiseksi luottolaitoksen mahdollisen tappion varalta, jolloin onoltava mahdollista vaatia maksun suorittamista välittömästi.
Lainansaajien yhteisvastuullisia sitoumuksia rahastomuotoisille luotto-
laitoksille pidetään edellä oleviin eriin rinnastettavina.
Kaikki tällaiset erät voidaan sisällyttää omiin varoihin, jos ne kansalli-
sessa lainsäädännössä luetaan tähän ryhmään kuuluvien laitostenomiksi varoiksi.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 37
▼B
2. Jäsenvaltiot eivät saa sisällyttää julkisten luottolaitosten omiin
varoihin niiden tai niiden alue- tai paikallisviranomaisten sellaiselleyhteisölle myöntämiä takauksia.
3. Jäsenvaltiot tai toimivaltaiset viranomaiset voivat sisällyttää
omiin varoihin 34 artiklan 2 kohdan 8 alakohdassa tarkoitetut määräai-kaiset kumulatiiviset etuoikeutetut osakkeet ja samassa säännöksessä
tarkoitetut etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevat velat, jos on
tehty sitova sopimus, jonka mukaan ne sijoittuvat luottolaitoksenkonkurssissa tai selvitystilassa kaikkien muiden velkojien saamistenjälkeen eikä niitä saa maksaa takaisin ennen kuin kaikki muut tällöinmaksamatta olevat velat on maksettu.
Etuoikeudeltaan huonommassa asemassa olevan lainapääoman on myös
täytettävä seuraavat perusteet:
a) vain tosiasiallisesti maksetut varat voidaan ottaa huomioon,
b) kysymyksessä olevien lainojen alkuperäisen laina-ajan on oltava
vähintään viisi vuotta, minkä jälkeen ne voidaan maksaa takaisin;
jos velan erääntymispäivästä ei ole sovittu, lainat ovat maksettavissatakaisin vain viiden vuoden irtisanomisajan jälkeen paitsi, joslainoja ei enää pidetä omina varoina tai jos ennenaikaista takaisin-maksua varten nimenomaan vaaditaan virallisesti ennakkolupatoimivaltaiselta viranomaiselta. Toimivaltaiset viranomaiset voivat
myöntää luvan tällaisten lainojen ennenaikaiseen takaisinmaksuun
edellyttäen, että pyynnön esittää liikkeeseen laskija ja että se eivaikuta kysymyksessä olevan luottolaitoksen vakavaraisuuteen,
c) on vähennettävä asteittain sitä määrää, johon saakka niitä voidaan
pitää omina varoina ainakin viimeisten viiden vuoden aikana ennentakaisinmaksupäivää,
d) lainasopimukseen ei saa sisältyä mitään sellaista määräystä, jonka
mukaan laina lankeaisi maksettavaksi ennen sovittua takaisinmak-supäivää jossain muissa tilanteissa kuin luottolaitoksen toiminnan
loppuessa.
37 artikla
Omien varojen laskutapa konsolidoinnin perusteella
1. Kun laskelma tehdään konsolidoinnin pohjalta, 34 artiklan 2
kohdassa lueteltuihin eriin liittyviä konsolidoituja määriä käytetään52—56 artiklassa säädetyllä tavalla. Lisäksi seuraavia eriä voidaan
niiden ollessa kredit-eriä (”negatiivisia”) pitää konsolidoituna varantona
laskettaessa omien varojen määrää:
— kaikkia direktiivin 83/349/ETY 21 artiklassa tarkoitettuja vähem-
mistöosuuksia, kun käytetään globaali-integraatiomenetelmää,
— direktiivin 83/349/ETY 19, 30 ja 31 artiklassa tarkoitettua ensim-
mäisen konsolidoinnin eroa,
— konsolidoituun varantoon sisältyviä muuntoeroja direktiivin 86/635/
ETY 39 artiklan 6 kohdan mukaisesti,
— tiettyjen omistusyhteyksien mukaanottamisesta johtuva erotus direk-
tiivin 83/349/ETY 33 artiklassa selostetun menetelmän mukaisesti.
2. Jos edellä mainitut erät ovat debet-eriä (”positiivisia”), ne on
vähennettävä laskettaessa konsolidoituja omia varoja.
38artikla
Vähennykset ja rajoitukset
1. Edellä 34 artiklan 2 kohdan 4—8 alakohdassa tarkoitettuihin eriin
sovelletaan seuraavia rajoituksia:
a) erien 4—8 yhteismäärä ei saa olla suurempi kuin enintään 100
prosenttia erien 1, 2 ja 3 yhteenlasketusta summasta, josta on vähen-netty erät 9, 10 ja 11;
b) erien 7 ja 8 yhteismäärä ei saa olla suurempi kuin enintään 50
prosenttia erien 1, 2 ja 3 yhteenlasketusta summasta, josta on vähen-netty erät 9, 10 ja 11;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 38
▼B
c) erien 12 ja 13 yhteismäärä vähennetään kaikkien erien
yhteismäärästä.
2. Toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa luottolaitoksille luvan
ylittää 1 kohdassa mainitut rajoitukset poikkeuksellisissa olosuhteissaja väliaikaisesti.
39 artikla
Toimivaltaisille viranomaisille annettava todistus
Toimivaltaisille viranomaisille on osoitettava, että 34 artiklan 2, 3 ja 4
kohdassa sekä 35—38 artiklassa olevia edellytyksiä noudatetaan heitä
tyydyttävällä tavalla.
2j a k s o
Vakavaraisuussuhde
40 artikla
Yleiset periaatteet
1. Vakavaraisuussuhde ilmaisee 41 artiklan mukaisten omien
varojen sekä taseen varojen ja 42 artiklan mukaisen riskipainotetun
taseen ulkopuolisten erien välisen suhteen.
2. Luottolaitosten, jotka eivät ole direktiivin 83/349/ETY 1 artiklan
tarkoittamia emoyrityksiä eivätkä sellaisten yritysten tytäryhtiöitä,
vakavaraisuussuhde lasketaan kunkin osalta erikseen.
3. Sellaisten luottolaitosten, jotka ovat emoyrityksiä, vakavaraisuus-
suhde lasketaan konsolidoinnin perusteelta tässä direktiivissä jadirektiivissä 86/635/ETY määriteltyjen menetelmien mukaisesti.
4. Emoyrityksenä olevan luottolaitoksen toimiluvan myöntämisestä
ja sen toiminnan valvonnasta vastaavat toimivaltaiset viranomaisetvoivat myös vaatia, että kyseessä olevalle emoyritykselle ja sentytäryhtiölle, jolle kyseessä oleva viranomainen myöntää toimiluvan jajoka on sen valvonnan alainen, lasketaan osittain konsolidoitu taikonsolidoimaton suhdeluku. Jos pääoman tyydyttävää kohdentumista
pankkiryhmän sisällä ei näin toteuteta, on toteutettava muut toimenpi-
teet tämän päämäärän saavuttamiseksi.
5. Rajoittamatta 2, 3 ja 4 kohdan ja 52 artiklan 8 ja 9 kohdan
säännösten soveltamista luottolaitoksien osalta toimivaltaisten virano-maisten on varmistuttava, että vakavaraisuussuhdeluvut lasketaanvähintään kahdesti vuodessa, joko siten, että suhdeluvun laskee luotto-laitos itse ja toimittaa tulokset ja tarvittavat täydentävät tiedottoimivaltaisille viranomaisille tai, että suhdeluvun laskee toimivaltainen
viranomainen luottolaitosten toimittamien tietojen perusteella.
6. Varat ja taseen ulkopuoliset erät arvostetaan direktiivin 86/635/
ETY mukaisesti.
41 artikla
Vakavaraisuussuhteen osoittaja: omat varat
Tämän direktiivin määritelmän mukaiset omat varat muodostavat vaka-
varaisuussuhteen osoittajan.
42 artikla
Vakavaraisuussuhteen nimittäjä: Varojen ja taseen ulkopuolisten
erien riskipainotettu arvo
1. Varojen erille annetaan prosenttipainotuksina ilmaistavat luottor-
iskiasteet 43 ja 44 artiklan mukaisesti ja poikkeuksellisesti 45, 62 ja63 artiklan mukaisesti. Sen jälkeen varojen kunkin erän tasearvo kerro-taan asianmukaisella painotuksella, jolloin saadaan sen riskipainotettuarvo.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 39
▼B
2. Liitteessä II lueteltuihin taseen ulkopuolisiin eriin sovelletaan 43
artiklan 2 kohdassa säädettyä kaksivaiheista laskentaa.
3. Direktiivin 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen taseen ulkopuo-
listen erien osalta mahdolliset sopimusten jälleenhankintakustannukset
vastapuolen rikkoessa sopimuksen lasketaan käyttäen jompaakumpaaliitteessä III esitetyistä menetelmistä. Kyseessä olevat kustannuksetkerrotaan 43 artiklan 1 kohdan asianomaisilla vastapuolen mukaisillapainotuksilla, paitsi että siinä säädetyt 100 prosentin painotukset korva-taan 50 prosentin painotuksilla riskipainotettujen arvojen
aikaansaamiseksi.
4. Edellä 2 ja 3 kohdassa mainittujen varojen ja taseen ulkopuolisten
erien riskipainotettujen arvojen kokonaissumma on vakavaraisuussuh-teen nimittäjä.
43 artikla
Riskien painottaminen
1. Seuraavia painotuksia sovelletaan varojen eri ryhmiin, vaikka
toimivaltaiset viranomaiset voivat määrätä sopivina pitämiään suur-
empia painotuksia:
a) Nollapainotus
1) rahat ja vastaavat erät;
2) varojen erät, jotka ovat saamisia A alueen keskushallinnolta ja
keskuspankeilta;
3) varojen erät, jotka ovat saamisia Euroopan yhteisöiltä;
4) varojen erät, jotka ovat A alueen keskushallintojen ja keskus-
pankkien tai Euroopan yhteisöjen nimenomaisesti takaamia;
5) varojen erät, jotka ovat lainanottajien kansallisen valuutan
määräisiä ja kansallisella valuutalla rahoitettuja saamisia Balueen keskushallinnoilta ja keskuspankeilta;
6) varojen erät, jotka ovat B alueen keskushallintojen ja keskus-
pankkien nimenomaisesti takaamia saamisia, jotka ovattakaajalle ja lainanottajalle yhteisen kansallisen valuutanmääräisiä ja siinä valuutassa rahoitettuja;
7) varojen erät, joiden toimivaltaisen viranomaisen hyväksymänä
vakuutena on A alueen keskushallinnon tai keskuspankin tai Eu-roopan yhteisöjen liikkeeseen laskemia arvopapereita taikäteistalletuksia lainanantajalaitoksessa tai sijoitustodistuksia taivastaavanlaisia sijoitusvälineitä, jotka tämä on laskenut liikkee-
seen ja jotka on talletettu tämän huostaan;
b) 20 prosentin painotus
1) varojen erät, jotka ovat saamisia EIP:lta;
2) varojen erät, jotka ovat saamisia monenkeskisiltä kehityspan-
keilta;
3) varojen erät, jotka ovat EIP:n nimenomaisesti takaamia
saamisia;
4) varojen erät, jotka ovat monenkeskisten kehityspankkien nime-
nomaisesti takaamia saamisia;
5) varojen erät, jotka ovat saamisia A alueen aluehallinnon tai
paikallishallinnon viranomaisilta, jos ei 44 artiklasta muutajohdu;
6) varojen erät, jotka ovat A alueen aluehallinnon tai paikallishal-
linnon viranomaisten nimenomaisesti takaamia saamisia, jos ei
44 artiklasta muuta johdu;
7) varojen erät, jotka ovat saamisia A alueen luottolaitoksilta,
mutta eivät kuulu näiden laitosten omiin varoihin;
8) varojen erät, jotka ovat saamisia B alueen luottolaitoksilta ja
joiden erääntymisaika on enintään vuosi, lukuun ottamattanäiden laitosten liikkeeseen laskemia arvopapereita, jotkaluetaan niiden omiin varoihin kuuluviksi;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 40
▼B
9) varojen erät, jotka ovat A alueen luottolaitosten nimenomaisesti
takaamia;
10) varojen erät, jotka ovat saamisia, joilla on korkeintaan vuoden
erääntymisaika ja jotka ovat B alueen luottolaitosten nimeno-maisesti takaamia;
11) varojen erät, joiden toimivaltaisen viranomaisen hyväksymänä
vakuutena on Euroopan investointipankin (EIP) tai monenkes-kisten kehityspankkien liikkeelle laskemia arvopapereita;
12) maksujenvälityksessä olevat käteiserät;
c) 50 prosentin painotus
1) lainat, joiden toimivaltaisen viranomaisen hyväksymänä täytenä
vakuutena on kiinnitys asuinkiinteistöön, jossa lainanottaja asuunyt tai vastaisuudessa tai jonka tämä on antanut tai antaa vuok-ralle ja lainat, joiden täydeksi vakuudeksi toimivaltaiset
viranomaiset ovat hyväksyneet sellaisen suomalaisen asunto-
osakeyhtiön osakkeita, joka toimii Suomen vuoden 1991 asunto-osakeyhtiölain tai vastaavan myöhemmän lainsäädännön mukai-sesti, sellaisten asuntojen osalta, jotka ovat tai tulevat olemaanlainansaajan käytössä tai vuokralle antamia;
arvopaperit, joiden vakuutena on kiinnitys ja joita voidaan pitää
ensimmäisessä alakohdassa tai 62 artiklan 1 kohdassa tarkoitet-tuina lainoina, jos toimivaltaiset viranomaiset katsovat, että neovat, kunkin jäsenvaltion voimassa oleva lainsäädäntö huomioon
ottaen, vastaavia luottoriskin osalta. ”Arvopapereihin, joiden
vakuutena on kiinnitys”, voi kuulua neuvoston direktiivin 93/22/ETY (
1) liitteen B osan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettuja
välineitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta niitä arvopaperienlajeja, jotka voidaan sisällyttää tähän 1 kohtaan ja jotka täyttävät
tämän 1 kohdan edellytykset. Toimivaltaisten viranomaisten on
erityisesti varmistettava:
i) että kyseisten arvopaperien täytenä ja välittömänä vakuutena
on joukko sellaisia kiinnityksiä, jotka ovat luonteeltaan
samanlaisia kuin ensimmäisessä alakohdassa tai 62 artiklan 1kohdassa määritellyt kiinnitysvakuudet ja jotka ovat täysinkunnossa silloin, kun nämä arvopaperit annetaan;
ii) että kiinnitysvakuudellisiin arvopapereihin sijoittavilla joko
suoraan tai heidän lukuunsa uskottuna miehenä tai toimeksi-
saaneena edustajana toimivilla on riittävän hyvä etuoikeus
asianomaisiin kiinnitettyihin varoihin heidän arvopaperiomis-tustensa mukaisessa suhteessa;
2) ennakkomaksut ja siirtosaamiset; nämä varat painotetaan vasta-
puolella olevaa erää vastaavalla tavalla, jos luottolaitos kykeneesen määrittämään direktiivin 86/635/ETY mukaisesti, jos se eikykene määrittämään vastapuolen erää, käytetään kiinteää 50prosentin painotusta;
d) 100 prosentin painotus
1) varojen erät, jotka ovat saamisia B alueen keskushallinnoilta ja
keskuspankeilta, paitsi jos ne ovat lainanottajan kansallisenvaluutan määräisiä ja siinä valuutassa rahoitettuja;
2) varojen erät, jotka ovat saamisia B alueen aluehallinnon tai
paikallishallinnon viranomaisilta;
3) varojen erät, jotka ovat saamisia B alueen luottolaitoksilta ja
joiden erääntymisaika on pidempi kuin vuosi;
4) varojen erät, jotka ovat saamisia A alueen ja B alueen muulta
alalta kuin pankkialalta;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 41
(1) Neuvoston direktiivi 93/22/ETY, annettu 10 päivänä toukokuuta 1993, sijoi-
tuspalveluista arvopaperimarkkinoilla (EYVL L 141, 11.6.1993, s. 27),
direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 97/9/EY
(EYVL L 84, 26.3.1997, s. 22).
