1991R2092 — FI — 01.05.2004 — 018.003

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.

Muutettu:





Muutettu:





Oikaisu









▼B

NEUVOSTON ASETUS (ETY) N:o 2092/91,

annettu 24 päivänä kesäkuuta 1991,

maataloustuotteiden luonnonmukaisesta tuotantotavasta ja siihen viittaavista merkinnöistä maataloustuotteissa ja elintarvikkeissa







EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen ( 1 ), ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon ( 2 ), ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ( 3 ), sekä katsoo, että sekä katsoo, että kuluttajat kysyvät luonnonmukaisesti tuotettuja maataloustuotteita ja elintarvikkeita yhä enemmän; tämä ilmiö on luomassa uudet markkinat maataloustuotteille, näiden tuotteiden markkinahinta on korkeampi, vaikka tälle tuotantotavalle on ominaista vähemmän voimaperäinen maaperän hyväksikäyttö; sen vuoksi tämä tuotantotapa voi yhteisen maatalouspolitiikan uudelleen suuntautumisessa edistää osaltaan paremman tasapainon saavuttamista maataloustuotteiden tarjonnan ja kysynnän välillä samoin kuin ympäristönsuojelua ja maaseudun säilymistä, kasvavaan kysyntään vastaamiseksi maataloustuotteita ja elintarvikkeita saatetaan markkinoille merkinnöin, joissa todetaan tai annetaan ostajan ymmärtää, että ne on tuotettu luonnonmukaisesti tai ilman synteettisiä kemiallisia tuotteita, jotkut jäsenvaltiot ovat jo antaneet säännöksiä ja ottaneet käyttöön tarkastusjärjestelyjä, jotka koskevat tällaisia merkintöjä, yhteisön säännöt tuotannosta, etiketöinnistä ja valvonnasta mahdollistavat luonnonmukaisen maatalouden suojelemisen, kun ne takaavat rehellisen kilpailun edellytykset näillä merkinnöillä varustettujen tuotteiden tuottajien välillä ja estävät tuntemattomaksi jäämisen luonnonmukaisten tuotteiden markkinoilla varmistamalla avoimuuden kaikissa tuotanto- ja valmistusvaiheissa, jolloin näiden tuotteiden luotettavuus kuluttajan kannalta paranee, luonnonmukainen tuotantotapa on tiloilla erityinen tuotantotapa; sen vuoksi olisi säädettävä, että luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavien merkintöjen olisi jalosteiden etiketöinnissä liityttävä niiden ainesosien merkintöihin, jotka on tuotettu tämän tuotantotavan mukaisesti, suunniteltujen säännösten täytäntöönpanossa on huolehdittava joustavasta menettelystä, jolloin tiettyjä yksityiskohtaisia teknisiä sääntöjä tai toimenpiteitä voidaan mukauttaa, täydentää tai täsmentää edelleen saadun kokemuksen perusteella; sopivan ajan kuluessa tätä asetusta täydennetään vastaavilla kotieläintuotannon alaa koskevilla säännöksillä, luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavia merkintöjä tuotteissaan käyttävien tuottajien sekä näiden tuotteiden ostajien etujen vuoksi olisi vahvistettava vähimmäisperiaatteet, joita on noudatettava, ennen kuin tuotteita saa tarjota näillä merkinnöillä varustettuina, luonnonmukainen tuotantotapa aiheuttaa huomattavia rajoituksia sellaisten lannoitteiden ja torjunta-aineiden käytölle, joilla saattaa olla haitallinen vaikutus ympäristöön tai jotka aiheuttavat jäämiä maataloustuotteisiin; tähän liittyvästi yhteisössä tätä asetusta annettaessa hyväksyttyjä käytäntöjä olisi noudatettava yhteisössä tuolloin voimassa olevien käytännesääntöjen mukaisesti; lisäksi olisi tulevaisuutta varten vahvistettava periaatteet sellaisten tuotteiden hyväksymisestä, joita saa käyttää tällaisessa maataloudessa, lisäksi luonnonmukaisessa maataloudessa käytetään erilaisia viljelytapoja ja rajoitetusti hidasliukoisia muita kuin kemiallisia lannoitteita ja maanparannusaineita; nämä käytännöt olisi täsmennettävä ja olisi säädettävä tiettyjen muiden kuin synteettisten kemiallisten tuotteiden käytön edellytyksistä, säädetyt menettelyt mahdollistavat sen, että liitettä I voidaan tarvittaessa täydentää tarkemmilla määräyksillä, joilla pyritään välttämään tiettyjen muualta kuin maataloudesta peräisin olevien synteettisten kemiallisten tuotteiden jäämien esiintyminen (ympäristön saastuminen) tällä tuotantotavalla tuotetuissa tuotteissa, tuotantosääntöjen noudattamisen valvomiseksi tarvitaan tarkastuksia periaatteessa kaikissa tuotantovaiheissa ja kaupan pitämisen vaiheissa, ja toimĳoihin, jotka tuottavat, valmistavat, tuovat tai pitävät kaupan tuotteita, joiden merkinnöissä viitataan luonnonmukaisiin tuotantotapoihin, on sovellettava yhteisön vähimmäisvaatimukset täyttävää säännöllistä tarkastusjärjestelmää, jossa tarkastusta suorittavat nimetyt tarkastusviranomaiset ja/tai hyväksytyt ja valvotut tarkastuslaitokset; yhteisön tarkastusmerkintä olisi liitettävä niiden tuotteiden etiketöintiin, joita tämä tarkastusjärjestelmä koskee, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:







Soveltamisala

▼M15

1 artikla

1. Tätä asetusta sovelletaan seuraaviin tuotteisiin, jos niissä on tai on tarkoitus olla merkintöjä, joilla viitataan luonnonmukaiseen tuotantotapaan:

a) jalostamattomiin kasvinviljelytuotteisiin; myös tuotantoeläimiin ja jalostamattomiin eläintuotteisiin, jos niitä koskevat tuotantoperiaatteet ja erityiset tarkastussäännöt on esitetty liitteissä I ja III;

b) sellaisiin ihmisravinnoksi tarkoitettuihin jalostettuihin kasvinviljelytuotteisiin ja eläintuotteisiin, jotka on valmistettu pääosin yhdestä tai useammasta kasvi- ja/tai eläinperäisestä ainesosasta;

c) jäljempänä 3 kohdassa tarkoitetun asetuksen voimaantulosta alkaen sellaisiin rehuihin, rehuseoksiin ja rehuaineisiin, jotka eivät kuulu a alakohdan piiriin.

2. Jos liitteessä I ei ole vahvistettu yksityiskohtaisia tuotantosääntöjä tiettyjen eläinlajien osalta, sovelletaan 1 kohdasta poiketen 5 artiklassa vahvistettuja merkintöjä koskevia sääntöjä sekä 8 ja 9 artiklassa vahvistettuja tarkastuksia koskevia sääntöjä näihin eläinlajeihin ja niistä saatuihin tuotteisiin, lukuun ottamatta vesiviljelyä ja sen tuotteita. Ennen yksityiskohtaisten tuotantosääntöjen sisällyttämistä sovelletaan kansallisia sääntöjä tai niiden puuttuessa jäsenvaltioissa hyväksyttyjä tai tunnustettuja yksityisiä tuotantoehtoja.

3. Komission on viimeistään 24 päivänä elokuuta 2001 annettava 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ehdotus asetukseksi, joka koskee 1 kohdan c alakohdassa mainittuihin tuotteisiin sovellettavia merkintävaatimuksia, tarkastusvaatimuksia ja varotoimenpiteitä, sikäli kuin kyseiset vaatimukset koskevat luonnonmukaista tuotantotapaa.

Kunnes edellisessä alakohdassa tarkoitettu asetus annetaan, 1 kohdan c alakohdassa mainittuihin tuotteisiin sovelletaan kansallisia sääntöjä yhteisön lainsäädännön mukaisesti tai niiden puuttuessa jäsenvaltioissa hyväksyttyjä tai tunnustettuja yksityisiä tuotantoehtoja.

▼M28

2 artikla

Tässä asetuksessa tuotteessa katsotaan olevan luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavia merkintöjä, jos pakkausmerkinnöissä, mainosmateriaalissa tai kaupallisissa asiakirjoissa tuotetta, sen ainesosia tai rehuaineita kuvaillaan ilmaisuilla, joilla ostajan annetaan ymmärtää, että tuote, sen ainesosat tai rehuaineet on tuotettu 6 artiklassa vahvistettujen tuotantosääntöjen mukaisesti. Erityisesti seuraavia ilmaisuja tai niiden tavallisia johdoksia (kuten eko, bio, jne.) tai lyhenteitä pidetään yksin tai yhdistettyinä kaikkialla yhteisössä ja millä tahansa yhteisön kielellä luonnonmukaiseen tuotantoon viittaavina merkintöinä, paitsi jos nimitykset eivät koske elintarvikkeiden ja rehujen sisältämiä maataloustuotteita tai niillä selvästi ei ole yhteyttä kyseiseen tuotantotapaan:

— espanjaksi: ecológico,

— tanskaksi: økologisk,

— saksaksi: ökologisch, biologisch,

— kreikaksi: βιολογικό,

— englanniksi: organic,

— ranskaksi: biologique,

— italiaksi: biologico,

— hollanniksi: biologisch,

— portugaliksi: biológico,

— suomeksi: luonnonmukainen,

— ruotsiksi: ekologisk.

▼M15

3 artikla

Tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta 1 artiklassa tarkoitettuihin tuotteisiin sovellettavien muiden yhteisön säännösten tai yhteisön lainsäädännön mukaisten kansallisten säännösten kuten tuotantoa, valmistusta, kaupan pitämistä, merkintää ja tarkastusta koskevien säännösten soveltamista, mukaan lukien elintarvikkeita ja eläinten ravitsemusta koskeva lainsäädäntö.

▼B







Määritelmät

4 artikla

Tässä asetuksessa tarkoitetaan:

1. ”etiketöinnillä” mainintoja, merkintöjä, tavaramerkkejä, kaupallisia merkkejä, kuvia tai tunnuksia pakkauksissa, asiakirjoissa, kylteissä, etiketeissä, renkaissa tai kauluksissa, jotka liittyvät 1 artiklassa tarkoitettuun tuotteeseen tai jolla viitataan siihen;

▼C1

2. ”tuotannolla” maatilalla harjoitettuja toimintoja, joiden tarkoituksena on tässä viljelyssä tuotettujen maataloustuotteiden ja luonnonmukaisella tavalla tuotettujen maataloustuotteiden tuottaminen, pakkaus ja ensimmäinen merkintä;

▼M15

3. ”valmistuksella” maataloustuotteiden säilömistä ja/tai jalostusta (myös teurastus ja eläintuotteiden paloittelu) ja myös pakkaamista ja/tai merkintöihin tehtyjä muutoksia tuoreiden, säilöttyjen ja/tai jalostettujen tuotteiden luonnonmukaisen tuotantotavan esille tuomiseksi;

▼B

4. ”kaupan pitämisellä” pitämistä tai esille panemista myyntiä varten, myytäväksi tarjoamista, myyntiä, toimittamista tai muulla tavoin kaupan pitämistä;

5. ”toimĳalla” luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tuottaa, valmistaa tai tuo kolmannesta maasta 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita pitääkseen niitä kaupan tai joka pitää kaupan näitä tuotteita;

▼M10

6. ”ainesosilla” aineita (lisäaineet mukaan lukien), joita on käytetty 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden valmistuksessa ja jotka on määritelty kuluttajalle myytäväksi tarkoitettujen elintarvikkeiden merkintöjä, esillepanoa ja mainontaa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 79/112/ETY 6 artiklan 4 kohdassa;

▼B

7. ”kasvinsuojeluaineilla” tiettyjä tehoaineita sisältävien torjunta-aineiden markkinoille saattamisesta ja käytön kieltämisestä 21 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/117/ETY ( 4 ), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/365/ETY ( 5 ), 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä tuotteita;

8. ”pesuaineilla” pesuaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 22 päivänä marraskuuta 1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/404/ETY ( 6 ), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 86/94/ETY ( 7 ), tarkoitettuja aineita ja valmisteita, joita aiotaan käyttää tiettyjen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden puhdistamiseen.

▼M10

9. ”valmiiksi pakatulla elintarvikkeella” direktiivin 79/112/ETY 1 artiklan 3 kohdan b alakohdassa määriteltyä myyntiyksikköä;

10. ”ainesosaluettelolla” direktiivin 79/112/ETY 6 artiklassa tarkoitettua ainesosaluetteloa;

▼M15

11. ”eläintuotannolla” maalla elävien kotieläinten tai domestikoitujen eläinten (hyönteiset mukaan lukien) sekä makeassa, suolaisessa tai murtovedessä viljeltävien lajien tuotantoa; tuotteita, jotka on saatu metsästämällä ja kalastamalla luonnonvaraisia eläimiä, ei voida pitää luonnonmukaisesti tuotettuina;

12. ”geneettisesti muunnetulla organismilla (GMO)” kaikkia geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/220/ETY ( 8 ) 2 artiklassa määriteltyjä organismeja;

13. ”GMO-johdannaisella” ainetta, joka on joko tuotettu GMO:eista tai GMO:ien tuottama mutta joka ei sisällä GMO:eja;

14. ”GMO:ien ja GMO-johdannaisten käytöllä” niiden käyttöä elintarvikkeina, elintarvikkeiden ainesosina (myös lisäaineet ja aromiaineet) valmistuksen apuaineina (myös uuttoliuottimet), rehuina, rehuseoksina, rehuaineina, rehun lisäaineina, rehujen valmistuksen teknisinä apuaineina, tiettyinä eläinten ruokinnassa käytettävinä direktiivissä 82/471/ETY ( 9 ) tarkoitettuina tuotteina, kasvinsuojeluaineina, eläinlääkkeinä, lannoitteina, maanparannusaineina, siemeninä, kasvullisena lisäysaineistona ja eläiminä;

15. ”eläinlääkkeillä” lääkevalmisteita koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 26 päivänä tammikuuta 1965 annetun neuvoston direktiivin 65/65/ETY ( 10 ) 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja valmisteita;

16. ”homeopaattisilla eläinlääkkeillä” eläinlääkkeitä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä annetun direktiivin 81/851/ETY soveltamisalan laajentamisesta ja homeopaattisia eläinlääkkeitä koskevista lisäsäännöksistä 22 päivänä syyskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/74/ETY ( 11 ) 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tuotteita;

17. ”rehuilla” rehuseosten pitämisestä kaupan 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/373/ETY ( 12 ) 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tuotteita;

18. ”rehuaineilla” rehuaineiden liikkuvuudesta, direktiivien 70/524/ETY, 74/63/ETY, 82/471/ETY ja 93/74/ETY muuttamisesta sekä direktiivin 77/101 /ETY kumoamisesta 29 päivänä huhtikuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/25/EY ( 13 ) 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tuotteita;

19. ”rehuseoksilla” direktiivin 79/373/ETY 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettuja tuotteita;

20. ”rehun lisäaineella” rehujen lisäaineista 23 päivänä marraskuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 70/524/ETY ( 14 ) 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja tuotteita;

21. ”tietyillä eläinten ruokinnassa käytettävillä tuotteilla” tietyistä eläinten ruokinnassa käytettävistä tuotteista 30 päivänä kesäkuuta 1982 annetun neuvoston direktiivin 82/471/ETY soveltamisalaan kuuluvia tuotteita;

22. ”luonnonmukaisella tuotantoyksiköllä / tuotantotilalla / eläintuotantotilalla” tämän asetuksen sääntöjen mukaista yksikköä, tilaa tai eläintilaa;

23. ”luonnonmukaisesti tuotetulla rehulla/rehuaineella” 6 artiklassa vahvistettuja tuotantosääntöjä noudattaen tuotettuja rehuja/rehuaineita;

24. ”siirtymävaiheen rehulla/rehuaineella” 6 artiklassa vahvistettujen tuotantosääntöjen mukaista rehua/rehuainetta, paitsi siltä osin kuin on kyse siirtymävaiheesta, jolloin kyseisiä sääntöjä sovelletaan vähintään yhden vuoden ajan ennen sadonkorjuuta;

25. ”tavanomaisella rehulla/rehuaineella” rehuja/rehuaineita, jotka eivät kuulu 23 ja 24 kohdassa mainittuihin luokkiin.

