1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIVI,
annettu 5 päivänä maaliskuuta 1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten
ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
(EYVL L 63, 13.3.1979, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►A1Kreikan liittymisasiakirja(*) L 291 17 19.11.1979
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 2
▼B
ENSIMMÄINEN NEUVOSTON DIREKTIVI,
annettu 5 päivänä maaliskuuta 1979,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoitta-
mista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta
(79/267/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 49 ja 57 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, ettähenkivakuutusliikkeen aloittamisen ja harjoittamisen helpottamiseksi on
tärkeää poistaa kansallisten, valvontaa koskevien lainsäädäntöjen välisiäeroja; tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jotta samalla varmistettaisiinkaikkien jäsenvaltioiden vakuutuksenottajille ja edunsaajille riittäväturva, henkivakuutusyrityksiltä vaadittavia taloudellisia takuita koskevatsäännökset olisi sovitettava yhteen,
vakuutusten luokittelu on välttämätöntä erityisesti pakollisen toimiluvan
alaisen toiminnan määräämiseksi,
tiettyjen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten, jotka laissa määritellyn
asemansa perusteella ovat turvaavuutta ja erityisiä taloudellisia takuitakoskevien edellytysten mukaisia, ei tulisi kuulua tämän direktiivinsoveltamisalaan; liioin tiettyjen yhteisöjen, joiden toiminta kattaa vainhyvin rajoitetun lohkon ja on niiden säännöissä rajoitettua, ei tulisikuulua direktiivin soveltamisalaan,
jäsenvaltioissa on erilaiset henki- ja vahinkovakuutusliikkeen samanai-
kaista harjoittamista koskevat säännökset ja käytännöt; vastaperuste-tuille yrityksille ei enää tulisi myöntää oikeutta harjoittaa näitä kahtaliiketoimintaa samanaikaisesti; jäsenvaltioilla tulisi olla oikeus salliakumpaakin liiketoimintaa samanaikaisesti harjoittavien, jo olemassaolevien yritysten jatkaa toimintaansa edellyttäen, että kumpaakin liike-toimintaa varten määrätään erillinen johto, jotta sekä henkivakuutuksenottajien että vahinkovakuutuksen ottajien edut turvataan ja ettei kumpi-kaan liiketoiminta vastaa toisen toiminnan taloudellisista vähimmäisvel-voitteista; tällaisen yrityksen aikoessa s ĳoittautua jäsenvaltioon harjoit-
taakseen siellä henkivakuutusliikettä sen tulisi perustaa tuota tarkoitustavarten tytäryhtiö, jolle voitaisiin myöntää väliaikaisesti tiettyjä helpo-tuksia; jäsenvaltioille tulisi antaa mahdollisuus vaatia niitä alueelleensĳoittautuneita olemassa olevia yrityksiä, jotka samanaikaisesti harjoit-
tavat henkivakuutus- ja vahinkovakuutusliikettä, lopettamaan tämäkäytäntö; sitä paitsi erikoistuneiden yritysten olisi oltava erityisval-vonnan alaisia, jos vahinkovakuutusyritys kuuluu samaan taloudelliseenryhmään kuin henkivakuutusyritys,
henkivakuutusliike on virallisen toimilupamenettelyn ja valvonnan
alaista kaikissa jäsenvaltioissa; tällaisen toimiluvan myöntämisen taiperuuttamisen edellytykset tulisi määritellä; on säädettävä oikeudestasaattaa toimiluvan epääminen tai peruuttaminen tuomioistuimen käsitel-täväksi,
vakuutustekniseen vastuuvelkaan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu,
voidaan soveltaa samoja säännöksiä kuin vahinkovakuutusliikkeessä,nimittäin siten, että sen on s ĳaittava siinä maassa, jossa toimintaa
(1) EYVL N:o C 35, 28.3.1974, s. 9
(2) EYVL N:o C 140, 13.11.1974, s. 44
(3) EYVL N:o C 109, 19.9.1974, s. 1
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 3
▼B
harjoitetaan, ja että tuon maan säännöksiä on sovellettava laskentamene-
telmiin, sallittujen s ĳoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvostuk-
seen; vaikka on toivottavaa, että nämä eri kysymykset voitaisiin sovittaayhteen, se ei ole tärkeää tämän direktiivin tarkoituksen kannalta ja sevoidaan suorittaa myöhemminkin,
on välttämätöntä, että vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun katta-
miseen riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuu-tusmaksuvastuu, lisäksi vakuutusyrityksillä on liiketoiminnan heilahte-luihin varautumiseksi täydentävä rahasto, niin sanottu solvenssimargi-naali, jota edustavat vapaat varat ja valvontaviranomaisen suostumuk-sella muut taseen ulkopuoliset varallisuuserät; sen varmistamiseksi, ettätällaisiin tarkoituksiin asetetut vaatimukset määrätään puoleettominarvosteluperustein, jolloin samansuuruiset yritykset asetetaan tasavertai-seen kilpailuasemaan, olisi vaadittava, että solvenssimarginaali suhteu-tetaan kaikkiin yrityksen sitoumuksiin ja tämän direktiivin soveltamis-alaan kuuluvan erilaisen toiminnan riskien laatuun ja suuruuteen;solvenssimarginaalin tulisi vaihdella sen mukaan, liittyvätkö riskit s ĳoi-
tuksiin, kuolemaan vai pelkästään liiketoimintaan; se tulisikin määrätä
vakuutusmaksuvastuun ja yrityksen vastuulleen ottaman riskisumman,
saatujen vakuutusmaksujen tai maksuosuuksien, yksinomaan rahastojentai tontiinivarojen mukaan,
on välttämätöntä edellyttää takuurahastoa, jonka määrä ja koostumus
takaavat, että yritykset omistavat riittävästi varoja perustamisajankoh-tana, ja että liiketoiminnan jatkuessa niiden solvenssimarginaali eimissään tapauksessa laske turvaavuuden vähimmäistason alapuolelle;koko tämän takuurahaston tai tietyn osan siitä on oltava taseessa esitet-tyjä varoja; on välttämätöntä säätää toimenpiteistä tapauksissa, joissayrityksen taloudellinen asema tulee sellaiseksi, että yrityksen on vaikeatäyttää vakuutussopimuksista aiheutuvia velvoitteitaan,
ensivakuutusliikkeen harjoittamista yhteisössä koskevia yhdenmukais-
tettuja säännöksiä tulisi periaatteessa soveltaa kaikkiin markkinoillatoimiviin yrityksiin ja siten myös sellaisten yritysten asioimistoihin jasivukonttoreihin, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella; onkuitenkin suotavaa antaa erityissäännökset sellaisten asioimistojen jasivukonttoreiden valvonnasta, ottaen huomioon, että niiden yritystenvarat, joihin ne kuuluvat, ovat yhteisön ulkopuolella,
on suotavaa säätää vastavuoroisten sopimusten tekemisestä yhden tai
useamman kolmannen maan kanssa tällaisten erityisjärjestelyjen helpot-tamiseksi, samalla noudattaen periaatetta, että sellaisten asioimistojen jasivukonttoreiden ei tulisi saada edullisempaa kohtelua kuin yhteisönyritysten,
tarvitaan tiettyjä siirtymäkauden säännöksiä, jotta erityisesti jo olemassa
olevien pienten ja keskisuurten yritysten olisi mahdollista mukauttaatoimintansa niihin vaatimuksiin, jotka jäsenvaltiot omaksuvat tämändirektiivin mukaisesti, noudattaen kuitenkin, mitä perustamissopi-muksen 53 artiklassa määrätään,
perustamissopimuksen 52 artiklaa on ollut sellaisenaan sovellettava siir-
tymäkauden päätymisestä alkaen; siitä lähtien ei ole ollut tarvetta antaadirektiivejä s ĳoittautumisvapauteen kohdistuvien rajoitusten poistami-
seksi; muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen s ĳoittau-
tumisvapauden rajoitusten poistamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973annetun neuvoston direktiivin 73/240/ETY (
1) säännökset, jotka
koskevat todistusta hyvästä maineesta ja siitä, ettei henkilö ole ollutkonkurssissa, eivät kuitenkaan tarkasti katsoen ole rajoituksia, ja niitäedellytetään myös henkivakuutuksessa; nämä olisi siten myös liitettävätähän yhteensovittamisdirektiiviin, ja
on tärkeätä turvata yhteensovitettujen säännösten yhtenäinen sovelta-
minen ja siten huolehtia tällä alueella läheisestä yhteistyöstä komissionja jäsenvaltioiden kesken,
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 20
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 4
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Tämä direktiivi koskee niiden yritysten ensivakuutustoiminnan aloitta-
mista ja harjoittamista, jotka ovat s ĳoittautuneet tai jotka aikovat s ĳoit-
tautua jäsenvaltioon, harjoittaakseen jäljempänä määriteltyä toimintaa:
1. Seuraavat vakuutusliikkeen lajit, kun niitä harjoitetaan sopimuspe-
rusteisesti:
a) henkivakuutus, eli se vakuutuslaji, joka käsittää erityisesti vakuu-
tuksen vain tietyn eliniän saavuttamisen varalta, vakuutuksen vainkuoleman varalta, vakuutuksen tietyn eliniän saavuttamisen taisitä aikaisemman kuoleman varalta, henkivakuutuksen vakuutus-maksujen palautuksineen, vakuutuksen avioliiton varalta, vakuu-tuksen syntymän varalta;
b) elinkorot;
c) henkivakuutusyritysten harjoittama lisävakuutus, eli erityisesti
henkilövahingon, työkyvyttömyys mukaan lukien, varalta otettuvakuutus, vakuutus tapaturman aiheuttaman kuoleman varalta javakuutus tapaturman tai sairauden aiheuttaman invaliditeetinvaralta, jos näitä eri vakuutusmuotoja myönnetään henkivakuu-tuksen ohella;
d) Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettava
pysyvä sairausvakuutus, jota ei voida irtisanoa ( ”permanenthealth insurance”).