▼B
5) aineelliset hyödykkeet direktiivin 86/635/ETY 4 artiklassa olevan
kohdan ”vastaavaa” 10 alakohdan varojen määritelmän mukai-sesti;
6) sijoitukset muiden luottolaitosten osakkeisiin, osuuksiin ja
muihin omien varojen osiin, joita ei ole vähennetty lainanantaja-laitosten omista varoista;
7) kaikki muut varat omista varoista vähennettyjä eriä lukuun otta-
matta.
2. Muihin kuin 3 kohdassa tarkoitettuihin taseen ulkopuolisiin eriin
sovelletaan seuraavaa käsittelytapaa. Ne ryhmitellään ensin liitteen IImukaisiin riskiryhmiin. Korkean riskin erät otetaan huomioon täydestäarvostaan, keskimääräisen riskin erät painotetaan 50 prosentin paino-kertoimella ja keskimääräisen/alhaisen riskin erät 20 prosentin
painokertoimella ja alhaisen riskin erien arvo määrätään nollaksi.
Toisessa vaiheessa taseen ulkopuolisten erien edellä kuvatun mukaisestipainotetut arvot kerrotaan asianomaisten vastapuolen erien kertoimilla1 kohdassa ja 44 artiklassa varojen erille säädetyn käsittelytavanmukaisesti. Varojen myynti- ja takaisinostosopimukset ja termiiniosto-
sopimukset painotetaan kauppaa vastapuolella koskevien erien sijasta
kyseisten varojen mukaan. Euroopan investointirahastosta merkitynpääoman maksamatta olevaan osaan voidaan soveltaa 20 prosentinpainotusta.
3. Liitteessä III esitettyjä menetelmiä sovelletaan liitteessä IV luetel-
tuihin taseen ulkopuolisiin eriin, ei kuitenkaan
— sopimuksiin, joilla käydään kauppaa virallisesti hyväksytyissä
pörsseissä;
— valuuttasopimuksiin (paitsi kultaa koskeviin sopimuksiin), joiden
alkuperäinen juoksuaika on enintään neljätoista kalenteripäivää.
Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat 31 päivään joulu-
kuuta 2006 saakka vapauttaa liitteessä III esitettyjen menetelmiensoveltamisesta sellaisen selvitysyhteisön selvitettävänä olevat OTC-sopimukset, joka toimii sopimusten laillisena vastapuolena ja jossakaikki osapuolet asettavat selvitysyhteisölle päivittäin sellaisen täyden
vakuuden sopimuksista aiheutuville riskeille, joka kattaa sekä nyky-
hetken että mahdollisen tulevaisuuden luottoriskin. Toimivaltaistenviranomaisten on varmistuttava siitä, että asetettu vakuus antaa saman-tasoisen suojan kuin 1 kohdan a alakohdan 7 alakohdan mukainenvakuus ja poistaa riskin selvitysyhteisön riskien kasvamisesta yliasetetun vakuuden markkina-arvon. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava
komissiolle, kuinka ne käyttävät tätä mahdollisuutta.
4. Kun taseen ulkopuolisiin eriin liittyy nimenomaiset takaukset, ne
painotetaan niin kuin ne olisi annettu takaajan eikä vastapuolenpuolesta. Kun taseen ulkopuolisista liiketoimista aiheutuvalle mahdolli-selle riskille on toimivaltaisten viranomaisten hyväksymätäysimääräinen ja täydellinen vakuus jossakin 1 kohdan a alakohdan 7
alakohdan tai b alakohdan 11 alakohdan mukaisessa varoja vastaavassa
muodossa, sovelletaan nollapainotusta tai 20 prosentin painotustakyseessä olevasta vakuudesta riippuen.
Jäsenvaltiot voivat soveltaa 50 prosentin painotusta taseen ulkopuolisiin
eriin, jotka ovat takuita tai takauksia, jotka ovat luonteeltaan luotonvastineita ja joiden täytenä vakuutena on toimivaltaisten viranomaistenhyväksymä kiinnitys, joka täyttää 1 kohdan c alakohdan 1 alakohdassa
luetellut edellytykset, edellyttäen että takaajalla on välitön oikeus tähän
vakuuteen.
5. Jos varoihin ja taseen ulkopuolisiin eriin sovelletaan alhaisempaa
painotusta sen vuoksi, että niille on nimenomaiset takaukset tai toimi-valtaisten viranomaisten hyväksymät vakuudet, alhaisempaa painotustasovelletaan ainoastaan siihen osaan, josta takaus on annettu tai jonkavakuus täysin kattaa.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 42
▼B
44 artikla
Jäsenvaltioiden aluehallinnon tai paikallishallinnon viranomaisilta
olevien saatavien painottaminen
1. Edellä 43 artiklan 1 kohdan b alakohdan vaatimusten estämättä
jäsenvaltiot voivat vahvistaa nollapainotuksen omilta aluehallinnon tai
paikallishallinnon viranomaisilta oleville saamisille, jos näiden jamaan keskushallinnolta olevien saamisten kesken ei ole riskien suhteeneroa aluehallinnon ja paikallishallinnon viranomaisten veronkanto-oikeuden ja erityisten aluehallinnon ja paikallishallinnon viranomaisten
maksujen laiminlyönnin mahdollisuutta vähentävien rakenteellisten
järjestelyjen vuoksi. Näiden perusteiden mukaisesti määrättyä nollapai-notusta sovelletaan kyseisiltä aluehallinnon ja paikallishallinnonviranomaisilta oleviin saamisiin ja niiden puolesta annettuihin taseenulkopuolisiin eriin, sekä saamisiin kolmansilta ja kolmansien puolestaannettuihin taseen ulkopuolisiin eriin, jotka ovat kyseessä olevien alue-
hallinnon ja paikallishallinnon viranomaisten takaamia tai joilla on
asianomaisten toimivaltaisten viranomaisten hyväksymät, näiden alue-tai paikallishallinnon viranomaisten liikkeeseen laskemien arvopaper-eiden muodossa olevat vakuudet.
2. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, pitävätkö ne nollapai-
notusta perusteltuna ottaen huomioon 1 kohdassa säädetyt
arviointiperusteet. Komissio antaa tästä tiedon edelleen. Muut jäsenval-
tiot voivat tarjota niiden toimivaltaisten viranomaisten valvonnassaoleville luottolaitoksille mahdollisuuden soveltaa nollapainotustasilloin, kun ne avustavat kyseessä olevia aluehallinnon tai paikallishal-linnon viranomaisia liiketoiminnassa tai kun niillä on jälkimmäisten
takaamia saatavia, mukaan lukien arvopapereiden muodossa olevat
vakuudet.
45 artikla
Muut painotukset
1. Jäsenvaltiot voivat soveltaa 20 prosentin painotusta sellaisiin
varojen eriin, joiden asianomaisten toimivaltaisten viranomaistenhyväksymänä vakuutena on A alueen aluehallinnon tai paikallishal-linnon viranomaisten liikkeeseen laskemien arvopapereiden tai talletusmuissa A alueen luottolaitoksissa kuin lainanantajalaitoksessa olevan
talletuksen tai näiden luottolaitosten liikkeeseen laskemien sijoitusto-
distusten taikka niihin verrattavien sijoitusvälineiden muodossa olevatvakuudet, sanotun rajoittamatta 44 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Jäsenvaltiot saavat soveltaa 10 prosentin painotusta saamisiin
luottolaitoksilta, jotka ovat erikoistuneet kotivaltioidensa pankkienvälisiin markkinoihin ja julkisen sektorin lainamarkkinoihin, ja ovat
toimivaltaisten viranomaisten tiiviissä valvonnassa, kun kyseisille
varojen erille on täysimääräinen ja täydellinen kotijäsenvaltion toimi-valtaisen viranomaisen hyväksymä ja riittävänä pitämä 43 artiklan 1kohdan a ja b alakohdassa mainittujen varojen erien yhdistelmänmuodossa oleva vakuus.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle mahdolliset 1 ja 2
kohdan soveltamiseksi annetut säännökset ja niiden antamisen perus-
teet. Komissio toimittaa kyseessä olevat tiedot jäsenvaltioille.Komissio tutkii määräajoin mainittujen säännösten soveltamisen vaiku-tukset sen varmistamiseksi, että ne eivät johda kilpailunvääristymiseen.
46 artikla
Hallinnolliset toimielimet ja muut kuin kaupalliset yritykset
Sen soveltamiseksi, mitä 43 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään,
toimivaltaiset viranomaiset voivat sisällyttää aluehallinnon ja paikal-
lishallinnon viranomaisten käsitteeseen muutoin kuin kaupallisestitoimivia hallinnollisia viranomaisia tai laitoksia, jotka ovat vastuussaalue- tai paikallishallinnon viranomaisille, sekä sellaisia keskus- taialuehallinnon, kunnallisten viranomaisten taikka viranomaisten omis-tamia muita kuin kaupallisia yrityksiä, jotka toimivaltaisten2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 43
▼B
viranomaisten käsityksen mukaan hoitavat samoja tehtäviä kuin alueel-
liset ja paikalliset viranomaiset.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat sisällyttää aluehallinnon ja paikal-
lishallinnon viranomaisten käsitteeseen myös kirkot ja uskonnollisetyhteisöt, jotka ovat julkisyhteisöjä, jos nämä lainsäädännössä niille
myönnetyn verotusoikeuden perusteella kantavat veroa. Tässä tapauk-
sessa 44 artiklassa mainittu mahdollisuus ei kuitenkaan ole voimassa.
47 artikla
Vakavaraisuussuhteen taso
1. Luottolaitoksia on vaadittava pitämään 40 artiklassa määritelty
vakavaraisuussuhde vähintään kahdeksan prosentin tasolla.
2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, toimivaltaiset virano-
maiset voivat katsoessaan sen aiheelliseksi määrätä vähimmäissuhteen
suuremmaksi.
3. Jos suhde muodostuu pienemmäksi kuin kahdeksan prosenttia,
toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että kyseinen luotto-
laitos ryhtyy asianmukaisiin toimenpiteisiin saattaakseen suhdeluvun
sovitun vähimmäistason mukaiseksi mahdollisimman nopeasti.
3j a k s o
Suuret riskikeskittymät
48artikla
Suurista riskikeskittymistä ilmoittaminen
1. Luottolaitoksen ottamaa riskiä yhden asiakkaan tai keskinäisessä
sidossuhteessa olevien asiakkaiden osalta pidetään suurena riskikeskit-
tymänä, kun sen arvo on vähintään 10 prosenttia sen omista varoista.
2. Luottolaitoksen on ilmoitettava 1 kohdan mukaisista suurista
riskikeskittymistä toimivaltaisille viranomaisille. Jäsenvaltioiden on
säädettävä, että ilmoittaminen tapahtuu heidän valintansa mukaanjommallakummalla seuraavista menetelmistä:
— ilmoittamalla kaikista suurista riskikeskittymistä vähintään kerran
vuodessa ja antaen lisäksi siihen vuoden kuluessa ilmoituksetkaikista uusista riskikeskittymistä tai suurten riskikeskittymien
vähintään 20 prosentin kasvusta verrattuna edelliseen ilmoitukseen,
— ilmoittamalla kaikista suurista riskikeskittymistä vähintään neljä
kertaa vuodessa.
3. Kuitenkaan riskeja, joita 49 artiklan 7 kohdan a, b, c, d, f, g ja h
alakohdan mukaisesti koskee vapautus, ei tarvitse ilmoittaa 2 kohdanmukaisesti. Edellä 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyä ilmoi-tustiheyttä voidaan vähentää kahteen kertaan vuodessa 49 artiklan 7
kohdan e ja i—s alakohdassa sekä 8, 9 ja 10 kohdassa tarkoitettujen
riskien osalta.
4. Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että jokaisella luot-
tolaitoksella on järkevät hallinnolliset ja kirjanpitomenetelmät ja
asianmukaiset sisäiset tarkastusmenetelmät kaikkien suurten riskikeskit-tymien ja niihin tämän direktiivin määritelmien ja edellytyksienmukaisesti myöhemmin tehtyjen muutosten tunnistamiseksi ja merkit-semiseksi kirjanpitoon sekä näiden riskien valvomiseksiluottolaitoksen riskejä koskevan politiikan perusteella.
Kun luottolaitos nojautuu 3 kohtaan, sen on säilytettävä perusteet,
joihin se on nojautunut, vähintään vuoden ajan siitä, kun erivapausmyönnettiin, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat tarkistaa ne.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 44
▼B
49 artikla
Suuriin riskikeskittymiin sovellettavat rajoitukset
1. Luottolaitos ei voi ottaa saman asiakkaan tai samojen keskenään
sidossuhteessa olevien asiakkaiden osalta riskiä, jonka kokonaismäärä
on enemmän kuin 25 prosenttia sen omista varoista.
2. Kun tämä asiakas tai keskenään sidossuhteessa olevat asiakkaat
ovat luottolaitoksen emoyritys tai tytäryritys ja/tai yksi tai useampitämän emoyrityksen tytäryrityksiä, 1 kohdassa säädetty prosenttilukualennetaan 20 prosenttiin. Jäsenvaltioiden ei kuitenkaan tarvitse
kohdistaa näiden asiakkaiden osalta ottamiaan riskejä tähän 20
prosentin rajoitukseen, jos kyseisiä riskejä varten vaaditaan erityinensuoritettava tarkastus muita toimenpiteitä tai menettelyitä käyttäen.Niiden on ilmoitettava komissiolle ja neuvoa-antavalle pankkikomi-tealle tällaisten toimenpiteiden tai menettelyjen sisällöstä.
3. Luottolaitos ei voi ottaa suuria riskikeskittymiä, joiden kumuloitu
määrä on enemmän kuin 800 prosenttia sen omista varoista.
4. Jäsenvaltiot voivat asettaa 1, 2 ja 3 kohdassa säädettyä tiukempia
rajoituksia.
5. Luottolaitoksen on noudatettava aina 1, 2 ja 3 kohdassa säädettyjä
rajoituksia ottamiensa riskien osalta. Jos poikkeuksellisesti otetut riskitylittävät kuitenkin nämä rajoitukset, ilmoitus on annettava välittömästi
toimivaltaisille viranomaisille, jotka voivat, jos on perusteltua, myöntää
luottolaitoksille määräajan, jossa luottolaitoksen on ryhdyttävä noudat-tamaan rajoituksia.
6. Jäsenvaltiot voivat kokonaan tai osittain antaa vapautusta 1, 2 ja 3
kohdan noudattamisesta niiden luottolaitoksen ottamien riskien osalta,
jotka kohdistuvat sen emoyritykseen tai emoyrityksen muihin tytäryri-
tyksiin ja sen omiin tytäryrityksiin sikäli kuin nämä yrityksetsisällytetään konsolidoituun valvontaan, jonka kohteena itse luottolaitoson tämän direktiivin tai vastaavan kolmannessa maassa voimassaolevan sääntelyn mukaisesti.
