1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B ►M6 NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimen-
piteitä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY) ◄
(EYVL L 76, 6.4.1970, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1 Neuvoston direktiivi 74/290/ETY, annettu 28 päivänä toukokuuta 1974 L 159 61 15.6.1974
►M2 Komission direktiivi 77/102/ETY, annettu 30 päivänä marraskuuta 1976 L 32 32 3.2.1977
►M3 Komission direktiivi 78/665/ETY, annettu 14 päivänä heinäkuuta 1978 L 223 48 14.8.1978
►M4 Neuvoston direktiivi 83/351/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1983 L 197 1 20.7.1983
►M5 Neuvoston direktiivi 88/76/ETY, annettu 3 päivänä joulukuuta 1987 L 36 1 9.2.1988
►M6 Neuvoston direktiivi 88/436/ETY, annettu 16 päivänä kesäkuuta 1988 L 214 1 6.8.1988
►M7 Neuvoston direktiivi 89/458/ETY, annettu 18 päivänä heinäkuuta 1989 L 226 1 3.8.1989
►M8 Komission direktiivi 89/491/ETY, annettu 17 päivänä heinäkuuta 1989 L 238 43 15.8.1989
►M9 Neuvoston direktiivi 91/441/ETY, annettu 26 päivänä kesäkuuta 1991 L 242 1 30.8.1991
►M10 Neuvoston direktiivi 93/59/ETY, annettu 28 päivänä kesäkuuta 1993 L 186 21 28.7.1993
►M11 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/12/EY, annettu 23
päivänä maaliskuuta 1994L 100 42 19.4.1994
►M12 Komission direktiivi 96/44/EY, annettu 1 päivänä heinäkuuta 1996 L 210 25 20.8.1996
►M13 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 96/69/EY, annettu 8
päivänä lokakuuta 1996L 282 64 1.11.1996
►M14 Komission direktiivi 98/77/EY, annettu 2 päivänä lokakuuta 1998 L 286 34 23.10.1998
►M15 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/69/EY, annettu 13
päivänä lokakuuta 1998L 350 1 28.12.1998
►M16 Komission direktiivi 1999/102/EY, annettu 15 päivänä joulukuuta 1999 L 334 43 28.12.1999
Muutettu:
►A1 Tanskan, Irlannin ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen
kuningaskunnan liittymisasiakirja (*)L 73 14 27.3.1972
Oikaistu:
►C1 Oikaisu, EYVL L 104, 21.4.1999, s. 31 (98/69/EY)
(*) Tätä asiakirjaa ei ole julkaistu suomenkielisenä.
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 20 päivänä maaliskuuta 1970,
moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen
estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan jäsenvaltioiden
lainsäädännön lähentämisestä
(70/220/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (
1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo, ettäasetus Straßenverkehrs-Zulassungs-Ordnungin muuttamisesta annettiin
14 päivänä lokakuuta 1968 ja on julkaistu Saksassa Bundesögesetz-
blattin 1 osassa 18 päivänä lokakuuta 1968; tässä asetuksessa
säädetään moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden aiheuttaman ilmanpilaantumisen estämiseksi toteutettavista toimenpiteistä; nämäsäännökset tulevat voimaan 1 päivänä lokakuuta 1970,
asetus ”moottoriajoneuvojen bensiinimoottoreista peräisin olevien
pakokaasujen seoksista” on annettu 31 päivänä maaliskuuta 1969 ja
julkaistu Ranskassa Journal officielissa 17 päivänä toukokuuta 1969;
tätä asetusta sovelletaan:
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1971 tyyppihyväksyttyihin ajoneu-
voihin, joissa on uudentyyppinen moottori eli sen tyyppinen
moottori, jollaista ei ole ennen asennettu tyyppihyväksyttyyn
ajoneuvoon;
— alkaen 1 päivästä syyskuuta 1972 ensimmäistä kertaa liikkeelle
laskettuihin ajoneuvoihin,
nämä säännökset estävät yhteismarkkinoiden toteuttamista ja toimintaa;
sen vuoksi on tarpeen, että kaikki jäsenvaltiot antavat samat vaati-mukset joko voimassa olevien määräystensä lisäksi tai niiden sijasta,erityisesti jotta moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppi-
hyväksyntää koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 6
päivänä helmikuuta 1970 annetussa neuvoston direktiivissä (
3) tarkoi-
tettua ETY-tyyppihyväksyntämenettelyä voidaan soveltaa kaikkiinajoneuvotyyppeihin,
tätä direktiiviä sovelletaan kuitenkin ennen 6 päivänä helmikuuta 1970
annetulle direktiivin soveltamiselle säädettyä päivää; sen vuoksi tähänaikaan tässä jälkimmäisessä direktiivissä säädettyjä menettelyitä ei
vielä sovelleta; on siis säädettävä tilapäismenettelystä sellaisen ilmoi-
tuksen muodossa, jolla varmennetaan ajoneuvotyypin testaus ja tämändirektiivin vaatimusten täyttyminen,
sellaisen jäsenvaltion, jota pyydetään antamaan ajoneuvotyypille
kansallinen tyyppihyväksyntä, on pystyttävä tällaisen ilmoituksenperusteella varmistamaan, onko kyseiselle tyypille suoritettu tämän