2. Seuraava toiminta, milloin se on sopimusperusteista, jos sen valvonta
kuuluu niille hallintoviranomaisille, jotka ovat vastuussa yksityisva-kuutuksen valvonnasta, ja jos siihen on toimilupa kyseisessä maassa:
a) tontiinit, joilla tarkoitetaan yhdistysten perustamista tavoitteena
kerätä jäseniltä vakuutusmaksuina pääomia ja jakaa myöhemmintäten kertyneet varat eloonjääneille tai vainajan edunsaajille;
b) vakuutusteknisiin laskelmiin perustuvat kertyneen pääoman takai-
sinmaksua tarkoittavat sopimukset, joilla tietyn ajan kestäviä jatietynmääräisiä sitoumuksia otetaan vastuulle sovittua kerta-maksua tai etukäteen sovittuja jatkuvia maksuja vastaan;
c) ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, eli toiminta, joka käsittää
kyseisen yrityksen kohdalla s ĳoitusten ja erityisesti sellaisten
laitosten rahastojen varojen hoitamisen, jotka suorittavat maksujakuoleman tai eloon jäämisen johdosta tai toiminnan lakkaamisentai supistumisen sattuessa;
d) c alakohdassa tarkoitettu toiminta, jos siihen liittyy joko pääoman
säilymisen tai vähimmäiskoron maksamisen vakuutus;
e) ”Code français des assurances” -teoksen IV kirjan 4 osaston 1
luvussa tarkoitettujen vakuutusyhtiöiden toiminta.
3. Elinikään liittyvä toiminta, josta säädetään tai määrätään sosiaaliva-
kuutuslainsäädännössä, jos vakuutusyritykset harjoittavat tai hoitavatsitä omalla vastuullaan jäsenvaltion lakien mukaisesti.
2 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyin poik-
keuksin niitä vakuutusluokkia, jotka on mainittu muun ensivakuutus-liikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamistakoskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovit-tamisesta 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun ensimmäisen
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 5
▼B
neuvoston direktiivin 73/239/ETY (1) liitteessä, jäljempänä
'ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkovakuutus)';
2. Sellaisten huolto- ja avustuskassojen toimintaa, joiden etuudet
määräytyvät käytettävissä olevien varojen mukaan, ja joissa jäsentenmaksuosuus on etukäteen vahvistettu kiinteäksi;
3. Muiden yhteisöjen kuin 1 artiklassa mainittujen yritysten toiminta,
jonka tarkoituksena on tarjota etuuksia yritykseen tai yritysryhmääntaikka ammattiin tai ammattien ryhmään kuuluville työntek ĳöille tai
yksityisyrittäjille kuoleman tai eloon jäämisen varalta taikkatoiminnan lakkaamisen tai supistumisen varalta, riippumatta siitä,kattavatko vakuutusmaksuvastuut aina täysin tästä toiminnasta aiheu-tuvat sitoumukset;
4. Edellä 1 artiklan 3 kohdassa säädetyin poikkeuksin vakuutusliikettä,
joka on osa lakisääteistä sosiaaliturvaa.
3 artikla
Tämä direktiivi ei koske:
1. Yhteisöjä, joiden tehtävänä on tarjota etuuksia yksinomaan kuoleman
sattuessa, jos tällaisten etuuksien summa ei ylitä yksittäisestä kuole-mantapauksesta johtuvia hautajaiskuluja tai jos etuudet tarjotaanluontoissuorituksena;
2. Keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä, jos:
— niiden yhtiö- tai yhdistysjärjestyksessä on määräykset ylimää-
räisten vakuutusmaksujen keräämisestä taikka etuuksien pienen-tämisestä tai avun vaatimisesta muilta henkilöiltä, jotka ovatsitoutuneet tarjoamaan sitä, ja
— tämän direktiivin tarkoittamasta toiminnasta saatu vuosittainen
vakuutusmaksutulo ei ole enempää kuin 500 000laskentayk-sikköä kolmelta perättäiseltä vuodelta. Jos tämä määrä ylittyykolmena perättäisenä vuotena, tätä direktiiviä on sovellettavaneljännestä vuodesta lähtien.
4 artikla
Tämä direktiivi ei koske Saksassa toimivaa ”Versorgungsverband deut-
scher Wirtschaftsorganisationen” -nimistä laitosta eikä Luxemburgissatoimivaa ”Caisse d’épargne de l’État” -nimistä laitosta, ellei niidensääntöjä toiminnan laajuuden osalta muuteta.
5 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”laskentayksiköllä” Euroopan laskentayksikköä (ELY), joka on
määritelty Euroopan yhteisöjen yleisestä talousarviosta 21 päivänäjoulukuuta 1977 annetun varainhoitoasetuksen(
2) 10 artiklassa;
silloin kun tässä direktiivissä viitataan laskentayksikköön, kansalli-seen valuuttaan sovellettavan vaihtoarvon on kunkin vuoden 31päivästä joulukuuta oltava sen lokakuuta edeltävän kuukaudenviimeisen päivän arvo, jolta on saatavissa ELY-vaihtoarvot kaikilleyhteisön valuutoille;
b) ”toisiaan vastaavilla varoilla” tietyssä valuutassa täytettävien sitou-
musten kattamista samassa valuutassa ilmaistuin tai rahaksi muutet-tavin varoin;
c) ”varojen s ĳainnilla” sellaisen, joko irtaimen tai kiinteän, omaisuuden
olemassaoloa jäsenvaltiossa, minkä ei kuitenkaan ole katsottavasisältävän vaatimusta, että irtain omaisuus olisi talletettava tai ettäkiinteään omaisuuteen kohdistuisi rajoittavia toimia, kuten kiinni-tysten rekisteröinti; saamisiin perustuvan omaisuuden on katsottava
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(2) EYVL N:o L 356, 31.12.1977, s. 1
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 6
▼B
olevan siinä jäsenvaltiossa, jossa saaminen voidaan vaatia maksetta-vaksi;
d) ”riskisummalla” kuoleman sattuessa maksettavaa summaa, josta
vähennetään pääriskin vakuutusmaksuvastuuosuus.
II OSASTO
SELLAISIINYRITYKSIINSOVELLETTAVATSÄÄNNÖKSET,JOILLA
ON KOTIPAIKKA YHTEISÖN ALUEELLA
A JAKSO
Toiminnan aloittamisen edellytykset
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että tässä direktiivissä tarkoitetun
liiketoiminnan aloittamiseksi niiden alueella tarvitaan virallinen toimi-lupa.
2. Tällaista toimilupaa on haettava kyseisen jäsenvaltion toimivaltais-
ilta viranomaisilta:
a) jokaisen yrityksen, joka perustaa kotipaikkansa sen valtion alueelle;
b) jokaisen yrityksen, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa ja
joka avaa asioimiston tai sivukonttorin kyseisen jäsenvaltionalueelle;
c) jokaisen yrityksen, joka edellä olevan a tai b alakohdan mukaisen
toimiluvan saatuaan laajentaa liiketoimintaansa muihin vakuutus-luokkiin valtion alueella;
d) jokaisen yrityksen, joka saatuaan 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti
toimiluvan kansallisen alueen johonkin osaan, laajentaa toimintaansatällaisen osan ulkopuolelle.
3. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että talletteen tekeminen tai vakuuden
asettaminen on toimiluvan saamisen edellytyksenä.
7 artikla
1. Toimiluvan on oltava voimassa koko jäsenvaltion alueella, jollei,
sikäli kuin kansalliset lait sen sallivat, hak ĳa hae lupaa harjoittaa liike-
toimintaansa vain osassa jäsenvaltion aluetta.
2. Toimilupa on myönnettävä tiettyä vakuutusluokkaa varten. Luokit-
telu on liitteessä. Toimiluvan on katettava koko luokka, jollei hak ĳa
halua kattaa vain osaa luokkaan liittyvistä riskeistä.
Valvontaviranomaiset saavat rajoittaa yhteen luokkaan haetun toimi-
luvan 9 ja 11 artiklassa tarkoitetussa toimintasuunnitelmassa määritel-tyyn toimintaan.
3. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan kahta tai useampaa luokkaa
varten, jos sen kansallisen lainsäädännön mukaan sellaisten luokkienmukaisen toiminnan samanaikainen harjoittaminen on sallittua.
8 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava sen alueella toiminnan aloittavalta
yritykseltä, jolle haetaan toimilupaa, että se:
a) käyttää jotakin seuraavista toimintamuodoista:
— Belgian kuningaskunnassa:
”société anonyme — naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions — vennootschap b ĳwĳze van geld-
schieting opaandelen”, ”association d’assurance mutuelle —onderlinge verzekeringsmaatschapp ĳ”, ”société coopérative —
coöperatieve vennootschap”,
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 7
▼B
— Tanskan kuningaskunnassa:
”aktieselskaber”, ”gensidige selskaber” ,
— Saksan liittotasavallassa:
”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegenseitig-
keit”, ”Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunter-nehmen”,
▼
A1
— in the case of the Hellenic Republic:
”ανώνυµη εταιρία ”,
▼B
— Ranskan tasavallassa:
”société anonyme”, ”société à forme mutuelle à cotisations
fixes”, ”société à forme tontiniere” ,
— Irlannin tasavallassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”,”societiesregisteredundertheIndustrialandProvi-dent Societies Acts”, ”societes registered under the FriendlySocieties Acts” ,
— Italian tasavallassa:
”societaperazioni”,”societàcooperativa”,”mutuadiassicura-
zione”sekä siviililakikirjan 1883 artiklassa tarkoitetut julkisoi-
keudelliset laitokset,
— Luxemburgin suurherttuakunnassa:
”société anonyme”, ”société en commandite par actions”,
”association d’assurances mutuelles”, ”société coopérative” ,
— Alankomaiden kuningaskunnassa:
”naamlooze vennootschap”, ”onderlinge waarborgmaat-
schapp ĳ”,
— Yhdistyneessä kuningaskunnassa:
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”,”societiesregisteredundertheIndustrialandProvi-dent Societies Acts”, ”societies registered under the FriendlySocieties Acts” , vakuutuksenantajat, jotka toimivat nimellä
”Lloyd’s”.