▼B







Merkinnät

5 artikla

1. Edellä 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun tuotteen etiketöinnissä ja mainonnassa saa viitata luonnonmukaiseen tuotantotapaan ainoastaan, jos:

a) merkinnöistä käy selvästi ilmi, että ne liittyvät maatalouden tuotantotapaan;

b) tuote on tuotettu ►M10 ►C1 6 artiklassa ◄ ◄ esitettyjen sääntöjen mukaisesti tai tuotu kolmannesta maasta 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti;

c) tuotteen on tuottanut tai tuonut maahan toimĳa, jota koskevat 8 ja 9 artiklassa säädetyt tarkastustoimenpiteet.

▼M10

d) pakkausmerkinnöissä 1 päivän tammikuuta 1997 jälkeen tuotteiden osalta mainitaan sen tarkastusviranomaisen tai -laitoksen nimi ja/tai tunnusnumero, jonka valvontaan toimija kuuluu. Nimeä tai tunnusnumeroa koskevan maininnan valinta kuuluu jäsenvaltiolle, joka ilmoittaa päätöksestään komissiolle;

▼M10 —————

▼M10

3. Edellä 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun tuotteeen merkinnöissä ja mainonnassa saa elintarvikkeen nimessä viitata luonnonmukaiseen tuotantotapaan ainoastaan, jos:

a) vähintään 95 prosenttia tuotteen maataloudesta peräisin olevista ainesosista on tuotteita tai ne on saatu tuotteista, jotka on tuotettu 6 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti, tai ne on tuotu kolmansista maista 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti;

b) tuotteen kaikki muut maataloudesta peräisin olevat ainesosat sisältyvät liitteessä VI olevaan C kohtaan tai jäsenvaltio on tilapäisesti antanut luvan käyttää niitä minkä tahansa 7 kohdassa säädetyn toteutustoimenpiteen mukaisesti;

c) tuotteessa on muina kuin maataloudesta peräisin olevina ainesosina ainoastaan liitteessä VI olevassa A kohdassa lueteltuja aineita;

d) tuote tai sen edellä a kohdassa tarkoitetut maataloudesta peräisin olevat ainesosat eivät ole olleet alttiina käsittelyille, jotka on tehty sellaisten aineiden avulla, joita ei ole lueteltu liitteessä VI olevassa B kohdassa;

e) tuote tai sen ainesosat eivät ole olleet alttiina ionisoivien säteiden avulla tehtäville käsittelyille;

f) tuotteen on valmistanut tai maahantuonut toimija, jota koskevat 8 ja 9 artiklassa säädetyt tarkastustoimenpiteet.

g) 1 päivän tammikuuta 1997 jälkeen valmistettujen tuotteiden osalta merkinnöissä on viimeisen jalostustoimen toteuttanutta toimijaa koskevan tarkastusviranomaisen tai -laitoksen nimeä ja/tai tunnusnumeroa koskeva maininta. Nimeä tai tunnusnumeroa koskevan maininnan valinta kuuluu jäsenvaltiolle, joka ilmoittaa päätöksestään komissiolle. Luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavista merkinnöistä on selvästi käytävä ilmi, että on kyse maatalouden tuotantotavasta, ja niiden yhteydessä on oltava maininta kyseisistä maataloudesta peräisin olevista ainesosista, jollei tämä maininta käy selvästi ilmi ainesosaluettelosta.

▼M15

h) Tuotteen tuottamisessa ei ole käytetty geneettisesti muunnettuja organismeja ja/tai tällaisista organismeista johdettuja tuotteita.

▼M15

Jos tavaramerkeillä on 2 artiklan mukainen merkintä, niiden käyttöä voidaan 1-3 kohdasta poiketen jatkaa 1 päivään heinäkuuta 2006 asti sellaisten tuotteiden pakkausmerkinnöissä ja mainonnassa, jotka eivät ole tämän asetuksen mukaisia, edellyttäen, että:

— tavaramerkin rekisteröintiä on haettu ennen 22 päivää heinäkuuta 1991 - jollei sovelleta jäljempänä olevaa toista alakohtaa - ja se on jäsenvaltioiden tavaramerkkeihin liittyvien lakien lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun ensimmäisen neuvoston direktiivin 89/104/ETY ( 15 ) mukainen, ja

— tavaramerkki toistetaan aina selkeällä, näkyvällä ja helposti luettavalla maininnalla, jossa ilmoitetaan, että tuotteet eivät ole tässä asetuksessa mainitun luonnonmukaisen tuotantotavan mukaisesti tuotettuja.

Ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu soveltamispäivä on Suomen, Itävallan ja Ruotsin osalta 1 päivä tammikuuta 1995 ja Tšekin tasavallan, Viron, Kyproksen, Latvian, Liettuan, Unkarin, Maltan, Puolan, Slovenian ja Slovakian osalta 1 päivä toukokuuta 2004. ◄

▼M10

4. Maataloudesta peräisin olevia ainesosia voidaan sisällyttää liitteessä VI olevaan C kohtaan ainoastaan, jos käy ilmi, että nämä ainesosat ovat peräisin maataloustuotannosta, eikä niitä tuoteta yhteisössä 6 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti riittävästi, eikä niitä voida tuoda kolmansista maista 11 artiklassa säädettyjen sääntöjen mukaisesti;

▼M15

5. Luonnonmukaiseen maatalouteen siirtymiseen viittaavia merkintöjä saa olla 1 tai 3 kohdan mukaisesti merkityissä tai mainostetuissa kasviperäisissä tuotteissa, jos:

▼C1

a) edellä 1 kohdassa tai 3 kohdassa tarkoitettuja vaatimuksia noudatetaan täysin, lukuun ottamatta liitteessä I olevassa 1 kohdassa tarkoitetun siirtymävaiheen pituutta;

b) siirtymävaihe on kestänyt vähintään 12 kuukautta ennen sadonkorjuuta;

c) merkinnät eivät johda tuotteen ostajaa harhaan kyseisen tuotteen ja edellä 1 tai 3 kohdan kaikki vaatimukset täyttävien tuotteiden välisistä eroista. Mainitut merkinnät on 1 päivän tammikuuta 1996 jälkeen muotoiltava ilmaisulla ”luonnonmukaiseen maatalouteen siirtymässä oleva tuote” ja ne on esitettävä sellaisella värillä ja sellaisia kirjainkokoja ja tyylejä käyttäen, jotka eivät ole näkyvämpiä kuin tuotteen myyntinimike; tässä esitysmuodossa ilmaisu ”luonnonmukainen maatalous” ei saa olla näkyvämpi kuin ilmaisu ”siirtymässä oleva tuote”;

▼M15

d) tuote sisältää ainoastaan yhden maataloudesta peräisin olevan kasviperäisen aineosan;

▼C1

e) 1 päivän tammikuuta 1997 jälkeen valmistettujen tuotteiden pakkausmerkinnöissä on viimeisen jalostustoimen toteuttanutta toimijaa koskevan tarkastusviranomaisen tai -laitoksen nimeä ja/tai tunnusnumeroa koskeva maininta. Nimeä tai tunnusnumeroa koskevan maininnan valinta kuuluu jäsenvaltiolle, joka ilmoittaa päätöksestään komissiolle;

▼M15

f) tuotteen tuottamisessa ei ole käytetty geneettisesti muunnettuja organismeja ja/tai tällaisista organismeista johdettuja tuotteita.

▼M10

5. a. Edellä 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun tuotteen merkinnöissä ja mainonnassa saa olla luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavia merkintöjä ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät, sanotun kuitenkaan rajoittamatta edellä 3 kohdan säännöksiä:

a) vähintään 70 prosenttia maataloudesta peräisin olevista ainesosista on tuotteita tai on peräisin tuotteista, jotka on tuotettu edellä 6 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti tai jotka on tuotu kolmansista maista 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti;

b) kaikki muut tuotteen maataloudesta peräisin olevat ainesosat sisältyvät liitteessä VI olevaan C kohtaan tai jäsenvaltio on tilapäisesti antanut luvan niitä varten tarvittaessa minkä tahansa 7 kohdassa säädetyn toteutustoimenpiteen mukaisesti;

c) luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavat merkinnät esiintyvät ainesosaluettelossa ja liittyvät selvästi ainoastaan niihin ainesosiin, jotka on saatu 6 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti tai jotka on tuotu kolmansista maista 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti; ne ovat samanvärisiä ja -kokoisia ja samoilla kirjasimilla tehtyjä kuin muut ainesosaluettelon merkinnät. Näiden merkintöjen on myös esiinnyttävä erillisessä maininnassa samassa näkökentässä kuin myyntinimike ja niihin on sisällyttävä niiden maataloudesta peräisin olevien ainesosien tai niistä saatujen tuotteiden prosenttiosuus, jotka on saatu 6 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti tai jotka on tuotu kolmansista maista 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti. Tätä mainintaa ei saa esittää sen värisenä tai kokoisena tai sellaisin kirjaimin, jotka tekevät sen näkyvämmäksi kuin tuotteen myyntinimike. Tämä maininta on seuraavan muotoinen: ”X % maataloudesta peräisin olevista ainesosista on tuotettu luonnonmukaista tuotantoa koskevien sääntöjen mukaisesti”;

d) tuotteessa on muina kuin maataloudesta peräisin olevina ainesosina ainoastaan liitteessä VI olevassa A kohdassa lueteltuja aineita;

e) tuotetta tai sen edellä a kohdassa tarkoitettuja maataloudesta peräisin olevia ainesosia ei ole käsitelty tavalla, johon kuuluu sellaisten aineiden käyttö, joita ei ole lueteltu liitteessä VI olevassa B kohdassa;

f) tuotetta tai sen ainesosia ei ole käsitelty ionisoivan säteilyn käyttöä edellyttävällä tavalla;

g) tuotteen on valmistanut tai maahantuonut toimija, jota koskevat 8 ja 9 artiklassa säädetyt tarkastustoimenpiteet;

h) merkinnöissä on 1 päivän tammikuuta 1997 jälkeen valmistettujen tuotteiden osalta viimeisen jalostustoimen toteuttanutta toimijaa koskevan tarkastusviranomaisen tai -laitoksen nimeä ja/tai tunnusnumeroa koskeva maininta. Nimeä tai tunnusnumeroa koskevan maininnan valinta kuuluu jäsenvaltiolle, joka ilmoittaa päätöksestään komissiolle;

▼M15

i) tuotteen tuottamisessa ei ole käytetty geneettisesti muunnettuja organismeja ja/tai tällaisista organismeista johdettuja tuotteita.

▼M10

6. Siirtymäkautena, joka päättyy 31 päivänä joulukuuta 1997, edellä 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun tuotteen, joka on valmistettu osittain ainesosista, jotka eivät vastaa 3 kohdan a alakohdassa esitettyjä vaatimuksia, merkinnöissä ja mainonnassa voidaan viitata luonnonmukaiseen tuotantotapaan, jos seuraavat ehdot täyttyvät:

a) vähintään 50 prosenttia maataloudesta peräisin olevista ainesosista täyttää 3 kohdan a alakohdan vaatimukset;

b) tuote täyttää 3 kohdan c, d, e ja f alakohdan vaatimukset;

c) luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavat merkinnät: — ovat ainoastaan direktiivissä 79/112/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 89/395/ETY, säädetyssä ainesosaluettelossa, — viittaavat selvästi ainoastaan niihin ainesosiin, jotka on tuotettu 6 artiklassa tarkoitettujen sääntöjen mukaisesti tai jotka on tuotu 11 artiklassa säädetyn järjestelmän mukaisesti;

d) ainesosat ja niiden pitoisuudet käyvät ilmi ainesosaluettelossa painon mukaan alenevassa järjestyksessä;

e) ainesosaluettelon merkinnät ovat samanvärisiä, -kokoisia ja samoilla kirjasimilla tehtyjä.

▼B

7. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan täytäntöönpanosta voidaan antaa 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

▼M10

8. Edellä 3 kohdan b, c ja d alakohdassa ja 5 a kohdan b, d ja e alakohdassa tarkoitetuista aineista ja tuotteista laaditaan liitteessä VI olevaan A, B ja C kohtaan rajoittavat luettelot 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

▼B

Ainesosien ja aineiden käytön edellytykset ja koostumukseen liittyvät vaatimukset voidaan eritellä.

Jos jäsenvaltio arvioi, että jokin tuote pitäisi lisätä edellä tarkoitettuihin luetteloihin tai että niihin olisi tehtävä muutoksia, sen on varmistettava, että asiakirja-aineisto, jossa esitetään lisäyksen tai muutoksen perustelut, toimitetaan virallisesti jäsenvaltioille ja komissiolle, joka esittää ne 14 artiklassa tarkoitetulle komitealle.

▼M10

9. Edellä 3 ja 6 kohdassa tarkoitettujen prosenttiosuuksien laskeminen toteutetaan direktiivin 79/112/ETY 6 ja 7 artiklassa säädettyjä sääntöjä soveltaen.

▼M15

10. Jäljempänä 6 artiklassa vahvistettujen sääntöjen mukaisesti tuotettua ainesosaa ei voida käyttää edellä 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetussa tuotteessa koostumukseen samanaikaisesti sellaisen saman ainesosan kanssa, jota ei ole tuotettu näiden sääntöjen mukaisesti.

▼C1

11. Komissio tarkastelee ennen 1 päivää heinäkuuta 1999 uudelleen tämän artiklan ja 10 artiklan säännöksiä ja tekee tarvittaessa aiheelliset ehdotukset niiden muuttamiseksi.