direktiivin mukaiset testit; tätä tarkoitusta varten jäsenvaltioiden on
ilmoitettava muille jäsenvaltioille huomioistaan lähettämällä niillejäljennös jokaisesta testattua moottoriajoneuvotyyppiä varten laaditustailmoituksesta,
olisi säädettävä teollisuudelle tämän direktiivin muille teknisille vaati-
muksille asetettavaa mukautumisaikaa pidempi ajanjakso1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 2
(1) EYVL N:o C 160, 18.12.1969, s. 7
(2) EYVL N:o C 48, 16.4.1969, s. 16
(3) EYVL N:o L 42, 23.2.1970, s. 1▼M6
▼B
▼B
kylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten kaasumaisten päästöjen
tiheään asutetulla kaupunkialueella tapahtuvaa testausta koskevienvaatimusten osalta;
on suotavaa käyttää niitä teknisiä vaatimuksia, jotka YK:n Euroopan
talouskomissio on hyväksynyt säännössään N:o 15 (
1) (”Ottomoottorilla
varustettujen ajoneuvojen moottoreiden hyväksyntää koskevat yhden-mukaiset määräykset niiden aiheuttamien kaasumaisten päästöjenosalta”), joka on 20 päivänä maaliskuuta 1958 tehdyn moottoriajoneu-vojen varusteiden ja osien hyväksymisehtojen yhdenmukaistamista ja
hyväksymisen vastavuoroista tunnustamista koskevan sopimuksen liit-
teenä, ja
lisäksi teknisten vaatimusten on oltava nopeasti mukautettavissa
tekniikan kehitykseen; tätä tarkoitusta varten on säädettävä moottoria-joneuvojen ja niiden perävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänähelmikuuta 1970 annetun neuvoston direktiivin 13 artiklassa säädetyn
menettelyn soveltamisesta,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan
— ”ajoneuvolla” kaikkia ajoneuvoja direktiivin 70/156/ETY liitteessä
II olevan A jakson määritelmän mukaisesti,
— ”moottoriajoneuvojen nestekaasulaitteilla tai maakaasua” kaikkia
sellaisia moottoriajoneuvojen tai maakaasua nestekaasuosienkokoonpanoja, jotka on suunniteltu asennettaviksi yhteen tai useam-paan annettuun moottoriajoneuvotyyppiin ja jotka voidaan hyväksyä
erillisinä teknisinä yksikköinä direktiivin 70/156/ETY 4 artiklan 1
kohdan d alakohdan määritelmän mukaisesti,
— ”varaosakatalysaattorilla” katalysaattoria tai katalysaattorikokoon-
panoa, joka on tarkoitettu korvaamaan alkuperäinen katalysaattoridirektiivin 70/220/ETY mukaisesti hyväksytyssä ajoneuvossa jajoka voidaan hyväksyä erillisenä teknisenä yksikkönä direktiivin70/156/ETY 4 artiklan 1 kohdan d alakohdan määritelmän mukai-
sesti.
2 artikla
Jäsenvaltio ei saa evätä ajoneuvolta ETY-tyyppihyväksyntää tai kansal-
lista tyyppihyväksyntää moottoriajoneuvojen ottomoottoreiden kaasujenaiheuttamaan ilman pilaantumiseen liittyvistä syistä:
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1970, jos ajoneuvo on sekä liitteen I,
lukuun ottamatta sen 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohtaa, että liitteiden II, IV,
V ja VI vaatimusten mukainen;
— alkaen 1 päivästä lokakuuta 1971, jos ajoneuvo on myös liitteessä I
olevan 3.2.1.1 ja 3.2.2.1 kohdan sekä liitteen III vaatimusten
mukainen.
Article 2a
No Member State may refuse or prohibit the sale or registration, entry
into service or use of a vehicle on grounds relating to air pollution bygases from positive-ignition engines of motor vehicles if that vehiclesatisfies the requirements set out in Annexes I, II, III, IV, V and VI.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 3
(1) ECE (Geneve) asiakirja W/TRANS/WP 29/293/Rev. 1, 11.4.1969▼M14
▼B
▼A1
▼B
3 artikla
1. Valmistajan tai tämän edustajan tekemästä hakemuksesta jäsen-
valtion toimivaltaisten viranomaisten on täytettävä liitteessä VII
esitetyn ilmoituksen kohdat. Jäljennös tästä ilmoituksesta on lähetettävä
muille jäsenvaltioille ja hakijalle. Muiden jäsenvaltioiden, joita onpyydetty antamaan samalle ajoneuvotyypille kansallinen tyyppihyväk-syntä, on hyväksyttävä asiakirja todisteena siitä, että vaaditut testit onsuoritettu.
2. Edellä 1 kohdan säännökset kumotaan heti, kun 6 päivänä helmi-
kuuta 1970 annettu neuvoston direktiivi moottoriajoneuvojen ja niiden
perävaunujen tyyppihyväksynnästä tulee voimaan.
4 artikla
Tyyppihyväksynnän antaneen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sille ilmoitetaan jokaisesta
muutoksesta sellaisessa osassa tai ominaisuudessa, johon viitataan liit-teessä I olevassa 1.1 kohdassa. Jäsenvaltion toimivaltaistenviranomaisten on päätettävä, onko prototyypille tarpeen suorittaa uusiatestejä ja laatia uusi seloste. Jos tällaisissa testeissä ilmenee, ettei direk-
tiivin vaatimuksia noudateta, muutosta ei ösaa hyväksyä.