Jäsenvaltiot saavat lisäksi tarvittaessa hyväksyä perustettavaksi
muun muotoisia julkisoikeudellisia tai vastaavia yrityksiä, jos näidentarkoituksena on harjoittaa vakuutustoimintaa samoilla ehdoilla kuinyksityisten yritysten;
b) rajoittaa liiketoimintansa tässä direktiivissä tarkoitettuun liiketoimin-
taan tai siitä suoranaisesti johtuvaan toimintaan, harjoittamattamitään muuta liiketoimintaa;
c) esittää 9 artiklan mukaisen toimintasuunnitelman;
d) omistaa 20 artiklan 2 kohdassa säädetyn vähimmäistakuurahaston.
2. Yritykseltä, joka hakee toimilupaa laajentaakseen liiketoimin-
taansa muihin luokkiin tai, 6 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoite-tussa tapauksessa, toiseen osaan aluetta, on vaadittava, että se esittää 9artiklan säännösten mukaisen näitä muita luokkia tai alueen muuta osaakoskevan toimintasuunnitelman.
Siltä on lisäksi vaadittava, että se voi osoittaa omistavansa 19 artiklassa
säädetyn vähimmäissolvenssimarginaalin ja 20 artiklan 1 ja 2 kohdassatarkoitetun takuurahaston.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa vaaditaan, että hallituksen jäsenillä ja johta-jilla on tarvittava ammatillinen pätevyys tai että perustamiskirja jayhtiöjärjestys, yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisesti vakuutus-maksujen ja 17 artiklassa tarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelanlaskemiseksi tarvittavat perusteet ja muut mahdolliset normaaliinvalvontaan tarvittavat asiakirjat on hyväksytty.
4. Edellä mainittuihin säännöksiin ei saa sisältyä vaatimusta, että
toimilupahakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoillavallitsevat taloudelliset tarpeet.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 8
▼B
9 artikla
Edellä 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitettuun
toimintasuunnitelmaan tulee sisältyä seuraavat tiedot ja selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä; ne yleiset ja
erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoi-
minnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassatarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen tarvittavattiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) vähimmäistakuurahaston muodostavat erät;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskustannukset sekä
niiden kattamiseen tarkoitetut varat;
ja lisäksi siihen tulee sisältyä kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen
sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista;
h) arviot vakuutussopimuksista aiheutuvan vastuun ja solvenssimargi-
naalin kattamiseen tarkoitetuista varoista.
10 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että yrityksen, jolla on kotipaikka
toisen jäsenvaltion alueella ja joka hakee toimilupaa avatakseen asioi-miston tai sivukonttorin, tulee:
a) antaa perustamiskirjansa ja yhtiöjärjestyksensä sekä luettelo hallituk-
sensa jäsenistä ja johtajistaan;
b) esittää sen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jossa yrityk-
sellä on kotipaikka, antama todistus, joka osoittaa ne vakuutusluokat,joita yrityksellä on oikeus harjoittaa, ja että se omistaa vähimmäista-kuurahaston tai, mikäli tämä on korkeampi, 19 artiklan mukaisestilasketun solvenssimarginaalin vähimmäismäärän; todistuksesta tuleemyös käydä ilmi ne vakuutusluokat, joita yritys sillä hetkelläharjoittaa, sekä 11 artiklan 1 kohdan e alakohdassa mainitut varat;
c) esittää 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma;
d) nimetä pääasiamies, jonka vakituinen asuinpaikka ja asunto on
vastaanottavassa valtiossa, ja jolla on riittävät valtuudet solmia yrit-yksen puolesta sitovia sopimuksia kolmansien osapuolten kanssasekä edustaa yritystä suhteissa vastaanottavan valtion viranomaisiinja sen tuomioistuimissa; jos edustaja on oikeushenkilö, sillä onoltava kotipaikka vastaanottavassa maassa, ja sen on puolestaannimettävä itseään edustamaan henkilö, joka täyttää yllämainitut edel-lytykset. Jäsenvaltio voi olla hyväksymättä nimettyä edustajaa vainsellaisella maineeseen tai ammatilliseen pätevyyteen liittyvälläperusteella, jota sovelletaan hallituksen jäseniin ja johtajiin yrityk-sissä, joilla on kotipaikka kyseisen valtion alueella.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että laajentaakseen asioimistonsa tai
sivukonttorinsa toimintaa joko muihin luokkiin tai jäsenvaltion muihinosiin 6 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetyssä tapauksessa, toimi-luvan hak ĳan on toimitettava 11 artiklan mukainen toimintasuunnitelma
ja täytettävä tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetyt edelly-tykset.
3. Nämä yhteensovittamistoimenpiteet eivät estä jäsenvaltioita sovel-
tamasta säännöksiä, joissa edellytetään kaikilta vakuutusyrityksiltä, ettäviranomainen hyväksyy yleiset ja erityiset vakuutusehdot, erityisestivakuutusmaksujen ja 17 artiklassa vakuutusteknisen vastuuvelan laske-miseksi tarvittavat perusteet ja kaikki muut normaaliin valvontaantarvittavat asiakirjat.
4. Edellä tarkoitetuissa säännöksissä ei saa edellyttää, että toimilupa-
hakemusta käsiteltäessä on otettava huomioon markkinoiden taloudel-liset tarpeet.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 9
▼B
11 artikla
1. Edellä 10 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoi-
tetun asioimiston tai sivukonttorin toimintasuunnitelmaan tulee sisältyäseuraavat tiedot tai selvitykset:
a) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo tehdä vastaanottavassa
maassa; ne yleiset ja erityiset vakuutusehdot, joita se aikoo käyttää;
b) ne tekniset perusteet, joita yritys aikoo käyttää kuhunkin liiketoi-
minnan luokkaan, mukaan lukien vakuutusmaksujen ja 17 artiklassatarkoitetun vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen tarvittavattiedot;
c) jälleenvakuutusta koskevat pääperiaatteet;
d) yrityksen 18, 19 ja 20 artiklassa tarkoitetun solvenssimarginaalin ja
takuurahaston tila;
e) hallinnon ja myyntiverkoston arvioidut perustamiskuskustannukset
sekä niiden kattamiseen tarkoitetut varat;
Lisäksi niihin tulee sisältyä kolmelta ensimmäiseltä tilivuodelta:
f) asioimiston tai sivukonttorin maksuvalmiusennuste;
g) suunnitelma, joka sisältää yksityiskohtaiset arviot ensivakuutuksen
sekä tulevan ja menevän jälleenvakuutuksen tuloista ja menoista.
2. Toimintasuunnitelmaan on liitettävä yrityksen tase ja tuloslas-
kelma kultakin viimeksi päättyneeltä kolmelta tilikaudelta. Jos yritys eikuitenkaan ole toiminut vielä kolmea tilikautta, sitä on vaadittava anta-maan ne vain päättyneiltä tilikausiltaan.
3. Toimintasuunnitelma sekä niiden viranomaisten huomautukset,
jotka ovat toimivaltaisia myöntämään toimiluvan, on toimitettava edel-leen sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jossa yrityksellä onkotipaikka. Jälkimmäisten viranomaisten on annettava lausuntonsa edel-lisille kolmen kuukauden kuluessa asiakirjojen vastaanottamisesta; joslausuntoa ei ole annettu tämän määräajan kuluessa, sitä pidetään myön-teisenä.
12 artikla
Päätös, jolla toimilupa evätään, on yksityiskohtaisesti perusteltava ja
annettava tiedoksi yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että epäävä päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Samoin on säädettävä, että myös niissä tapauksissa, joissa toimivaltaiset
viranomaiset eivät ole käsitelleet toimilupahakemusta kuudessa kuukau-dessa sen vastaanottamisesta, on oikeus saattaa asia tuomioistuimenkäsiteltäväksi.
13 artikla
1. Jollei 3 kohdassa toisin säädetä, mikään yritys ei saa samanaikai-
sesti harjoittaa jäsenvaltiossa toimintaa, jota tarkoitetaan ensimmäisenyhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä ja toimintaa,jota tarkoitetaan tämän direktiivin 1 artiklassa.
2. Jos yrityksellä, joka harjoittaa ensimmäisen yhteensovittamisdirek-
tiivin (vahinkovakuutus) liitteessä tarkoitettua toimintaa, on taloudel-lisia, kaupallisia tai hallinnollisia yhteyksiä tässä direktiivissä tarkoi-tettua toimintaa harjoittavan yrityksen kanssa, niiden jäsenvaltioidenvalvontaviranomaisten, joiden alueella noilla yrityksillä on kotipaikka,on varmistettava, että näiden yritysten väliset sopimukset tai mitkäänmenojen ja tulojen jaotteluun mahdollisesti vaikuttavat järjestelyt eivätvääristä kyseisten yritysten kirjanpitoa.
3. Yritykset, jotka tämän direktiivin tiedoksiantopäivänä harjoittavat
jäsenvaltiossa samanaikaisesti kumpaakin 1 kohdassa tarkoitettuatoimintaa, voivat 6 kohdassa säädetyin poikkeuksin jatkaa tätä edel-leenkin, edellyttäen, että kumpaakin toimintaa johdetaan erikseen 14artiklan mukaisesti.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 10
▼B
4. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset voivat perustaa asioimistojatai sivukonttoreita muihin jäsenvaltioihin vain ensimmäisen yhteensovit-tamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä lueteltuja vakuutusluokkiavarten.
5. Edellä 3 kohdassa tarkoitetut yritykset saavat, harjoittaakseen tässä
direktiivissä tarkoitettua toimintaa muissa jäsenvaltioissa tytäryhtiöitäperustamalla, käyttää hyväkseen 35 artiklassa mainittuja edellytyksiä jahelpotuksia 10 vuoden siirtymäkauden ajan tämän direktiivin tiedok-siantopäivästä alkaen, jos niillä ei jo ole asioimistoa tai sivukonttoria,joka harjoittaa näissä jäsenvaltioissa muuta kuin tässä direktiivissätarkoitettua toimintaa.