7. Jäsenvaltiot voivat kokonaan tai osittain antaa vapautusta 1, 2 ja 3
kohdan soveltamisesta seuraavien riskien osalta:
a) varojen erät, jotka ovat saamisia A alueen keskushallinnolta tai
keskuspankeilta;
b) varojen erät, jotka ovat saamisia Euroopan yhteisöiltä;
c) varojen erät, jotka ovat A alueen keskushallintojen tai keskuspank-
kien taikka Euroopan yhteisöjen nimenomaisesti takaamia;
d) muut alueen A keskushallintojen tai keskuspankkien taikka Euroo-
pan yhteisöjen ottamat tai niiden takaamat riskit;
e) varojen erät ja muut riskit, jotka ovat lainanottajien kansallisen
valuutan määräisiä ja tarvittaessa kansallisessa valuutassa rahoitet-
tuja saamisia B alueen keskushallinnoilta tai keskuspankeilta;
f) varojen erät ja muut riskit, joiden vakuudeksi toimivaltaiset virano-
maiset ovat hyväksyneet A alueen keskushallintojen tai
keskuspankkien tai Euroopan yhteisöjen taikka jäsenvaltioiden
alueellisten tai paikallisten viranomaisten liikkeeseen laskemiaarvopapereita, joita varten säädetään vakavaraisuuden osalta nolla-painotus 44 artiklan mukaisesti;
g) varojen erät ja muut riskit, joiden vakuudeksi toimivaltaiset virano-
maiset ovat hyväksyneet käteistalletuksen lainanantajan laitoksessatai luottolaitoksessa, joka on emoyritys tai lainanantajalaitoksentytäryritys;
h) varojen erät ja muut riskit, joiden vakuudeksi toimivaltaiset virano-
maiset ovat hyväksyneet lainanantajan laitoksen tai luottolaitoksenemoyrityksen tai lainaavan laitoksen tytäryrityksen antamat talletus-todistuksia vastaavat arvopaperit ja jotka ovat talletetutjommankumman haltuun;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 45
▼B
i) varojen erät, jotka ovat saamisia luottolaitokselta, ja luottolaitok-
seen kohdistuvat muut riskit, jotka ovat enintään vuoden pituisia jajotka eivät ole näiden laitosten omia varoja;
j) varojen erät ja muut riskit, jotka on taattu 45 artiklan 2 kohdan
mukaisesti ja jotka ovat enintään vuoden pituisia saamisia laitok-silta, jotka eivät ole luottolaitoksia, mutta jotka noudattavatsanotussa kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia;
k) kauppavekselit tai muut vastaavat vekselit, jotka ovat enintään
vuoden pituisia, ja joissa on toisen luottolaitoksen allekirjoitus;
l) direktiivin 85/611/ETY 22 artiklan 4 kohdassa määritellyt joukko-
velkakirjat;
m) kunnes myöhempi yhteensovittaminen on toteutettu, 51 artiklan 3
kohdassa tarkoitettuihin vakuutusyrityksiin liittyvät omistusyh-teydet, jotka ovat enintään 40 prosenttia omistusyhteyden omaavan
luottolaitoksen omista varoista;
n) varojen erät, jotka ovat saamisia niiltä alueellisilta tai keskusluotto-
laitoksilta, joiden ryhmään lainan antava laitos on liittynyt osaksilain tai yhtiön perustamiskirjan perusteella, ja joiden tehtävänä onnäiden määräysten mukaan suorittaa käteismaksujen selvitystä
ryhmän sisällä;
o) vastuut, joiden vakuudeksi toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväk-
syneet muita kuin f alakohdassa tarkoitettuja arvopapereita silläedellytyksellä, että nämä arvopaperit eivät ole luottolaitoksen
itsensä tai sen emoyrityksen tai jonkin niiden tytäryrityksen tai
kyseisen asiakkaan taikka keskenään sidossuhteessa olevien asiak-kaiden liikkeeseen laskemia. Vakuudeksi annetut arvopaperit onarvostettava markkinahintaan, ja niiden arvon on ylitettävä vastuut,joiden vakuutena ne ovat, ja niiden on oltava joko pörssilistalleotettuja tai vapaasti luovutettavia ja säännöllisesti sellaisen markki-
napaikan listalla noteerattuja, joita ylläpidetään tunnustettujen
ammattimaisten arvopaperikauppiaiden toimesta ja sen kotijäsen-valtion, josta luottolaitos on peräisin, toimivaltaisten viranomaistenhyväksymällä tavalla ja mahdollistaen sellaisen objektiivisenhinnan määrittämisen, että kyseisten arvopapereiden vastuun
ylittävä lisäarvo voidaan tarkistaa milloin tahansa. Vaadittu lisäarvo
on 100 prosenttia; sen on kuitenkin oltava 150 prosenttia kunkyseessä ovat osakkeet ja 50 prosenttia kun kyseessä ovat luottolai-tosten, muiden kuin 44 artiklassa tarkoitettujen jäsenvaltioidenaluehallinnon tai paikallisten viranomaisten, liikkeeseen laskematjoukkovelkakirjat ja kun kyseessä ovat Euroopan investointipankin
ja monenkeskisten kehityspankkien liikkeeseen laskemat joukko-
velkakirjat. Vakuutena olevat arvopaperit eivät saa ollaluottolaitoksen omia varoja;
p) lainat, joiden vakuudeksi toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksy-
neet kiinnitysvakuuden asuinkiinteistöön tai sellaisen suomalaisen
asunto-osakeyhtiön osakkeita, joka toimii Suomen vuoden 1991asunto-osakeyhtiölain tai vastaavan myöhemmän lainsäädännönmukaisesti ja omaisuuden leasingvuokraukseen, joissa leasingtoi-minnan harjoittajalla säilyy täysi omistusoikeus vuokrattuunasuinkiinteistöön kunnes vuokralainen käyttää osto-oikeuttaan ja
molemmissa tapauksissa 50 prosentilla kyseisen kiinteistön arvosta.
Tämän omaisuuden arvo lasketaan toimivaltaisten viranomaistenhyväksymien laissa, asetuksissa tai hallinnollisissa määräyksissämääriteltyjen tarkkojen arviointiperusteiden mukaan. Arviointisuoritetaan vähintään kerran vuodessa. Tässä alakohdassa asuinkiin-
teistöllä tarkoitetaan asuinkiinteistöä, joka on lainansaajan käytössä
tai vuokralle antamana;
q) 50 prosenttia liitteessä II tarkoitetuista taseen ulkopuolisista eristä,
joiden riski on keskimääräinen/alhainen;
r) toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella ne muut kuin
myönnetyille luotoille annetut takuut, jotka perustuvat lakiin taiasetukseen ja jonka ovat jäsenilleen antaneet keskinäiset yhtiöt,jotka ovat luottolaitoksia, jollei niiden määrästä lasketusta 20prosentin painotuksesta muuta johdu;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 46
▼B
Jäsenvaltioiden on annettava ilmoitus komissiolle, jos ne käyttävät
tätä mahdollisuutta varmistaakseen, että tämä ei aiheuta kilpailunvääristymistä.
s) Liitteessä II tarkoitetut taseen ulkopuoliset erät, joiden riski on
alhainen, sikäli kuin sellaisen sopimuksen mukaan, joka on solmittu
asiakkaan tai keskenään sidossuhteessa olevien asiakkaiden kanssa,
riski voidaan ottaa vain sillä edellytyksellä, että on tarkistettu, etteise aiheuta 1, 2 ja 3 kohdan mukaisten rajoituksien ylityksiä.
8. Jäsenvaltiot voivat 1, 2 ja 3 kohdan soveltamiseksi painottaa 20
prosentilla varoja, jotka ovat saamisia jäsenvaltioiden alueellisilta ja
paikallisilta viranomaisilta sekä näihin viranomaisiin liittyviä tai niidentakaamia muita riskejä; jäsenvaltiot voivat alentaa tämän suhdeluvunnollaksi prosentiksi 44 artiklassa säädetyin edellytyksin.
9. Jäsenvaltiot voivat 1, 2 ja 3 kohdan soveltamiseksi painottaa 20
prosentilla varoja, jotka ovat saamisia luottolaitoksilta sekä muitariskejä, joiden kesto on enemmän kuin vuosi mutta enintään kolmevuotta ja painottaa 50 prosentilla varoja, jotka ovat saamisia luottolai-toksilta, joiden kesto on enemmän kuin kolme vuotta, sikäli kuinjälkimmäiset ovat esitettyinä luottolaitoksen liikkeelle laskemana velk-
avälineenä ja, että nämä velkavälineet ovat toimivaltaisten
viranomaisten mukaan tosiasiassa vaihtokelpoisia ammattimaisten arvo-paperikauppiaiden välityksellä toimivilla markkinoilla ja jotkanoteerataan päivittäin näillä markkinoilla tai jonka liikkeelle laskemi-seen on sen kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, josta
liikkeelle laskeva luottolaitos on peräisin, antama lupa. Missään
tapauksessa näitä varoja ei voida pitää omina varoina.
10. Edellä 7 kohdan i alakohdasta ja 9 kohdasta poiketen jäsenval-
tiot voivat painottaa 20 prosentilla varoja, jotka ovat saamisia
luottolaitoksilta ja muita luottolaitoksia koskevia riskejä riippumatta
niiden kestosta.
11. Kun kolmas on taannut asiakkaasta aiheutuvan riskin tai kolmas
on vakuutena laskenut liikkeelle arvopapereita 7 kohdan o alakohdassamääritellyin edellytyksin, jäsenvaltiot voivat katsoa, että:
— riski on otettu kolmannen eikä asiakkaan lukuun luottolaitoksilta,
jos kolmas on taannut riskin toimivaltaisten viranomaisten hyväk-
symällä tavalla suoraan ja varauksetta,
— riski on otettu kolmannen lukuun eikä asiakkaan lukuun, jos 7
kohdan o alakohdassa määritelty riski on vakuutena siinä säädetyinedellytyksin.
12. Neuvosto tarkastelee viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1999
komission kertomuksen perusteella sitä, miten 7 kohdan i alakohdassa,9 ja 10 kohdassa säädettyjä pankkienvälisiä riskejä käsitellään.Neuvosto päättää komission ehdotuksesta mahdollisesti tehtävistämuutoksista.
50 artikla
Suurten riskikeskittymien valvonta konsolidoidulla perusteella ja
perusteella, jota ei ole konsolidoitu
1. Kun luottolaitos ei ole emoyritys eikä tytäryritys, 48 ja 49 artik-
lassa tai muissa tällä alalla sovellettavissa yhteisön säännöksissävahvistettujen velvoitteiden noudattamista valvotaan konsolidoimatto-malla perusteella.
2. Muissa tapauksissa 48 ja 49 artiklassa tai muissa tällä alalla
sovellettavissa yhteisön säännöksissä vahvistettujen velvoitteidennoudattamista valvotaan konsolidoidulla perusteella 52—56 artiklanmukaisesti.
3. Jäsenvaltioiden ei kuulu valvoa kunkin osalta erikseen tai osittain
konsolidoidulla perusteella 48 ja 49 artiklassa tai muussa yhteisöntähän alaan sovellettavassa säännöksessä säädettyjen velvoitteidennoudattamista, sellaista luottolaitosta, jota valvotaan emoyrityksenäkonsolidoinnin perusteella, sekä kaikki tämän luottolaitoksen tytäryri-tykset, joiden toiminta on niiden antaman toimiluvan varaista ja jotka2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 47
▼B
ovat niiden valvonnassa, sekä jotka kuuluvat konsolidoituun valvon-
taan.
Jäsenvaltioiden ei tarvitse toteuttaa tätä valvontaa, kun emoyritys on
luottolaitoksen kanssa samassa jäsenvaltiossa perustettu rahoitushallin-tayhtiö edellyttäen, että tämä yritys on saman valvonnan kohteena
kuin luottolaitos.
Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa on
toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että riskit kohdentuvat
riittävästi ryhmässä.
4j a k s o
Määräosuus muissa yrityksissä kuin luotto- tai rahoituslaitoksissa
51 artikla
Määräosuuksien kokonaismäärää koskevat rajoitukset muissa
yrityksissä kuin luotto- tai rahoituslaitoksissa
1. Luottolaitoksella ei saa olla määräosuutta, joka on suurempi kuin
15 prosenttia sen omista varoista sellaisessa yrityksessä, joka ei ole
luottolaitos, rahoituslaitos tai yritys, joka harjoittaa direktiivin 86/635/ETY 43 artiklan 2 kohdan f alakohdassa tarkoitettua toimintaa.
2. Luottolaitoksen määräosuuksien kokonaismäärä muissa yrityk-
sissä kuin luottolaitoksissa, rahoituslaitoksissa tai direktiivin 86/635/ETY 43 artiklan 2 kohdan f alakohdassa tarkoitettua toimintaa harjoit-tavissa yrityksissä ei saa olla suurempi kuin 60 prosenttialuottolaitoksen omista varoista.
3. Jäsenvaltioiden ei tarvitse soveltaa 1 ja 2 kohdassa säädettyjä
rajoja osuuksiin direktiivin 73/239/ETY ja direktiivin 79/267/ETYmukaisissa vakuutusyrityksissä tai direktiivin 98/78/ETY mukaisissajälleenvakuutusyrityksissä.
4. Luottolaitoksen väliaikaisessa omistuksessa yrityksen rahoituksen
tervehdyttämisen tai pelastusoperaation aikana olevia tai normaalikes-toisen emissiotakuun vuoksi taikka laitoksen omissa nimissä toisten
lukuun olevia osakkeita tai osuuksia ei lueta määräosuuksiksi lasket-
taessa 1 ja 2 kohdassa vahvistettuja rajoituksia. Osakkeita, jotka eivätole direktiivin 86/635/ETY 35 artiklan 2 kohdan mukaista pitkäaikaistarahoitusomaisuutta, ei oteta lukuun.
5. Edellä 1 ja 2 kohdassa vahvistettuja rajoituksia ei saa ylittää
muutoin kuin poikkeuksellisissa olosuhteissa. Sellaisissa tapauksissatoimivaltaisten viranomaisten on kuitenkin vaadittava, että luottolaitosjoko lisää omia varojaan tai toteuttaa muut vastaavat toimenpiteet.
6. Jäsenvaltiot voivat säätää, ettei toimivaltaisten viranomaisten
tarvitse soveltaa 1 ja 2 kohdan rajoituksia, mikäli ne edellyttävät, ettäluottolaitosten on kokonaisuudessaan katettava omilla varoillaan ne
määrät, joilla luottolaitoksen määräosuudet ylittävät nuo rajoitukset ja
ettei näitä omia varoja sisällytetä vakavaraisuussuhdeluvun laskemi-seen. Jos molemmat 1 ja 2 kohdan rajoitukset ylittyvät, omilla varoillakatettava määrä määräytyy suuremman ylityksen mukaan.
3 LUKU
VALVONTA KONSOLIDOINNIN PERUSTEELLA
52 artikla
Luottolaitosten valvonta konsolidoinnin perusteella
1. Jokaista sellaista luottolaitosta, jonka tytäryhtiö on luotto- tai
rahoituslaitos tai jolla on omistusyhteys tällaisessa laitoksessa, valvo-taan sen konsolidoidun taloudellisen tilan perusteella 54 artiklassatarkoitetussa laajuudessa ja siinä tarkoitetulla tavalla. Tätä valvontaasovelletaan ainakin 5 ja 6 kohdassa tarkoitettuihin aloihin.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 48
▼M2
▼B
▼B
2. Jokaista luottolaitosta, jonka emoyritys on rahoitushallintayhtiö,
valvotaan rahoitushallintayhtiön konsolidoidun taloudellisen tilanperusteella 54 artiklassa tarkoitetussa laajuudessa ja siinä tarkoitetulla
tavalla. Tätä valvontaa sovelletaan ainakin 5 ja 6 kohdassa tarkoitet-
tuihin aloihin. ►
M2Rahoitusholdingyhtiön taloudellisen tilanteen
konsolidointi ei edellytä millään tavoin, että toimivaltaisten virano-maisten olisi toteutettava rahoitusholdingyhtiön yksilöllistä valvontaa,sanotun kuitenkaan rajoittamatta 54 a artiklan soveltamista. ◄
3. Jäsenvaltiot tai toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat vastuussa
53 artiklassa tarkoitetusta konsolidoidusta valvonnasta, voivat luopuayksittäisissä tapauksissa sellaisen luottolaitoksen, rahoituslaitoksen tai
pankkipalveluja avustavia palveluja tarjoavan yrityksen, joka on
tytäryritys tai jossa on omistusyhteys, sisällyttämisestä konsolidointiin:
— kun konsolidointiin sisällytettävä yritys sijaitsee kolmannessa
maassa, jossa on tarvittavan tiedon siirtämiselle oikeudellisiaesteitä,
— kun sisällytettävällä yrityksellä on toimivaltaisten viranomaisten
mukaan vain vähäinen merkitys luottolaitosten valvonnan tavoit-teiden kannalta ja joka tapauksessa kun sisällytettävän yrityksentase on vähemmän kuin alempi määrä seuraavista määristä: 10miljoonaa euroa tai 1 prosentti emoyrityksen tai yrityksen, jolla onomistusyhteys, taseesta. Jos useampi yritys täyttää edellä mainitut
vaatimukset, ne on kuitenkin sisällytettävä konsolidointiin sikäli
kuin tällä yrityskokonaisuudella on huomattava merkitys edellämainittujen päämäärien suhteen
tai
— kun konsolidoitua valvontaa toteuttavien toimivaltaisten virano-
maisten mukaan konsolidointiin sisällytettävän yrityksenkonsolidoitu taloudellinen tila ei ole luottolaitoksen valvonnantavoitteiden kannalta tarkoituksenmukainen tai se on harhaanjoh-
tava.
4. Kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät sisällytä 3
kohdan toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauk-
sissa konsolidoituun valvontaan luottolaitosta, joka on tytäryhtiö, sen
jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa luottolaitoksena toimivatytäryhtiö sijaitsee, voivat pyytää emoyritykseltä niitä tietoja, jotkahelpottavat tämän luottolaitoksen valvontaa.
5. Konsolidoitu valvonta, joka kohdistuu vakavaraisuuteen, omien
varojen riittävyyteen markkinariskien suhteen ja suuriin riskikeskitty-miin, toteutetaan tämän artiklan ja 53—56 artiklan mukaisesti.Jäsenvaltiot päättävät tarpeellisista toimenpiteistä, sisällyttääkseentarvittaessa 2 kohdan mukaisesti rahoitushallintayhtiöt konsolidoituun
valvontaan.
Luottolaitoksen konsolidoidun tai osittain konsolidoidun taloudellisen
tilanteen valvonta ja tarkastus koskee 51 artiklan 1 ja 2 kohdassa
säädettyjen rajoitusten noudattamista.
6. Toimivaltaisten viranomaisten on edellytettävä, että kaikilla 1 ja 2
kohdan mukaisesti luottolaitoksen konsolidoidun valvonnan alaan
kuuluvilla yrityksillä on riittävät sisäiset tarkastusmenetelmät konsoli-
doidulle valvonnalle tarpeellisten tietojen hankkimiseksi.
7. Rajoittamatta muissa direktiiveissä olevien erityissäännösten
soveltamista jäsenvaltiot voivat olla soveltamatta osittain konsolidoi-
dulla tai yksilöllisellä perusteella 5 kohdassa mainittuja sääntöjäluottolaitoksiin, jotka emoyrityksinä kuuluvat konsolidoidun valvonnanalaan sekä jokaiseen tämän luottolaitoksen tytäryritykseen, joka on riip-puvainen niiden toimiluvasta ja valvonnasta ja joka kuuluu
emoyrityksenä toimivan luottolaitoksen konsolidoituun valvontaan.
Sama oikeus on olla soveltamatta, kun emoyritys on rahoitushallin-tayhtiö, jolla on kotipaikka samassa jäsenvaltiossa kuinluottolaitoksella edellyttäen, että tätä yritystä valvotaan samalla tavoinkuin luottolaitoksia ja nimenomaan että siihen sovelletaan 5 kohdassamainittuja sääntöjä.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 49
▼B
Molemmissa ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa on
toteutettava toimenpiteet sen varmistamiseksi, että pääoma jakaantuuriittävästi pankkiryhmittymän sisällä.
Jos toimivaltaiset viranomaiset soveltavat näitä säännöksiä yksilölli-
sesti, ne voivat omien varojen laskemiseksi käyttää 34 artiklan 2
kohdan viimeisessä alakohdassa tarkoitettua säännöstä.
8. Kun muussa jäsenvaltiossa sijaitsevalle luottolaitokselle, joka on
luottolaitoksena toimivan emoyrityksen tytäryritys, on myönnetty
toimilupa, toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat myöntäneet tytäryri-tyksen toimiluvan, soveltavat tähän laitokseen 5 kohdassa mainittujasääntöjä yksilöllisesti tai tarvittaessa osittain konsolidoidulla perus-teella.
9. Sen estämättä, mitä 8 kohdassa vaaditaan luottolaitoksena
toimivan emoyrityksen tytäryrityksen toimiluvan myöntämisestävastuussa olevat toimivaltaiset viranomaiset voivat siirtää valvontavas-
tuunsa kahdenvälisellä sopimuksella toimivaltaisille viranomaisille,
jotka ovat antaneet emoyritykselle toimiluvan ja valvovat sitä, senvarmistamiseksi, että nämä viranomaiset ovat vastuussa tytäryhtiönvalvonnasta tämän direktiivin mukaisesti. Komissiolle on ilmoitettavatällaisista sopimuksista ja niiden sisällöstä. Komissio ilmoittaa tiedonmuiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja neuvoa-anta-
valle pankkikomitealle.
10. Jäsenvaltiot märäävät, että niiden konsolidoidusta valvonnasta
vastuussa olevat toimivaltaiset viranomaiset voivat pyytää sellaisilta
luottolaitoksen tai rahoitushallintayhtiön tytäryrityksiltä, jotka eivätsisälly konsolidoidun valvonnan alaan, 55 artiklassa tarkoitettujatietoja. Tässä tapauksessa sovelletaan kyseisessä artiklassa säädettyjätietojen siirtomenettelyjä ja tietojen todentamismenettelyjä.
53 artikla
Toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat vastuussa valvonnasta
konsolidoinnin perusteella
1. Kun emoyritys on luottolaitos, konsolidoitua valvontaa toteuttavat
ne toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat antaneet tälle luottolaitokselle4 artiklassa tarkoitetun toimiluvan.
2. Kun luottolaitoksen emoyritys on rahoitushallintayhtiö, konsoli-
doitua valvontaa toteuttavat ne toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovatantaneet tälle luottolaitokselle 4 artiklassa tarkoitetun toimiluvan.
Kuitenkin kun useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa toimiluvan
saaneilla luottolaitoksilla on emoyrityksenä sama rahoitushallintayhtiö,konsolidoitua valvontaa toteuttavat sen luottolaitoksen toimivaltaisetviranomaiset, jolla on toimilupa jäsenvaltiossa, jossa rahoitushallin-tayhtiö on perustettu.
Jos siinä jäsenvaltiossa, jossa rahoitushallintayhtiö on perustettu, ei ole
toimiluvan saanutta luottolaitoksena toimivaa tytäryhtiötä, kyseisen
jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset (mukaan lukien sen jäsenval-
tion toimivaltaiset viranomaiset, jossa rahoitushallintayhtiö onperustettu) sopivat yhdessä siitä, ketkä niistä toteuttavat konsolidoituavalvontaa. Jos tällaista sopimusta ei ole, konsolidoitua valvontaa toteut-tavat ne toimivaltaiset viranomaiset, jotka ovat myöntäneet toimiluvansille luottolaitokselle, jonka taseen loppusumma on suurin; taseiden
ollessa yhtä suuret konsolidoitua valvontaa harjoittavat ne toimival-
taiset viranomaiset, jotka ovat myöntäneet 4 artiklassa tarkoitetuntoimiluvan ensimmäisenä.
3. Kyseiset toimivaltaiset viranomaiset voivat poiketa yhteisellä
sopimuksella 2 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa maini-tuista säännöksistä.
4. Edellä 2 kohdan kolmannessa alakohdassa ja 3 kohdassa tarkoite-
tuissa sopimuksissa on oltava määräykset käytännönyhteistyötoimenpiteistä ja tietojen siirtotoimenpiteistä konsolidoinninpohjalta tapahtuvan valvonnan toteuttamiseksi.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 50
▼B
5. Kun jäsenvaltioissa on enemmän kuin yksi luotto- ja rahoituslai-
tosten vakavaraisuutta valvova toimivaltainen viranomainen,jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet järjestääkseen
näiden toiminnan yhteensovittaminen.
54 artikla
Konsolidointitapa ja konsolidoinnin laajuus
1. Konsolidoidun valvonnan toteuttamisesta vastuussa olevien toimi-
valtaisten viranomaisten on tätä valvontaa varten vaadittava luotto- ja
rahoituslaitosten, jotka ovat emoyritysten tytäryrityksiä, kokonaisval-taista konsolidointia.
Kuitenkin suhteellisesta konsolidoinnista voidaan päättää tapauksissa,
jolloin toimivaltaisten viranomaisten mukaan emoyrityksen, jolla onosa pääomasta, vastuu rajoittuu tähän osaan pääomasta muiden osak-keenomistajien tai yhtiön jäsenten vastuun ja viimeksimainittujentyydyttävän vakavaraisuuden vuoksi. Muiden osakkeenomistajien jayhtiön jäsenten vastuu on yksityiskohtaisesti perusteltava tarvittaessa
tarkoin merkittyinä sitoumuksina.
Jos yritykset ovat sidoksissa direktiivin 83/349/ETY 12 artiklan 1
kohdassa tarkoitetussa suhteessa, toimivaltaiset viranomaiset määritte-levät, kuinka konsolidointi suoritetaan.
2. Konsolidoidun valvonnan toteuttamisesta vastuussa olevien toimi-
valtaisten viranomaisten on tätä valvontaa varten vaadittava niidenluotto- tai rahoituslaitosten omistusyhteyksien osittaista konsolidointia,joiden johdossa on yritys, joka sisältyy konsolidointiin yhdessä yhden
tai useamman konsolidoinnin ulkopuolella olevan yrityksen kanssa,
kun on kyseessä näiden yritysten vastuun rajoittamisesta omistuksessaolevan pääoman mukaisesti.
3. Omistusyhteyksien tai muiden kuin 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen
pääomayhteyksien tapauksessa toimivaltaiset viranomaiset määrittelevätonko konsolidointi toteutettava ja millä tavoin. Nämä voivat erityisestisallia tai päättää pääomaosuusmenetelmän käytöstä. Tämä menetelmäei tarkoita kuitenkaan kyseessä olevien yritysten sisällyttämistä konso-lidoituun valvontaan.
4. Rajoittamatta 1, 2 ja 3 kohdan soveltamista toimivaltaisten vira-
nomaisten on määriteltävä, onko konsolidointi toteutettava ja millätavoin seuraavissa tapauksissa:
— jos luottolaitoksella on toimivaltaisten viranomaisten mukaan
huomattava vaikutusvalta yhteen tai useampaan luotto- tai rahoitus-
laitokseen kuitenkin ilman, että sillä on omistus- tai muitapääomayhteyksiä näissä laitoksissa,
— jos yksi tai useammat luotto- tai rahoituslaitokset ovat yhteisen
johdon alaisia ilman, että tämä perustuu sopimukseen tai yhtiöjär-
jestykseen.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat erityisesti sallia tai vaatia direktiivin83/349/ETY 12 artiklassa säädetyn menetelmän käyttöä. Tämä mene-telmä ei kuitenkaan tarkoita kyseisten yritysten sisällyttämistäkonsolidoituun valvontaan.
5. Kun konsolidoitua valvontaa vaaditaan 52 artiklan 1 ja 2 kohdan
mukaisesti, on ne pankkipalveluja avustavia palveluja tarjoavatyritykset sisällytettävä konsolidointiin samoissa tapauksissa ja samoinmenetelmin kuin ne, joista säädetään tämän artiklan 1—4 kohdassa.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 51
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼M2
54 a artikla
Rahoitusholdingyhtiön hallintoelin
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että ne henkilöt, jotka tosiasiallisesti
johtavat rahoitusholdingyhtiön liiketoimintaa, ovat riittävän hyvämai-neisia ja kokeneita suorittaakseen nämä tehtävät.
55 artikla
Tiedot, jotka monialan hallintayhtiön ja sen tytäryhtiöiden on
annettava
1. Kunnes konsolidointimenetelmät sovitetaan myöhemmin yhteen
jäsenvaltiot säätävät, että jos yhden tai useamman luottolaitoksenemoyrityksenä on monialan hallintayhtiö, näiden luottolaitosten toimi-luvasta ja valvonnasta vastuussa olevien toimivaltaisten viranomaistenon vaadittava yhtiötä ja sen tytäryrityksiä joko toimittamaan niille
suoraan tai luottolaitoksen tytäryrityksen välityksellä kaikkien luottolai-
tosten tytäryrityksien valvontaa varten tarpeellisia tietoja.
2. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, että niiden toimivaltaiset vira-
nomaiset voivat tehdä tarkastuksia tai antaa ulkopuolisille tarkastajilletehtäväksi tehdä tarkastuksia paikalla, monialan hallintayhtiöiltä tainiiden tytäryhtiöiltä saatujen tietojen todentamiseksi. Jos monialanhallintayhtiö tai jokin sen tytäryrityksistä on vakuutusyhtiö, 56 ariklan4 kohdassa säädettyä menettelyä voidaan myös noudattaa. Jos monialan
hallintayhtiö tai jokin sen tytäryrityksistä sijaitsee muussa jäsenval-
tiossa kuin siinä missä luottolaitoksena toimiva tytäryhtiö sijaitsee,tietojen todentamisessa paikalla noudatetaan 56 artiklan 7 kohdassasäädettyä menettelyä.
55 a artikla
Ryhmänsisäiset liiketoimet monialan holdingyhtiöiden kanssa
Rajoittamatta tämän direktiivin V osaston 2 luvun 3 jakson sovelta-
mista jäsenvaltioiden on säädettävä, että jos yhden tai useammanluottolaitoksen emoyritys on monialan holdingyhtiö, näiden luottolai-tosten valvonnasta vastaavat toimivaltaiset viranomaiset harjoittavatluottolaitoksen ja monialan holdingyhtiön ja sen tytäryritysten välistenliiketoimien yleisvalvontaa.
Toimivaltaisten viranomaisten on vaadittava, että luottolaitoksilla on
riittävät riskienhallintamenettelyt ja sisäiset tarkastusmenetelmät,
luotettavat raportointi- ja laskentamenettelyt mukaan luettuina, emoyri-
tyksenä toimivan monialan holdingyhtiön ja sen tytäryritystenliiketoimien määrittämiseksi, mittaamiseksi, seuraamiseksi ja valvomi-seksi tarkoituksenmukaisella tavalla. Toimivaltaisten viranomaisten onvaadittava luottolaitosta ilmoittamaan 48 artiklassa tarkoitettuja liike-toimia lukuun ottamatta kaikista näiden yritysten kanssa tehdyistä
merkittävistä liiketoimista. Toimivaltaisten viranomaisten on valvottava
näitä menettelyjä ja merkittäviä liiketoimia.
Jos yllämainituista ryhmän sisäisistä liiketoimista aiheutuu uhkaa luot-
tolaitoksen rahoitusasemalle, laitoksen valvonnasta vastaavantoimivaltaisen viranomaisen on toteutettava aiheelliset toimenpiteet.
56 artikla
Toimenpiteet, jotka on tarkoitettu helpottamaan konsolidoinnin
perusteella tapahtuvaa valvontaa
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet sen
varmistamiseksi, ettei yksikään oikeudellinen seikka estäisi konsoli-doidun valvonnan alaan kuuluvia yrityksiä eikä monialanhallintayhtiöitä tai niiden tytäryrityksiä taikka 52 artiklan 10 kohdassatarkoitettuja tytäryrityksiä vaihtamasta keskenään 52—55 artiklan jatämän artiklan mukaisen valvonnan toteuttamiseksi tarvittavia tietoja.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 52
▼B
▼M2
▼B
▼B
2. Kun emoyritys ja luottolaitos tai luottolaitokset, jotka ovat sen
tytäryrityksiä, sijaitsevat eri jäsenvaltioissa, jokaisen jäsenvaltion toimi-valtaisten viranomaisten on luovutettava kaikki konsolidoidun
valvonnan toteuttamiseksi tai sen helpottamiseksi tarpeelliset tiedot.
Jos sen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset, jossa emoyritys
sijaitsee, eivät toteuta konsolidoitua valvontaa itse 53 artiklan
säännösten mukaisesti, tämän valvonnan toteuttamisesta vastuussa
olevat toimivaltaiset viranomaiset voivat kehottaa niitä pyytämäänemoyritykseltä konsolidoidun valvonnan toteuttamiseksi tarpeellisiatietoja ja ilmoittamaan niistä näille viranomaisille.