5 artikla
Tarvittavat muutokset ►
M15 liitteiden I-XI ◄vaatimusten mukautta-
miseksi tekniikan kehitykseen on tehtävä moottoriajoneuvojen ja niiden
perävaunujen tyyppihyväksynnästä 6 päivänä helmikuuta 1970 annetunneuvoston direktiivin 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
6 artikla
1. Jäsenvaltioiden on annettava tämän direktiivin noudattamisen
edellyttämät säännökset 30 päivään kesäkuuta 1970 mennessä ja ilmoi-tettava tästä komissiolle viipymättä.
2. Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että niiden antamat tässä direk-
tiivissä tarkoitettuja kysymyksiä koskevat keskeiset kansalliset
säännökset toimitetaan kirjallisina komissiolle.
7 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 4
▼M12
LIITELUETTELO
LIITE I: Soveltamisala, määritelmät, EY-tyyppihyväksynnän hakeminen, EY-tyyppihyväk-
synnän antaminen, vaatimukset ja testit, EY-tyyppihyväksynnän laajentaminen,
käytössä olevien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuus, ajoneuvon sisäiset valvontajärjes-
telmät (OBD-järjestelmät)
Lisäys 1: Tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen
(1. tilastollinen menetelmä)
Lisäys 2: Tuotannon vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen
(2. tilastollinen menetelmä)
Lisäys 3: Käytössä olevien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuuden tarkastaminen
Lisäys 4: Käytönaikaisen vaatimustenmukaisuuden testauksessa käytettävä tilastollinen
menettely
LIITE II: Ilmoituslomake
Lisäys: Testiolosuhteita koskevat tiedot
LIITE III: Tyyppi I -testi (kylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten pakokaasupäästöjen
mittaamiseksi)
Lisäys 1: Tyyppi I -testin toimintasykli
Lisäys 2: Alustadynamometri
Lisäys 3: Tiesimuloinnissa alustadynamometrillä käytettävä mittausmenetelmä
Lisäys 4: Muun kuin mekaanisen inertian tarkistus
Lisäys 5: Pakokaasupäästöjen näytteidenottojärjestelmien kuvaus
Lisäys 6: Laitteiston kalibrointimenetelmä
Lisäys 7: Kokonaisjärjestelmän tarkistus
Lisäys 8: Päästöjen laskeminen
LIITE IV: Tyyppi II -testi (hiilimonoksidipäästöjen testi joutokäynnillä)
LIITE V: Tyyppi III -testi (kampikammiokaasujen päästöjen mittaamiseksi)
LIITE VI: Tyyppi IV -testi ottomoottoreilla varustettujen ajoneuvojen haihtumispäästöjen määrit-
tely)
Lisäys 1: Kalibrointien välinen aika ja kalibrointimenetelmät
Lisäys 2: Ympäristön lämpötilan vuorokausivaihtelu lämpötilan vuorokausivaihtelusta
aiheutuvien päästöjen mittaamista varten
LIITE VII: Tyyppi VI -testi Alhaisessa ympäristön lämpötilassa kylmäkäynnistyksen jälkeen
syntyvien pakokaasupäästöjen keskimääräisten hiilimonoksidi- ja hiilivetypäästöjen
tarkastus
LIITE VIII: Tyyppi V -testi (vanhenemistesti päästöjen rajoitusjärjestelmän kestävyyden mittaami-
seksi)
LIITE IX: Vertailupolttoaineita koskevat vaatimukset
LIITE IX a: Kaasumaisten vertailupolttoaineiden eritelmätLIITE X: EY-tyyppihyväksyntätodistuksen malli
Lisäys: Lisäys EY-tietolomakkeeseen
LIITE XI: Moottoriajoneuvojen sisäinen valvontajärjestelmä (OBD-järjestelmä)
Lisäys 1: OBD-järjestelmien toiminta
Lisäys 2: Ajoneuvoperheen olennaiset piirteet
LIITE XII: Nestekaasua tai maakaasua polttoaineena käyttävän ajoneuvon EY-tyyppihyväksyntä
pilaannuttavien aineiden päästöjen osalta1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 5
▼M15
▼M14
▼M15
▼M14
▼M14
LIITE XIII: Varaosakatalysaattoreiden EY-tyyppihyväksyntä erillisinä teknisinä yksikköinä
Lisäys 1: Ilmoituslomake
Lisäys 2: EY-tyyppihyväksyntätodistus
Lisäys 3: EY-tyyppihyväksyntämerkki1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 6
▼M9
LIITE I
SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT, EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN
HAKEMINEN, EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN ANTAMINEN, VAATI-
MUKSET JA TESTIT, EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN LAAJENTAMINEN,
KÄYTÖSSÄ OLEVIEN AJONEUVOJEN VAATIMUSTENMUKAISUUS,
AJONEUVON SISÄISET VALVONTAJÄRJESTELMÄT (OBD-JÄRJES-
TELMÄT)
1 SOVELTAMISALA
Tätä direktiiviä sovelletaan
— ottomoottorilla varustettujen moottoriajoneuvojen pakokaa-
supäästöihin normaalissa ja alhaisessa ympäristön
lämpötilassa, haihtumispäästöihin, kampikammiokaasujen
päästöihin, pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyteen ja
OBD-järjestelmiin
ja
—M1jaN1(1)-luokan puristussytytteisellä polttomoottorilla
varustettujen ajoneuvojen pakokaasupäästöihin, pakokaasun-
puhdistuslaitteiden kestävyyteen ja OBD-järjestelmiin,
joita koskee direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on
muutettuna direktiivillä 83/351/ETY, 1 artikla, ei kuitenkaan N1-
luokan ajoneuvoihin, joiden tyyppihyväksyntä on annettu direk-
tiivin 88/77/ETY (2) mukaisesti.