▼B







Tuotantosäännöt

▼M10

6 artikla

▼M15

1. Luonnonmukainen tuotantotapa edellyttää, että 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja muita tuotteita kuin siemeniä ja kasvullisia lisäysaineistoja tuotettaessa:

a) vähintään liitteessä I määrättyjä vaatimuksia ja tarvittaessa siihen liittyviä yksityiskohtaisia sääntöjä on noudatettava;

b) ainoastaan liitteessä I mainituista tai liitteessä II luetelluista aineista koostuvia tuotteita saa käyttää kasvinsuojeluaineina, lannoitteina, maanparannusaineina, rehuina, rehuaineina, rehuseoksina, rehujen lisäaineina, eläinten ruokinnassa käytettävinä direktiivin 82/471/ETY soveltamisalaan kuuluvina tuotteina, eläinsuojien ja eläinten pidossa käytettävien laitteiden puhdistus- ja desinfiointiaineina, tuholaisten ja tautien torjunta-aineina eläinsuojien ja eläinten pidossa käytettävien laitteiden osalta tai tiettyjen tuotteiden osalta muuhun liitteessä II määrättyyn tarkoitukseen. Niitä saa käyttää ainoastaan liitteissä I ja II tarkoitetuin erityisin edellytyksin siinä määrin kuin vastaava käyttö on sallittu kyseisten jäsenvaltioiden yleisessä maataloudessa asiaa koskevien yhteisön säännösten tai yhteisön oikeuden mukaisten kansallisten säännösten nojalla;

c) käytetään ainoastaan sellaisia siemeniä ja kasvullisia lisäysaineistoja, jotka on tuotettu 2 kohdassa tarkoitetun luonnonmukaisen tuotantotavan mukaisesti;

▼M15

d) geneettisesti muunnettuja organismeja ja/tai tällaisista organismeista johdettuja tuotteita ei saa käyttää, kuitenkaan lukuun ottamatta eläinlääkkeitä.

▼M15

2. Luonnonmukainen tuotantotapa edellyttää, että siementen ja kasvullisten lisäysaineistojen osalta siementen kohdalla emokasvia ja kasvullisten lisäysaineistojen kohdalla kantakasvia (tai -kasveja) on tuotettu:

a) käyttämättä geneettisesti muunnettuja organismeja ja/tai mitään tällaisista organismeista johdettuja tuotteita, ja

b) edellä 1 kohdan a ja b alakohdan mukaisesti vähintään yhden sukupolven ajan tai, jos kyseessä ovat monivuotiset viljelmät, kahden kasvaukauden ajan.

▼C1

3.

a). Poiketen siitä, mitä 1 kohdan c alakohdassa säädetään, siemeniä ja kasvullisia lisäysaineistoja, joita ei ole tuotettu luonnonmukaisen tuotantotavan mukaisesti ►M15 31 päivänä joulukuuta 2003 ◄ päättyvän siirtymäkauden aikana jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, voidaan käyttää, jos tällaisten lisäysaineistojen käyttäjät voivat todistaa jäsenvaltion tarkastusviranomaisen tai -laitoksen riittäväksi katsomalla tavalla, että heidän oli mahdotonta hankkia yhteisön markkinoilta kyseisen lajin jonkin sopivan lajikkeen lisäysaineistoja 2 kohdan vaatimusten mukaisesti. Tällöin on käytettävä, jos yhteisön markkinoilla on niitä saatavissa, lisäysaineistoja, joita ei ole käsitelty sellaisilla tuotteilla, joita ei ole lueteltu liitteessä II olevassa B kohdassa. Jäsenvaltiot ilmoittavat muille jäsenvaltioille ja komissiolle tämän kohdan mukaisesti myönnetyt luvat.

b) Jäljempänä 14 artiklassa säädetty menettely voidaan toteuttaa määrättäessä: — edellä a kohdassa tarkoitettua väliaikaista toimenpidettä koskevien rajoitusten käyttöönotosta ►M15 31 päivänä joulukuuta 2003 ◄ mennessä tiettyjen lisäysaineistojen lajien ja/tai tyyppien ja/tai kemiallisen käsittelyn puuttumisen osalta, — edellä a kohdassa säädetyn poikkeuksen säilyttämisestä ►M15 31 päivänä joulukuuta 2003 ◄ jälkeen tiettyjen lisäysaineistojen lajien ja/tai tyyppien ja yhteisön koko alueen tai sen osan osalta, — edellä 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta koskevien menettelyyn ja perusteisiin liittyvien sääntöjen käyttöönotosta ja siihen liittyvistä kyseisille ammatillisille järjestöille, muille jäsenvaltioille ja komissiolle ilmoitettavista tiedoista.

4. Komissio tarkastelee ►M15 31 päivään joulukuuta 2002 ◄ mennessä uudelleen tämän artiklan säännöksiä, erityisesti 1 kohdan c kohtaa ja 2 kohtaa, ja tekee tarvittaessa aiheelliset ehdotukset niiden muuttamiseksi.

▼M10

6 a artikla

1. Tässä artiklassa tarkoitetaan ”taimilla” kokonaisia taimia, jotka on tarkoitettu viljelmälle kasvien tuotantoa varten.

2. Luonnonmukainen tuotantotapa edellyttää, että tuottajien käytettäessä kasveja niiden on oltava tuotettu 6 artiklan mukaisesti.

3. Poiketen siitä, mitä edellä 2 kohdassa säädetään, taimia, joita ei ole tuotettu luonnonmukaisen tuotantotavan mukaisesti, voidaan käyttää 31 päivänä joulukuuta 1997 päättyvän siirtymäkauden aikana edellyttäen, että seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on antanut luvan käyttöön sen jälkeen, kun tällaisten ainesten käyttäjä(t) ovat osoittautuneet jäsenvaltion tarkastuslaitoksen tai -viranomaisen hyväksymällä tavalla, että niiden oli mahdotonta hankkia yhteisön markkinoilta kyseisen lajin jotakin sopivaa lajiketta;

b) taimia ei ole käsitelty kylvöstä lähtien muilla kuin liitteessä II olevassa A ja B osassa luetelluilla tuotteilla;

c) taimet tulevat tuottajalta, joka on hyväksynyt tarkastusjärjestelmän, joka vastaa 9 artiklassa säädettyä järjestelmää, ja joka on suostunut soveltamaan b alakohdan rajoitusta; tämä säännös tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1996;

d) istutuksen jälkeen taimia on viljeltävä 6 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan säännösten mukaisesti kuuden viikon pituisen vähimmäisajanjakson ajan ennen sadonkorjuuta;

e) tällaisista taimista saatuja ainesosia sisältävän tuotteen merkinnöissä ei saa olla 10 artiklassa tarkoitettua merkintää;

f) tämän kohdan nojalla myönnetty lupa peruutetaan heti puutteen loputtua ja sen voimassaolo päättyy viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1997, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 kohdassa tarkoitetusta menettelystä johtuvia eräitä rajoituksia.

4.

a) Kun 3 kohdassa tarkoitettu lupa on myönnetty, jäsenvaltion on ilmoitettava välittömästi muille jäsenvaltioille ja komissiolle seuraavat tiedot: — päivämäärä, jona lupa on myönnetty; — kyseisen lajikkeen ja lajin nimi; — vaadittavat määrät ja näiden määrien perustelu; — puutteen oletettu kesto; — kaikki muut komission tai jäsenvaltioiden pyytämät tiedot.

b) Jos jäsenvaltion komissiolle tai luvan myöntäneelle jäsenvaltiolle toimittamat tiedot osoittavat, että sopiva lajike on saatavissa puutteen keston aikana, jäsenvaltio voi harkita luvan peruuttamista tai sen keston lyhentämistä, ja se ilmoittaa komissiolle ja muille jäsenvaltioille niistä toimenpiteistä, joita se on toteuttanut kymmenen päivän kuluessa siitä päivästä, jolloin se on vastaanottanut kyseiset tiedot.

c) Jäsenvaltion pyynnöstä tai komission aloitteesta asia annetaan 14 artiklassa tarkoitetun komitean tutkittavaksi. Voidaan päättää mainitussa 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen, että lupa peruutetaan tai sen kestoa muunnetaan.

▼B

7 artikla

▼M15

1. Tuotteet, joiden käyttö ei tätä asetusta annettaessa ole sallittu 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ilmoitettuun tarkoitukseen, voidaan ottaa liitteeseen II, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:

a) niitä käytetään kasvin tuholaisten tai tautien torjuntaan tai eläinsuojien ja eläinten pidossa käytettävien laitteiden puhdistukseen ja desinfiointiin: — ne ovat välttämättömiä haitallisen organismin tai erityisen taudin torjumiseksi, jota varten ei ole saatavilla muita biologisia, viljelyteknisiä, fysikaalisia tai jalostuksellisia vaihtoehtoja; ja — niitä käytetään sillä tavoin, että ne eivät joudu suoraan kosketukseen siementen, kasvien, kasvituotteiden tai eläinten ja eläintuotteiden kanssa; monivuotisten kasvien osalta suora kosketus sallitaan ainoastaan muulloin kuin syötävien osien (hedelmien) kasvukaudella, jos käyttö ei epäsuorasti johda jäämiin tuotteen syötävissä osissa; ja — niiden käyttö ei johda ympäristövaikutuksiin, joita ei voida hyväksyä, tai osaltaan edistä ympäristön saastumista;

▼B

b) jos niitä käytetään lannoitukseen tai maanparannukseen: — ne ovat välttämättömiä viljelykasvien erityisiin ravinnetarpeisiin tai erityiseen maanparannustarkoitukseen, joita ei voi tyydyttää liitteessä I esitetyillä tavoilla, — ja — niiden käyttö ei johda ympäristövaikutuksiin, joita ei voida hyväksyä, tai osaltaan edistä ympäristön saastumista.

▼M10

1 a. Edellä 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät koske tuotteita, joita käytettiin yleisesti ennen tämän asetuksen käyttöönottoa yhteisön alueella sovellettujen luonnonmukaisen maanviljelyn käytäntöjen mukaisesti.

▼M15

1 b. Eläinten ruokinnassa käytettävien kivennäis- ja hivenaineiden osalta liitteeseen II voidaan sisällyttää näiden tuotteiden lisälähteitä edellyttäen, että niiden on oltava peräisin luonnosta tai muussa tapauksessa synteettisesti valmistettuja mutta samassa muodossa kuin luonnontuotteet.

▼B

2. Jokaisesta liitteessä II olevasta tuotteesta voidaan tarvittaessa eritellä seuraavat seikat:

— tuotteen yksityiskohtainen kuvaus;

— sen käytön edellytykset ja koostumukseen tai liukoisuuteen liittyvät vaatimukset erityisesti sen varmistamiseksi, että tuote aiheuttaa mahdollisimman vähän jäämiä syötäviin kasvinosiin ja syötäviin kasvituotteisiin sekä vaikuttaa mahdollisimman vähän ympäristöön;

— edellä 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden etiketöintiä koskevat erityiset vaatimukset, jos tuotteita tuotetaan tiettyjen liitteessä II tarkoitettujen tuotteiden avulla.

3. Komissio säätää 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen liitteen II muutoksista, jotka koskevat 1 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden lisäämistä tai poistamista taikka 2 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten lisäämistä tai muuttamista.

4. Kun jäsenvaltio arvioi, että tuote olisi lisättävä liitteeseen II tai että liitteeseen II olisi tehtävä muutoksia, sen on varmistettava, että asiakirja-aineisto lisäyksen tai korjauksen perusteluista toimitetaan virallisesti muille jäsenvaltioille ja komissiolle, joka esittelee ne 14 artiklassa tarkoitetulle komitealle.







Tarkastusjärjestelmä

8 artikla

1. Toimĳan, joka tuottaa, valmistaa tai tuo kolmannesta maasta 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita pitääkseen niitä kaupan on:

a) ilmoitettava tästä toiminnasta sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa toiminta tapahtuu; ilmoituksessa on oltava liitteessä IV määrätyt seikat;

b) saatettava toimintansa 9 artiklassa säädetyn tarkastusjärjestelmän mukaisesti tarkastettavaksi.

2. Jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen tai laitos, joka vastaanottaa ilmoituksia.

Jäsenvaltiot voivat säätää kyseisten toimĳoiden tehokkaaksi valvomiseksi välttämättöminä pitämiensä lisätietojen ilmoittamisesta.

3. Toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että niillä, joita asia koskee, on käytettävissään ajantasainen luettelo niiden toimĳoiden nimistä ja osoitteista, joita tarkastusjärjestelmä koskee.

9 artikla

▼M28

1. Jäsenvaltioiden on luotava yhden tai useamman nimetyn tarkastusviranomaisen ja/tai tehtävään hyväksytyn yksityisen tarkastuslaitoksen hoitama tarkastusjärjestelmä, jota sovelletaan 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin toimijoihin.

▼B

2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen säännöksiä noudattava ja osuutensa tarkastuskuluista maksava toimĳa pääsee kuulumaan tarkastusjärjestelmään.

3. Tarkastusjärjestelmässä on oltava vähintään liitteessä III määrätyt varo- ja tarkastustoimenpiteet.

4. Yksityisten laitosten hoitaman tarkastusjärjestelmän soveltamiseksi jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen, jonka vastuulla on laitosten hyväksyminen ja tarkastus.

5. Yksityisen tarkastuslaitoksen hyväksymisessä on otettava huomioon:

a) laitoksen vakiotarkastussuunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaisen kuvauksen tarkastustoimenpiteistä ja varotoimenpiteistä, joita laitos soveltaa tarkastettaviin toimĳoihin;

b) seuraamukset, joita laitos aikoo määrätä, kun ►M10 ►C1 sääntöjenvastaisuuksia ja/tai väärinkäytöksiä ◄ ◄ todetaan;

c) pätevän henkilöstön sekä hallinnollisten että teknisten edellytysten riittävyys, kokemus tarkastuksesta ja luotettavuus;

d) tarkastuslaitoksen puolueettomuus tarkastettaviin toimĳoihin nähden.

6. Kun tarkastuslaitos on hyväksytty, toimivaltaisen viranomaisen on:

a) varmistuttava siitä, että tarkastuslaitoksen tekemät tarkastukset ovat puolueettomia;

b) tarkastettava sen tekemien tarkastusten tehokkuus;

c) hankittava tieto todetuista ►M10 ►C1 sääntöjenvastaisuuksista ja/tai väärinkäytöksistä ◄ ◄ ja määrätyistä seuraamuksista;

d) peruutettava tarkastuslaitoksen hyväksyntä, jos laitos ei täytä a ja b alakohdassa säädettyjä vaatimuksia tai ei enää täytä 5 kohdassa esitettyjä perusteita taikka ei täytä ►M10 ►C1 7, 8, 9 ja 11 kohdassa säädettyjä ◄ ◄ vaatimuksia.

▼M10

6 a. Jäsenvaltioiden on annettava 1 päivään tammikuuta 1996 mennessä tunnusnumero jokaiselle tämän artiklan säännösten mukaisesti hyväksytylle tai nimetylle tarkastuslaitokselle tai -viranomaiselle. Näiden on ilmoitettava siitä muille jäsenvaltioille ja komissiolle, joka julkaisee nämä tunnusnumerot 15 artiklan viimeisessä alakohdassa tarkoitetussa luettelossa.