6. a) Jäsenvaltio saa vaatia, että yritykset, joilla on kotipaikka sen
alueella, lopettavat kyseisen jäsenvaltion määräämässä ajassaniiden toiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita neharjoittivat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana.
b) Neuvoteltuaan sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen kanssa,
jossa yrityksellä on kotipaikka, erityisesti määräajasta, jonkakuluessa toiminta on lopetettava, jäsenvaltio voi ulottaa tämänvaatimuksen koskemaan sellaisia alueellaan olevia asioimistoja taisivukonttoreita, jotka harjoittavat siellä kumpaakin toimintaasamanaikaisesti.
c) Edellä 3 kohdassa tarkoitettujen yritysten asioimistot ja sivukont-
torit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoittavatjäsenvaltion alueella ainoastaan tässä direktiivissä tarkoitettualiiketoimintaa, voivat jatkaa toimintaansa siellä. Jos yritys haluaaharjoittaa ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinko-vakuutus) tarkoitettua liiketoimintaa tuolla alueella, se voiharjoittaa tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa vain tytäryhtiönkautta.
14 artikla
1. Edellä 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu erillinen johto on järjes-
tettävä siten, että tässä direktiivissä tarkoitettu toiminta pidetään erilläänensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) tarkoi-tetusta toiminnasta, jotta:
— ei vahingoitettaisi yhtäältä henkivakuutuksenottajien eikä toisaalta
vahinkovakuutuksenottajien etuja ja varsinkin, jotta henkivakuu-tuksen tuotot hyödyttäisivät henkivakuutuksenottajia ikään kuinyritys harjoittaisi vain henkivakuutusliikettä,
— kumpikaan toiminta eli tämän direktiivin mukainen toiminta ja
ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin mukainen toiminta (vahin-kovakuutus) ei vastaisi toisen toiminnan taloudellisista vähimmäis-velvoitteista, varsinkaan solvenssimarginaalista.
Jos kuitenkin taloudelliset vähimmäisvelvoitteet täyttyvät ensimmäisen
alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyin edellytyksin ja toimival-tainen viranomainen on siitä tietoinen, yritys voi käyttää jompaankumpaan toimintaan niitä taseessa esitettyjä solvenssimarginaalintaseita, jotka ovat vielä käytettävissä.
Valvontaviranomaisten on tarkastamalla kummankin toiminnan tulokset
varmistettava, että tämän kohdan säännöksiä noudatetaan.
2. a) Kirjanpitoa on hoidettava siten, että se osoittaa kummankin
toiminnan, henki- ja vahinkovakuutusliikkeen, tuloksen lähteet.Tämän vuoksi kaikki tuotot (varsinkin vakuutusmaksut, jälleenva-kuuttajien suoritukset ja s ĳoitustulot) ja kulut (varsinkin vakuu-
tussuoritukset, vakuutusteknisen vastuuvelan lisäykset, jälleenva-kuutusmaksut, vakuutustoiminnan, liikekulut) on esitettävä erik-seen alkuperän mukaan. Kumpaankin toimintaan liittyvienyhteisten erien vienti on suoritettava toimivaltaisen valvontaviran-omaisen hyväksymien jakoperusteiden mukaisesti.
b) Kirjanpidon perusteella on laadittava selvitys, jossa selvästi osoit-
etaan erät, jotka muodostavat kunkin solvenssimarginaalin tämändirektiivin 18 artiklan ja ensimmäisen yhteensovittamisdirektiivin(vahinkovakuutus) 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 11
▼B
3. Jos jommankumman toiminnan solvenssimarginaali on riittä-mätön, valvontaviranomaisten on sovellettava tähän toimintaan asiano-maisessa direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä riippumatta siitä, mikä ontoisen toiminnan tulos. Poiketen siitä, mitä 1 kohdan ensimmäisenalakohdan toisessa luetelmakohdassa on säädetään, näihin toimenpitei-siin saattaa sisältyä luvan antaminen siirtoon toimintojen välillä.
B JAKSO
Toiminnan harjoittamisen edellytykset
15 artikla
Jäsenvaltioiden on tiiviissä yhteistyössä valvottava toimiluvan saaneiden
yritysten taloudellista asemaa.
16 artikla
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä on
kotipaikka, on tarkastettava yrityksen koko liiketoiminnan vakavarai-suus. Muiden jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on annettava edel-liselle kaikki todentamista varten tarvittavat tiedot.
17 artikla
1. Jäsenvaltion, jonka alueella yritys toimii, on vaadittava yritystä
muodostamaan riittävä vakuutustekninen vastuuvelka, mukaan lukienvakuutusmaksuvastuu.
Vakuutusteknisen vastuuvelan määrä, mukaan lukien vakuutusmaksu-
vastuu, määräytyy tämän jäsenvaltion säännösten mukaisesti, tai, mikälisellaisia säännöksiä ei ole, tässä valtiossa noudatetun käytännön mukai-sesti.
2. On vaadittava, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien
vakuutusmaksuvastuu, katteena ovat samanarvoiset ja toisiaan vastaavatvarat siinä valtiossa, jossa toimintaa harjoitetaan. Jäsenvaltiot voivatsoveltaa lieventävästi säännöksiä, jotka koskevat toisiaan vastaaviavaroja ja niiden s ĳaintia. Sovellettaessa lieventävästi säännöksiä toisiaan
vastaavista varoista on otettava huomioon henkivakuutuksen luonneensisĳassa pitkäaikaisena pääomavakuutuksena.
Luxemburg saa, ottaen huomioon sen erityisasema, siihen saakka
kunnes yritysten purkamista koskeva lainsäädäntö on yhteensovitettu,säilyttää vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutusmaksu-vastuu, koskevan takuujärjestelmänsä, joka sillä on tämän direktiivintiedoksiantopäivänä.
Sen maan säännökset, jossa toimintaa harjoitetaan, määrittelevät
tällaisten varojen laadun ja tarvittaessa sen rajan, mihin saakka niitävoidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutus-maksuvastuu, kattamiseen; niissä säädetään myös tällaisten varojenarvostamisesta.
Näiden säännösten noudattaminen saadaan varmistaa käyttämällä yrit-
yksen ulkopuolista henkilöä tai laitosta, joka tarkastaa paikan päällä,ovatko vakuutusteknistä vastuuvelkaa, mukaan lukien vakuutusmaksu-vastuu, kattavat varat säännösten mukaisia. Tämä on erityisesti Saksassa”Treuhänder”- ja Tanskassa ”Tillidsmand”-nimisten tarkastajien tehtävä.
3. Jos jäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan
lukien vakuutusmaksuvastuu, kattamiseen saadaan käyttää jälleenva-kuuttajilta olevia saatavia, sen on määrättävä sallittu prosenttiosuus.Poiketen 2 kohdan säännöksistä se ei voi tällaisessa tapauksessa vaatia,että saatavia vastaavat jälleenvakuuttajien varat s ĳaitsevat sen alueella.
4. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä
on kotipaikka, on tarkastettava, että yrityksen taseessa, vakuutusteknisenvastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, katteeksi osoitetutvarat vastaavat yrityksen tekemistä vakuutussopimuksista aiheutuviavastuita kaikissa niissä maissa, joissa se toimii.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 12
▼B
18 artikla
Jäsenvaltion on vaadittava jokaiselta yritykseltä, jonka kotipaikka on
sen alueella, solvenssimarginaalia, joka on riittävä tämän koko liiketoi-minnan kannalta.
Solvenssimarginaalin muodostavat:
1. Yrityksen varat, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat
velat sekä aineettomat erät; erityisesti on lukuun otettava seuraavaterät:
— maksettu osakepääoma tai keskinäisen yhtiön tai yhdistyksen
osalta takuupääoman jo maksettu määrä;
— puolet maksamattomasta osakepääomasta tai takuupääomasta,
kun siitä on maksettu 25 prosenttia;
— sellaiset sidotut ja vapaat rahastot ja varaukset, jotka eivät vastaa
tiettyjä velvoitteita;
— kaikki siirtyvät voittovarat;
2. Taseessa olevat kansallisessa lainsäädännössä sallitut varaukset
voitonjakoa varten, jos niitä voidaan käyttää kattamaan mahdollisiatappioita ja niitä ei ole varattu lisäetujen antamiseen vakuutuksenot-tajille;
3. Mikäli yritys on tehnyt perustellun hakemuksen sen jäsenvaltion
valvontaviranomaiselle, jonka alueella sillä on kotipaikka, ja viran-omainen on suostunut siihen, seuraavat erät:
a) määrä, joka vastaa 50 prosenttia yrityksen tulevista voitoista;
tulevien voittojen määrä saadaan kertomalla arvioitu vuotuinenvoitto vakuutussopimusten jäljellä olevaa keskimääräistä kauttaedustavalla kertoimella; käytettävä kerroin voi olla enintään 10;arvioitu vuotuinen voitto on 1 artiklassa luetellussa toiminnassaviiden viimeisen vuoden aikana saatujen voittojen aritmeettinenkeskiarvo.
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on määriteltävä
yhteisellä sopimuksella ja yhteistyössä komission kanssa perus-teet arvioidun vuotuisen voiton kertoimen laskemiseksi, sekä se,mistä eristä voitot koostuvat. Siihen saakka, kunnes tällaiseensopimukseen on päästy, nämä erät määritellään sen jäsenvaltionlainsäädännön mukaisesti, jonka alueella yritys (päätoimipaikka,asioimisto tai sivukonttori) toimii.