Valmistajan pyynnöstä tämän direktiivin mukainen tyyppihyväk-
syntä voidaan laajentaa jo tyyppihyväksytyistä dieselmoottorilla
varustetuista M1- tai N1-luokan ajoneuvoista koskemaan myös
M2-jaN2-luokan ajoneuvoja, joiden vertailumassa ei ole suur-
empi kuin 2 840 kilogrammaa ja jotka vastaavat tämän liitteen 6
kohdan vaatimuksia (ETY-tyyppihyväksynnän laajentaminen).
Tätä direktiiviä sovelletaan myös
—M1-jaN1-luokan ajoneuvoihin asennettaviksi tarkoitettujen
varaosakatalysaattoreiden EY-tyyppihyväksyntämenettelyyn
erillisinä teknisinä yksikköinä ja
—M1-jaN1-luokan ajoneuvoihin asennettaviksi tarkoitettujen
moottoriajoneuvojen tai maakaasua nestekaasulaitteiden EY-
tyyppihyväksyntämenettelyyn erillisinä teknisinä yksikköinä
niiden päästöjen osalta.
2 MÄÄRITELMÄT
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
2.1 ”Ajoneuvotyypillä”, sen moottorin pakokaasupäästöistä säädet-
täessä, moottorikäyttöisiä ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan
olennaisilta osiltaan, kuten:
2.1.1 ekvivalentti-inertialtaan, joka määritellään suhteessa vertailumas-
saan liitteessä III olevan 5.1 kohdan mukaisesti; ja
2.1.2 moottorin ja ajoneuvon ominaisuuksiltaan, sellaisina kuin ne
määritellään liitteessä II.
2.2 ”Vertailumassalla” ajoneuvon massaa käyttökunnossa vähen-
nettynä 75 kg kuljettajan vakiomassalla ja lisättynä 100 kg
vakiomassalla.
2.2.1 ”Ajoneuvon massalla käyttökunnossa” massaa, joka määritellään
direktiivin 70/156/ETY liitteessä I olevan 2.6 kohdan mukaisesti.
2.3 ”Enimmäismassalla” massaa, joka määritellään direktiivin 70/
156/ETY liitteessä I olevan 2.7 kohdan mukaisesti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 7
(1) Direktiivin 70/156/ETY liitteen II A kohdan määritelmän mukaisesti.
(2) EYVL L 36, 9.2.1988, s. 33.▼M15
▼M9
▼M15
▼M9
▼M14
▼M9
▼M14
2.4 ”Kaasumaisilla epäpuhtauksilla” pakokaasujen hiilimonoksi-
dipäästöjä, typen oksidipäästöjä typpidioksidiekvivalenttina
(NO2) ilmaistuna ja hiilivetypäästöjä olettaen hiilivetysuhteeksi:
—C1H1,85bensiinin osalta
—C1H1,86dieselpolttoaineen osalta
—C1H2,525nestekaasun osalta
—C H4maakaasun osalta.
2.5 ”Hiukkasepäpuhtauksilla” pakokaasun osia, jotka poistetaan
laimennetusta pakokaasusta enintään 325 K:n (52 ºC) lämpöti-
lassa liitteessä III esitettyjen suodattimien avulla.
2.6 ”Pakokaasupäästöillä”:
— ottomoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä,
— dieselmoottoreiden osalta kaasumaisia päästöjä ja hiuk-
kaspäästöjä.
2.7 ”Haihtumispäästöillä” muita kuin pakoputken kautta moottoriajo-
neuvon polttoainejärjestelmästä pääseviä hiilivetyhöyryjä.
2.7.1 ”Säiliön tuuletushäviöt” ovat hiilivetypäästöjä, jotka aiheutuvat
lämpötilan muutoksista polttonestesäiliössä (olettaen hiilivetysuh-
teeksi C1H2,33).
2.7.2 ”Polttoaineen haihtumat” ovat hiilivetypäästöjä ajojakson jälkeen
pysäytetyn ajoneuvon polttoainejärjestelmästä (olettaen hiilivety-
suhteeksi C1H2,20).
2.8 ”Moottorin kampikammiolla” moottorin sisä- tai ulkopuolella
olevia tiloja, jotka ovat yhteydessä öljypohjaan sisäisillä tai ulkoi-
silla kanavilla, joiden kautta kaasut ja höyryt voivat poistua.
2.9 ”Kylmäkäynnistyslaitteella” laitetta, joka rikastaa moottorin polt-
toaineen ja ilman suhdetta väliaikaisesti auttaen siten moottorin
käynnistymistä.
2.10 ”Käynnistysapulaitteella” laitetta, joka auttaa moottoria käynnis-
tymään ilman polttoaineilmaseoksen rikastusta, esimerkiksi
hehkutulpat, ruiskutuksen ajoituksen muutokset.
2.11 ”Moottorin iskutilavuudella”:2.11.1 iskumäntämoottoreiden osalta moottorin nimellistä iskutilavuutta;2.11.2 kiertomäntämoottoreiden osalta (Wankel) moottorin kaksinker-
taista nimellistä iskutilavuutta.