▼B

7. Tarkastusviranomaisen ja 1 kohdassa tarkoitettujen hyväksyttyjen tarkastuslaitosten on:

a) huolehdittava siitä, että ainakin liitteessä III tarkoitettuja tarkastus- ja varotoimenpiteitä sovelletaan maatiloihin, joita ne tarkastavat;

b) oltava antamatta tietoa ja aineistoa, jota ne saavat tarkastustyössään, muille henkilöille kuin maatilasta vastuussa oleville henkilöille ja toimivaltaisille viranomaisille. ►M28 Niiden on kuitenkin asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä sen varmistamiseksi, että tuotteet on tuotettu tämän asetuksen mukaisesti, vaihdettava muiden tarkastusviranomaisten tai hyväksyttyjen tarkastuslaitosten kanssa asiaa koskevia tietoja tarkastustensa tuloksista. Ne voivat myös vaihtaa edellä mainittuja tietoja omasta aloitteestaan. ◄

8. Hyväksyttyjen tarkastuslaitosten on:

a) sallittava toimivaltaisen viranomaisen pääsy tarkastustarkoituksessa laitoksen toimistoihin ja tiloihin sekä annettava kaikki tieto ja apu, jota toimivaltainen viranomainen pitää tarpeellisena tässä asetuksessa sille säädettyjen velvoitteiden täyttämiseksi;

b) toimitettava jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle viimeistään 31 päivänä tammikuuta vuosittain luettelo toimĳoista, joita niiden tarkastukset koskivat 31 päivänä joulukuuta edellisenä vuonna, sekä esitettävä mainitulle viranomaiselle suppea vuosikertomus.

9. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusviranomaisten ja -laitosten on:

▼M28

a) varmistuttava siitä, että jos 5 ja 6 artiklan tai luonnonmukaisesti tuotettuja rehuja, rehuseoksia ja rehuaineita koskevista merkintävaatimuksista 5 päivänä helmikuuta 2003 annetun komission asetuksen (EY) N:o 223/2003 ( 16 ) 3 ja 4 artiklassa tarkoitettujen säännösten tai liitteessä III tarkoitettujen toimenpiteiden täytäntöönpanossa todetaan sääntöjenvastaisuutta, 2 artiklassa tarkoitetut luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavat merkinnät poistetaan koko sääntöjenvastaisesta tuote-erästä tai tuotannosta;

▼B

b) todettuaan huomattavan tai pitkään vaikuttavan rikkomisen, estettävä jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksymän ajan kyseistä toimĳaa pitämästä kaupan tuotteita, joissa on luonnonmukaiseen tuotantotapaan viittaavia merkintöjä.

10. Noudattaen 14 artiklassa säädettyä menettelyä voidaan antaa:

a) edellä 5 kohdassa esitettyjä vaatimuksia ja 6 kohdassa lueteltuja toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset soveltamissäännöt;

b) edellä 9 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset soveltamissäännöt.

▼M10

11. Hyväksyttyjen tarkastuslaitosten on täytettävä ►M15 ◄ annetun standardin EN 45011 edellytyksissä vahvistetut vaatimukset 1 päivästä tammikuuta 1998 lukien ja sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 6 kohdan säännöksiä.

▼M15

12.

a) Jäsenvaltioiden on varmistettava eläinten lihantuotannon osalta, että tarkastukset koskevat kaikkia tuotantovaiheita, joita ovat teurastus, paloittelu ja mikä tahansa muu valmistus ennen myyntiä kuluttajalle, jotta taattaisiin eläintuotteiden jäljitettävyys niin pitkälle kuin se on teknisesti mahdollista tuotannon, jalostuksen ja missä muussa valmistusketjun vaiheessa tahansa eläinten tuotantoyksiköstä aina siihen yksikköön asti, jossa lopullinen pakkaaminen ja/tai pakkausmerkintä tehdään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta liitteen III määräysten soveltamista. Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle tiedoksi toteutetut toimenpiteet sekä niiden seuranta 15 artiklassa säädetyn valvontakertomuksen kanssa.

b) Muiden eläintuotteiden kuin lihan osalta lisämääräykset jäljitettävyyden varmistamiseksi niin pitkälle, kuin se on teknisesti mahdollista, vahvistetaan liitteessä III.

c) Kuluttajien on joka tapauksessa 9 artiklan mukaisten toimenpiteiden nojalla saatava takeet siitä, että tuotteet on tuotettu tämän asetuksen mukaisesti.

▼B







Merkinnät tuotteiden tarkastusjärjestelmän vaatimusten mukaisuudesta

10 artikla

▼M10

1. Liitteessä V esitetty merkintä ja/tai tunnus, joka osoittaa, että tuotteet ovat tarkastusjärjestelmän mukaiset, saavat olla 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden merkinnöissä ainoastaan, jos kyseiset tuotteet:

a) ovat 5 artiklan 1 tai 3 kohdan mukaiset;

▼M28

b) ovat kuuluneet 9 artiklassa tarkoitetun tarkastusjärjestelmän tai, kun kyseessä ovat tuodut tuotteet, vastaavien toimenpiteiden soveltamisalaan koko tuotanto- ja valmistusprosessin ajan; tämän asetuksen 11 artiklan 6 kohdan mukaisesti tuotujen tuotteiden osalta tarkastusjärjestelmän täytäntöönpanon on täytettävä 9 artiklassa ja erityisesti sen 4 kohdassa säädettyjä vaatimuksia vastaavat vaatimukset;

▼C1

c) myydään suoraan tuottajalta tai valmistajalta kuluttajalle suljetuissa pakkauksissa tai saatetaan markkinoille esipakattuina elintarvikkeina; kun kyseessä on myynti tuottajalta tai valmistajalta suoraan kuluttajalle, suljettuja pakkauksia ei vaadita, kun merkinnöistä käy selvästi ilmi ilman tulkinnanvaraisuutta tämän merkinnän osoittama kyseinen tuote;

d) on varustettu merkinnöillä, jossa näkyy tuottajan, valmistajan tai myyjän nimi ja/tai toiminimi, samoin kuin tarkastusviranomaisen tai tarkastuslaitoksen nimi tai tunnusnumero ja elintarvikkeiden merkintöjä koskevien määräysten mukaisesti vaaditut merkinnät yhteisön lainsäädännön mukaisesti.

▼B

2. Etiketöinnissä tai mainonnassa ei saa esittää väitteitä, joissa annetaan ostajan ymmärtää, että liitteen V mukainen merkintä on tae tuotteen tavanomaista paremmasta aistinvaraisesta tai ravitsemuksellisesta laadusta tai terveydellisyydestä.

3. Edellä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusviranomaisten ja laitosten on:

a) varmistuttava siitä, että jos ►M10 ►C1 5 ja 6 artiklan ◄ ◄ tai liitteessä III tarkoitettujen toimenpiteiden täytäntöönpanossa todetaan sääntöjenvastaisuutta, liitteen V merkintä poistetaan koko sääntöjenvastaisesta tuote-erästä tai tuotannosta;

b) todettuaan huomattavan tai pitkään vaikuttavan rikkomisen peruutettava kyseiseltä toimĳalta oikeus käyttää liitteessä V esitettyä merkintää jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksymän ajan.

4. Jäljempänä 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen voidaan antaa yksityiskohtaiset säännöt liitteessä V olevan merkinnän peruuttamisesta, kun todetaan 5, 6, ja 7 artiklaa tai liitteen III vaatimuksia ja toimenpiteitä koskevia rikkomisia.

▼M10







Yleiset täytäntöönpanotoimenpiteet

10 a artikla

1. Kun jäsenvaltio toteaa toisesta jäsenvaltioista tulevassa tuotteessa, jossa on 2 artiklassa ja/tai liitteessä V määrätyt merkinnät, tämän asetuksen soveltamiseen liittyviä väärinkäytöksiä tai sääntöjenvastaisuuksia, se ilmoittaa niistä sille jäsenvaltiolle, joka on nimennyt tarkastusviranomaisen tai hyväksynyt tarkastuslaitoksen, sekä komissiolle.

2. Jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet 2 artiklassa ja/tai liitteessä V säädettyjen ja määrättyjen merkintöjen petollisen käytön välttämiseksi.

▼B







Tuonti kolmansista maista

11 artikla

1. Kolmansista maista tuotuja 5 artiklassa tarkoitettuja tuotteita voidaan pitää kaupan ainoastaan, jos:

a) ne ovat peräisin komission päätöksellä 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen laaditussa luettelossa mainitusta kolmannesta maasta ja jos ne tulevat tuotantoalueelta tai -yksiköstä, jonka on tarkastanut kyseistä kolmatta maata koskevassa päätöksessä tarvittaessa täsmennettävä tarkastuslaitos;

b) kolmannen maan toimivaltainen viranomainen tai laitos on antanut tarkastustodistuksen, jossa todetaan, että todistuksessa tarkoitettu erä: — on saatu aikaan tuotantomenetelmällä, johon sovelletaan ►M10 ►C1 6 artiklassa ◄ ◄ esitettyjä sääntöjä vastaavia sääntöjä, — ja — on kuulunut sellaiseen tarkastusjärjestelmään, jonka vastaavuus on todettu 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tutkimuksella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan soveltamista.

2. Sen päättämiseksi, otetaanko tiettyjen 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden osalta kolmas maa pyynnöstään 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun luetteloon, otetaan huomioon erityisesti:

a) takeet, jotka kolmas maa voi antaa ainakin yhteisöön vietäväksi tarkoitetun tuotannon osalta ►M10 ►C1 6 artiklassa ◄ ◄ tarkoitettuja sääntöjä vastaavien sääntöjen noudattamisesta;

b) niiden toteutettujen tarkastustoimenpiteiden tehokkuus, joiden on ainakin yhteisöön vietäväksi tarkoitetun tuotannon osalta vastattava 8 ja 9 artiklassa tarkoitetun tarkastusjärjestelmän toimenpiteitä a kohdassa tarkoitettujen säännösten noudattamisen varmistamiseksi.

Näiden seikkojen perusteella alkuperäiset tuotantoalueet ja yksiköt tai laitokset, joiden tarkastusta pidetään vastaavana, voidaan täsmentää komission päätöksessä.

3. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun todistuksen on:

a) seurattava alkuperäiskappaleena tuotetta ensimmäiselle vastaanottajalle; sen jälkeen maahantuojan on pidettävä todistus ►M10 ►C1 tarkastuslaitosten ja/tai tarkastusviranomaisten ◄ ◄ saatavissa vähintään kahden vuoden ajan;

b) oltava 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen laadittujen yksityiskohtaisten sääntöjen ja mallin mukainen.

4. Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan antaa 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

5. Tutkiessaan kolmannen maan pyyntöä komissio edellyttää sen antavan kaikki tarvittavat tiedot; se voi myös käyttää asiantuntĳoita, joiden tehtävänä on komission valtuuttamana tarkastaa paikalla kolmannessa maassa tosiasiallisesti sovellettavia tuotantosääntöjä ja tarkastustoimenpiteitä.

▼M2

6.

a) Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltion maahantuoja saa jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta luvan ►M15 31 päivään joulukuuta 2005 ◄ asti pitää kaupan kolmansista maista tuotuja tuotteita, joita ei ole 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa luettelossa, jos maahantuoja toimittaa tuovan jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille riittävät todisteet siitä, että maahantuodut tuotteet on tuotettu sellaisten tuotantoa koskevien vaatimusten mukaisesti, jotka vastaavat ►M10 ►C1 6 artiklassa ◄ ◄ säädettyjä tuotantoa koskevia vaatimuksia ja että niihin on sovellettu 8 ja 9 artiklassa tarkoitettuja tarkastustoimenpiteitä vastaavia yhtä tehokkaita tarkastustoimenpiteitä ja että näitä tarkastustoimenpiteitä sovelletaan jatkuvasti ja tehokkaasti. Edellä tarkoitettu lupa on voimassa ainoastaan niin kauan kuin edellä tarkoitettujen edellytysten voidaan todeta täyttyvän. ►M10 ►C1 Se päättyy, kun tehdään päätös merkitä kolmas maa 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun luetteloon, jollei se koske tuotetta, joka tulee alueelta, jota ei ole määritetty 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa päätöksessä ja jota ei ole tutkittu kolmannen maan esittämän pyynnön yhteydessä. Tämä kolmas maa on hyväksynyt tässä kohdassa säädetyn lupajärjestelmän jatkamisen. ◄ ◄

b) Kun jäsenvaltio on saanut maahantuojalta riittävät todisteet, sen on ilmoitettava viipymättä komissiolle ja muille jäsenvaltioille kolmas maa, josta tuotteita tuodaan, ja toimi tettava yksityiskohtaiset tiedot tuotanto- ja tarkastussäännöistä ja takeet siitä, että niitä sovelletaan jatkuvasti ja tehokkaasti.

c) Jäsenvaltion pyynnöstä tai komission aloitteesta asia saatetaan 14 artiklassa tarkoitetun komitean tutkittavaksi. Jos tässä tutkimuksessa todetaan, että maahantuotuja tuotteita ei ole tuotettu vastaavien tuotantovaatimusten ja/tai tehokkuudeltaan vastaavien tarkastussääntöjen mukaisesti, komissio kehottaa jäsenvaltiota, joka on antanut luvan, peruuttamaan sen. Kyseisen tuonnin kieltämisestä ja siitä, että tuonnin jatkaminen riippuu tiettyjen tuonnin edellytysten muuttamisesta asetetussa määräajassa, voidaan päättää 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.

d) Edellä b kohdassa tarkoitettua ilmoitusta ei tarvita, jos se koskee yksityiskohtaisia tuotanto- ja tarkastussääntöjä, joista joku toinen jäsenvaltio on jo ilmoittanut b kohdan mukaisesti, ellei toimiteta olennaisia uusia todisteita, joiden perusteella c kohdassa tarkoitettu tutkimus ja päätös olisi käsiteltävä uudelleen. Komissio tarkastelee uudelleen ennen 31 päivää heinäkuuta 1 kohdan säännöksiä ja tekee aiheelliset ehdotukset niiden muuttamiseksi.

▼M10

7. Komissio voi 14 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen hyväksyä jäsenvaltion pyynnöstä kolmannen maan tarkastuslaitoksen, jonka asianomainen jäsenvaltio on ennalta hyväksynyt, ja liittää sen 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun luetteloon. Komissio ilmoittaa jäsenvaltion pyynnöstä asianomaisille kolmansille maille.

▼B







Vaapa liikkuvuus yhteisössä

12 artikla

Jäsenvaltiot eivät saa tuotantotapaan, etiketöintiin tai tuotantotavan esittämiseen liittyvistä syistä estää tai rajoittaa 1 artiklassa tarkoitettujen tuotteiden pitämistä kaupan, jos tuotteet täyttävät tässä asetuksessa säädetyt vaatimukset.

▼M15

Kuitenkin liitteessä I olevassa B osassa tarkoitettujen eläintuotantoa koskevien sääntöjen osalta jäsenvaltiot voivat soveltaa alueellaan tuotettuihin eläimiin ja eläintuotteisiin tiukempia sääntöjä edellyttäen, että nämä säännöt ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia eikä niissä kielletä tai rajoiteta tämän asetuksen vaatimukset täyttävien muiden eläinten ja eläintuotteiden kaupan pitämistä.