3. Jäsenvaltioiden on sallittava niiden toimivaltaisten viranomaisten
kesken 2 kohdassa tarkoitettujen tietojen luovuttaminen kuitenkin edel-lyttäen, että rahoitushallintayhtiön, rahoituslaitoksen taipankkitoimintaa avustavia palveluja tarjoavan yrityksen osalta tietojenkerääminen tai hallussapito ei tarkoita missään tapauksessa, että toimi-
valtaisten viranomaisten olisi toteutettava näiden laitosten tai yritysten
valvonta yksilöllisesti.
Samoin jäsenvaltioiden on sallittava, että niiden toimivaltaiset virano-
maiset vaihtavat keskenään 55 artiklassa tarkoitettuja tietoja kuitenkin
edellyttäen, etteivät toimivaltaiset viranomaiset missään tapauksessatoteuttaisi sellaisten monialan hallintayhtiöiden ja niiden tytäryhtiöidenvalvontaa, jotka eivät ole luottolaitoksia tai 52 artiklan 10 kohdassatarkoitettuja tytäryhtiöitä.
4. Kun luottolaitoksella, rahoitushallintayhtiöllä tai monialan hallin-
tayhtiöllä on määräysvalta yhdessä tai useammassa tytäryhtiössä, jotkaovat vakuutusyhtiöitä tai muita sijoituspalveluja tarjoavia luvanvaraisiayrityksiä, toimivaltaisten viranomaisten ja viranomaisten, joidentehtävänä on vakuutusyhtiöiden ja muiden kyseisten sijoituspalveluja
tarjoavien yritysten julkinen valvonta, on oltava kiinteässä yhteistoi-
minnassa. Rajoittamatta kuitenkaan näiden viranomaisten toimivaltaaon niiden annettava kaikki mahdolliset tiedot, jotka ovat omiaan help-ottamaan tämän tehtävän suorittamista ja sallimaan kaikkien niidenvalvonnan alaisten yritysten toiminnan ja taloudellisen tilanteen tark-
kailun.
5. Konsolidoidun valvonnan puitteissa saatuja tietoja ja erityisesti
tässä direktiivissä säädettyjä toimivaltaisten viranomaisten keskinäistätietojen luovuttamista koskee 30 artiklassa säädetty salassapitovelvolli-
suus.
6. Konsolidoidusta valvonnasta vastuussa olevien toimivaltaisten
viranomaisten on laadittava 52 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista rahoi-
tushallintayhtiöistä luettelo. Tämä luettelo on toimitettava muiden
jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle.
7. Kun jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset haluavat tämän
direktiivin soveltamiseksi määrätyissä tapauksissa todentaa toisessa
jäsenvaltiossa toimivaa luottolaitosta, rahoitushallintayhtiötä, rahoitus-laitosta tai pankkipalveluja avustavia palveluja tarjoavaa yritystä,monialan hallintayhtiötä tai 55 artiklassa tarkoitettua tytäryritystätaikka 52 artiklan 10 kohdassa tarkoitettua tytäryritystä koskevat tiedot,niiden on pyydettävä tuon jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia
suorittamaan tämä todentaminen. Niiden toimivaltaisten viranomaisten,
jotka ovat ottaneet vastaan tämän pyynnön, on toimivaltansa rajoissa,suoritettava joko itse todentaminen tai sallittava viranomaisille, jotkaovat esittäneet pyynnön, suorittaa tämä todentaminen taikka sallittavatilintarkastajan tai asiantuntijan suorittaa se. ►
M2Pyynnön esittänyt
toimivaltainen viranomainen voi halutessaan olla mukana tarkastuk-
sessa, jos se ei suorita tarkastusta itse. ◄
8. Jäsenvaltioiden on säädettävä rahoitushallintayhtiöiden ja
monialan hallintayhtiöiden tai niiden johtajien, jotka ovat rikkoneet
52—55 artiklan ja tämän artiklan soveltamiseksi annettuja lakeja,
asetuksia tai hallinnollisia määräyksiä, seuraamuksista tai toimenpi-teistä, joiden tarkoituksena on lopettaa todetut rikkomukset tai niidenseuraukset, edellä mainitun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioidenrikosoikeudellisten säännösten soveltamista. Tietyissä tapauksissanämä toimenpiteet voivat edellyttää oikeusviranomaisten toimia.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 53
▼B
Toimivaltaisten viranomaisten on oltava kiinteässä yhteistyössä
keskenään sen varmistamiseksi, että edellä tarkoitetuilla seuraamuksillatai toimenpiteillä saavutetaan mahdollistavat halutut vaikutukset, erityi-
sesti kun rahoitushallintayhtiön tai monialan hallintayhtiön kotipaikka
ei ole se paikka, jossa sen keskushallinto tai pääasiallinen toimipaikkasijaitsee.
56 a artikla
Kolmannessa maassa sijaitseva emoyritys
Jos luottolaitosta, jonka emoyritys on luottolaitos tai rahoitusholdin-
gyhtiö, jonka pääkonttori on yhteisön ulkopuolella, ei valvota
konsolidoinnin perusteella 52 artiklan säännösten mukaisesti, toimival-
taisten viranomaisten on tarkastettava, valvovatko kolmannen maantoimivaltaiset viranomaiset luottolaitosta konsolidoinnin perusteellatavalla, joka vastaa 52 artiklassa säädettyjä periaatteita. Tarkastamisensuorittaa se toimivaltainen viranomainen, joka vastaisi konsolidoidusta
valvonnasta, jos neljättä alakohtaa sovellettaisiin, joko emoyrityksen tai
jonkun yhteisössä toimiluvan saaneen säännellyn yrityksen pyynnöstätai omasta aloitteestaan. Toimivaltaisen viranomaisen on kuultavamuita asianomaisia toimivaltaisia viranomaisia.
Pankkialan neuvoa-antava komitea voi antaa yleisiä ohjeita siitä, onko
todennäköistä, että kolmansien maiden toimivaltaisten viranomaistenkonsolidoitua valvontaa koskevilla järjestelmillä saavutetaan tässä
luvussa määritellyt konsolidoidun valvonnan tavoitteet niiden luottolai-
tosten osalta, joiden pääkonttori on yhteisön ulkopuolella. Komitean onajoittain tarkistettava näitä ohjeitaan ja otettava huomioon kyseistentoimivaltaisten viranomaisten konsolidoitua valvontaa koskevissajärjestelmissä tapahtuvat muutokset.
Toisessa alakohdassa säädetyn tarkastuksen suorittavan toimivaltaisen
viranomaisen on otettava tällaiset ohjeet huomioon. Tätä varten toimi-
valtainen viranomainen voi myös kuulla komiteaa ennen kyseisenpäätöksen tekemistä.
Jos vastaavaa valvontaa ei ole, jäsenvaltioiden on sovellettava luottolai-
tokseen analogisesti 52 artiklan säännöksiä.
Jäsenvaltiot voivat vaihtoehtoisesti sallia, että niiden toimivaltaiset
viranomaiset soveltavat muita tarkoituksenmukaisia valvontamene-
telmiä, joilla saavutetaan luottolaitosten konsolidoidun valvonnan
tavoitteet. Konsolidoidusta valvonnasta vastaavien toimivaltaisten vira-nomaisten on sovittava näistä menetelmistä neuvoteltuaan muidenasianomaisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa. Toimivaltaisetviranomaiset voivat erityisesti vaatia sellaisen rahoitusholdingyhtiön
perustamista, jolla on pääkonttori yhteisössä, ja soveltaa konsolidoitua
valvontaa koskevia säännöksiä kyseisen rahoitusholdingyhtiön konsoli-doituun asemaan. Menetelmillä on saavutettava tässä luvussamääritellyt konsolidoidun valvonnan tavoitteet, ja niistä on ilmoitettavamuille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille ja komissiolle.
VI OSASTO
NEUVOA-ANTAVA PANKKIKOMITEA
57 artikla
Neuvoa-antavan pankkikomitean kokoonpano ja tehtävät
1. Komission yhteyteen perustetaan jäsenvaltioiden toimivaltaisten
viranomaisten neuvoa-antava pankkikomitea.
2. Neuvoa-antavan pankkikomitean tehtävänä on avustaa komissiota
tämän direktiivin asianmukaista soveltamista koskevassa tehtävässä.Lisäksi se suorittaa muut tässä direktiivissä sille annetut tehtävät jaauttaa komissiota laatimaan neuvostolle uusia ehdotuksia yhteensovitta-misen jatkamisesta luottolaitosten alalla.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 54
▼M2
▼B
▼B
3. Neuvoa-antava pankkikomitea ei käsittele yksittäisiin luottolaitok-
siin liittyviä konkreettisia ongelmia.
4. Neuvoa-antavaan pankkikomiteaan kuuluu korkeintaan kolme
kunkin jäsenvaltion ja komission edustajaa. Edustajilla voi olla apunaantilapäisiä neuvonantajia, joista on etukäteen sovittava komitean kanssa.Komitea voi myös kutsua päteviä henkilöitä ja asiantuntijoita osallistu-maan kokouksiinsa. Komissio huolehtii komitean sihteeristöntehtävistä.
5. Neuvoa-antava pankkikomitea vahvistaa työjärjestyksensä ja
valitsee puheenjohtajan jäsenvaltioiden edustajista. Se kokoontuusäännöllisesti ja aina tarpeen vaatiessa. Komissio voi pyytää komiteaapitämään kiireellisen kokouksen, jos komissio katsoo tilanteen niinvaativan.
6. Neuvoa-antavassa pankkikomiteassa käydyt keskustelut ja niiden
tulos ovat luottamuksellisia, jollei komitea toisin päätä.
58artikla
Toimiluvan myöntämistä koskevien edellytysten tarkistaminen
Neuvoa-antava pankkikomitea tutkii jäsenvaltioiden 5 artiklan 1
kohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille edellytyksille antaman
sisällön, muut mahdolliset jäsenvaltioiden soveltamat edellytykset jatiedot, joiden on sisällyttävä toimintasuunnitelmaan, sekä tekee komis-siolle tarvittaessa ehdotukset yksityiskohtaisemmaksiyhteensovittamiseksi.
59 artikla
Seurannassa tarvittavat suhdeluvut
1. Kunnes yhteensovittaminen on myöhemmin toteutettu, toimival-
taisten viranomaisten on määritettävä suorittamaansa valvontaa vartenja, tarvittaessa, soveltamiensa kertoimien lisäksi luottolaitostenerilaisten varojen ja/tai velkojen keskinäiset suhdeluvut niiden vakavar-
aisuuden ja maksuvalmiuden seuraamiseksi, sekä määritettävä muut
edellytykset talletusten suojan varmistamiseksi.
Neuvoa-antava pankkikomitea päättää ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitettujen valvontasuhdelukujen eri tekijöiden sisällöstä ja vahvistaaniiden laskennassa sovellettavan menetelmän.
Tarvittaessa neuvoa-antava pankkikomitea voi nojautua kyseisiä laitos-
ryhmiä valvovien viranomaisten teknisiin lausuntoihin.
2. Edellä 1 kohdan mukaisesti määritetyt valvontasuhdeluvut on
laskettava vähintään puolivuosittain.
3. Neuvoa-antava pankkikomitea tutkii 1 kohdan kolmannessa
alakohdassa tarkoitettujen valvontaviranomaisten arviointitulokset 2
kohdassa tarkoitettujen laskelmien perusteella.
4. Neuvoa-antava pankkikomitea voi tehdä komissiolle ehdotuksia
jäsenvaltioissa sovellettavien kertoimien yhteensovittamiseksi.
VII OSASTO
TÄYTÄNTÖÖNPANOVALTA
60 artikla
Tekniset mukautukset
1. Rajoittamatta 34 artiklan 3 kohdan 2 alakohdassa tarkoitettua
kertomusta omien varojen osalta annetaan 2 kohdassa säädettyä menet-telyä noudattaen tekniset mukautukset seuraavien seikkojen osalta:
— määritelmien selventäminen rahoitusmarkkinoiden kehityksen
huomioon ottamiseksi tätä direktiiviä sovellettaessa;
— määritelmien selventäminen tämän direktiivin yhdenmukaisen
soveltamisen varmistamiseksi koko yhteisössä;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 55
▼B
— sanaston yhdenmukaistaminen ja määritelmien muotoilu yhdenmu-
kaiseksi luottolaitoksia ja niihin liittyviä seikkoja koskevan uudenlainsäädännön kanssa;
— edellä 1 artiklan 14 kohdassa oleva A alueen määritelmä;— edellä 1 artiklan 19 kohdassa oleva monenkeskisten kehityspank-
kien määritelmä;
— edellä 5 artiklassa säädetyn perustamispääoman määrän muutta-
minen taloudellisen ja rahoitusalan kehityksen mukaisesti;
— edellä 18 ja 19 artiklassa tarkoitetun ja liitteessä I olevan luettelon
sisällön laajentaminen tai luettelossa käytetyn sanaston muutta-minen rahoitusmarkkinoiden kehityksen mukaisesti;
— edellä 28 artiklassa luetellut alat, joilla toimivaltaisten virano-
maisten on luovutettava tietoja;
— edellä 43 artiklassa tarkoitettujen varojen määritelmän muuttaminen
rahoitusmarkkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi;
— liitteessä II ja IV olevien taseen ulkopuolisten erien luettelo ja jaot-
telu sekä niiden käyttö 42, 43 ja 44 artiklassa sekä liitteessä IIIesitetyn suhdeluvun osalta;
— edellä 47 artiklassa säädetyn vähimmäisluvun tai 43 artiklassa
säädetyn painotuksen alentaminen tilapäisesti erityisolojenhuomioon ottamiseksi, ja
— edellä 49 artiklan 5—10 kohdassa säädettyjen vapautuksien
selventäminen.
2. Komissiota avustaa komitea. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelle-
taan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyäottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika
vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.
Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
VII OSASTO
SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 LUKU
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET
61 artikla
Siirtymäsäännökset 36 artiklan osalta
Tanska saa sallia ennen 1 päivää tammikuuta 1990 perustettujen osuus-
kunta- tai rahastomuotoisten kiinnitysluottolaitostensa, jotka onmuunnettu julkisiksi osakeyhtiöiksi, sisällyttää edelleen omiin varoihin
jäsentensä yhteisvastuulliset sitoumukset, tai 36 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetuilta lainanottajilta olevat saamiset, joita käsitellään samallatavoin kuin yhteisvastuullisia sitoumuksia, seuraavin rajoituksin:
a) lainanottajien yhteisvastuullisten sitoumusten osalta laskentaperuste
on 34 artiklan 2 kohdan 1 ja 2 alakohdassa tarkoitettujen erienyhteenlaskettu määrä, josta on vähennetty 34 artiklan 2 kohdan 9,10 ja 11 alakohdassa tarkoitetut erät;
b) laskentaperuste 1 päivänä tammikuuta 1991 tai, jos luottolaitokset
on muutettu myöhemmin, muuntamispäivänä, on enimmäislaskenta-
peruste. Laskentaperuste ei saa koskaan olla suurempi kuin
enimmäislaskentaperuste;
c) enimmäislaskentaperustetta alennetaan 1 päivästä tammikuuta 1997
alkaen puolella tuon päivän jälkeen suoritetun jokaisen uuden 34artiklan 2 kohdan 1 alakohdan mukaisen pääoma-annin tuotosta; ja
d) omiksi varoiksi laskettavien lainanottajien yhteisvastuullisten sitou-
musten enimmäismäärä ei saa koskaan olla suurempi kuin:
50 prosenttia vuosina 1991 ja 1992,
45 prosenttia vuosina 1993 ja 1994,2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 56
▼B
40 prosenttia vuosina 1995 ja 1996,
35 prosenttia vuonna 1997,
30 prosenttia vuonna 1998,20 prosenttia vuonna 1999,
10 prosenttia vuonna 2000, ja
0 prosenttia 1 päivän tammikuuta 2001 jälkeen
laskentaperusteesta.