2.12 ”Pakokaasunpuhdistuslaitteilla” niitä ajoneuvon osia, jotka
säätelevät tai rajoittavat pakokaasupäästöjä ja haihtumispäästöjä.
2.13 ’OBD-järjestelmällä’, tarkoitetaan ajoneuvossa sijaitsevaa
päästöjenrajoituslaitteiden kunnonvalvontajärjestelmää, jonka on
kyettävä ilmoittamaan toimintahäiriöiden todennäköiset sijainnit
tietokoneen muistiin tallennettujen vikakoodien avulla.
2.14 ’Käytössä olevan ajoneuvon testillä’ tarkoitetaan tämän liitteen
lisäyksessä 3 olevan 7.1.7 kohdan mukaisia testejä ja vaatimus-
tenmukaisuuden arviointia.
2.15 ’Asianmukaisesti huolletulla ja käytetyllä’ tarkoitetaan testiajo-
neuvon osalta, että ajoneuvo täyttää valitun ajoneuvon
hyväksymiselle asetettavat edellytykset, joista määrätään tämän
liitteen lisäyksessä 3 olevassa 2 kohdassa.
2.16 ’Estolaitteella’ tarkoitetaan rakenteeseen kuuluvaa laitetta, joka
havainnoi lämpötilaa, ajoneuvon nopeutta, moottorin pyörimisno-
peutta, vaihdetta, imusarjan painetta tai jotain muuta parametriä
aktivoidakseen, muuttaakseen, viivästääkseen tai palauttaakseen
päästöjenrajoitusjärjestelmän jonkin osan toiminnan taikka joka
vähentää päästöjenrajoitusjärjestelmän tehokkuutta sellaisissa
olosuhteissa, joiden voidaan kohtuudella odottaa esiintyvänajoneuvon tavanomaisen toiminnan ja käytön aikana. Tällaista
rakenteeseen kuuluvaa laitetta ei tarvitse pitää estolaitteena, jos:
I laite on perustellusti tarpeen moottorin suojaamiseksi vaurioi-
tumiselta tai vahingolta ja ajoneuvon turvallisen toiminnan
varmistamiseksi tai
II laite ei toimi muutoin kuin mooottorin käynnistämiseksi tai1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 8
▼M9
▼M15
▼M15
III laitteen toimintaolosuhteet sisältyvät olennaisilta osiltaan
tyyppi I tai tyyppi VI -testin piiriin.
2.17 ”Alkuperäisellä katalysaattorilla” katalysaattoria tai katalysaattor-
eiden kokoonpanoa, jota koskee ajoneuvolle myönnetty
tyyppihyväksyntä ja jonka tyypit on ilmoitettu tämän direktiivin
liitteen II asiakirjoissa.
2.18 ”Varaosakatalysaattorilla” katalysaattoria tai katalysaattoreiden
kokoonpanoa, jolle voidaan saada hyväksyntä tämän direktiivin
liitteen XIII mukaisesti ja joka ei kuulu 2.17 kohdan määritelmän
piiriin.
2.19 ”Moottoriajoneuvojen tai maakaasua nestekaasulaitteilla” kaikkia
moottoriajoneuvojen tai maakaasua nestekaasuosia, jotka on
suunniteltu asennettaviksi yhteeen tai useampaan annettuun moot-
toriajoneuvotyyppiin ja jotka voidaan hyväksyä erillisinä
teknisinä yksikköinä.
2.20 ”Ajoneuvoperheellä” ajoneuvotyyppien ryhmää, joka tunnistetaan
kanta-ajoneuvon perusteella liitteen XII tarkoitusta varten.
2.21 ”Moottorin polttoainevaatimuksella” moottorin tavallisesti
käyttämää polttoainetyyppiä:
— bensiiniä
— nestekaasua (LPG)
— maakaasua (NG)— sekä bensiiniä että nestekaasua (LPG)— sekä bensiiniä että maakaasua (NG)
— dieselpolttoainetta.
3 EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 Ajoneuvon valmistajan on haettava pakokaasupäästöjä, haihtu-
mispäästöjä, pakokaasupuhdistuslaitteiden kestävyyttä ja OBD-
järjestelmää koskevaa direktiivin 70/156/ETY 3 artiklan 4 kohdan
mukaista EY-tyyppihyväksyntää.
Jos hakemus koskee OBD-järjestelmää, on noudatettava liitteessä
XI olevassa 3 kohdassa kuvattua menettelyä.