▼B







Hallinnolliset määräykset ja täytäntöönpano

▼M15

13 artikla

Noudattaen 14 artiklassa säädettyä menettelyä voidaan hyväksyä:

— yksityiskohtaiset säännöt tämän asetuksen soveltamisesta,

— muutokset liitteisiin I-IV, VI, VII ja VIII,

— muutokset liitteeseen V sellaisen yhteisön tunnuksen määrittelemiseksi, joka liitetään merkintään tai joka korvaa merkinnän siitä, että tuotteet kuuluvat tarkastusjärjestelmän piiriin,

— 6 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetun eläinlääkkeitä koskevan poikkeuksen soveltamista koskevat rajoitukset ja täytäntöönpanotoimenpiteet,

— täytäntöönpanotoimenpiteet GMO:ien ja GMO-johdannaisten käyttökiellon soveltamiseksi tieteellisen aineiston tai teknisen edistymisen perusteella ja erityisesti raja-arvon osalta, jota ei saa ylittää, ja joka kuvaa saastumista, joka ei ole vältettävissä.

▼M25

14 artikla

1. Komissiota avustaa komitea.

2. Jos tähän artiklaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY ( 17 ) 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.

Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan kolmeksi kuukaudeksi.

3. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.

▼B

15 artikla

Jäsenvaltioiden on vuosittain ennen 1 päivää heinäkuuta ilmoitettava komissiolle tämän asetuksen täytäntöön panemiseksi edellisenä vuonna toteutetut toimenpiteet ja toimitettava erityisesti:

— luettelo toimĳoista, jotka olivat viimeistään edellisen vuoden 31 päivänä joulukuuta tehneet 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun ilmoituksen ja joita koskee 9 artiklassa tarkoitettu tarkastusjärjestelmä;

— kertomus 9 artiklan 6 kohdan mukaisesti suoritetusta valvonnasta.

Lisäksi jäsenvaltioiden on vuosittain ennen 31 päivää maaliskuuta ilmoitettava komissiolle luettelo viimeistään edellisen vuoden 31 päivänä joulukuuta hyväksytyistä tarkastuslaitoksista, josta ilmenee niiden oikeudellinen ja toiminnallinen rakenne, vakiotarkastussuunnitelma, seuraamusjärjestelmä ja, tarvittaessa, niiden merkki.

Komissio julkaisee vuosittain Euroopan yhteisöjen virallisen lehden C-sarjassa luettelot niistä hyväksytyistä laitoksista, jotka on ilmoitettu sille toisessa alakohdassa säädetyssä määräajassa.

▼M15

15 a artikla

Tässä asetuksessa säädetyille, erityisesti komission toimesta toteutettaville toimenpiteille, joilla pyritään saavuttamaan 9 ja 11 artiklassa ja teknisissä liitteissä vahvistetut tavoitteet, hyväksytään vuosittain tarvittavat määrärahat budjettimenettelyn yhteydessä.

▼B

16 artikla

1. Tämä asetus tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.

2. Jäsenvaltioiden on pantava 8 ja 9 artikla täytäntöön yhdeksän kuukauden kuluessa tämän asetuksen voimaantulosta.

▼M2

3. Edellä 5 artiklaa, 8 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklan 1 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 1993.

▼B

Noudattaen 14 artiklassa säädettyä menettelyä voidaan 11 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoa koskevaa määräaikaa siirtää määräajaksi kolmannesta maasta tulevan tuonnin osalta, jos kolmannen maan pyynnöstä aloitettu selvitys ei ole edennyt niin pitkälle, että voitaisiin tehdä päätös maan ottamisesta 11 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyyn luetteloon ennen ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun määräajan päättymistä.

Liitteessä I olevassa 1 kohdassa tarkoitetun siirtymävaiheen noudattamista varten ennen tämän asetuksen voimaantuloa kulunut jakso otetaan huomioon, jos toimĳa voi osoittaa tarkastuslaitosta tyydyttävällä tavalla, että sen aikana toimĳan tuotanto on ollut voimassa olleiden kansallisten säännösten mukainen tai, jos niitä ei ole, luonnonmukaista tuotantoa koskevien tunnustettujen kansainvälisten standardien mukainen.

4. Poiketen siitä, mitä 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat kahdentoista kuukauden ajan tämän asetuksen voimaantulosta sallia alueellaan sellaisten tuotteiden käytön, joissa on muita kuin liitteessä II lueteltuja aineita, jos jäsenvaltiot katsovat, että 7 artiklan 1 kohdan edellytykset täyttyvät.

5. Kahdentoista kuukauden ajan siitä, kun liite VI on 5 artiklan 7 kohdan mukaisesti vahvistettu, jäsenvaltiot voivat edelleen sallia kansallisten säännösten mukaisesti muiden kuin mainitussa liitteessä lueteltujen aineiden käytön.

6. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle aineista, joiden käyttö on sallittua 4 ja 5 kohdan nojalla.

Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.









LIITE I

LUONNONMUKAISEN TUOTANNON PERIAATTEET TILOILLA

▼M15

A. KASVIT JA KASVITUOTTEET

▼M22

1.1. Asetuksen 6 artiklan 1 kohdan a, b ja d alakohdassa ja erityisesti tässä liitteessä esitettyjä periaatteita on tavallisesti pitänyt noudattaa viljelylohkolla ainakin kahden vuoden siirtymävaiheen ajan ennen kylvöä tai nurmialojen osalta ainakin kahden vuoden ajan ennen niiden käyttöä luonnonmukaisesti tuotettuna rehuna tai monivuotisten kasvien osalta, nurmikasveja lukuun ottamatta, vähintään kolme vuotta ennen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden ensimmäistä satoa. Siirtymävaihe alkaa aikaisintaan päivänä, jona tuottaja on ilmoittanut toiminnastaan 8 artiklan mukaisesti ja suostunut siihen, että hänen tilaansa sovelletaan 9 artiklassa säädettyä tarkastusjärjestelmää.

1.2. Tarkastusviranomainen tai -laitos voi kuitenkin päättää toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella, että siirtymävaiheeseen katsotaan takautuvasti kuuluvan myös aiemmat ajanjaksot, joiden aikana: a) joko lohkot kuuluvat ympäristönsuojelun vaatimusten ja maaseutuympäristön hoidon vaatimusten kanssa sopusointuisista maatalouden tuotantomenetelmistä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2078/92 ( 18 ) tai Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 ( 19 ) VI luvun mukaisesti toteutettuun ohjelmaan tai muuhun viralliseen ohjelmaan, jos kyseisessä ohjelmassa saadaan takeet siitä, että näillä lohkoilla ei ole käytetty liitteessä II olevaan A ja B osaan kuulumattomia tuotteita; b) tai lohkot ovat olleet luonnontilassa olevia aloja tai maatalousmaata, joita ei ole käsitelty liitteessä II olevaan A ja B osaan kuulumattomilla tuotteilla. Kyseinen ajanjakso voidaan ottaa huomioon takautuvasti ainoastaan, jos tarkastusviranomaiselle tai -laitokselle on toimitettu riittävät todisteet, jotta se voi vakuuttua siitä, että edellytykset ovat täyttyneet vähintään kolmen vuoden ajan.

1.3. Tarkastusviranomainen tai -laitos voi toimivaltaisen viranomaisen hyväksynnällä joissakin tapauksissa pidentää 1.1 kohdassa vahvistettua siirtymävaiheen kestoa ottaen huomioon lohkojen aiemman käytön.

1.4. Jäsenvaltio voi sellaisten lohkojen osalta, jotka on jo siirretty luonnonmukaiseen tuotantoon tai joita ollaan siihen siirtämässä ja joita käsitellään liitteeseen II kuulumattomalla tuotteella, lyhentää 1.1 kohdassa vahvistettua siirtymävaiheen kestoa seuraavissa kahdessa tapauksessa: a) lohkoja on käsitelty liitteessä II olevaan B osaan kuulumattomalla tuotteella jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen alueellaan tai joillakin alueensa osilla tietyn kasvintuotannon osalta pakolliseksi tekemien taudin tai tuholaisen torjumistoimien vuoksi; b) lohkoja on käsitelty liitteessä II olevaan A tai B osaan kuulumattomalla tuotteella jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen hyväksymien tieteellisten kokeilujen yhteydessä. Siirtymävaiheen kesto vahvistetaan tällöin kaikkia seuraavia edellytyksiä noudattaen: — asianomaisen kasvinsuojeluaineen on hajottava niin, että siirtymävaiheen päättyessä jäämien määrä maaperässä, ja jos kyseessä on monivuotinen viljelmä, kasvissa on merkityksetön, — käsittelyn jälkeen korjattua satoa ei saa myydä luonnonmukaiseen tuotantoon viittaavin merkinnöin, — asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle pakollista käsittelyä koskevasta päätöksestään.

▼M17

2.1. Maan viljavuutta ja elävyyttä on ylläpidettävä tai sitä on lisättävä ensisijaisesti seuraavilla tavoilla: a) viljelemällä palkokasveja, viherlannoituskasveja tai syväjuurisia kasveja sopivassa monivuotisessa viljelykierroksessa; b) sekoittamalla maahan luonnonmukaisesta karjantuotannosta saatua karjanlantaa tämän liitteen B osan 7.1 kohdan säännösten ja rajoitusten mukaisesti; c) sekoittamalla maahan muita kompostoituja tai kompostoimattomia eloperäisiä aineksia tiloilta, jotka viljelevät tämän asetuksen säännösten mukaisesti.

2.2. Lisäksi muita liitteessä II mainittuja eloperäisiä lannoitteita tai kivennäislannoitteita saa poikkeuksellisesti käyttää, jos — riittävää ravinnemäärää ei voida saavuttaa käyttämällä edellä a, b ja c alakohdassa tarkoitettua viljelykiertoa tai maanparannusta, — liitteen II lantaan ja/tai eläinten ulosteeseen liittyvät tuotteet: näitä tuotteita saa käyttää vain, jos ne edellä olevan 2.1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun karjanlantaan yhdistettyinä ovat tämän liitteen B osan 7.1 kohdan rajoitusten mukaisia.

2.3. Kompostoitumisen edistämiseksi voidaan käyttää sopivia kasvipohjaisia valmisteita tai mikro-organismivalmisteita, jotka eivät ole geneettisesti muunnettuja 4 artiklan 12 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä. Myös kivijauho-, karjanlanta- tai kasvipreparaatteja, joita kutsutaan ”biodynaamisiksi preparaateiksi”, voidaan käyttää tässä ja 2.1 kohdassa tarkoitettuihin tarkoituksiin.

2.4. Sopivia mikro-organismivalmisteita, joita ei ole muunnettu geneettisesti 4 artiklan 12 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja jotka ovat sallittuja yleisessä maanviljelyksessä asianomaisessa jäsenvaltiossa, voidaan käyttää maaperän yleiskunnon taikka maaperän tai viljelykasvien ravinteiden saatavuuden parantamiseen, jos tarkatuslaitos tai tarkastusviranomainen on hyväksynyt tällaisen käyttötarpeen.

▼B

3. Tuholaisia, tauteja ja rikkakasveja torjutaan seuraavilla toimenpiteillä: — sopivan lajin ja lajikkeen valinta; — sopivan viljelykierron käyttö; — mekaanisten torjuntamenetelmien käyttö; — tuholaisten luontaisten vihollisten suojelu niitä suosivilla järjestelmillä (säästämällä aitoja ja pesimispaikkoja, levittämällä petohyönteisiä), — rikkakasvien liekitys. Liitteessä II lueteltuja tuotteita saa käyttää ainoastaan, jos kasvustoa uhkaa välitön tuhoutuminen.

▼M4

4. Luonnonalueilla, metsissä tai maatalousalueilla kasvavien luonnonvaraisten syötävien kasvien tai niiden osien keräilyä pidetään luonnonmukaisena tuotantotapana, jos: — näitä alueita ei ole käsitelty muilla kuin liitteessä II tarkoitetuilla tuotteilla keräilyä edeltävänä kolmena vuonna, — keräilytapa ei vaikuta lajien luonnollisen elinympäristön tasapainoon eikä niiden säilymiseen keräilyalueella.

▼M13

5. Sienten tuotannossa voidaan käyttää kasvualustaa, joka koostuu ainoastaan seuraavista aineksista:

5.1 karjanlanta ja virtsa (mukaan lukien asetuksen (ETY) N:o 2092/91 liitteessä II olevan A osan 1-4 luetelmakohdassa tarkoitetut tuotteet), jotka joko a) ovat peräisin luonnonmukaista tuotantoa harjoittavilta tiloilta; b) tai täyttävät asetuksen (ETY) N:o 2092/91 liitteessä II olevan A osan 1-4 luetelmakohdassa tarkoitetut vaatimukset, siten että niiden osuus on enintään 25 prosenttia ( 20 ) ja ainoastaan silloin kun 5.1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua tuotetta ei ole saatavilla;

5.2 muut kuin 5.1 kohdassa tarkoitetut maataloudesta saatavat tuotteet (esimerkiksi olki), jotka ovat peräisin luonnonmukaista tuotantoa harjoittavilta tiloilta;

5.3 turve, jota ei ole käsitelty kemiallisesti;

5.4 puu, jota ei ole käsitelty kemiallisilla aineilla kaadon jälkeen;

5.5 asetuksen (ETY) N:o 2092/91 liitteessä II olevassa A osassa tarkoitetut mineraaliaineet, vesi ja maa.

▼M15 —————

▼M15

B. ELÄIMET JA NIISTÄ SAATAVAT ELÄINTUOTTEET SEURAAVISTA LAJEISTA: NAUTAELÄIMET (MUKAAN LUKIEN PUHVELI- JA BIISONILAJIT), SIAT, LAMPAAT JA VUOHET, HEVOSELÄIMET JA SIIPIKARJA.

1. Yleiset periaatteet

1.1 Eläintuotanto on lukuisilla maatiloilla luonnonmukaisen maatalouden erottamaton osa.

1.2 Eläintuotannolla on voitava edistää maatalouden tuotantojärjestelmien tasapainoa varmistamalla kasvien ravinteiden tarpeen tyydyttäminen ja parantamalla maaperän orgaanista ainesta. Eläintuotannolla vahvistetaan näin ollen maaperän ja kasvien, kasvien ja eläinten sekä eläinten ja maaperän toisiaan täydentävää vuorovaikutusta ja sen säilymistä. Tämän määritelmän mukaisesti tuotantoa ilman yhteyttä maahan ('production hors sol') ei pidetä tämän asetuksen sääntöjen mukaisena.

1.3 Käyttämällä uusiutuvia luonnonvaroja (karjanlanta, palko- ja rehukasvit), yhdistämällä kasvinviljelyä ja eläintuotantoa sekä laiduntamisjärjestelmiä maaperän hedelmällisyyttä voidaan ylläpitää ja parantaa pitkällä aikavälillä sekä edistää kestävän maatalouden kehittymistä.