62 artikla
Siirtymäsäännökset 43 artiklan osalta
1. Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat 31 päivään
joulukuuta 2006 saakka sallia luottolaitostensa soveltaa 50 prosentinpainotusta lainoihin, joiden viranomaisen hyväksymänä täytenä vakuu-tena on kiinnitys sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaan toimisto-
tai monitoimiliiketilaan, joka hyväksyy 50 prosentin painotuksen, seur-
aavin ehdoin:
i) 50 prosentin riskipainotusta sovelletaan lainan siihen osaan, joka ei
ylitä a tai b alakohdan mukaisesti laskettuja rajoja:
a) 50 prosenttia kyseisen kiinteistön markkina-arvosta;
Kahden riippumattoman arvioijan on tehtävä lainanantohetkellä
toisistaan riippumattomat arviot kiinteistön markkina-arvosta.Lainan on perustuttava näistä alhaisempaan arvioon.
Vähintään kerran vuodessa yhden arvioijan on arvioitava kiin-
teistö uudelleen. Niiden lainojen osalta, jotka eivät ylitä yhtämiljoonaa euroa ja viittä prosenttia luottolaitosten omistavaroista, yksi arvioija arvioi kiinteistön uudelleen vähintäänjoka kolmas vuosi.
b) 50 prosenttia kyseisen kiinteistön markkina-arvosta tai 60
prosenttia kiinnitysluoton arvosta, kumpi näistä on alhaisempi,niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka ovat säätäneet lailla taiasetuksella tiukoista kiinnitysluottojen arvon arviointiperusteista;
’Kiinnitysluoton arvolla’ tarkoitetaan sitä kiinteistön arvoa,
jonka arvioija on määritellyt arvioimalla huolellisesti kiinteistönmyöhempää myytävyyttä ottaen huomioon omaisuuden pitkänaikavälin kestävät ominaisuudet, normaalit ja paikalliset markki-naolosuhteet, kiinteistön senhetkisen käytön ja asianmukaisetvaihtoehtoiset käyttötavat. Spekulatiivisia tekijöitä ei saada ottaa
huomioon arvioitaessa kiinnitysluoton arvoa. Kiinnitysluoton
arvo on esitettävä avoimella ja selkeällä tavalla.
Kiinnitysluoton arvo ja erityisesti taustalla olevat asianomaisten
markkinoiden kehitystä koskevat oletukset arvioidaan uudelleen
vähintään joka kolmas vuosi tai jos markkinat laskevat yli 10
prosenttia.
Sekä a että b alakohdassa ’markkina-arvolla’ tarkoitetaan sitä
hintaa, jolla kiinteistö arviointipäivänä voitaisiin myydä yksityi-sellä, vapaaehtoisesti myyjän ja hänestä riippumattoman ostajanvälillä tehdyllä sopimuksella olettaen, että kiinteistöä tarjotaan julk-isesti markkinoilla ja että markkinaolosuhteet sallivatasianmukaisen myynnin ja että kaupan neuvottelemiselle on
käytettävissä tavanomainen aika kiinteistön luonne huomioon
ottaen.
ii) 100 prosentin riskipainotusta sovelletaan lainan siihen osaan, joka
ylittää i alakohdassa asetetut rajat.
iii) omaisuuden on joko oltava omistajan käytössä tai tämän vuokralle
antama.
Ensimmäinen alakohta ei estä alueellaan korkeampaa riskipainotusta
soveltavan jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia sallimasta edellämääriteltyjen edellytysten mukaisesti 50 prosentin riskipainotuksensoveltamista tämäntyyppiseen lainaukseen niiden jäsenvaltioidenalueella, jotka hyväksyvät 50 prosentin riskipainotuksen.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 57
▼B
Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia luottolaitos-
tensa soveltaa 50 prosentin riskipainotusta 21. heinäkuuta 2000olemassa oleville lainoille, jos tässä kohdassa luetellut edellytykset
täyttyvät. Tässä tapauksessa kiinteistö arvioidaan edellä säädettyjen
arviointiperusteiden mukaisesti viimeistään 21. heinäkuuta 2003.
Ennen 31 päivää joulukuuta 2006 myönnettyihin lainoihin sovelletaan
edelleen 50 prosentin riskipainotusta kyseisten lainojen erääntymiseenasti, jos luottolaitos on sitoutunut noudattamaan sopimuksen ehtoja.
Jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat myös 31 päivään
joulukuuta 2006 saakka sallia luottolaitostensa soveltaa 50 prosentinriskipainotusta lainojen siihen osaan, jonka viranomaisten hyväksymänä
täytenä vakuutena on sellaisen suomalaisen asunto-osakeyhtiön osak-
keita, johon sovelletaan Suomen vuoden 1991 asunto-osakeyhtiölakiatai vastaavaa myöhempää lainsäädäntöä, jos tässä kohdassa säädetytedellytykset täyttyvät.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, kuinka ne soveltavat tätä
kohtaa.
2. Jäsenvaltiot voivat soveltaa 50 prosentin riskipainotusta ennen 31
päivää joulukuuta 2006 tehtyihin pääkonttorimaassa sijaitsevaa liikeo-
maisuutta koskeviin leasingvuokrasopimuksiin, joita koskevien
säännösten mukaan vuokranantajalla on täysi omistusoikeus vuokrat-tuun omaisuuteen kunnes vuokralleottaja käyttää osto-oikeuttaan.Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, kuinka ne soveltavat tätäkohtaa.
3. Edellä 43 artiklan 3 kohta ei koske toimivaltaisten viranomaisten
antamaa hyväksyntää sellaisille kahdenvälisille uudistamissopimuksille,
jotka on tehty
— Belgian osalta ennen 23 päivää huhtikuuta 1996,
— Tanskan osalta ennen 1 päivää kesäkuuta 1996,
— Saksan osalta ennen 30 päivää lokakuuta 1996,
— Kreikan osalta ennen 27 päivää maaliskuuta 1997,— Espanjan osalta ennen 7 päivää tammikuuta 1997,
— Ranskan osalta ennen 30 päivää toukokuuta 1996,
— Irlannin osalta ennen 27 päivää kesäkuuta 1996,— Italian osalta ennen 30 päivää heinäkuuta 1996,— Luxemburgin osalta ennen 29 päivää toukokuuta 1996,
— Alankomaiden osalta ennen 1 päivää heinäkuuta 1996,
— Itävallan osalta ennen 30 päivää joulukuuta 1996,— Portugalin osalta ennen 15 päivää tammikuuta 1997,
— Suomen osalta ennen 21 päivää elokuuta 1996,
— Ruotsin osalta ennen 1 päivää kesäkuuta 1996 ja— Yhdistyneen kuningaskunnan osalta ennen 30 päivää huhtikuuta
1996.
63 artikla
Siirtymäsäännökset 47 artiklan osalta
1. Luottolaitoksen, jonka vähimmäissuhde ei ole 47 artiklan 1
kohdan mukaisella kahdeksan prosentin tasolla 1 päivänä tammikuuta1991, on pyrittävä asteittain saavuttamaan tämä taso. Niin kauan kuintavoitetta ei ole saavutettu, se ei saa antaa vakavaraisuussuhdelukunsapienentyä jo ennen tavoitteen saavuttamista saavutetusta tasosta. Josvaihtelua esiintyy, vaihtelun on oltava väliaikaista ja toimivaltaisille
viranomaisille on ilmoitettava vaihtelun perusteet.
2. Jäsenvaltiot saavat vahvistaa korkeintaan viideksi vuodeksi 1
päivästä tammikuuta 1993 alkaen 10 prosentin painotuksen direktiivin85/611/ETY 22 artiklan 4 kohdan mukaisille arvopapereille ja pitääsen luottolaitoksia varten voimassa, jos ne pitävät sitä välttämättömänävakavien häiriöiden välttämiseksi markkinoidensa toiminnassa.Tällaiset poikkeukset on ilmoitettava komissiolle.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 58
▼B
3. Mitä 47 artiklan 1 kohdassa säädetään, ei sovelleta Kreikan
maatalouspankkiin (”Agricultural Bank of Greece”) enintään seitsemänvuoden aikana 1 päivästä tammikuuta 1993 alkaen. Sen on kuitenkin
pyrittävä saavuttamaan 47 artiklan 1 kohdassa säädetty taso vaiheittain
1 kohdassa kuvatulla tavalla.
64 artikla
Siirtymäsäännökset 49 artiklan osalta
1. Jos 5 päivänä helmikuuta 1993 luottolaitos on jo hyväksynyt
yhden tai useampia riskejä, jotka joko ylittävät suuriin riskikeskittymiin
sovellettavan rajoituksen tai rajoituksen, jota sovelletaan 49 artiklassasäädettyyn suurten riskikeskittymien kumulointiin, toimivaltaisten vira-nomaisten on vaadittava kyseiseltä luottolaitokselta, että se toteuttaatarvittavat toimenpiteet kyseisen riskin tai riskien saattamiseksi 49
artiklassa säädetylle tasolle.
2. Menettely, jonka tarkoituksena on saattaa riski tai riskit sallitulle
tasolle, on määriteltävä, vahvistettava, täytäntöönpantava ja saatettavapäätökseen sen määräajan aikana, jonka toimivaltaiset viranomaisetarvioivat järkevän hallinnon ja rehdin kilpailun periaatteiden mukai-
seksi. Toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat komissiolle ja neuvoa-
antavalle pankkikomitealle vahvistetun yleisen menettelyn aikataulusta.
3. Luottolaitos ei saa toteuttaa toimenpiteitä, jotka voivat aiheuttaa 1
kohdassa tarkoitettujen riskien nousun sille tasolle, joka niillä on 5päivänä helmikuuta 1993.
4. Edellä 2 kohdassa tarkoitettu määräaika päättyy viimeistään 31
päivänä joulukuuta 2001. Myöhemmin erääntyvät riskit, joiden sopimu-sehtoja on lainanantavan laitoksen noudatettava, voivat jatkuakyseiseen erääntymiseen asti.
5. Jäsenvaltiot saavat 31 päivään joulukuuta 1998 asti korottaa 49
artiklan 1 kohdassa säädettyä rajoitusta 40 prosenttiin ja 49 artiklan 2
kohdassa säädettyä rajoitusta 30 prosenttiin. Vastaavissa tapauksissaaikarajoitus tämän jakson aikana olemassa olevien riskien saattamiseksi49 artiklassa säädetyille tasoille päättyy 31 päivänä joulukuuta 2001,edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1—4 kohdan soveltamista.
6. Jäsenvaltiot voivat jatkaa 5 kohdassa säädettyjä määräaikoja
viidellä vuodella ainoastaan niiden luottolaitosten osalta, joiden omatvarat eivät ylitä 7 miljoonaa euroa. Jäsenvaltioiden, jotka käyttävättämän kohdan mahdollisuutta, on huolehdittava kilpailun vääristymisenvälttämisestä ja ilmoitettava tätä varten toteuttamistaan toimenpiteistäkomissiolle ja neuvoa-antavalle pankkikomitealle.
7. Riskiä pidetään 5 ja 6 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa suurena
riskikeskittymänä, jos sen määrä on vähintään 15 prosenttia omistavaroista.
8. Jäsenvaltiot saavat 31 päivään joulukuuta 2001 asti antaa suurista
riskikeskittymistä annettavat ilmoitukset vähintään kaksi kertaa
vuodessa toisin kuin 48 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassasäädetään.
9. Jäsenvaltiot saavat antaa luvan olla soveltamatta kokonaan tai
osittain 49 artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa niihin riskeihin, joita luottolaitos
on ottanut ja jotka ovat 62 artiklan 1 kohdan mukaisia kiinnityslainoja,
jotka on otettu ennen 1 päivää tammikuuta 2002, sekä direktiivin 62artiklan 2 kohdan mukaisia omaisuuden leasingvuokraustoimia, jotkaon tehty ennen 1 päivää tammikuuta 2002, ja tämä näissä molemmissatapauksissa enintään 50 prosenttiin kyseessä olevan omaisuudenarvosta.
Sama koskee lainoja, joiden toimivaltaisten viranomaisten hyväk-
symänä vakuutena ovat osakkeet Suomen vuoden 1991 asunto-osakeyhtiölain tai myöhemmän vastaavan lainsäädännön mukaisestitoimivissa suomalaisissa asunto-osakeyhtiöissä, ja jotka ovat samankal-taisia kuin ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut kiinnityslainat.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 59
▼B
65 artikla
Siirtymäsäännökset 51 artiklan osalta
Luottolaitoksia, joiden osalta ylitettiin 1 päivänä tammikuuta 1993 51
artiklan 1 ja 2 kohdassa vahvistetut rajoitukset, koskee 1 päivänä
tammikuuta 2003 päättyvä rajoitusten noudattamista koskeva
määräaika.
2 LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
66 artikla
Tietojen anto komissiolle
Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysy-
myksistä antamansa keskeiset lait, asetukset ja hallinnollisetmääräykset kirjallisina komissiolle.
67 artikla
Kumotut direktiivit
1. Kumotaan direktiivit 73/183/ETY, 77/780/ETY, 89/299/ETY, 89/
646/ETY, 89/647/ETY, 92/30/ETY ja 92/121/ETY, sellaisina kuin ne
ovat muutettuina liitteessä V olevassa A osassa luetelluilla direktii-veillä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta liitteessä V olevassa B osassalueteltuja jäsenvaltioita velvoittavia määräaikoja, joiden kuluessa niidenon saatettava kansallisen lainsäädännön oaksi mainitut direktiivit.
2. Viittauksia kumottuihin direktiiveihin pidetään viittauksina tähän
direktiiviin liitteessä VI olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
68artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen
jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä .
69 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysseliss δ20 pδivδnδmaaliskuuta 2000.
Euroopan parlamentin puolesta
Puhemies
N. FONTAINENeuvoston puolesta
Puheenjohtaja
J. GAMA2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 60
▼B
LIITE I
LUETTELO VASTAVUOROISESTI TUNNUSTETUISTA TOIMISTA
1. Talletusten ja muiden takaisinmaksettavien varojen vastaanottaminen
2. Luotonanto (1)
3. Rahoitusleasing4. Maksujen välityspalvelut
5. Maksuvälineiden (esim. luottokortit, matkashekit ja pankkivekselit) liikkee-
seenlasku ja hoitaminen
6. Takaukset ja sitoumukset
7. Kaupankäynti omaan tai asiakkaiden lukuun seuraavilla välineillä:
a) rahamarkkinavälineet (shekit, vekselit, sijoitustodistukset jne.),
b) ulkomaan valuutta,
c) rahoitusfutuurit ja optiot,
d) valuutta- ja korkovälineet,
e) siirtokelpoiset arvopaperit.
8. Osallistuminen osakeanteihin ja niihin liittyvien palvelujen tarjoaminen
9. Yritysneuvonta pääoman rakennetta ja toimialastrategiaa koskevissa asioissa
ja niihin liittyvissä kysymyksissä sekä sulautumisiin ja yritysostoihin liittyvä
neuvonta ja palvelut
10. Välitystoiminta rahamarkkinoilla11. Arvopaperisalkun hoito ja neuvonta
12. Arvopaperisäilytys ja -hoito
13. Luottotietopalvelut14. Säilytyspalvelut2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 61
(1) Tähän sisältyvät etenkin:
— kulutusluotot— kiinnitysluotot— myyntilaskujen rahoitus takautumisoikeuksin tai ilman takautumisoikeutta
(factoring)
— kauppatapahtumien rahoitus (mukaan lukien forfaiting-rahoitus).
▼B
LIITE II
TASEEN ULKOPUOLISTEN ERIEN LUOKITUS
Korkea riski
— luoton korvaavat takaukset
— tunnusteet— siirrot vekseleissä, joissa ei ole toisen luottolaitoksen nimeä— liiketoimet takaisinostovelvollisuuksin— peruuttamattomat luoton korvaavat valmiusmaksusitoumukset— termiiniostosopimuksilla ostetut varat— talletuksentekosopimukset (” forward forward deposits ”)
— osittain maksettujen osakkeiden ja arvopapereiden maksamaton osa— muut korkean riskin erät.