Toimivaltaisten viranomaisten määriteltyä toteutuneiden voittojen
käsitteen komission on annettava ehdotuksensa käsitteen yhden-mukaistamiseksi vakuutusyritysten tilinpäätösten yhdenmukaista-mista koskevalla ja direktiivin 78/660/ETY (
1) 1 artiklan 2
kohdassa säädetyn yhteensovittamisen toteuttavalla direktiivillä;
b) jos zillmerointia ei suoriteta tai jos zillmerointi on pienempi kuin
vakuutusmaksuihin sisältyvä hankintamenon kuormituslisä, erotuszillmeroimattoman tai osittain zillmeroidun vakuutusmaksuvas-tuun ja sen vakuutusmaksuvastuun välillä, joka on zillmeroituvakuutusmaksuun sisältyvän hankintamenojen kuormituslisällävastaavan prosentin mukaisesti; tämä määrä ei kuitenkaan saa ollaenempää kuin 3,5 prosenttia kaikkien niiden vakuutussopimusten,joissa zillmerointi on mahdollista, vakuutussummien ja vakuutus-maksuvastuun erotuksesta; erotuksesta vähennetään aktivoitujenhankintamenojen poistamatta oleva osuus;
c) jos sen jäsenvaltion valvontaviranomaiset, jossa yritys harjoittaa
toimintaansa, ovat sen hyväksyneet, kaikki muut varaukset, jotkaeivät käy ilmi tilinpäätöksestä ja jotka johtuvat omaisuuden aliar-vostuksesta ja muiden velkojen kuin vakuutusmaksuvastuun yliar-vostuksesta, jos nämä varaukset, jotka eivät käy ilmi tilinpäätök-sestä, eivät ole luonteeltaan poikkeuksellisia.
(1) EYVL N:o L 222, 14.8.1978, s. 11
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 13
▼B
19 artikla
Jollei 20 artiklasta muuta johdu, vähimmäissolvenssimarginaali on
määriteltävä harjoitettujen vakuutusluokkien mukaisesti jäljempänäesitetyllä tavalla:
a) Edellä 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen vakuu-
tusten, lukuun ottamatta s ĳoitusrahastoihin liittyvää vakuutusta, sekä
1 artiklan 3 alakohdassa tarkoitetun toiminnan solvenssimarginaalinvähimmäismäärän on oltava samansuuruinen kuin kahden seuraavantuloksen summa:
— ensimmäinen tulos:
4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka liittyy menevän
jälleenvakuutuksen sisältävään ensivakuutusliikkeeseen sekätulevaan jälleenvakuutukseen, kerrotaan menevällä jälleenvakuu-tuksella vähennetyn vakuutusmaksuvastuun kokonaismäärän jaedellä määritellyn bruttovakuutusmaksuvastuun kokonaismääränsuhteella viime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessasaa olla vähemmän kuin 85 prosenttia.
— toinen tulos:
niiden vakuutusten osalta, joihin liittyvä riskisumma ei ole nega-
tiivinen luku, 0,3 prosentin osuus tästä yrityksen vastuulleenottamasta riskisummasta kerrotaan yrityksen vastuullaanpitämän, menevällä jälleenvakuutuksella ja edelleenvakuutuk-sella vähennetyn riskisumman kokonaismäärän sekä menevänjälleenvakuutuksen ja edelleenvakuutuksen sisältävän riski-summan kokonaismäärän suhteella viime tilikautena; tämä suhdeei missään tapauksessa saa olla vähemmän kuin 50 prosenttia.
Korkeintaan kolmen vuoden kuolemanvaravakuutuksessa edellä
olevan osuuden on oltava 0,1 prosenttia; sellaisessa vakuutuksessa,jonka vakuutusaika on pidempi kuin kolme vuotta mutta enintäänviisi vuotta, osuuden on oltava 0,15 prosenttia.
b) Solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on vastattava seuraavan
laskelman tulosta 1 artiklan 1 alakohdan c alakohdassa tarkoitetunlisävakuutuksen kohdalla:
— lasketaan yhteen kaikki viime tilikautena erääntyneet ensivakuu-
tusliikkeen vakuutusmaksut tai osuudet (mukaan lukien vakuu-tusmaksuihin ja osuuksiin liittyvät liitännäismaksut);
— tähän summaan lisätään kaikki tulevan jälleenvakuutuksen
vakuutusmaksut viime tilikaudelta;
— tästä summasta vähennetään viime tilikautena erääntyneiden
mutta saamatta jääneiden vakuutusmaksujen ja osuuksien koko-naismäärä sekä ensiksi mainittuun kokonaissummaan sisältyviinvakuutusmaksuihin ja osuuksiin liittyvien verojen ja maksujensumma.
Näin saatu erotus jaetaan kahteen osaan, joista ensimmäinen käsittää
enintään 10 miljoonaa laskentayksikköä ja toinen yli menevän osan;näistä osuuksista otetaan 18 prosenttia edellisestä ja 16 prosenttiajälkimmäisestä ja lasketaan ne yhteen.
Tulos saadaan kertomalla näin saatu summa yrityksen vastuulle
jääneiden, jälleen- ja edelleenvakuuttajien osuuksilla vähennettyjenkorvausmenojen määrän ja korvausmenojen bruttomäärän suhteellaviime tilikautena; tämä suhde ei missään tapauksessa saa ollavähemmän kuin 50 prosenttia.
Nimellä ”Lloyd’s” tunnetun vakuutuksenantajien yhteenliittymän
osalta solvenssimarginaalin laskemisen on perustuttava nettovakuu-tusmaksuihin, jotka kerrotaan sen jäsenvaltion valvontaviran-omaisen, jossa yhtiön kotipaikka on, vuosittain määräämällä kiin-teällä prosenttiluvulla. Tämä kiinteä prosenttiluku on laskettavamaksettuja palkkioita koskevien viimeisimpien tilastotietojen perus-teella. Yksityiskohtaiset tiedot sekä asiaankuuluvat laskelmat onlähetettävä niiden valtioiden valvontaviranomaisille, joiden alueellaLloyd’s harjoittaa liiketoimintaansa.
c) Edellä 1 artiklan 1 alakohdan d alakohdassa tarkoitetussa pysyvässä
sairausvakuutuksessa, jota ei voida irtisanoa sekä 1 artiklan 2alakohdan b alakohdassa tarkoitetuissa kertyneen pääoman takaisin-maksua koskevissa sopimuksissa solvenssimarginaalin vähimmäis-
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 14
▼B
määrän on oltava 4 prosenttia vakuutusmaksuvastuusta, joka on
laskettu tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessaesitetyn mukaisesti.
d) Tontiineissa, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa,
solvenssimarginaalin vähimmäismäärän on oltava 1 prosentti yhdist-yksen varoista.
e) Sĳoitusrahastoihin liittyvissä, 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakoh-
dissa tarkoitetuissa vakuutuksissa ja 1 artiklan 2 alakohdan c, d ja ealakohdassa tarkoitetussa toiminnassa, solvenssimarginaalin vähim-mäismäärän on oltava yhtä suuri kuin:
— 4 prosentin osuus vakuutusmaksuvastuusta, joka on laskettu
tämän artiklan a alakohdan ensimmäisessä tuloksessa esitetynmukaisesti, siltä osin kuin yritys vastaa s ĳoitusriskistä, ja 1
prosentin osuus siten lasketusta vakuutusmaksuvastuusta, siltäosin kuin yritys ei vastaa s ĳoitusriskistä, edellyttäen että sopi-
muskausi on pidempi kuin viisi vuotta ja että varoja sopimuk-sessa määriteltyjen liikekustannusten kattamiseksi on varattuenemmän kuin viisi vuotta kestäväksi kaudeksi.
sekä
— 0,3 prosentin osuus riskisummasta laskettuna tämän artiklan a
alakohdan toisen tuloksen ensimmäisen alakohdan mukaisesti,siltä osin kuin yritys kattaa kuoleman riskin.
20 artikla
1. Yksi kolmasosa 19 artiklassa määritellystä vähimmäissolvenssi-
marginaalista muodostaa takuurahaston. Jäljempänä 2 kohdassa sääde-tyin poikkeuksin vähintään 50 prosenttia tästä rahastosta on muodostet-tava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
2. a) Takuurahasto ei kuitenkaan saa olla vähemmän kuin 800 000
laskentayksikköä.
b) Jäsenvaltio saa määrätä takuurahaston vähimmäismäärän alennet-
tavaksi 600 000 laskentayksikköön, jos kyseessä on keskinäinenyhtiö tai yhdistys taikka tontiiniyhdistys.
c) Edellä 3 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan toisessa virk-
keessä tarkoitettujen keskinäisten yhtiöiden tai yhdistysten osalta,heti kun ne kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan, sekätontiiniyhdistysten kohdalla jäsenvaltio saa sallia perustettavaksi100 000 laskentayksikön suuruisen vähimmäistakuurahaston, jotakartutetaan b alakohdassa määrättyyn määrään saakka perättäisin100 000 laskentayksikön erin aina kutakin 500 000 laskentayk-sikön suuruista maksutulon lisäystä kohden.
d) a, b ja c alakohdassa tarkoitetun vähimmäistakuurahaston on
koostuttava 18 artiklan 1 ja 2 kohdassa luetelluista eristä.
3. Keskinäiset yhtiöt tai yhdistykset eivät saa 8 artiklan 2 kohdassa
tai 10 artiklassa tarkoitetulla tavalla laajentaa toimintaansa, elleivät nevälittömästi ole tämän artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan mukaisia.
21 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa antaa säännöksiä niiden varojen valinnasta,
jotka ylittävät 17 artiklassa tarkoitettua vakuutusteknistä vastuuvelkaakattavat varat.
2. Ellei 17 artiklan 2 kohdasta, 24 artiklan 1 ja 3 kohdasta sekä 26
artiklan 1 kohdan viimeisestä alakohdasta muuta johdu, jäsenvaltioteivät saa rajoittaa toimiluvan saaneiden yritysten oikeutta vapaastivallita irtainta tai kiinteää omaisuuttaan.