3.1.1 Jos hakemus koskee OBD-järjestelmää, siihen liitetään liitteessä
II olevassa 3.2.12.2.8 kohdassa vaaditut lisätiedot sekä
3.1.1.1 valmistajan ilmoitus3.1.1.1.1 kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen
osalta siitä sytytyskatkojen prosenttiosuudesta kaikista sytytysta-
pahtumista, joka aiheuttaisi liitteessä XI olevan 3.3.2 kohdan
mukaisten päästörajojen ylittymisen, jos tämä sytytyskatkojen
osuus esiintyisi tyyppi I -testissä käynnistyksestä lähtien, sellai-
sena kuin testi on kuvattu liitteessä III olevassa 5.3.1 kohdassa
3.1.1.1.2 kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen
osalta siitä sytytyskatkojen prosenttiosuudesta kaikista sytytysta-
pahtumista, joka saattaisi aiheuttaa katalysaattorin tai
katalysaattoreiden liiallisen kuumenemisen ennen peruuttamatonta
vaurioitumista
3.1.1.2 yksityiskohtainen kirjallinen kuvaus OBD-järjestelmän toiminnal-
lisista ominaisuuksista ja täydellinen luettelo ajoneuvon
päästöjenrajoitusjärjestelmän asiaankuuluvista osista eli OBD-
järjestelmän valvonnassa olevista antureista, toimilaitteista ja
muista osista
3.1.1.3 kuvaus OBD-järjestelmässä käytetystä vianilmaisimesta, jolla
viasta ilmoitetaan ajoneuvon kuljettajalle
3.1.1.4 valmistajan kuvaus toimenpiteistä, joilla estetään päästöjenval-
vontatietokoneeseen kohdistuvat asiattomat toimenpiteet
3.1.1.5 tarvittaessa jäljennökset muista tyyppihyväksynnöistä, joissa on
tarpeelliset tiedot hyväksynnän laajentamista varten
3.1.1.6 tarvittaessa liitteen XI lisäyksen 2 mukaiset ajoneuvoperheen
olennaiset piirteet
3.1.2 hyväksyttäväksi aiotulla OBD-järjestelmällä varustettu, ajoneuvo-
tyyppiä tai ajoneuvoperhettä edustava ajoneuvo on toimitettava1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 9
▼M14
▼M15
▼M15
tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle liitteen
XI 3 kohdan mukaisia testejä varten. Jos tutkimuslaitos katsoo,
että toimitettu ajoneuvo ei ole kaikilta osin liitteen XI lisäyksessä
2 kuvattua ajoneuvotyyppiä tai ajoneuvoperhettä edustava, tarvit-
taessa on toimitettava toinen ajoneuvo testattavaksi liitteen XI 3
kohdan mukaisesti.
3.2 Pakokaasupäästöjä, haihtumispäästöjä, kestävyyttä ja OBD-järjes-
telmää koskevan ilmoituslomakkeen malli on liitteessä II.
3.2.1 Tarvittaessa hakemukseen on liitettävä jäljennökset muista tyyp-
pihyväksynnöistä, joissa on tarpeelliset tiedot hyväksynnän
laajentamista ja huononemiskertoimien määrittämistä varten.
3.3 Tämän liitteen 5 kohdassa kuvattuja testejä varten on tyyppi-
hyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle toimitettava
ajoneuvo, joka vastaa hyväksynnän kohteena olevaa tyyppiä.
4 EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN ANTAMINEN
4.1 Jos asetetut vaatimukset täytetään, EY-tyyppihyväksyntä on
annettava direktiivin 70/156/ETY 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
4.2 Pakokaasupäästöjä, haihtumispäästöjä, kestävyyttä ja OBD-järjes-
telmää koskevan EY-tyyppihyväksyntätodistuksen malli on
liitteessä X.
4.3 Direktiivin 70/156/ETY liitteen VII mukainen hyväksyntänumero
on annettava kullekin hyväksytylle ajoneuvotyypille. Jäsenvaltio
ei saa antaa samaa numeroa toiselle ajoneuvotyypille.
5 VAATIMUKSET JA TESTIT
Huomaa:
Vaihtoehtona tämän kohdan vaatimuksille voi valmistaja, jonka
maailmanlaajuinen vuosituotanto on vähemmän kuin 10 000
yksikköä, saada tyyppihyväksynnän seuraavissa asiakirjoissa
esitettyjen vastaavien teknisten vaatimusten perusteella:
— Barclay's Publishingin julkaisema California Code of Regula-
tions, Title 13, Sections 1960.1(f)(2) tai (g)(1) ja (g)(2),
1960.1(p), jota sovelletaan mallivuodesta 1996, 1968.1, 1976
and 1975, jota sovelletaan henkilöautoihin mallivuodesta
1995.
Tyyppihyväksyntäviranomaisen on ilmoitettava komissiolle
olosuhteista, joissa tämän määräyksen mukaiset hyväksynnät on
annettu.
5.1 Yleistä
5.1.1 Osat, jotka voivat vaikuttaa pakokaasu- ja haihtumispäästöihin,
on suunniteltava, valmistettava ja koottava siten, että ajoneuvo
tavanomaisessa käytössä täyttää tämän direktiivin vaatimukset
kyseisiin osiin kohdistuvasta tärinästä huolimatta.
Valmistajan toteuttamien teknisten toimenpiteiden on oltava sell-
aisia, että pakokaasu-ja haihtumispäästöjä rajoitetaan tehokkaasti
tätä direktiiviä noudattaen ajoneuvon tavanomaisen käyttöiän
ajan tavanomaisissa käyttöolosuhteissa. Myös päästöjenrajoi-
tusjärjestelmän letkujen, niiden liitosten ja liitäntöjen on oltava
turvallisia ja järjestelmän rakenteen on oltava alkuperäisen suun-
nitelman mukainen.
Pakokaasupäästöjä koskevien määräysten katsotaan täyttyvän, jos
noudatetaan 5.3.1.4 kohdan (tyyppihyväksyntä) ja 7 kohdan
(tuotannon vaatimustenmukaisuus ja käytössä olevien ajoneu-
vojen vaatimustenmukaisuus) määräyksiä.
Haihtumispäästöjä koskevien määräysten katsotaan täyttyvän, jos
noudatetaan 5.3.4 kohdan (tyyppihyväksyntä) ja 7 kohdan
(tuotannon vaatimustenmukaisuus) määräyksiä.