1.4 Luonnonmukainen eläintuotanto on maaperään liittyvää toimintaa. Paitsi tässä liitteessä sallituissa poikkeustapauksissa, eläimillä on oltava mahdollisuus liikkua vapaasti ja eläinten lukumäärää pinta- alayksikköä kohden on rajoitettava siten, että varmistetaan se, että eläintuotanto ja kasvinviljely muodostavat tuotantoyksikössä sellaisen kokonaisuuden, jolla vältetään kaikin tavoin saastumista ja erityisesti maaperän sekä pinta- ja pohjavesien saastumista. Eläinten lukumäärä on suhteutettava tarkasti käytettävissä olevaan pinta-alaan liiallisen laiduntamisen ja eroosion ongelmien välttämiseksi ja jotta karjanlannan levitys voisi tapahtua siten, ettei aiheudu haitallisia ympäristövaikutuksia. Karjanlannan käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt esitetään 7 jaksossa.

1.5 Luonnonmukaisessa eläintuotannossa saman tuotantoyksikön kaikkien eläinten kasvatuksessa on noudatettava tämän asetuksen säännöksiä.

1.6 Tilalla saa kuitenkin olla eläimiä, joita ei ole kasvatettu tämän asetuksen mukaisesti, jos niiden kasvatus toteutetaan yksiköissä, joiden rakennukset ja lohkot on selvästi erotettu yksiköistä, joissa tämän asetuksen mukaista tuotantoa harjoitetaan, ja jos yksiköiden eläimet ovat eri lajia.

1.7 Tästä periaatteesta poiketen eläimiä, joita ei ole kasvatettu tämän asetuksen säännösten mukaisesti, voidaan vuosittain rajoitetun ajan laiduntaa sellaisessa yksikössä, jossa noudatetaan tämän asetuksen säännöksiä, sillä edellytyksellä, että eläimet ovat peräisin laajaperäisestä karjankasvatuksesta (asetuksen (EY) N:o 950/97 ( 21 ) 6 artiklan 5 kohdassa määritellyn mukaisesti tai muiden lajien osalta, joita ei mainita kyseisessä asetuksessa, että eläinten lukumäärä vastaa 170 kilogrammaa typpeä vuodessa hehtaaria kohden tämän asetuksen liitteen VII mukaisesti) ja että muita eläimiä, joihin tämän asetuksen vaatimuksia sovelletaan, ei ole laitumella samanaikaisesti. Tarkastusviranomaisen tai -laitoksen on annettava lupa poikkeukselle etukäteen.

1.8 Toisena poikkeuksena tästä periaatteesta eläimiä, jotka on kasvatettu tämän asetuksen säännösten mukaisesti, voidaan laiduntaa yhteislaitumella sillä edellytyksellä, että a) laidunaluetta ei ole käsitelty muilla kuin tämän asetuksen liitteessä II sallituilla aineilla vähintään kolmeen vuoteen; b) kyseisellä alueella laiduntavat eläimet, joihin ei sovelleta tämän asetuksen vaatimuksia, ovat peräisin laajaperäisestä karjankasvatuksesta asetuksen (EY) N:o 950/97 6 artiklan 5 kohdassa määritellyn mukaisesti; tai muiden lajien osalta, joita ei mainita kyseisessä asetuksessa, eläinten lukumäärä vastaa 170 kilogrammaa typpeä vuodessa hehtaaria kohden tämän asetuksen liitteen VII mukaisesti; c) kun tämän asetuksen säännösten mukaisesti kasvatettavia eläimiä pidetään kyseisillä laitumilla, niistä saatavia eläintuotteita pidetään luonnonmukaisesti tuotettuina ainoastaan sillä edellytyksellä, että tarkastusviranomaista tai -laitosta tyydyttävällä tavalla voidaan todistaa, että eläimet on tarkoituksenmukaisella tavalla pidetty erillään eläimistä, jotka eivät täytä tämän asetuksen vaatimuksia.

2. Siirtymävaihe

2.1 Luonnonmukaiseen eläintuotantoon tarkoitetun maan siirtäminen luonnonmukaiseen tuotantoon

2.1.1 Kun tuotantoyksikkö on siirretty, tuotantoyksikön koko rehunviljelyalalla on noudatettava luonnonmukaisen maatalouden sääntöjä ja noudatettava tässä liitteessä olevassa A osassa kasvien ja kasvituotteiden osalta vahvistettuja siirtymävaiheaikoja.

2.1.2 Tästä periaatteesta poiketen siirtymävaihetta voidaan lyhentää yhteen vuoteen sellaisten laitumien, ulkotarhojen ja ulkojaloittelualueiden kohdalla, joilla laidunnetaan muita lajeja kuin kasvinsyöjiä. Tätä vaihetta voidaan lyhentää kuuteen kuukauteen, jos kyseistä maata ei viime aikoina ole käsitelty muilla kuin tämän asetuksen liitteessä II tarkoitetuilla aineilla. Tarkastusviranomaisen tai -laitoksen on annettava lupa tälle poikkeukselle.

2.2 Siirtyminen luonnonmukaiseen tuotantoon eläinten ja eläintuotteiden osalta

2.2.1 Jos eläintuotteita aiotaan myydä luonnonmukaisina tuotteina, eläimiä on kasvatettava tämän asetuksen sääntöjen mukaisesti vähintään — 12 kuukauden ajan lihantuotantoon käytettävien hevos- ja nautaeläinten (mukaan lukien puhveli- ja biisonilajit) osalta ja joka tapauksessa vähintään 3/4 niiden eliniästä, — 6 kuukauden ajan pienten märehtijöiden ja sikojen osalta; 24 päivänä elokuuta 2003 päättyvän kolmen vuoden siirtymäkauden ajan, sikojen osalta sovelletaan kuitenkin 4 kuukauden aikaa, — 6 kuukauden ajan maidontuotantoon käytettävien eläinten osalta; 24 päivänä elokuuta 2003 päättyvän kolmen vuoden siirtymäkauden ajan sovelletaan 3 kuukauden aikaa, — 10 viikon ajan alle kolmen päivän ikäisinä tilalle tuodun ja lihantuotantoon käytettävän siipikarjan osalta, — 6 viikon ajan munantuotantoon käytettävän siipikarjan osalta.

2.2.2 Edellä 2.1.1 kohdasta poiketen lauman tai parven perustamista varten lihantuotantoon käytetyt vasikat ja pienet märehtijät voidaan myydä luonnonmukaisella tavalla kasvatettuina 31 päivänä joulukuuta 2003 päättyvän siirtymäkauden ajan sillä edellytyksellä, että — ne ovat peräisin laajaperäisestä karjankasvatuksesta, — ne on kasvatettu luonnonmukaisessa tuotantoyksikössä myynti- tai teurastusvaiheeseen asti, mikä tarkoittaa vasikoiden kohdalla vähintään kuutta kuukautta ja pienten märehtijöiden kohdalla vähintään kahta kuukautta, — eläinten alkuperä on 3.4 kohdan neljännessä ja viidennessä luetelmakohdassa esitettyjen vaatimusten mukainen.

2.3 Samanaikainen siirtyminen

2.3.1 Poiketen 2.2.1, 4.2 ja 4.4 kohdasta, jos siirtyminen koskee koko tuotantoyksikön kohdalla samanaikaisesti sekä eläintuotantoa, laitumia ja/tai mitä tahansa rehunviljelyyn käytettyä alaa, kokonaissiirtymävaihetta eläintuotannon sekä laitumien ja/tai minkä tahansa rehunviljelyyn käytettävän alan osalta lyhennetään 24 kuukauteen seuraavin edellytyksin: a) poikkeusta sovelletaan ainoastaan olemassa oleviin eläimiin ja niiden jälkeläisiin ja samoin myös rehunviljelyyn tai laiduntamiseen ennen siirtymistä käytettyihin aloihin; b) eläimet ruokitaan pääosin tuotantoyksikön tuotteilla.

3. Eläinten alkuperä

3.1 Rotujen tai linjojen valinnassa on otettava huomioon eläinten kyky sopeutua paikallisiin olosuhteisiin, niiden elinvoimaisuus ja taudinvastustuskyky. Lisäksi eläinten rodut tai linjat on valittava siten, että pyritään välttämään joitakin intensiivisessä tuotannossa käytettyjä rotuja tai linjoja, joihin liittyy erityisiä sairauksia tai terveysongelmia (esimerkiksi sikojen stressialttius, PSE-syndrooma, äkillinen kuolema, äkilliset luomiset, keisarinleikkauksia vaativat vaikeat poikimiset jne.). Etusijalle olisi asetettava alkuperäisrodut ja -linjat.

3.2 Eläinten on oltava peräisin tuotantoyksiköistä, jotka täyttävät 6 artiklassa ja tässa liitteessä erityyppiselle eläintuotannolle vahvistetut vaatimukset. Kyseistä tuotantotapaa on noudatettava eläinten osalta koko niiden eliniän ajan.

3.3 Ensimmäisenä poikkeuksena, johon vaaditaan tarkastusviranomaisen tai -laitoksen ennakkolupa, tuotantoyksikössä olevat eläimet, jotka eivät täytä tämän asetuksen vaatimuksia, voidaan siirtää luonnonmukaiseen tuotantoon.

3.4 Toisena poikkeuksena silloin kun lauma tai parvi muodostetaan ensimmäistä kertaa ja jos luonnonmukaisella tuotantotavalla kasvatettuja eläimiä ei ole käytettävissä riittävästi, muutoin kuin luonnonmukaisella tuotantotavalla kasvatettuja eläimiä voidaan tuoda luonnonmukaisiin tuotantoyksiköihin seuraavin edellytyksin: — munantuotantoon tarkoitettuja kananuorikoita, jos ne ovat enintään 18 viikon ikäisiä, — lihantuotantoon tarkoitettua siipikarjaa, jos se on alle kolmen päivän ikäistä, — nuoria siitospuhveleita, jos ne ovat alle kuuden kuukauden ikäisiä, — jalostukseen tarkoitettuja vasikoita ja varsoja, jos ne kasvatetaan tämän asetuksen sääntöjen mukaisesti vieroituksesta lähtien ja joka tapauksessa, jos ne ovat alle kuuden kuukauden ikäisiä, — jalostukseen tarkoitettuja karitsoja ja kilejä, jos ne kasvatetaan tämän asetuksen sääntöjen mukaisesti vieroituksesta lähtien ja joka tapauksessa, jos ne ovat alle 60 päivän ikäisiä, — jalostukseen tarkoitettuja porsaita, jos ne kasvatetaan tämän asetuksen sääntöjen mukaisesti vieroituksesta lähtien ja jos ne painavat alle 35 kg.

3.5 Tätä poikkeusta, johon on oltava tarkastusviranomaisen tai -laitoksen ennakolta antama lupa, sovelletaan 31 päivänä joulukuuta 2004 päättyvän siirtymäkauden aikana.

3.6 Kolmantena poikkeuksena tarkastusviranomainen tai -laitos voi, jos luonnonmukaisesti kasvatettuja eläimiä ei ole saatavissa, sallia lauman tai parven uudistamisen tai uudelleen perustamisen, jos a) eläinten kuolleisuus on suuri tautien tai katastrofien seurauksena; b) munantuotantoon tarkoitetut kananuorikot ovat enintään 18 viikon ikäisiä; c) lihantuotantoon tarkoitettu siipikarja on alle kolmen päivän ikäistä; d) juuri vieroitetut jalostukseen tarkoitetut porsaat painavat enintään 35 kg. Edellä b, c ja d alakohtien mukaiset tapaukset sallitaan 31 päivänä joulukuuta 2004 päättyvän siirtymäkauden ajan.

3.7 Sikojen, kananuorikoiden ja lihantuotantoon tarkoitetun siipikarjan osalta tätä siirtymäkautena sovellettavaa poikkeusta tarkastellaan vielä uudelleen ennen siirtymäkauden päättymistä sen arvioimiseksi, onko olemassa perusteita kauden jatkamiselle.

3.8 Neljäntenä poikkeustapauksena lauman tai parven luonnollisen kasvun täydentämiseksi ja uudistamisen varmistamiseksi silloin, jos luonnonmukaisesti kasvatettuja eläimiä ei ole saatavissa, ja ainoastaan tarkastusviranomaisen tai -laitoksen luvalla tilalle voidaan tuoda muilla kuin luonnonmukaisilla eläintuotantotiloilla kasvatettuja naaraspuolisia (poikimattomia) eläimiä enintään 10 prosenttia täysikasvuistenAR:1 .AND. AX:0;PT:1;PT:ahevosten ja nautojen (mukaan lukien puhveli- ja biisonilajit) määrästä ja enintään 20 prosenttia täysikasvuisten sikojen, lampaiden ja vuohien määrästä vuotta kohden.

3.9 Edellä olevassa poikkeuksessa esitettyjä prosenttilukuja ei sovelleta tuotantoyksiköihin, joissa on alle 10 hevosta tai nautaa tai alle viisi sikaa, lammasta tai vuohta. Näissä tuotantoyksiköissä edellä mainitussa uudistamisessa on rajoituttava enintään yhteen eläimeen vuotta kohden.

3.10 Kyseisiä prosenttilukuja on mahdollista korottaa 40 prosenttiin asti tarkastusviranomaisen tai -laitoksen lausunnon perusteella ja hyväksynnällä seuraavissa tapauksissa: — eläintuotantotilan merkittävä laajentaminen, — rodun vaihtaminen, — eläintuotannossa tapahtuvan uuden erikoistumisen kehittäminen, — rotujen uhanalaisuus kasvatuksesta luopumisen vuoksi. Näihin rotuihin kuuluvien eläinten ei tarvitse välttämättä olla poikimattomia.

3.11 Viidentenä poikkeustapauksena muilla kuin luonnonmukaisilla eläintuotantotiloilla kasvatettujen siitoseläimiksi tarkoitettujen urospuolisten eläinten tuonti sallitaan, jos kyseisiä eläimiä tämän jälkeen kasvatetaan ja ruokitaan aina tämän asetuksen sääntöjen mukaisesti.

3.12 Kun eläimet ovat peräisin yksiköistä, jotka eivät noudata tämän asetuksen sääntöjä 3.3-3.11 kohdassa esitettyjen vaatimusten ja rajoitusten mukaisesti, on noudatettava 2.2.1 kohdassa esitettyjä vaiheita, jos tuotteita aiotaan myydä luonnonmukaisesti tuotettuina tuotteina ja näiden vaiheiden aikana kaikkia tässä asetuksessa asetettuja vaatimuksia on noudatettava.

3.13 Kun eläimet hankitaan yksiköistä, jotka eivät ole tämän asetuksen mukaisia, on kiinnitettävä erityistä huomiota eläinten terveyttä koskeviin toimenpiteisiin. Tarkastusviranomaisella tai -laitoksella on lupa soveltaa paikallisten olosuhteiden mukaan erityisiä toimenpiteitä kuten seulontatestejä ja karanteeniaikoja.

3.14 Komissio esittää 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä selvityksen luonnonmukaisella tavalla kasvatettujen eläinten saatavuudesta voidakseen tehdä tarvittaessa pysyvälle komitealle ehdotuksen sen varmistamiseksi, että kaikki luonnonmukainen lihantuotanto on peräisin eläimistä, jotka ovat luonnonmukaisilla eläintuotantotiloilla syntyneitä ja kasvatettuja.

4. Ruokinta

4.1 Ruokinnan tarkoituksena on varmistaa korkealaatuinen tuotanto sen sijaan, että pyrittäisiin edistämään mahdollisimman tehokasta tuotantoa, täyttäen samalla eläinten eri kehitysvaiheisiin liittyvät ravinnontarpeet. Lihotusmenetelmät hyväksytään, jos ne voidaan keskeyttää missä tahansa kasvatuksen vaiheessa. Pakkosyöttö on kielletty.