3. Tällä artiklalla ei estetä toimenpiteitä, jotka jäsenvaltioilla on
oikeus toteuttaa kyseisten yritysten omistajina, jäseninä tai osakkainaottaen kuitenkin huomioon siinä maassa, jossa toimintaa harjoitetaan,voimassa olevat 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut säännökset jaturvaten vakuutettujen edut.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 15
▼B
22 artikla
1. Jäsenvaltiot eivät saa vaatia yrityksiä jälleenvakuuttamaan osaa 1
artiklassa tarkoitetusta vakuutusliikkeestään kansallisessa lainsäädän-nössä nimetylle yhteisölle tai nimetyille yhteisöille.
2. a) Italian tasavalta saa poikkeuksellisesti edelleen edellyttää alueel-
leen s ĳoittuneilta yrityksiltä, että nämä jälleenvakuuttavat osan
vakuutusliikkeestään ”Istituto Nazionale di Assicurazioni” -nimi-selle vakuutuslaitokselle, sillä ehdolla että:
— vaatimuksen laajuutta, sellaisena kuin se on tämän direktiivin
tiedoksi antamisen ajankohtana, ei mitenkään lisätä,
— jos pakollista jälleenvakuutusosuutta määrättäessä otetaan
siihen vaikuttavana tek ĳänä huomioon se ajanjakso, minkä
asioimisto tai sivukonttori on toiminut Italiassa, huomioon onmyös otettava niiden tilikausien kokonaismäärä, joina yrityson harjoittanut 1 artiklassa tarkoitettuja vakuutustoiminnanlajeja siinä jäsenvaltiossa, jossa sen kotipaikka on. Tällaisissatapauksissa tuon valtion toimivaltaisen viranomaisen onannettava 10 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukainen todistuskoko siltä ajanjaksolta, jona yritys on harjoittanut kyseisiävakuutustoiminnan lajeja.
b) Tämä seikka on tutkittava uudelleen henkivakuutusta koskevien
lakien yhteensovittamisesta ja palvelujen tarjoamisen vapaudentehokkaan käyttämisen helpottamisesta annettavan toisen direk-tiivin yhteydessä.
23 artikla
1. Jäsenvaltion on vaadittava, että kaikki yritykset, joilla on koti-
paikka sen alueella, laativat sen koko toiminnan, taloudellisen aseman javakavaraisuuden kattavan tilinpäätöksen.
2. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että sen alueella toimivat yritykset
antavat määräajoin tiedot ja tilastolliset selvitykset, jotka ovat tarpeenvalvontaa varten. Toimivaltaisten valvontaviranomaisten on toimitettavatoisilleen valvonnassa tarvittavat asiakirjat ja tiedot.
24 artikla
1. Jollei yritys noudata 17 artiklan säännöksiä, sen jäsenvaltion
valvontaviranomainen, jonka alueella yritys toimii, voi kieltää tuossajäsenvaltiossa s ĳaitsevien varojen vapaan vallinnan tiedotettuaan asiasta
sen jäsenvaltion valvontaviranomaisille, jonka alueella yrityksellä onkotipaikka.
2. Palauttaakseen sellaisen yrityksen taloudellisen aseman ennalleen,
jonka solvenssimarginaali ei vastaa 19 artiklan vähimmäisvaatimuksia,sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonka alueella yrityksellä onkotipaikka, on vaadittava, että sille toimitetaan hyväksyttäväksi suunni-telma yrityksen taloudellisen aseman tervehdyttämiseksi.
3. Jos solvenssimarginaali ei vastaa 20 artiklassa määriteltyä takuura-
hastoa, tai jos takuurahaston koostumus ei enää ole tuossa artiklassasäädetyn mukainen, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonkaalueella yrityksellä on kotipaikka, on vaadittava, että yritys antaa senhyväksyttäväksi lyhyen aikavälin rahoitussuunnitelmansa.
Valvontaviranomainen saa myös kieltää yrityksen varojen vapaan
vallinnan tai rajoittaa sitä. Sen on ilmoitettava toimenpiteistään niidenjäsenvaltioiden viranomaisille, joiden alueella yrityksellä on toimilupaja viimeksi mainittujen viranomaisten on ensiksi mainitun pyynnöstätoteutettava samat toimenpiteet.
4. Toimivaltaiset valvontaviranomaiset saavat lisäksi toteuttaa kaikki
tarpeelliset toimenpiteet vakuutettujen etujen turvaamiseksi 1 ja 3kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
5. Muiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten, joiden
alueella kyseisellä yrityksellä on myös toimilupa, on toimittava yhteis-
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 16
▼B
työssä1—4 kohdassa tarkoitettujen säännösten ja määräysten täytän-
töönpanemiseksi.
25 artikla
1. Jäsenvaltioiden on sallittava, että toimiluvan saanut yritys
luovuttaa koko vakuutuskantansa tai osan siitä, jos vastaanottavallayrityksellä on luovutus huomioon ottaen riittävä solvenssimarginaali.
Asianomaisten valvontaviranomaisten on neuvoteltava keskenään ennen
tällaisen kannanluovutuksen hyväksymistä.
2. Toimivaltaisen kansallisen viranomaisen hyväksyttyä tällaisen
kannanluovutuksen se on välittömästi voimassa kyseisiin vakuutukse-nottajiin nähden.
C JAKSO
Toimiluvan peruuttaminen
26 artikla
1. Sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella
yrityksellä on kotipaikka, saa peruttaa myöntämänsä toimiluvan, josyritys:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) ei ole kyennyt asetetussa määräajassa suorittamaan 24 artiklassa
tarkoitetussa tervehdyttämissuunnitelmassa tai rahoitussuunnitel-massa edellytettyjä toimenpiteitä;
c) laiminlyö vakavasti kansalliseen lainsäädäntöön perustuvia velvoit-
teitaan.
Kun toimilupa peruutetaan, sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen,
jonka alueella yrityksellä on kotipaikka, on ilmoitettava peruuttamisestamuiden sellaisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, jotka ovatmyöntäneet yritykselle toimiluvan; niiden on tällöin myös peruutettavamyöntämänsä toimilupa. Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisen, jonkaalueella yrityksellä on kotipaikka, on näiden muiden viranomaistenkanssa toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet vakuutettujen etujenturvaamiseksi ja erityisesti rajoitettava yrityksen varojen vapaatavallintaa, jollei tällaista rajoitusta ole jo määrätty 24 artiklan 1 kohdanja 3 kohdan toisen alakohdan säännösten mukaisesti.
2. Sellaisen yrityksen asioimistolle tai sivukonttorille myönnetty
toimilupa, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, saadaanperuuttaa, jos asioimisto tai sivukonttori:
a) ei enää täytä toiminnan aloittamisen edellytyksiä;
b) vakavasti laiminlyö noudattaa sen jäsenvaltion, jossa yritys toimii,
säännöksiin perustuvia, erityisesti 17 artiklassa tarkoitetun vastuu-velan muodostamista koskevia velvoitteitaan.
Sen jäsenvaltion valvontaviranomaisten, jossa toimintaa harjoitetaan, on
ennen toimiluvan peruuttamista neuvoteltava sen jäsenvaltion valvonta-viranomaisen kanssa, jossa kotipaikka s ĳaitsee. Jos ne katsovat välttä-
mättömäksi keskeyttää asioimiston tai sivukonttorin liiketoiminnanennen neuvottelun päättymistä, niiden on ilmoitettava siitä heti senjäsenvaltion valvontaviranomaiselle, jossa kotipaikka s ĳaitsee.
3. Toimiluvan peruuttamista tai liiketoiminnan keskeyttämistä
koskeva päätös on perusteltava yksityiskohtaisesti ja päätös on annet-tava tiedoksi asianomaiselle yritykselle.
Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tällainen päätös voidaan saattaa
tuomioistuimen käsiteltäväksi.
III OSASTO
SÄÄNNÖKSET, JOITA SOVELLETAAN YHTEISÖN ALUEELLE
SĲOITTAUTUNEIDEN SELLAISTEN YRITYSTEN ASIOIMISTOIHIN
TAI SIVUKONTTOREIHIN, JOILLA ON KOTIPAIKKA YHTEISÖN
ULKOPUOLELLA
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 17
▼B
27 artikla
1. Jäsenvaltioiden on edellytettävä, että yrityksillä, joiden kotipaikka
on yhteisön ulkopuolella, on virallinen toimilupa 1 artiklassa tarkoitetuntoiminnan aloittamiselle alueellaan.
2. Jäsenvaltio saa myöntää toimiluvan, jos yritys täyttää vähintään
seuravat edellytykset:
a) sillä on kansallisen lainsäädäntönsä mukaan oikeus harjoittaa 1 artik-
lassa tarkoitettua vakuutustoimintaa;
b) se perustaa asioimiston tai sivukonttorin jäsenvaltion alueelle;
c) se sitoutuu järjestämään asioimiston tai sivukonttorin s ĳaintipaik-
kaan siellä harjoittamaansa toimintaa koskevan kirjanpidon sekäsäilyttämään siellä kaikki liiketoimintaan liittyvät asiakirjat;
d) se nimeää pääasiamiehen, jonka toimivaltainen viranomainen
hyväksyy;
e) yrityksen siinä jäsenvaltiossa, jossa se toimii, omistamien varojen
määrä on vähintään puolet 20 artiklan 2 kohdan a alakohdassasäädetystä takuurahaston vähimmäismäärästä, minkä lisäksi setallettaa vakuudeksi vähintään yhden neljäsosan vähimmäismäärästä;
f) se sitoutuu ylläpitämään 29 artiklan mukaisen solvenssimarginaalin;
g) se esittää 11 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen toimintasuunnitelman.
28 artikla
Jäsenvaltioiden on vaadittava, että yritykset muodostavat 17 artiklassa
tarkoitetun riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, joka kattaa näidenjäsenvaltioiden alueilla tehdyistä vakuutussopimuksista aiheutuvanvastuun. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että asioimisto tai sivukont-tori kattaa tämän vastuuvelan samansuuruisin ja kyseisen jäsenvaltionsäätämään määrään saakka toisiaan vastaavin varoin.