Keskimääräinen riski
— myönnetyt ja annetut remburssit (ks. myös keskimääräinen/alhainen riski)
— takuusitoumukset ja korvausvastuut (mukaan lukien tarjous- ja suoritusta-
kuut, tullin- ja veronmaksusitoumukset) ja takaukset, jotka eivät ole luottoa
korvaavia
— direktiivin 86/635/ETY 12 artiklan 3 ja 5 kohdan mukaiset varojen myynti-
ja takaisinostosopimukset
— peruuttamattomat valmiusmaksusitoumukset, jotka eivät ole luottoa
korvaavia
— käyttämättömät luottojärjestelyt (sopimukset luoton myöntämisestä, arvopa-
pereiden ostamisesta, takausten antamisesta tai tunnustejärjestelyt), joiden
alkuperäinen erääntymisaika on pidempi kuin yksi vuosi
— velkasitoumusten liikkeeseenlaskujärjestelyt ( NIF) ja jatkuvat luoton
merkintäjärjestelyt ( RUF)
— muut erät, joihin liittyy suuruudeltaan keskimääräinen riski.
Keskimääräinen/alhainen riski— remburssit, joissa lähetys on vakuutena, ja muut toteutuessaan itsestään kuit-
taantuvat liiketapahtumat
— muut erät, joihin liittyy suuruudeltaan keskimääräinen/alhainen riski.
Alhainen riski— käyttämättömät luottojärjestelyt (sopimukset luoton myöntämisestä, arvopa-
pereiden ostamisesta, takauksen antamisesta tai tunnustejärjestelyt), joiden
alkuperäinen erääntymisaika on yksi vuosi tai sitä lyhyempi taikka jotka
voidaan milloin tahansa ehdoitta peruuttaa ilman irtisanomisaikaa
— muut erät, joihin liittyy alhainen riski.
Jäsenvaltiot sitoutuvat toimittamaan komissiolle tiedon heti kun ne ovat sopineet
uuden taseen ulkopuolisen erän sisällyttämisestä jonkin riskiluokan viimeiseen
luetelmakohtaan. Sellaiset erät luokitellaan täsmällisesti yhteisön tasolla heti
kun 60 artiklan mukainen menettely on suoritettu.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 62
▼B
LIITE III
KORKO- JA VALUUTTAKURSSISIDONNAISTEN TASEEN ULKOPUO-
LISTEN ERIEN KÄSITTELY
1. MENETELMÄN VALINTA
Luottolaitokset voivat valita toimivaltaisten viranomaisten suostumuksella
jonkin jäljempänä esitetyistä menetelmistä liitteen IV 1 ja 2 kohdassa luetel-
tuihin sopimuksiin liittyvien luottoriskien laskemisessa. Luottolaitosten, joiden
on noudatettava direktiivin 93/6/ETY (1) 6 artiklan 1 kohtaa, on käytettävä
jäljempänä esitettyä menetelmää 1. Liitteen IV 3 kohdassa lueteltuihin sopimuk-
siin liittyvien luottoriskien laskemisessa kaikkien luottolaitosten on käytettävä
jäljempänä esitettyä menetelmää 1.
2. MENETELMÄT
Menetelmä 1: Markkina-arvopohjainen lähestymistapa
Vaihe a: Arvostamalla sopimukset käypään markkina-arvoon saadaan
kaikkien niiden sopimusten jälleenhankintakustannus, joilla on
positiivinen markkina-arvo.
Vaihe b: Mahdollinen tuleva luottoriski saadaan (2) kertomalla luottolai-
toksen nimelliset pääomamäärät tai kohde-etuuden arvot
seuraavilla prosenteilla:
TAULUKKO 1 (a)(b)
Jäljellä oleva juoksuaika (c)Korkosopi-
muksetValuuttakurs-
seja ja kultaa
koskevat
sopimuksetOsakkeita
koskevat
sopimuksetMuita jalo-
metalleja
kuin kultaa
koskevat
sopimuksetMuita
hyödykkeitä
kuin jalome-
talleja
koskevat
sopimukset
Vuosi tai vähemmän 0 % 1 % 6 % 7 % 10 %
Yli vuoden ja enintään 5
vuotta0,5 % 5 % 8 % 7 % 12 %
Yli 5 vuotta 1,5 % 7,5 % 10 % 8 % 15 %
(a) Sopimuksia, jotka eivät kuulu mihinkään tässä taulukossa esitetyistä viidestä luokasta, käsitellään muita hyödyk-
keitä kuin jalometalleja koskevina sopimuksina.
(b) Sopimuksissa, joiden pääoma vaihdetaan useaan kertaan, prosenttiluvut on kerrottava sopimuksen mukaisten
jäljellä olevien maksujen lukumäärällä.
(c) Sopimuksissa, jotka on laadittu määrättyjen maksupäivien jälkeen jäljellä olevien riskien poistamiseksi ja joissa
ehdot on sovittu uudelleen sellaisiksi, että sopimuksen markkina-arvo niinä määrättyinä päivinä on nolla, jäljellä
oleva juoksuaika on sama kuin seuraavaan tarkistuspäivään jäljellä oleva aika. Sellaisissa korkosopimuksissa,
jotka täyttävät nämä vaatimukset ja joiden erääntymiseen on aikaa yli vuosi, prosenttiluku ei saa olla alhaisempikuin 0,5 prosenttia.
Mahdollisen tulevaisuuden luottoriskin laskemiseksi vaiheen b mukaisesti toimi-
valtaiset viranomaiset voivat sallia sen, että luottolaitokset soveltavat 31 päivään
joulukuuta 2006 saakka seuraavia prosenttimääriä taulukossa 1 säädettyjen
sijasta edellyttäen, että laitokset käyttävät direktiivin 93/6/ETY 11 a artiklassa
esitettyä mahdollisuutta liitteessä IV olevan 3 kohdan b ja c alakohdassa tarkoi-
tettujen sopimusten osalta:2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 63
(1) Neuvoston direktiivi 93/6/ETY, annettu 15 päivänä maaliskuuta 1993, sijoituspalveluyr-
itysten ja luottolaitosten omien varojen riittävyydestä (EYVL L 141, 11.6.1993, s. 1),
direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 98/33/EY (EYVL L204, 21.7.1998, s. 29).
(
2) Lukuun ottamatta tapauksia, joissa on kyseessä yhdessä valuutassa oleva koronvaihto-
sopimus, jossa vaihdetaan kaksi vaihtuvakorkoista erää; näissä tapauksissa lasketaan
vain käypä jälleenhankintakustannus.
▼B
TAULUKKO 1 a
Jäljellä oleva juoksuaikaJalometallit
(paitsi kulta)PerusmetallitMaatalousvyö-
hykkeetMuut, ml. ener-
giatuotteet
Vuosi tai vähemmän 2 % 2,5 % 3 % 4 %
Yli vuoden ja enintään 5 vuotta 5 % 4 % 5 % 6 %
Yli 5 vuotta 7,5 % 8 % 9 % 10 %
Vaihe c: Käyvän jälleenhankintakustannuksen ja mahdollisen tulevan
luottoriskin summa kerrotaan vastapuolen vastaavien erien 43
artiklan mukaisilla riskipainotuksilla.
Menetelmä 2: Alkuperäisen riskin lähestymistapa
Vaihe a: Kunkin sopimuksen pääoman nimellismäärä kerrotaan alla
olevilla prosenteilla:
TAULUKKO 2
Alkuperäinen erääntymisaika (1) KorkosopimuksetValuuttakursseja ja kultaa
koskevat sopimukset
Vuosi tai sitä vähemmän 0,5 % 2 %
Enemmän kuin vuosi mutta enintään kaksi vuotta 1 % 5 %
Kultakin seuraavalta vuodelta 1 % 3 %
(1) Toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella luottolaitokset voivat valita korkosopimuksille joko alkuperäisen
erääntymisajan tai erääntymiseen jäljellä olevan ajan.
Vaihe b: Täten saatu alkuperäinen riski kerrotaan vastapuolen vastaavien
erien 43 artiklan mukaisilla riskipainotuksilla.
Menetelmien 1 ja 2 osalta toimivaltaisten viranomaisten on varmistettava, että
huomioon otettava nimellismäärä on sopimukseen sisältyvän riskin sovelias
mittari. Jos esimerkiksi sopimus johtaa kassavirran moninkertaistumiseen,
nimellismäärä on soviteltava niiden vaikutusten huomioonottamiseksi, joita
moninkertaistumisella on sopimuksen riskirakenteeseen.
3. UUDISTAMISSOPIMUKSET JA MUUT NETTOUTUSSOPIMUKSET
(SOPIMUSNETTOUTUS)
a)Nettoutusmuodot, jotka toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä
’Vastapuolella’ tarkoitetaan tässä 3 kohdassa kaikkia henkilöitä (luonnolliset
henkilöt mukaan lukien), joilla on lainmukainen valta tehdä sopimusnettou-
tusta koskeva sopimus.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä riskiä alentaviksi sopimuksiksi
seuraavat sopimusnettoutuksen muodot:
i) luottolaitoksen ja sen vastapuolen välillä tehdyt kahdenväliset uudistamis-
sopimukset, joissa keskinäiset oikeudet ja velvoitteet yhdistyvät ilman eri
toimenpidettä siten, että sitoumuksen uudistamisen seurauksena
määritellään vain yksi nettosumma aina, kun sitoumus uudistetaan ja
syntyy yksi uusi, laillisesti sitova sopimus, joka purkaa aiemmat sopi-
mukset;
ii) muut kahdenväliset nettoutussopimukset luottolaitoksen ja sen vasta-
puolen välillä.
b)Hyväksymisehdot
Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä sopimusnettoutuksen riskiä
alentavana ainoastaan seuraavin ehdoin:
i) luottolaitoksella on vastapuolensa kanssa sopimusnettoutusta koskeva
sopimus, jonka perusteella syntyy yksi yhtenäinen, kaikki sopimuksen
kattamat liiketoimet kattava oikeudellinen velvoite siten, että jos vasta-
puoli ei pysty joko maksun laiminlyönnin, konkurssin, selvitystilan tai
muun vastaavan syyn takia vastaamaan sitoumuksistaan, luottolaitoksella
on oikeus saada tai velvoite maksaa kaikkien vastuun piiriin kuuluvien
liiketoimien osalta ainoastaan se nettosumma, jotka syntyy laskettaessa
yhteen markkinahintaiset positiiviset ja negatiiviset varojen erät;2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 64
▼B
ii) luottolaitos on antanut toimivaltaisten viranomaisten käyttöön kirjalliset
ja perustellut oikeudelliset lausunnot, joiden perusteella toimivaltaiset
tuomioistuimet ja hallintoviranomaiset voisivat asiaa riitautettaessa
päättää, että edellä i kohdassa mainituissa tapauksissa luottolaitoksen
saatavat ja velvoitteet rajoittuvat i kohdassa mainittuun nettosummaan:
— vastapuolen sääntömääräisen kotipaikan alueella sovellettavan lain
mukaan, ja jos kyseessä on yrityksen ulkomainen tytäryhtiö, myös
tytäryhtiön sijaintimaassa sovellettavan lain mukaan,
— kyseisiä yksittäisiä liiketoimia säätelevän lain mukaan, ja
— uudistamis- tai nettoutussopimuksen täytäntöön panemiseksi tarvitta-
viin sopimuksiin sovellettavan oikeuden mukaan;
iii) luottolaitoksella on käytössään tarvittavat menettelytavat, jotta sen uudis-
tamis- tai nettoutussopimuksen oikeudellista pätevyyttä valvotaan
jatkuvasti siihen sovellettavan lainsäädännön mahdollisten muutostenmukaisesti.
Toimivaltaisten viranomaisten, neuvoteltuaan tarpeen vaatiessa muitten asia-
nomaisten toimivaltaisten viranomaisten kanssa, tulee olla vakuuttuneita siitä,
että uudistamis- tai nettoutussopimus on oikeudellisesti pätevä kaikkien
voimassa olevien lakien mukaan. Jos yksikin toimivaltaisista viranomaisista
on tähän tyytymätön, sopimusnettoutusta ei hyväksytä riskin alentamisena
kummankaan osapuolen osalta.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat hyväksyä uudistamis- tai nettoutussopi-
muksen eri muotoja koskevia perusteltuja oikeudellisia lausuntoja.
Sopimuksia, jotka sisältävät määräyksen, joka antaa osapuolelle, joka ei ole
syyllistynyt sopimusrikkomukseen, mahdollisuuden suorittaa vain osan
maksuista tai olla maksamatta laiminlyövän osapuolen pesälle, vaikkakin
laiminlyövä osapuoli olisi nettovelkoja (irtisanoutumislauseke), ei hyväksytä
riskin alentamisperusteeksi.
Toimivaltaiset viranomaiset voivat pitää riskiä alentavina nettoutussopimuk-
sina, jotka käsittävät alkuperäiseltä juoksuajaltaan enintään neljäntoista
päivän valuuttasopimuksia, asetettuja optioita tai vastaavia taseen ulkopuo-
lisia eriä, jotka eivät kuulu tämän liitteen soveltamisalaan, koska niihin
liittyy vain vähäinen luottoriski tai ei liity lainkaan riskiä. Jos näiden sopi-
musten positiivisesta tai negatiivisesta markkina-arvosta riippuen niiden
sisällyttämisen toiseen nettoutussopimukseen voi johtaa pääomavaatimusten
kasvuun tai pienenemiseen, toimivaltaisten viranomaisten on velvoitettava
luottolaitoksia noudattamaan johdonmukaista käsittelyä.
c)Hyväksymisen vaikutukset
i)Uudistamissopimukset
Uudistamissopimuksen seurauksena määritelty yksi yhdistetty netto-
summa voidaan painottaa kyseisten bruttosummien sijasta. Täten
sovellettaessa menetelmää 1:
— vaiheessa a: käypä jälleenhankintakustannus, ja
— vaiheessa b: nimelliset pääomamäärät tai kohde-etuuden arvot,
saadaan laskea ottamalla huomioon uudistamissopimus. Sovellettaessa
menetelmää 2 vaiheessa a nimellinen pääomamäärä voidaan laskea otta-
malla huomioon uudistamissopimus; tähän sovelletaan taulukossa 2
annettuja prosentteja.
ii)Muut nettoutussopimukset
Sovellettaessa menetelmää 1
— vaiheessa a saadaan nettoutussopimukseen sisältyvien sopimusten
nykyinen jälleenhankinta-arvo laskea ottamalla huomioon nettoutusso-
pimuksesta johtuvat tosiasialliset otaksuttavat
nettojälleenhankintakustannukset; jos nettoutus johtaa nettomaksuvel-
voitteen syntymiseen nettojälleenhankintakustannusta laskevalle
luottolaitokselle, nykyinen jälleenhankintakustannus merkitään
nollaksi.