4.2 Eläimet on ruokittava luonnonmukaisesti tuotetuilla rehuilla.

4.3 Lisäksi eläimet on kasvatettava noudattaen tässä liitteessä vahvistettuja sääntöjä ja niiden ruokinnassa on käytettävä tuotantoyksikössä tuotettua rehua, tai jos tämä ei ole mahdollista, muista sellaisista tuotantoyksiköistä tai sellaisista yrityksistä peräisin olevaa rehua, johon sovelletaan tämän asetuksen säännöksiä. Tämän lisäksi ja vuodenaikojen mukaista eläinten vuotuista laiduntamisjaksoa lukuun ottamatta kasvinsyöjien rehusta vähintään 50 prosenttia olisi oltava tuotantoyksikössä tuotettua, tai jos tämä ei ole mahdollista, yhteistyössä muiden luonnonmukaisten tilojen kanssa tuotettua.

4.4 Rehuannos voi sisältää keskimäärin enintään 30 prosenttia siirtymävaiheen rehuja. Jos siirtymävaiheen rehut ovat peräisin omaan tilaan kuuluvasta yksiköstä, prosenttilukua voidaan korottaa 60 prosenttiin. ►M23 Nämä luvut on ilmoitettava prosenttiosuutena maataloustuotteista valmistetun rehun kuiva-aineesta. ◄

4.5 Nuorten nisäkkäiden ruokinnan on perustuttava luonnolliseen maitoon ja mieluiten emänmaitoon. Kaikki nisäkkäät on ruokittava luonnollisella maidolla vähimmäisajan, jonka pituus riippuu kyseisestä lajista ja joka on kolme kuukautta naudoilla (mukaan lukien puhveli- ja biisonilajit) ja hevosilla, 45 päivää lampailla ja vuohilla ja 40 päivää sioilla.

4.6 Tarvittaessa jäsenvaltioiden on määriteltävä alueet, joissa voidaan harjoittaa vuodenaikojen mukaista siirtymistä laitumelta toiselle (myös eläinten siirtyminen vuoristolaitumille), sanotun kuitenkaan rajoittamatta tässä liitteessä vahvistettuja, eläinten ruokintaa koskevia määräyksiä.

4.7 Kasvinsyöjillä kasvatusmenetelmien on perustuttava laitumien mahdollisimman laajaan hyödyntämiseen vuoden eri aikoina käytössä olevien laiduntamismahdollisuuksien mukaan. Päivittäisen annoksen sisältämästä kuiva-aineesta vähintään 60 prosenttia on oltava karkearehua tuore-, kuiva- tai säilörehuna. Tarkastusviranomainen tai -laitos voi kuitenkin sallia määrän vähentämisen 50 prosenttiin enintään kolmen kuukauden ajaksi maidon tuottamiseksi pidettäville eläimille lypsykauden alussa.

4.8 Poiketen siitä, mitä 4.2 kohdassa säädetään, tavanomaisesti tuotetun rehun käyttö rajoitetussa määrin on 24 päivänä elokuuta 2005 päättyvän siirtymäkauden aikana sallittua, jos viljelijät voivat osoittaa jäsenvaltion tarkastuslaitosta tai -viranomaista tyydyttävällä tavalla, että he eivät pysty saamaan yksinomaan luonnonmukaisella tuotantotavalla tuotettua rehua. Tavanomaisesti tuotettujen rehujen sallittu vuotuinen enimmäisosuus on kasvinsyöjillä 10 prosenttia ja muilla lajeilla 20 prosenttia. Nämä luvut lasketaan vuosittain maataloudesta peräisin olevien rehujen sisältämästä kuiva-aineesta. Tavanomaisesti tuotettujen rehujen sallittu enimmäisosuus päivittäisestä annoksesta saa olla vuodenaikojen mukaista eläinten vuotuista laiduntamisjaksoa lukuun ottamatta 25 prosenttia kuiva-aineesta laskettuna.

4.9 Edellä 4.8 kohdasta poiketen jos rehusato menetetään tai tuotannolle asetetaan rajoituksia erityisesti poikkeuksellisten sääilmiöiden, tartuntataudin puhkeamisen, myrkyllisten aineiden aiheuttaman saastumisen tai tulipalon vuoksi, jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia rajoitetun ajan ja erityisillä alueilla, että tavanomaista rehua käytetään perustelluista syistä suurempia prosenttimääriä. Tarkastusviranomaisen tai -laitoksen on sovellettava tätä poikkeusta toimijoihin toimivaltaisen viranomaisen hyväksynnän saatuaan. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle myöntämistään poikkeuksista.

▼M26 —————

▼M15

4.11 Sikojen ja siipikarjan päivittäisiin rehuannoksiin on lisättävä karkearehua tuore-, kuiva- tai säilörehuna.

4.12 Säilörehun valmistuksessa voidaan käyttää lisäaineina ainoastaan liitteessä II olevan D osan 1.5 jaksossa lueteltuja tuotteita ja teknisinä apuaineina ainoastaan liitteessä II olevan D osan 3.1 jaksossa lueteltuja tuotteita.

4.13 Maataloudesta peräisin olevia tavanomaisesti tuotettuja rehuaineita voidaan käyttää eläinten ruokinnassa ainoastaan, jos ne mainitaan liitteessä II olevan C osan 1 jaksossa (kasviperäiset rehuaineet), jollei tässä liitteessä asetetuista määrällisistä rajoituksista muuta johdu, ja ainoastaan, jos ne on tuotettu tai valmistettu käyttämättä kemiallisia liuottimia.

4.14 Eläinperäisiä rehuaineita voidaan käyttää (riippumatta siitä, ovatko ne tavanomaisesti tai luonnonmukaisesti tuotettuja) ainoastaan, jos ne mainitaan liitteessä II olevan C osan 2 jaksossa, ja jollei tässä liitteessä asetetuista määrällisistä rajoituksista muuta johdu.

4.15 Liitteessä II olevat C ja D osat tarkistetaan viimeistään 24 päivänä elokuuta 2003, jotta niistä poistettaisiin erityisesti maataloudesta peräisin olevat tavanomaisesti tuotetut rehuaineet, joita on tuotettu yhteisössä tarpeeksi luonnonmukaisen tuotantotavan mukaisesti.

4.16 Eläinten ravinnontarpeiden tyydyttämiseksi eläinten ruokinnassa voidaan käyttää ainoastaan liitteessä II olevan C osan 3 jaksossa (kivennäisperäiset rehuaineet) ja D osan 1.1 (hivenaineet) ja 1.2 (vitamiinit, niiden esiasteet ja kemiallisesti tarkkaan määritellyt, samalla tavoin vaikuttavat aineet) jaksoissa lueteltuja tuotteita.

4.17 Eläinten ruokinnassa voidaan käyttää ainoastaan liitteessä II olevan D osan 1.3 (entsyymit), 1.4 (mikro-organismit), 1.5 (säilöntäaineet), 1.6 (sidonta-aineet, paakkuuntumisenestoaineet ja sakeuttamisaineet), 1.7 (antioksidantit), 1.8 (säilörehun valmistuksessa käytettävät lisäaineet), 2 (tietyt eläinten ruokinnassa käytettävät tuotteet) ja 3 (rehujen valmistuksen tekniset apuaineet) jaksoissa lueteltuja tuotteita ja niihin tarkoituksiin, jotka mainitaan edellä mainituissa ryhmissä. Eläinten ruokinnassa ei saa käyttää antibiootteja, kokkidiostaatteja, lääkkeenkaltaisia aineita, kasvunedistäjiä tai muita kasvun ja tuotannon edistämiseen tarkoitettuja aineita.

4.18 Rehujen, rehuaineiden, rehuseosten, rehun lisäaineiden, rehujen valmistuksen teknisten apuaineiden ja tiettyjen eläinten ruokinnassa käytettävien tuotteiden valmistuksessa ei saa käyttää geneettisesti muunnettuja organismeja tai niistä johdettuja tuotteita.

5. Tautien ennaltaehkäisy ja eläinlääkinnälliset hoidot

5.1 Tautien ennaltaehkäisyn on perustuttava luonnonmukaisessa eläintuotannossa seuraaviin periaatteisiin: a) valitaan tarkoituksenmukaiset eläinrodut ja -linjat 3 jakson määräysten mukaisesti; b) sovelletaan kunkin lajin tarpeiden mukaisia karjankasvatuskäytäntöjä, joiden avulla voidaan varmistaa hyvä vastustuskyky tauteja vastaan ja ennaltaehkäistä infektioita; c) käytetään korkealaatuista rehua ja mahdollistetaan eläinten säännöllinen jaloittelu ja laiduntaminen, joiden kautta voidaan vahvistaa eläinten luontaista immuunijärjestelmää; d) pidetään eläintiheys asianmukaisella tasolla ja vältetään näin liian suurta eläintiheyttä ja siitä eläinten terveydelle aiheutuvia ongelmia.

5.2 Edellä mainittujen periaatteiden olisi mahdollistettava terveysongelmien rajoittaminen siten, että eläinten terveyttä voidaan hoitaa pääosin ennaltaehkäisevästi.

5.3 Jos eläin mainituista ennaltaehkäisevistä toimenpiteistä huolimatta sairastuu tai loukkaantuu, se on hoidettava viipymättä, tarvittaessa eristettynä, ja tähän soveltuvissa tiloissa.

5.4 Eläinlääkkeiden käytössä on luonnonmukaisessa tuotannossa noudatettava seuraavia sääntöjä: a) kemiallisilla synteeseillä valmistettujen allopaattisten eläinlääkkeiden tai antibioottien sijasta käytetään mieluummin fytoterapeuttisia tuotteita (esim. kasviuutteet (poislukien antibiootit), esanssit jne.), homeopaattisia tuotteita (esim. kasvi-, eläin- tai kivennäisperäiset aineet) ja hivenaineita sekä liitteessä II olevan C osan 3 jaksossa lueteltuja tuotteita sillä edellytyksellä, että niillä on todellista terapeuttista vaikutusta eläinlajin kohdalla tai ne ovat soveltuvia hoidon kannalta; b) jos edellä mainittujen tuotteiden käytöllä ei ole tai ei todennäköisesti tule olemaan vaikutusta sairauden tai loukkaantumisen hoidossa ja hoitotoimenpide on välttämätön eläimen kärsimysten tai hädän välttämiseksi, voidaan käyttää kemiallisilla synteeseillä valmistettuja allopaattisia eläinlääkkeitä tai antibiootteja eläinlääkärin vastuulla; c) ennaltaehkäisevien, kemiallisilla synteeseillä valmistettujen allopaattisten eläinlääkkeiden tai antibioottien käyttö on kielletty.

5.5 Edellä mainittujen periaatteiden lisäksi sovelletaan seuraavia sääntöjä: a) kielletään kasvun tai tuotannon edistämiseen tarkoitettujen aineiden (myös antibiootit, kokkidiostaatit ja muut kasvun edistämiseen tarkoitetut keinotekoiset valmisteet), hormonien tai vastaavien aineiden käyttö lisääntymisen säätelemiseksi (esim. kiima-aikojen käynnistäminen tai samanaikaistaminen) tai muihin tarkoituksiin. Hormonit sallitaan kuitenkin annettaessa eläinlääkinnällistä hoitoa yksittäiselle eläimelle; b) eläinlääkinnälliset hoidot tai rakennuksille, laitteille tai välineille tehtävät käsittelyt sallitaan, jos ne on kansallisessa tai yhteisön lainsäädännössä määrätty pakollisiksi, mukaan lukien vastustuskykyä vahvistavien eläinlääkkeiden käyttö, jos alueella, jolla tuotantoyksikkö sijaitsee, tiedetään esiintyvän tauteja.

5.6 Kun on käytettävä eläinlääkkeitä, käytetty valmistetyyppi on selvästi mainittava (myös maininta vaikuttavista lääkeaineosista), samoin kuin diagnoosiin liittyvät yksityiskohdat, annostukset ja antotapa, hoidon kesto ja lainmukainen varoaika. Kyseiset tiedot on ilmoitettava tarkastusviranomaiselle tai -laitokselle ennen kuin eläimiä tai eläintuotteita voidaan pitää kaupan luonnonmukaisella tavalla tuotettuina. Hoidetut eläimet on tunnistemerkittävä selvästi. Suuret eläimet merkitään yksittäisesti. Siipikarjan ja pienten eläinten osalta merkitään yksittäiset eläimet tai erä.

5.7 Eläimelle normaaleissa käyttöolosuhteissa allopaattisen eläinlääkkeen avulla suoritetun viimeisen hoitokerran jälkeen noudatettava lainmukainen varoaika, ennen kuin kyseisestä eläimestä voidaan valmistaa luonnonmukaisesti tuotettuja elintarvikkeita on kaksinkertainen lainmukaiseen varoaikaan nähden tai, jos varoaikaa ei ole asetettu, 48 tuntia.

5.8 Jos eläimelle tai kasvatuserälle annetaan useampi kuin kaksi tai enintään kolme kemiallisilla synteeseillä valmistettujen allopaattisten eläinlääkkeiden tai antibioottien avulla suoritettavaa hoitokertaa vuodessa (tai enemmän kuin yksi hoitokerta, jos eläimen tuotantoelinkaari on alle vuoden mittainen), paitsi, kun on kyse rokotteista, käsittelystä loisia vastaan tai jäsenvaltioiden toteuttamista pakollisista taudinhävittämisohjelmista, kyseisiä eläimiä tai niistä peräisin olevia eläintuotteita ei saa myydä tuotteina, jotka on tuotettu tämän asetuksen mukaisesti, ja eläimiin on sovellettava tässä liitteessä olevassa jaksossa 2 määriteltyjä siirtymävaiheita, jolleivät tarkastusviranomaiset tai -laitokset toisin katso.

6. Käytännöt eläinten hoidossa, kuljetus ja eläintuotteiden tunnistaminen

6.1 Käytännöt eläinten hoidossa

6.1.1 Luonnonmukaisella tavalla kasvatettujen eläinten lisääntymisen on periaatteessa perustuttava astutukseen. Keinosiemennys kuitenkin sallitaan. Muut keinohedelmöitysmuodot (esim. alkionsiirrot) ovat kuitenkin kiellettyjä.

6.1.2 Sellaisia toimia kuin kuminauhojen kiinnittämistä lampaiden häntiin, hännän tai hampaiden leikkaamista tai nokan katkaisemista ja sarvien poistamista ei saa luonnonmukaisessa maataloudessa toteuttaa järjestelmällisenä toimenpiteenä. Tarkastusviranomainen tai -laitos voi kuitenkin antaa luvan joihinkin näistä toimista turvallisuussyistä (esimerkiksi sarvien poistaminen nuorilta eläimiltä) tai jos niiden tarkoituksena on eläinten terveyden, hyvinvoinnin tai puhtauden parantaminen. Tällöin pätevän henkilöstön on suoritettava kyseiset toimet eläimen kannalta soveltuvimmassa iässä siten, että eläimille aiheutetaan mahdollisimman vähän kärsimystä.