Estolaitteen käyttö on kielletty.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 10
▼M9
▼M15
▼M12
▼M9
▼M15
▼M9
▼M15
▼M14
5.1.2 Polttonestesäiliöiden täyttöaukot:
5.1.2.1 Noudattaen, mitä 5.1.2.2 kohdassa vahvistetaan, polttonestesäiliön
täyttöaukko on suunniteltava siten, ettei säiliötä voida täyttää
täyttöpistoolilla, jonka suuttimen halkaisija on 23,6 mm tai suur-
empi.
5.1.2.2 Edellä 5.1.2.1 kohtaa ei sovelleta ajoneuvoon, joka täyttää
molemmat seuraavista edellytyksistä:
5.1.2.2.1 ajoneuvo on suunniteltu ja rakennettu siten, ettei lyijyä sisältävän
polttoaineen käytöstä ole haittaa millekään kaasumaisia päästöjä
rajoittavalle laitteelle, ja
5.1.2.2.2 ajoneuvoon on näkyvästi ja pysyvästi merkitty helposti luettava
tunnus, joka määritellään standardissa ISO 2575-1982, paikkaan,
joka on polttonestesäiliötä täyttävän henkilön välittömästi
nähtävissä. Lisämerkinnät sallitaan.
5.1.3 Polttoaineen täyttöaukon tulpan puuttumisesta aiheutuvat liialliset
haihtumispäästöt ja polttoaineen läikkyminen on estettävä. Tämä
voidaan toteuttaa käyttämällä jotakin seuraavista:
— automaattisesti avautuvaa ja sulkeutuvaa polttoaineen
täyttöaukon tulppaa, jota ei voi irrottaa
— rakenteellisia ominaisuuksia, joilla estetään liialliset haihtu-
mispäästöt polttoaineen täyttöaukon tulpan puuttuessa
— muuta järjestelmää, jolla on sama vaikutus. Tällaisia voivat
olla ketjulla varustettu täyttöaukon tulppa tai tulppa, joka
avataan ajoneuvon käynnistämiseksi käytettävän virta-
avaimen avulla. Tässä tapauksessa avain on voitava poistaa
täyttöaukon tulpasta ainoastaan tulpan ollessa lukittuna.
5.1.4 Elektroniikkalaitteiston suojausta koskevat määräykset
5.1.4.1 Päästöjenvalvontatietokoneella varustetuissa ajoneuvoissa on
oltava ominaisuuksia, joiden avulla estetään muiden kuin valmis-
tajan sallimien muutosten tekeminen. Valmistajan on sallittava
muutokset, jos muutokset ovat tarpeen ajoneuvon vianmääri-
tyksen, huollon, tarkastuksen, jälkikäteen tapahtuvan vaihto-osien
asentamisen tai korjauksen kannalta. Uudelleenohjelmoitavat
tietokonekoodit ja käyttöparametrit on suojattava ja niillä on
varmistettava vähintään sama suojelun taso kuin standardin ISO
DIS 15031-7, päivätty lokakuussa 1998, (SAE J2186, päivätty
lokakuussa 1996) vaatimuksissa, jos tietoturvaan liittyvien
tietojen vaihto tapahtuu yhteyskäytäntöjen ja vianmääritysliit-
timen avulla liitteen XI lisäyksellä 1 olevan 6.5 kohdan
mukaisesti. Kalibrointiin käytettävien muistipiirien on oltava
valettuja ja sijaittava suljetuissa koteloissa tai ne on suojattava
sähköisillä algoritmeilla eivätkä ne saa olla vaihdettavissa ilman
erikoistyökaluja ja erityisiä työmenetelmiä.
5.1.4.2 Ohjelmoidut moottorin ohjausparametrit eivät saa olla muutetta-
vissa ilman erikoistyökaluja ja erityisiä työmenetelmiä
(esimerkiksi juotetut tai valetut tietokoneen osat tai sinetöidyt
(tai juotetut) koteloinnit).
5.1.4.3 Jos puristussytytteisen polttomoottorin polttoaineensyötössä
käytetään mekaanista pumppua, valmistajan on varmistettava
polttoaineensyötön enimmäismäärän asetuksen suojaus ajoneuvon
käytön aikana.
5.1.4.4 Valmistajat voivat hakea tyyppihyväksyritäviranomaisilta vapau-
tusta jostakin näistä vaatimuksista niiden ajoneuvojen osalta,
jotka eivät todennäköisesti tarvitse suojaa. Harkitessaan vapau-
tuksen myöntämistä viranomaiset ottavat huomioon suorittimien
senhetkisen saatavuuden, ajoneuvon suorituskyvyn ja ajoneuvon
todennäköisen myyntimäärän, mutta viranomaiset voivat ottaa
huomioon muitakin tekijöitä.
5.1.4.5 Uudelleenohjelmoitavia muisteja (esimerkiksi Electrical Erasable
Programmable Read-Only Memory, EEPROM) käyttävien
valmistajien on estettävä muistien luvaton uudelleenohjelmointi.
Valmistajien on käytettävä tehokkaita suojausmenetelmiä, ja
kirjoitussuojia, jotka vaativat yhteyttä valmistajan ylläpitämään1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 11
▼M9
▼M15
▼M16
▼M15
▼M16
▼M16
ulkopuoliseen tietokoneeseen. Viranomaisten on hyväksyttävä
menetelmät, joilla turvataan riittävä suojaus.