— vaiheessa b saadaan kaikkien tiettyyn nettoutussopimukseen sisälty-
vien sopimusten mahdollisten tulevaisuuden luottoriskin määrää
alentaa seuraavan yhtälön mukaisesti:
PCE
väh= 0,4 * PCEbrutto+ 0,6 * NGR * PCEbrutto
jossa:
— PCEväh= kaikkien sellaisten saman vastapuolen kanssa
tehtyjen sopimusten mahdollisen tulevaisuuden luot-2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 65
▼B
toriskin alennettu määrä, jotka sisältyvät laillisesti
sitovaan kahdenväliseen nettoutussopimukseen
— PCEbrutto= kaikkien sellaisten saman vastapuolen kanssa
tehtyjen sopimusten mahdollisen tulevaisuuden luot-
toriskien yhteenlaskettu määrä, jotka sisältyvät
laillisesti sitovaan kahdenväliseen nettoutussopi-
mukseen ja jotka lasketaan kertomalla sopimuksen
nimellisarvomäärä taulukon 1 mukaisella prosentti-
luvulla
— NGR = ”netto-bruttosuhde”: toimivaltaisten viranomaisten
harkinnan mukaan joko
i) erillislaskelma: kaikkien sellaisten sopimusten,
jotka sisältyvät saman vastapuolen kanssa
tehtyyn laillisesti sitovaan kahdenväliseen
nettoutussopimukseen, nettojälleenhankintakus-
tannusten (osoittaja) ja kaikkien sellaisten
sopimusten, jotka sisältyvät tämän vastapuolen
kanssa tehtyyn laillisesti sitovaan kahdenväli-
seen nettoutussopimukseen,
bruttojälleenhankintakustannusten (nimittäjä)
välinen suhde, tai
ii) yhteislaskelma; kaikkien sellaisten sopimusten,
jotka sisältyvät laillisesti sitoviin nettoutussopi-
muksiin, kaikkien vastapuolten osalta
kahdenvälisesti laskettujen nettojälleenhankinta-
kustannusten yhteenlasketun määrän (osoittaja)
ja kaikkien laillisesti sitoviin nettoutussopimuk-
siin sisältyvien sopimustenbruttojälleenhankintakustannusten yhteenlas-
ketun määrän (nimittäjä) välinen suhde.
Jos jäsenvaltiot antavat luottolaitosten valita mene-
telmän itse, valittua menetelmää on käytettävä
johdonmukaisesti.
Nettoutussopimukseen sisältyvät täysin yhdenmukaiset sopimukset
saadaan ottaa huomioon yhtenä sopimuksena, jonka nimellisarvo vastaa
nettotuloja, laskettaessa edellä olevan kaavan mukaisesti tulevaisuuden
mahdollisia luottoriskejä. Täysin yhdenmukaiset sopimukset ovat valuut-
tatermiinisopimuksia tai vastaavia sopimuksia, joissa nimellisarvo vastaa
kassavirtoja, jos kassavirrat erääntyvät samana arvopäivänä ja osittain tai
kokonaan samassa valuutassa.
Sovellettaessa menetelmää 2 vaiheessa (a)
— saadaan täysin yhdenmukaiset nettotussopimukseen sisältyvät sopi-
mukset, jotka voidaan ottaa huomioon yhtenä sopimuksena, jonka
nimellisarvo vastaa nettotuloja; nimellisarvomäärät kerrotaan taulu-
kossa 2 esitetyillä prosenttiluvuilla,
— kaikkiin muihin nettoutussopimukseen sisältyviin sopimuksiin, jolloin
näihin sovellettavia prosentteja voidaan alentaa taulukon 3 mukaisesti:
TAULUKKO 3
Alkuperäinen erääntymisaika (1) Korkosopimukset Valuuttakurssisopimukset
Vuosi tai sitä vähemmän 0,35 % 1,50 %
Enemmän kuin vuosi mutta enintään kaksi vuotta 0,75 % 3,75 %
Kultakin lisäksi tulevalta vuodelta 0,75 % 2,25 %
(1) Toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella luottolaitokset voivat valita korkosopimuksille joko alkuperäisen
erääntymisajan tai erääntymiseen jäljellä olevan ajan.2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 66
▼B
LIITE IV
TASEEN ULKOPUOLISTEN ERIEN LAJIT
1.Korkosopimukset
a) yhden valuutan käsittävät koronvaihtosopimukset
b) viitekoron vaihtosopimukset (basis swaps)
c) korkotermiinit
d) korkofutuurite) ostetus korko-optiot
f) muut samanluonteiset sopimukset
2.Valuuttakurssisopimukset ja kultaa koskevat sopimukset
a) valuuttojen väliset koronvaihtosopimukset
b) valuuttatermiinisopimuksetc) valuuttafutuurit
d) ostetut valuuttaoptiot
e) Muut samanluonteiset sopimuksetf) Kohtien a—e luonteiset kultaa koskevat sopimukset
3.Edellä kohdissa 1 a—e ja 2 a—d mainittujen sopimusten luonteiset muita
kohde-etuuksia ja indeksejä koskevat sopimukset, jotka koskevat
a) osakkeita
b) muita jalometalleja kuin kultaa
c) muita hyödykkeitä kuin arvometalleja
d) muita samanluonteisia sopimuksia2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 67
▼B
LIITE V
A OSA
KUMOTUT DIREKTIIVIT JA NIIDEN MUUTOKSET
(joita tarkoitetaan 67 artiklassa)
Neuvoston direktiivi 73/183/ETY
Neuvoston direktiivi 77/780/ETY
Neuvoston direktiivi 85/345/ETY
Neuvoston direktiivi 86/137/ETY
Neuvoston direktiivi 86/524/ETYNeuvoston direktiivi 89/646/ETY
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/26/EY
Ainoastaan siltä osin, kun on kyse 1 artiklan ensimmäisestä luetelma-
kohdasta, 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta ja 2
kohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta, 3 artiklan 2 kohdasta; viit-
tausten osalta direktiiviin 77/780/ETY 4 artiklan 2, 3 ja 4 kohta; sekä
4 artiklan 6 kohdasta ja 5 artiklan ensimmäisestä luetelmakohdasta
Neuvoston direktiivi 96/13/EYEuroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/33/EY (1 artikla)
Neuvoston direktiivi 89/299/ETY
Neuvoston direktiivi 91/633/ETYNeuvoston direktiivi 92/16/ETYNeuvoston direktiivi 92/30/ETY
Neuvoston direktiivi 89/646/ETY
Neuvoston direktiivi 92/30/ETYEuroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/26/EY
(1 artiklan ensimmäinen luetelmakohta)
Neuvoston direktiivi 89/647/ETY
Komission direktiivi 91/31/ETYNeuvoston direktiivi 92/30/ETY
Komission direktiivi 94/7/EY
Komission direktiivi 95/15/EYKomission direktiivi 95/67/EY
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/10/EY
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/32/EYEuroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/33/EY (2 artikla)
Neuvoston direktiivi 92/30/ETY
Neuvoston direktiivi 92/121/ETY2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 68
▼B
B OSA
MÄÄRÄAJAT KANSALLISEN LAINSÄÄDÄNNÖN OSAKSI SAATTAMISELLE
(joita tarkoitetaan 67 artiklassa)
DirektiiviMääräaika
kansallisen
lainsäädännön
osaksi saatta-
miselle
73/183/ETY (EYVL N:o L 194, 16.7.1973, s. 1) 2.1.1975 (1)
77/780/ETY (EYVL N:o L 322, 17.12.1977, s.
30)15.12.1979
85/345/ETY (EYVL N:o L 183, 16.7.1985, s. 19) 15.7.1985
86/137/ETY (EYVL N:o L 106, 23.4.1986, s. 35) —
86/524/ETY (EYVL N:o L 309, 4.11.1986, s. 15) 31.12.198689/299/ETY (EYVL N:o L 124, 5.5.1989, s. 16) 1.1.1993
89/646/ETY (EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s. 1) (6 artiklan 2 kohdan
osalta)1.1.1990
(muut säännökset) 1.1.1993
89/647/ETY (EYVL N:o L 386, 30.12.1989, s.
14)1.1.1991
91/31/ETY (EYVL N:o L 17, 23.1.1991, s. 20) 31.3.1991
91/633/ETY (EYVL N:o L 339, 11.12.1991, s.
16)31.12.1992
92/16/ETY (EYVL N:o L 75, 31.3.1992, s. 48) 31.12.1992
92/30/ETY (EYVL N:o L 110, 28.4.1992, s. 52) 31.12.1992
92/121/ETY (EYVL N:o L 29, 5.2.1993, s. 1) 31.12.1993
94/7/EY (EYVL N:o L 89, 6.4.1994, s. 17) 25.11.199495/15/EY (EYVL N:o L 125, 8.6.1995, s. 23) 30.9.1995
95/26/EY (EYVL N:o L 168, 18.7.1995, s. 7) 18.7.1996
95/67/EY (EYVL N:o L 314, 28.12.1995, s. 72) 1.7.199696/10/EY (EYVL N:o L 85, 3.4.1996, s. 17) 30.6.1996
96/13/EY (EYVL N:o L 66, 16.3.1996, s. 15) 15.4.1996
98/32/EY (EYVL N:o L 204, 21.7.1998, s. 26) 21.7.200098/33/EY (EYVL N:o L 204, 21.7.1998, s. 29) 21.7.2000
(1) Alankomaille sallitaan kuitenkin 3 artiklan 2 kohdan g alakohdassa mainitun rajoituksen poistamiseen määräaika
2.7.1977 asti (ks. direktiivin 73/183/ETY 8 artiklan 2 alakohta).2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 69
LIITE VI
VASTAAVUUSTAULUKKO
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
1 artiklan 1 kohta 1 artiklan 1 luetel-
makohta1 artiklan 1 luetel-
makohta1 artiklan a alakohta
1 artiklan 2 kohta 1 artiklan 2 luetel-
makohta
1 artiklan 3 kohta 1 artiklan 3 kohta
1 artiklan 4—8 kohta 1 artiklan 5—9 kohta
1 artiklan 9 kohta 1 artiklan 6 luetel-
makohta
1 artiklan 10—11
kohta1 artiklan 10—11
kohta
1 artiklan 12 kohta 1 artiklan 12 kohta 1 artiklan 7 luetel-
makohta1 artiklan c alakohta
1 artiklan 13 kohta 1 artiklan 13 kohta 1 artiklan 8 luetel-
makohta1 artiklan d alakohta
1 artiklan 14—17
kohta2 artiklan 1 kohdan
2—5 luetelmakohta
1 artiklan 18—20
kohta2 artiklan 1 kohdan
6—8 luetelmakohta
1 artiklan 21—23
kohta1 artiklan 3—5
luetelmakohta
1 artiklan 24 kohta 1 artiklan h alakohta
1 artiklan 25 kohta 1 artiklan m alakohta
1 artiklan 26 kohta 1 artiklan 5 luetel-
makohta
1 artiklan 27 kohta 2 artiklan 1 kohdan 9
luetelmakohta
2 artiklan 1 kohta 2 artiklan 1 kohta 2 artiklan 1 kohta 1 artiklan 1 kohta
2 artiklan 2 kohta 2 artikla▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 70
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
2 artiklan 3 kohta 2 artiklan 2 kohta
2 artiklan 4 kohta 2 artiklan 3 kohta2 artiklan 5 kohdan
ensimmäinen, toinen ja
kolmas kohta2 artiklan 4 kohdan
a, b ja c alakohta
2 artiklan 6 kohta 2 artiklan 3 kohta 1 artiklan 3 kohta 2 artiklan toisen
kohdan b alakohta
3 artikla 3 artikla4 artikla 3 artiklan 1 kohta5 artiklan 1 kohdan 1
alakohta3 artiklan 2 kohdan 1
alakohta4 artiklan 1 kohta
5 artiklan 1 kohdan 2
alakohta10 artiklan 1 kohdan
3 alakohta
5 artiklan 2 kohta 4 artiklan 2 kohta
johdantolause ja a, b
ja c alakohta
5 artiklan 3—7 kohta 10 artiklan 1—5
kohta
6 artiklan 1 kohta 3 artiklan 2 kohdan 1
alakohdan 3 luetel-
makohta ja 2
alakohta
6 artiklan 2 kohta 3 artiklan 2 a kohta7 artiklan 1 ja 2 kohta 5 artiklan 1 alakohta,
1 artiklan 10
alakohdan 2 alakohta
ja 5 artiklan 2
alakohta
7 artiklan 3 kohta 3 artiklan 2 kohdan
3, 4 ja 5 alakohta
8 artikla 3 artiklan 4 kohta9 artikla 3 artiklan 3 kohdan a
alakohta
10 artikla 3 artiklan 6 kohta11 artikla 3 artiklan 7 kohta▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 71
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
12 artikla 7 artikla
13 artikla 6 artiklan 1 kohta
14 artiklan 1 kohta 8 artiklan 1 kohta
14 artiklan 2 kohta 8 artiklan 5 kohta
15 artikla 5 artikla
16 artiklan 1—5 kohta 11 artiklan 1—5
kohta
16 artiklan 6 kohta 11 artiklan 10
kohdan 2 alakohta
17 artikla 13 artiklan 2 kohta
18 artikla 18 artiklan 1 kohta
19 artikla 18 artiklan 2 kohta
20 artiklan 1—6 kohta 19 artikla
20 artiklan 7 kohta 23 artiklan 1 kohta
21 artiklan 1 ja 2 kohta 20 artikla
21 artiklan 3 kohta 23 artiklan 2 kohta
22 artikla 21 artikla
23 artiklan 1 kohta 8 artikla
23 artiklan 2—7 kohta 9 artikla
24 artikla 9 artikla25 artikla 8 artikla
26 artikla 13 artiklan 1 ja 3
kohta
27 artikla 14 artiklan 2 kohta
28 artikla 7 artiklan 1 kohta
29 artikla 15 artikla
30 artiklan 1—5 kohta 12 artiklan 1—5
kohta
30 artiklan 6 kohta 12 artiklan 5 a kohta
30 artiklan 7 kohta 12 artiklan 5 b kohta▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 72
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
30 artiklan 8 kohta 12 artiklan 6 kohta
30 artiklan 9 kohta 12 artiklan 7 kohta
30 artiklan 10 kohta 12 artiklan 8 kohta31 artikla 12 a artikla32 artikla 17 artikla33 artikla 13 artikla34 artiklan 1 kohta 1 artiklan 1 kohta
34 artiklan 2—4 kohta 2 artiklan 1—3 kohta
35 artikla 3 artikla36 artikla 4 artikla37 artikla 5 artikla38 artikla 6 artiklan 1—4 kohta39 artikla 7 artikla40 artikla 3 artiklan 1—4 kohta
ja 7—8 kohta
41 artikla 4 artikla
42 artikla 5 artikla
43 artikla 6 artikla
44 artikla 7 artikla
45 artikla 8 artikla
46 artikla 2 artiklan 2 kohta
47 artikla 10 artikla
48 artikla 3 artikla
49 artikla 4 artiklan 1 kohta —
7 alakohdan r luetel-
makohta, toinen
alakohta, ensim-
mäinen virke ja 7
kohdan s alakohta —
12 kohta
50 artikla 5 artiklan 1—3 kohta▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 73
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
51 artiklan 1—5 kohta 12 artiklan 1—5
kohta
51 artiklan 6 kohta 12 artiklan 8 kohta
52 artiklan 1—7 kohta 3 artiklan 1—7 kohta
52 artiklan 8 ja 9 kohta 3 artiklan 5 ja 6
kohta3 artiklan 8 ja 9
kohta5 artiklan 4 ja 5
kohta
52 artiklan 10 kohta 3 artiklan 10 kohta
53 artikla 4 artikla
54 artikla 5 artikla
55 artikla 6 artikla
56 artikla 7 artikla
57 artikla 11 artikla
58 artikla 3 artiklan 5 kohta
59 artikla 6 artikla
60 artikla 8 artikla 22 artikla 9 artikla 7 artikla
61 artikla 4 a artikla
62 artiklan 1 ja 2 kohta 11 artiklan 4 ja 5
kohta
62 artiklan 3 kohta 2 artikla
63 artikla 11 artiklan 1—3
kohta
64 artikla 6 artiklan 1—9 kohta
65 artikla 12 artiklan 7 kohta
66 artikla 14 artiklan 2 kohta 9 artiklan 2 kohta 24 artiklan 3 kohta 12 artiklan 2 kohta
67 artikla — — — — — — —
68 artikla — — — — — — —
69 artikla — — — — — — —
Liite I Liite
Liite II Liite I
Liite III Liite II▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 74
Tämä direktiivi Dir. 77/780/ETY Dir. 89/299/ETY Dir. 89/646/ETY Dir. 89/647/ETY Dir. 92/30/ETY Dir. 92/121/ETY Dir. 96/10/EY
Liite IV Liite III
Liite V — — — — — — —
Liite VI — — — — — — —▼B2000L0012 — FI — 11.02.2003 — 002.001 — 75