6.1.3 Tuotteiden laadun ja perinteisten tuotantomenetelmien säilyttämiseksi (lihasiat, härät, syöttökukot jne.) sallitaan fyysinen kastraatio, mutta ainoastaan 6.1.2 kohdan viimeisessä virkkeessä mainituin edellytyksin.

6.1.4 Eläinten pitäminen kytkettyinä on kiellettyä. Poikkeuksena tästä periaatteesta tarkastusviranomainen tai -laitos voi sallia käytännön yksittäisten eläinten kohdalla, jos se on toimijan mukaan välttämätöntä turvallisuus- tai hyvinvointisyistä ja jos eläimet ovat ainoastaan rajoitetun ajan kytkettyinä.

6.1.5 Edellä 6.1.4 kohdan määräyksistä poiketen nautakarjaa saa pitää kytkettynä ennen 24 päivää elokuuta 2000 olemassa olevissa rakennuksissa sillä edellytyksellä, että eläimet pääsevät säännöllisesti jaloittelemaan ja että kasvatuksessa noudatetaan eläinten hyvinvointiin liittyviä vaatimuksia, joiden mukaan eläimillä on käytössään riittävästi kuivitettuja alueita ja niitä hoidetaan yksilöllisesti. Tätä poikkeusta, johon on oltava tarkastusviranomaisen tai -laitoksen lupa, sovelletaan siirtymäkauden ajan, joka päättyy 31 päivänä joulukuuta 2010.

6.1.6 Lisäpoikkeuksena nautakarjaa voidaan pienillä tiloilla pitää kytkettynä, jos karjaa ei ole mahdollista pitää niiden käyttäytymistarpeiden kannalta sopivissa ryhmissä, sillä edellytyksellä, että niillä on vähintään kahdesti viikossa pääsy laitumelle, ulkotarhaan tai jaloittelualueille. Tätä poikkeusta, johon on oltava tarkastusviranomaisen tai -laitoksen lupa, sovelletaan tiloihin, jotka täyttävät ne luonnonmukaista eläintuotantoa koskevat kansalliset tuotantoehdot, jotka olivat voimassa ennen 24 päivää elokuuta 2003, tai niiden puuttuessa jäsenvaltioiden hyväksymät tai tunnustamat yksityiset tuotantoehdot.

6.1.7 Komissio esittää ennen 31 päivää joulukuuta 2006 kertomuksen 6.1.5 kohdan säännösten täytäntöönpanosta.

6.1.8 Jos eläimiä kasvatetaan ryhmissä, ryhmän koko on määritettävä eläinten kehitysvaiheen ja kyseisen lajin käyttäytymistarpeiden perusteella. Eläinten kasvattaminen sellaisissa olosuhteissa tai sellaista ravintoa käyttäen, joka saattaa aiheuttaa anemian, on kiellettyä.

6.1.9 Siipikarjan teurastusikä on vähintään 81 vuorokautta kananpojilla, 150 vuorokautta salvukukoilla, 49 vuorokautta Pekingin ankoilla, 70 vuorokautta myskisorsanaarailla, 84 vuorokautta myskisorsauroksilla, 92 vuorokautta myskisorsa-ankoilla, 94 vuorokautta helmikanoilla, 140 vuorokautta kalkkunoilla ja paistiksi kasvatettavilla hanhilla. Jos tuottajat eivät sovella näitä vähimmäisteurasikärajoja, heidän on käytettävä hitaasti kasvavia linjoja.

6.2 Kuljettaminen

6.2.1 Eläinten kuljettaminen on suoritettava eläinten stressiä rajoittavalla tavalla asiaa koskevaa ja voimassa olevaa kansallista tai yhteisön lainsäädäntöä noudattaen. Kuormaaminen ja kuormasta purkaminen on tehtävä varovaisuutta noudattaen ja pakottamatta eläimiä sähköisin apuvälinein. Rauhoittavien allopaattisten lääkkeiden käyttö ennen kuljetusta ja sen aikana on kielletty.

6.2.2 Ennen teurastusta ja teurastuksen aikana eläimiä on käsiteltävä siten, että niille aiheutuu mahdollisimman vähän stressiä.

6.3 Eläintuotteiden tunnistaminen

6.3.1 Eläimet ja eläintuotteet on voitava tunnistaa niiden tuotannon, valmistuksen, kuljetuksen ja kaupanpidon kaikissa vaiheissa.

7. Karjanlanta

7.1 Tilalla levitettävän lannan kokonaismäärä, kuten direktiivissä 91/676/ETY ( 22 ) määritellään, saa olla enintään 170 kilogrammaa typpeä vuodessa maatalousmaana käytettävää hehtaaria kohden siten kuin määrä määritellään edellä mainitun direktiivin liitteessä III. Tarvittaessa kokonaiseläintiheyttä on pienennettävä, jotta vältettäisiin edellä mainitun rajan ylittyminen.

7.2 Edellä tarkoitetun sopivan eläintiheyden määrittämiseksi jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava käyttäen ohjeellisesti hyväkseen liitteessä VII esitettyjä lukuja eri eläinluokkien osalta ne eläinyksikkömäärät, jotka vastaavat 170 kilogrammaa typpeä vuodessa maatalousmaana käytettävää hehtaaria kohti.

7.3 Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle ja muille jäsenvaltioille tiedoksi lukuja koskevat poikkeamat ja tällaisten muutosten perustelut. Tämä vaatimus liittyy ainoastaan eläinten enimmäismäärän laskemiseen sen varmistamiseksi, että karjanlannasta peräisin olevaa typpeä koskeva raja 170 kg/vuosi hehtaaria kohden ei ylity. Tämä ei kuitenkaan rajoita jaksossa 8 ja liitteessä VIII vahvistettuja eläintiheyksiä, joissa otetaan huomioon eläinten terveyteen ja hyvinvointiin liittyvät näkökohdat.

7.4 Luonnonmukaiset tuotantotilat voivat toimia yhteistyössä ►M22 yksinomaan ◄ muiden tämän asetuksen mukaisten tilojen ja yritysten kanssa luonnonmukaisesta tuotannosta peräisin olevan ylijäämäisen karjanlannan levittämisessä. Enimmäismäärä 170 kilogrammaa karjanlannasta peräisin olevaa typpeä vuodessa maatalousmaana käytettävää hehtaaria kohden lasketaan kaikkien yhteistyöhön osallistuvien luonnonmukaisten tuotantoyksiköiden perusteella.

7.5 Jäsenvaltio voi vahvistaa 7.1-7.4 kohdassa määriteltyjä rajoja alhaisemmat rajat kyseisen alueen ominaispiirteiden, muiden kyseisellä alueella käytettävien typpilannoitteiden käytön ja maaperästä kasveihin siirtyvän typpimäärän perusteella.

7.6 Karjanlannan varastointitilojen kapasiteetin on oltava sellainen, että sillä voidaan estää vesien pilaantuminen siten, että suora virtaaminen, valuminen ja maahan imeytyminen ei ole mahdollista.

7.7 Karjanlannan varastointitilojen kapasiteetin on oltava lannoituksen moitteettoman hoidon varmistamiseksi suurempi kuin varastointikapasiteetti, joka tarvitaan vuoden pisimmälle ajanjaksolle, jonka aikana alueella ei joko ole sopivaa levittää lannoitetta (jäsenvaltioissa noudatettavan hyvän maatalouskäytännön mukaisesti) tai levittäminen on kielletty, koska tuotantoyksikkö sijaitsee nitraattiherkäksi määritellyllä alueella.

8. Vapaat liikkuma-alat ja eläinsuojat

8.1 Yleiset periaatteet

8.1.1 Eläinsuojien on vastattava karjan biologisia ja etologisia tarpeita (esim. käyttäytymistarpeet mitä tulee tarkoituksenmukaiseen vapauteen liikkua ja eläinten hyvinvointiin). Eläinten on voitava helposti päästä ruokinta- ja vedensaantipaikoille. Rakennuksen eristyksen, lämmityksen ja ilmanvaihdon avulla on varmistettava, että ilmankierto, pölytaso, lämpötila, suhteellinen ilmankosteus ja kaasupitoisuus pysyvät tasoilla, joista ei ole haittaa eläimille. Rakennuksessa on oltava runsaasti luonnollista ilmanvaihtoa ja valoa.

8.1.2 Vapailla liikkuma-aloilla, ulkojaloittelualueilla ja ulkotarhoissa eläimillä on tarvittaessa oltava paikallisiin sääolosuhteisiin ja kyseiseen rotuun nähden riittävä suoja sateelta, tuulelta, auringolta ja liian korkeilta tai alhaisilta lämpötiloilta.

8.2 Eläintiheydet ja ylilaiduntamisen välttäminen

8.2.1 Eläimille ei vaadita eläinsuojia alueilla, joilla on sopivat ilmasto-olosuhteet eläinten ulkokasvatukseen.

8.2.2 Rakennuksissa eläintiheys on järjestettävä ottaen huomioon eläinten mukavuus ja hyvinvointi, jotka ovat riippuvaisia erityisesti eläinten lajista, rodusta ja iästä. Sitä määriteltäessä on otettava huomioon myös eläinten käyttäytymistarpeet, jotka riippuvat erityisesti kasvatuserän koosta ja eläinten sukupuolesta. Parhaan mahdollisen eläintiheyden tarkoituksena on eläinten hyvinvoinnin turvaaminen varaamalla niiden käyttöön riittävästi tilaa seisoa luonnollisessa asennossa, asettua helposti makuulle, kääntyä ympäri, ruokota itseään, asettua kaikkiin luonnollisiin asentoihin ja tehdä kaikkia luonnollisia liikkeitä, kuten venyttely ja siipien räpyttely.

8.2.3 Sisäkasvatustilojen ja ulkojaloittelualueiden vähimmäispinta-alat sekä muut eri lajien ja luokkien kasvatukseen liittyvät erityispiirteet vahvistetaan liitteessä VIII.

8.2.4 Laitumella, muilla nurmilla, nummilla tai kanervakankailla, kosteikkoalueilla ja muissa luonnollisissa tai osittain luonnollisissa elinympäristöissä pidettävän karjan osalta eläintiheyden on ulkona oltava riittävän alhainen, jotta estetään maaperän tallautuminen ja kasvillisuuden liiallinen kuluminen.

8.2.5 Eläinsuojat, karsinat, laitteet ja välineet on puhdistettava ja desinfioitava asianmukaisesti ristitartuntojen ja tauteja kantavien organismien muodostumisen ehkäisemiseksi. Ainoastaan liitteessä II olevassa E osassa lueteltuja tuotteita voidaan käyttää eläinsuojien ja eläinten pidossa käytettävien laitteiden puhdistuksessa ja desinfioimisessa. Ulosteet, virtsa ja tähteeksi jäänyt tai haaskaantunut rehu on poistettava riittävän usein hajujen muodostumisen ja hyönteisten tai jyrsijöiden houkuttamisen välttämiseksi. Ainoastaan liitteessä II olevassa B osan 2 jaksossa lueteltuja tuotteita voidaan käyttää hyönteisten ja muiden tuholaisten poistamisessa eläinsuojista ja eläinten pidossa käytettävistä laitteista.

8.3 Nisäkkäät

8.3.1 Jollei edellä 5.3 kohdasta muuta johdu, kaikilla nisäkkäillä on oltava mahdollisuus päästä laitumelle tai ulkojaloittelualueelle tai ulkotarhaan, joka voi olla osittain katettu, ja niiden on voitava käyttää kyseisiä alueita aina, kun se on eläimen fyysisen tilan, sääolosuhteiden tai maaperän tilan puolesta mahdollista, jollei ole olemassa eläinten terveyteen liittyviä erityisiä ongelmia koskevia yhteisön tai kansallisen tason vaatimuksia, joiden perusteella tämä on mahdotonta. Kasvinsyöjien on päästävä laitumelle aina, kun olosuhteet sen sallivat.

8.3.2 Jos kasvinsyöjillä on pääsy laitumelle laidunkaudella ja jos talvella käytössä olevat kasvatustilat mahdollistavat eläinten vapaan liikkumisen, voidaan talvikuukausien osalta luopua ulkojaloittelualueiden tai ulkotarhojen vaatimuksesta.

8.3.3 Sen estämättä, mitä 8.3.1 kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, yli vuoden ikäisten sonnien on päästävä laitumelle tai ulkojaloittelualueelle tai ulkotarhaan.

8.3.4 Edellä 8.3.1 kohdasta poiketen lihantuotantoon tarkoitettuja nautoja, sikoja ja lampaita voidaan loppulihotusvaiheessa pitää sisätiloissa sillä edellytyksellä, että sisälläpitojakso on pituudeltaan enintään 1/5 niiden elinajasta ja kaikissa tapauksissa korkeintaan kolmen kuukauden ajan.

8.3.5 Eläinsuojissa lattioiden on oltava sileitä muttei liukkaita. Vähintään puolet kokonaislattiapinta-alasta on oltava kiinteää lattiaa, joka ei muodostu raoista tai ritilöistä.

8.3.6 Eläinsuojissa on oltava mukava, puhdas ja kuiva makuu-/lepoalue, joka on kooltaan riittävän suuri ja rakenteeltaan kiinteä, ei rakopohjainen. Lepoalueella on oltava tilava ja kuiva makuupaikka, joka on kuivitettu. Kuivikkeen on oltava olkea tai muuta soveltuvaa luonnonmateriaalia. Kuivikkeiden parantamiseksi ja niiden lisänä voidaan käyttää kaikkia liitteessä II olevan A osan mukaisesti luonnonmukaisessa viljelyssä lannoitteina käytettäviksi sallittavia kivennäisvalmisteita.

8.3.7 Kaikilla vasikoiden kasvatusta harjoittavilla tiloilla on 24 päivän elokuuta 2000 jälkeen poikkeuksetta noudatettava vasikoiden suojelun vähimmäisvaatimuksista annettua neuvoston direktiiviä 91/629/ETY ( 23 ). Vasikoiden kasvattaminen yksittäiskarsinoissa on kiellettyä siitä lähtien kun ne ovat yhden viikon ikäisiä.

8.3.8 Kaikilla sikojen kasvatusta harjoittavilla tiloilla on 24 päivän elokuuta 2000 jälkeen noudatettava sikojen suojelun vähimmäisvaatimuksista annettua neuvoston direktiiviä 91/630/ETY ( 24 ). Emakot on kuitenkin pidettävä ryhmissä lukuun ottamatta tiineysajan loppuvaihetta ja imetysvaihetta. Porsaita ei saa pitää päällekkäin olevissa karsinoissa tai häkeissä. Eläinten on voitava ulostaa ja tonkia jaloittelualueilla. Tonkimisen mahdollistamiseksi voidaan käyttää erilaisia alustoja.

8.4 Siipikarja

8.4.1 Siipikarja on kasvatettava lattiaolosuhteissa, eikä siipikarjaa saa pitää häkeissä.

8.4.2 Vesikanalinnuilla on oltava pääsy puroon, lammikkoon tai järveen aina, kun sääolosuhteet sen sallivat, jotta otettaisiin huomioon eläinten hyvinvointia koske