Jäsenvaltion lainsäädäntöä on sovellettava vakuutusteknisen vastuuvelan
laskemiseen, sallittujen s ĳoituskohteiden määrittelyyn ja varojen arvos-
tukseen sekä tarvittaessa sen vahvistamiseen, mihin määrään saakkanäitä varoja voidaan käyttää vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen.
Asianomaisen jäsenvaltion on vaadittava, että vakuutusteknistä vastuu-
velkaa kattavat varat s ĳaitsevat sen alueella. Tällöin on kuitenkin sovel-
lettava, mitä 17 artiklan 3 kohdassa säädetään.
29 artikla
1. Jäsenvaltioiden on vaadittava, että niiden alueille perustettujen
asioimistojen tai sivukonttoreiden solvenssimarginaalit muodostuvat 18artiklassa luetelluista eristä. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärälasketaan 19 artiklan mukaisesti. Tämän marginaalin laskemisessaotetaan kuitenkin huomioon vain kyseisen asioimiston tai sivukonttorinharjoittama toiminta.
2. Yksi kolmasosa solvenssimarginaalin vähimmäismäärästä
muodostaa takuurahaston.
Tämän rahaston määrä ei kuitenkaan saa olla pienempi kuin puolet 20
artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesta vähimmäismäärästä. Edellä27 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukainen alkutallete luetaan tähänrahastoon.
Takuurahasto ja sen vähimmäismäärä muodostetaan 20 artiklan mukai-
sesti.
3. Solvenssimarginaalin vähimmäismäärää vastaavat varat on pidet-
tävä siinä jäsenvaltiossa, jossa toimintaa harjoitetaan, takuurahastonmäärään saakka ja sen yli menevä osa yhteisön alueella.
30 artikla
1. Yritykset, jotka ovat hakeneet toimilupaa tai saaneet sen useam-
malta kuin yhdeltä jäsenvaltiolta, voivat hakea seuraavia vain yhdessämyönnettäviä etuja:
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 18
▼B
a) edellä 29 artiklassa tarkoitettu solvenssimarginaali lasketaan yrit-
yksen koko yhteisön alueella harjoittaman liiketoiminnan mukaan;tätä laskelmaa varten otetaan ainoastaan huomioon kaikkien niidenasioimistojen tai sivukonttoreiden toiminta, jotka on perustettuyhteisön alueelle;
b) edellä 27 artiklan 2 kohdan e alakohdassa tarkoitettu tallete tehdään
vain yhteen näistä jäsenvaltioista;
c) takuurahaston kattavat varat voivat s ĳaita missä tahansa niistä jäsen-
valtioista, joissa yritys toimii.
2. Hakemus 1 kohdassa tarkoitettujen etujen saamiseksi on tehtävä
kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille. Hakemuksessaon mainittava se jäsenvaltion viranomainen, joka tulevaisuudessa valvooyhteisöön perustettujen asioimistojen tai sivukonttoreiden koko liiketoi-minnan vakavaraisuutta. Yrityksen on perusteltava viranomaisenvalinta. Tallete on tehtävä tässä jäsenvaltiossa.
3. Edellä 1 kohdassa mainitut edut voidaan myöntää vain, jos toimi-
valtaiset viranomaiset kaikissa niissä jäsenvaltioissa, joissa hakemus ontehty, suostuvat tähän. Edut tulevat voimaan heti, kun valittuvalvontaviranomainen ilmoittaa toisille valvontaviranomaisille valvo-vansa yhteisössä s ĳaitsevien asioimistojen ja sivukonttoreiden koko
liiketoiminnan vakavaraisuutta.
Valitun valvontaviranomaisen on saatava muilta jäsenvaltioilta niiden
alueelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden kokonaisvakava-raisuuden valvontaan tarvittavat tiedot.
4. Yhden tai useamman jäsenvaltion pyynnöstä, joita asia koskee,
kaikkien asianomaisten jäsenvaltioiden on samanaikaisesti peruutettavatämän artiklan nojalla myönnetyt edut.
31 artikla
1. a) Tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivukonttorit eivät saa, b
alakohdassa säädetyin poikkeuksin, jäsenvaltiossa samanaikaisestiharjoittaa toimintaa, jota tarkoitetaan yhtäältä ensimmäisenyhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) liitteessä, jatoisaalta tässä direktiivissä.
b) Jäljempänä c alakohdassa säädetyin poikkeuksin jäsenvaltiot
voivat määrätä, että tässä osastossa tarkoitetut asioimistot ja sivu-konttorit, jotka tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana harjoit-tavat jossakin jäsenvaltiossa kumpaakin toimintaa samanaikai-sesti, voivat jatkaa niitä siellä edellyttäen, että kumpaakintoimintaa johdetaan erikseen 14 artiklan mukaisesti.
c) Jäsenvaltion, joka 13 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdan mukai-
sesti vaatii alueelleen perustettuja yrityksiä lopettamaan sellaistentoiminnan lajien samanaikaisen harjoittamisen, joita ne harjoit-tavat tämän direktiivin tiedoksiantoajankohtana, on myös asetet-tava tämä vaatimus alueelleen perustetuille ja siellä samanaikai-sesti molempia toimintoja harjoittaville tässä osastossa tarkoite-tuille asioimistoille ja sivukonttoreille.
d) Jäsenvaltiot voivat säätää, että tässä osastossa tarkoitetut asioi-
mistot ja sivukonttorit, jotka harjoittavat kotipaikassaan samanai-kaisesti kumpaakin toimintaa ja jotka tämän direktiivin tiedok-siantoajankohtana harjoittavat jonkin jäsenvaltion alueella ainoas-taan tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, voivat jatkaa siellätoimintaansa. Jos yritys aikoo harjoittaa tuolla alueella ensimmäi-sessä yhteensovittamisdirektiivissä (vahinkovakuutus) tarkoitettuatoimintaa, se voi harjoittaa tässä direktiivissä tarkoitettuatoimintaa vain tytäryhtiönsä kautta.
2. Tässä osastossa tarkoitettuihin asioimistoihin ja sivukonttoreihin
sovelletaan 23 ja 24 artiklan säännöksiä soveltuvin osin.
Sovellettaessa 24 artiklaa rinnastetaan asioimistojen ja sivukonttoreiden
kokonaisvakavaraisuutta valvova viranomainen sen jäsenvaltion valvon-taviranomaiseen, jossa yrityksellä on kotipaikka.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 19
▼B
3. Jos 30 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu viranomainen peruuttaa
toimiluvan, tämän viranomaisen on ilmoitettava siitä niiden toistenjäsenvaltioiden valvontaviranomaisille, joissa yritys toimii, ja viimeksimainittujen viranomaisten on toteutettava aiheelliset toimenpiteet. Jossyynä toimiluvan peruuttamiseen on 30 artiklan 1 kohdan a alakohdanmukaisesti lasketun solvenssimarginaalin riittämättömyys, muidenkinkyseisten jäsenvaltioiden valvontaviranomaisten on peruutettava anta-mansa toimiluvat.
32 artikla
Yhteisö voi perustamissopimuksen mukaisesti tehdyillä sopimuksilla
sitoutua yhden tai useamman kolmannen maan kanssa soveltamaantämän osaston säännöksistä poikkeavia säännöksiä varmistaakseenvastavuoroisuuteen perustuvalla tavalla riittävän turvan jäsenvaltioidenvakuutetuille.
IV OSASTO
SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET JA MUUT SÄÄNNÖKSET
33 artikla
1. Jäsenvaltioiden on myönnettävä II osastossa tarkoitetuille yrityk-
sille, jotka tämän direktiivin täytäntöön panemiseksi toteutettujentoimenpiteiden tullessa voimaan harjoittavat näiden alueilla yhtä taiuseampaa liitteessä mainittua vakuutusluokkaa, viiden vuoden määrä-aika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansa mukaut-tamiseksi 18, 19 ja 20 artiklan säännöksiin.
2. Lisäksi jäsenvaltiot saavat:
a) myöntää kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille yrityksille, jotka viiden
vuoden määräajan päättyessä eivät vielä ole täysin muodostaneetsolvenssimarginaalia, enintään kahden vuoden lisäajan, edellyttäen,että yritykset ovat 24 artiklan mukaisesti esittäneet valvontaviran-omaisen hyväksyttäväksi toimenpiteet, jotka ne sitä varten aikovattoteuttaa;
b) lukuun ottamatta 3 artiklan 2 alakohdan toisen luetelmakohdan
toisessa virkkeessä tarkoitettuja keskinäisiä yhtiöitä tai yhdistyksiä,vapauttaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut yritykset, joiden 19artiklan mukaisesti muodostettava jälleenvakuutuksella vähentä-mätön solvenssimarginaali ei viisivuotiskauden päättyessä vastaa 20artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua takuurahastonvähimmäismäärää, vaatimuksesta muodostaa tämä rahasto ennen sentilikauden loppua, jona solvenssimargiaali saavuttaa vähimmäis-määrän.
Näille yrityksille takuurahaston vähimmäismäärän muodostamiseksi
täten myönnettävä enimmäisaika ei missään tapauksessa saa ollapidempi kuin 10 vuotta tämän direktiivin tiedoksiantopäivästälukien.
3. Yritykset eivät saa laajentaa toimintaansa 8 artiklan 2 kohdan tai
10 artiklan mukaisesti, elleivät ne välittömästi noudata tämän direktiivinmääräyksiä.
4. Yritykset, joiden rakenne poikkeaa 8 artiklassa lueteltujen
yritysten rakenteesta, voivat jatkaa tämän direktiivin tiedoksiannostalukien kolmen vuoden ajan nykyistä toimintaansa siinä oikeudellisessamuodossa, jossa ne toimivat tiedoksiannon tapahtuessa. Yritykset, jotkaon perustettu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuninkaallisella erityis-säädöksellä ( ”by Royal Charter”), erityisellä asiakirjalla ( ”by privateAct”) tai erityisellä viranomaisen päätöksellä ( ”by special Public Act”)voivat jatkaa toimintaansa nykyisessä muodossaan rajoittamattomanajan.
Kyseisten jäsenvaltioiden on laadittava näistä yrityksistä luettelo ja
toimitettava se toisille jäsenvaltioille ja komissiolle.
5. Yritykset, jotka tarkoituksensa mukaisesti harjoittavat henkivakuu-
tustoimintaa ja ottavat vastaan talletuksia, saavat jatkaa näiden toimin-tojen harjoittamista, lukuun ottamatta talletusten vastaanottamista, jonka
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 20
▼B
on lakattava kolmen vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksiannosta
lukien. Poikkeuksina ”Caisse générale d’épargne et de retraite(CGER)/Algemene Spooren Lifrentekas (ASLK)” Belgiassa, ”societiesregistered under the Friendly Societies Acts” -tyyppiset laitokset Yhdis-tyneessä kuningaskunnassa sekä ”Banca nazionale delle communica-zioni” -niminen laitos Italiassa voivat jatkaa sitä toimintaa, jota neharjoittivat, kun tämä direktiivi annettiin tiedoksi.
6. Yrityksille, jotka 13 artiklassa säädetyin edellytyksin harjoittavat
samanaikaisesti molempia toimintoja, on myönnettävä viiden vuodenmääräaika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien toimintansamukauttamiseksi 14 artiklan säännöksiin.
7. Edellä 17 — 20 artiklan vaatimukset täyttävien yritysten pyyn-
nöstä jäsenvaltioiden on lakattava soveltamasta niiden nykyisiin sään-nöksiin perustuvia rajoituksia, kuten vaatimuksia kiinnityksistä, tallet-teista tai vakuuksista.
34 artikla
Jäsenvaltioiden on myönnettävä III osastossa tarkoitetuille asioimistoille
tai sivukonttoreille, jotka tämän direktiivin vaatimien täytäntöönpanotoi-menpiteiden tullessa voimaan harjoittavat yhtä tai useampaa liitteessä Itarkoitettua vakuutusluokkaa ja jotka eivät laajenna toimintaansa 10artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, enintään viiden vuoden määrä-aika tämän direktiivin tiedoksiantopäivästä lukien 29 artiklassa säädet-tyjen edellytysten täyttämiseksi.
35 artikla
Perustettaessa 13 artiklan 5 kohdan mukaista tytäryhtiötä puolet takuu-
rahaston vähimmäismäärästä voi olla emoyhtiöltä saadun peruuttamat-toman takuun muodossa seuraavin edellytyksin:
a) vähintään 95 prosenttia tytäryhtiön osakepääomasta on oltava
emoyhtiön omistuksessa;
b) maksamatonta osakepääomaa ei saa käyttää muodostamaan sitä
puolikasta vähimmäistakuurahastosta, jota ei kateta peruuttamatto-malla takuulla; ja
c) emoyhtiön taloudellisen aseman on täytettävä sekä ensimmäisen
yhteensovittamisdirektiivin (vahinkovakuutus) että tämän direktiivinvaatimukset, jolloin takuun määrää vastaavia varoja ei katsota osaksisen vapaita varoja.
Tytäryhtiö voi hyötyä tästä järjestelystä seitsemän vuoden ajan sen
myöntämispäivästä lukien. Tänä aikana ja viimeistään kolmannestavuodesta lukien tytäryhtiön on vähitellen korvattava emoyhtiön takuuvapailla varoilla; tytäryhtiön on toimitettava tätä tarkoittava suunnitelmahyväksyttäväksi toimivaltaiselle valvontaviranomaiselle toimilupahake-muksensa yhteydessä.
36 artikla
Sen määräajan kuluessa, joka päättyy 32 artiklan mukaisesti kolmannen
maan kanssa tehdyn sopimuksen tullessa voimaan tai viimeistään neljänvuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksiantoajankohdasta, jokainenjäsenvaltio saa alueelleen perustettuihin tuon valtion yrityksiin edelleensoveltaa 1 päivänä tammikuuta 1979 voimassa olleita säännöksiä, jotkakoskevat vakuutusmaksuvastuun sisältävän vakuutusteknisen vastuu-velan vastaavuutta ja s ĳaintia edellyttäen, että muille jäsenvaltioille ja
komissiolle on siitä ilmoitettu ja että näille yrityksille ei annetalaajempia helpotuksia kuin mitä sen alueelle perustetuille jäsenval-tioiden yrityksille annetaan 17 artiklan 2 kohdan mukaan.
37 artikla
1. Jos jäsenvaltio vaatii omilta kansalaisiltaan todisteen hyvästä
maineesta sekä todisteen siitä, ettei henkilö ole ollut konkurssissa, taitodisteen jommastakummasta näistä seikoista, tuon valtion on hyväksyt-tävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisilta riittäväksi todisteeksi esitettyote rikosrekisteristä tai, jos tällaista ei ole, näiden edellytysten täytty-
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 21
▼B
mistä osoittava vastaava asiakirja, jonka toimivaltainen oikeus- tai
hallintoviranomainen on antanut siinä jäsenvaltiossa, josta henkilö onperäisin tai josta hän tulee.
2. Jos jäsenvaltiossa, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee, ei
anneta 1 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, sen s ĳasta voidaan antaa
valaehtoinen ilmoitus — tai jollei valtiossa käytetä valaa, valan s ĳasta
voidaan antaa juhlallinen vakuutus — jonka kyseinen henkilö antaatoimivaltaiselle oikeus- tai hallintoviranomaiselle tai tarvittaessa senjäsenvaltion notaarille, josta henkilö on peräisin tai josta hän tulee;toimivaltaisen viranomaisen tai notaarin on todistettava valaehtoinen taijuhlallisen vakuutuksen muodossa annettu ilmoitus oikeaksi. Vakuutussiitä, ettei henkilöä ole asetettu konkurssiin, voidaan myös antaa toimi-valtaiselle ammatilliselle tai toimialayhteisön toimielimelle.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut asiakirjat eivät saa niitä esitet-
täessä olla kolmea kuukautta vanhempia.
4. Jäsenvaltioiden on nimettävä 18 kuukauden kuluessa tämän direk-
tiivin tiedoksiantopäivästä ne viranomaiset ja yhteisöt, jotka ovat toimi-valtaisia antamaan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, sekä ilmoi-tettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille ja komissiolle.
Saman määräajan kuluessa jokaisen jäsenvaltion on myös ilmoitettava
muille jäsenvaltioille ja komissiolle ne viranomaiset tai yhteisöt, joilletässä artiklassa tarkoitetut asiakirjat on esitettävä haettaessa lupaa 1artiklassa tarkoitetun toiminnan harjoittamiseen tämän jäsenvaltionalueella.
V OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
38 artikla
Komissio ja jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset toimivat
tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensivakuutuksen valvontaa yhtei-sössä ja selvittääkseen tämän direktiivin soveltamisessa mahdollisestiilmenevät vaikeudet.
39 artikla
1. Komissio antaa neuvostolle kuuden vuoden kuluessa siitä kun
tämä direktiivi annetaan tiedoksi kertomuksen tässä direktiivissä asetet-tujen taloudellisten vaatimusten vaikutuksista jäsenvaltioiden vakuutus-markkinoihin. Tarvittaessa komissio antaa osakertomuksia neuvostolleennen 33 artiklan 1 kohdassa säädetyn siirtymäkauden loppua.
2. Komissio antaa 10 vuoden kuluttua tämän direktiivin tiedoksi
antamisesta neuvostolle kertomuksen tässä direktiivissä tarkoitettujenkahdenlaisten yritysten toiminnasta: niiden yritysten, jotka harjoittavatsamanaikaisesti sekä ensimmäisessä yhteensovittamisdirektiivissä(vahinkovakuutus) että tässä direktiivissä tarkoitettua toimintaa, janiiden yritysten, jotka harjoittavat vain tässä direktiivissä tarkoitettuatoimintaa.
3. Komission ehdotuksesta neuvosto joka toinen vuosi tarkastelee ja
tarvittaessa muuttaa tässä direktiivissä laskentayksikköinä ilmoitetutmäärät ottaen huomioon yhteisön talouskehityksen ja rahaolojen kehit-yksen. Komissio antaa ensimmäisen ehdotuksensa neuvostolle samaanaikaan kuin direktiivin 76/580/ETY (
1) 3 artiklassa tarkoitetun vahinko-
vakuutusta koskevan ehdotuksen, ja viimeistään neljän vuoden kuluttuatämän direktiivin tiedoksiantopäivästä.
40 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 18 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta jailmoitettava tästä viipymättä komissiolle. Näin muutettuja säännöksiä
(1) EYVL N:o L 189, 13.7.1976, s. 13
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 22
▼B
ryhdytään soveltamaan, jollei 33 — 36 artiklasta muuta johdu, 30kuukauden kuluessa tiedoksiantopäivästä.
41 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on toimitettava
tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset lait,asetukset ja hallinnolliset määräykset kirjallisina komissiolle.
42 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
1979L0267 — FI — 01.01.1981 — 001.001 — 23
▼B
LIITE
Vakuutusluokat
I Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a, b ja c alakohdassa,
lukuun ottamatta II ja III luokassa tarkoitettuja vakuutuksia
II Vakuutus avioliiton varalta, vakuutus syntymän varalta
III Vakuutukset, joita tarkoitetaan 1 artiklan 1 alakohdan a ja b alakohdassa ja
jotka liittyvät sijoitusrahastoihin
IV Pysyvä sairausvakuutus ('permanent health insurance'), jota tarkoitetaan 1
artiklan 1 alakohdan d alakohdassa
V Tontiinit, joita tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan a alakohdassa
VI Kertyneen pääoman takaisinmaksua koskevat sopimukset, joita tarkoitetaan
1 artiklan 2 alakohdan b alakohdassa
VII Ryhmäeläkerahastojen hoitaminen, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan
c ja d alakohdassa
VIII Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 2 alakohdan e alakohdassa
IX Toiminta, jota tarkoitetaan 1 artiklan 3 alakohdassa