5.2 Testien suoritus
Taulukko I/5.2. esittää ajoneuvon tyyppihyväksynnän eri vaih-
toehdot.
5.2.1 Ottomoottoreilla varustetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraavat
testit:
— tyyppi I (kylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten
pakokaasupäästöjen tarkastus)
— tyyppi II (hiilidioksidipäästöt joutokäyntinopeudella)
— tyyppi III (kampikammiokaasujen päästöt)
— tyyppi IV (haihtumispäästöt)— tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys)
— tyyppi VI (alhaisessa ympäristön lämpötilassa kylmäkäynnis-
tyksen jälkeen syntyvien pakokaasupäästöjen keskimääräisten
hiilimonoksidi-hiilivetypäästöjen tarkastus)
— OBD-järjestelmän testi.
5.2.2 Ottomoottorilla varustetut ajoneuvot, joissa käytetään polttoai-
neena ainoastaan nestekaasua, on testattava seuraavissa testeissä:
— tyyppi I -testi (kylmäkäynnistyksen jälkeisten pakoputken
keskivertopäästöjen jäljittely)
— tyyppi II -testi (hiilimonoksidipäästöt joutokäynnillä)— tyyppi III -testi (kampikammiopäästöt)
— tyyppi V -testi (saastumista ehkäisevien laitteiden kestävyys).
5.2.3 Dieselmoottoriella varustetuille ajoneuvoille on tehtävä seuraavat
testit:
— tyyppi I (kylmäkäynnistyksen jälkeisten keskimääräisten
pakokaasupäästöjen tarkastus)
— tyyppi V (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys) ja— soveltuvissa tapauksissa OBD-järjestelmän testi.
5.3 Testien määrittäminen
5.3.1 Tyyppi I -testi (simuloi keskimääräisiä pakokaasupäästöjä kylmä-
käynnistyksen jälkeen).
5.3.1.1 Kuvassa I/5.3 esitetään tyyppi I -testin eri vaihtoehdot. Tämä testi
on suoritettava kaikille 1 jaksossa tarkoitetuille ajoneuvoille,
joiden enimmäismassa ei ole suurempi kuin 3,5 tonnia.
5.3.1.2 Ajoneuvo asetetaan alustadynamometrille, joka on varustettu
kuorma- ja inertiasimuloinnilla.
►M10 5.3.1.2.1 On suoritettava keskeytyksettä testi, jonka kokonaiskestoaika
on◄19 minuuttia ja 40 sekuntia, lukuun ottamatta 8.1 kohdassa
tarkoitettuja ajoneuvoja. Valmistajan suostumuksella osan I lopun
ja osan II alun välissä voi mittauslaitteiden säädön helpottami-
seksi olla enintään 20 sekunnin jakso, jolloin näytteenottoa ei
suoriteta.
5.3.1.2.1.1 Nestekaasua tai maakaasua polttoaineena käyttävät ajoneuvot on
testattava tyyppi I -testissä nestekaasun tai maakaasun koostu-
muksen vaihteluiden osalta liitteen XII edellytysten mukaisesti.
Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, on testattava tyyppi I -testissä
molempien polttoaineiden osalta, jolloin nestekaasulla tai
maakaasulla käynti on testattava nestekaasun tai maakaasun koos-
tumuksessa esiintyvien vaihteluiden osalta liitteen XII
vaatimusten mukaisesti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 12
▼M9
▼M15
▼M10
▼M14
▼M15
▼M10
▼M9
▼M14
▼M14
5.3.1.2.1.2 Sen estämättä mitä edellä 5.3.1.2.1.1 kohdassa säädetään, katso-
taan ajoneuvot, jotka voivat käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että kaasumaista polttoainetta, mutta joiden bensiinijärjestelmä
on asennettu ainoastaan hätätapauksia tai käynnistystä varten ja
joiden bensiinisäiliöön mahtuu enintään 15 litraa bensiiniä, tyyppi
I -testin osalta ajoneuvoiksi, jotka voivat käyttää polttoaineena
ainoastaan kaasumaista polttoainetta.
5.3.1.2.2 Testin osa I koostuu neljästä kaupunkiajosyklin perusosasta.
Jokainen kaupunkiajosyklin perusosa koostuu viidestätoista
vaiheesta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.).
5.3.1.2.3 Testin osa II käsittää yhden taajama-alueen ulkopuolisen
ajosyklin. Taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli käsittää 13
vaihetta (joutokäynti, kiihdytys, vakionopeus, hidastus jne.).
Taulukko I.5.2
Tyyppihyväksynnän ja laajennusten eri vaihtoehdot
Tyyppihyväksyntät-
estiKipinäsytytteisellä
polttomoottorilla varustetut M- ja
N-luokan ajoveuvotDieselmoottorilla varustetut M1-ja
N1-luokan ajoneuvot
Tyyppi I Kyllä
(massa≤3,5 t)Kyllä
(massa≤3,5 t)
Tyyppi II Kyllä —
Tyyppi III Kyllä —
Tyyppi IV Kyllä
(massa≤3,5 t)—
Tyyppi V Kyllä
(massa≤3,5 t)Kyllä
(massa≤3,5 t)
Tyyppi VI Kyllä
(M1-luokka ja N1-luokan I-
alaluokka (1)—
Laajennus 6 kohta — 6 kohta
—M2-jaN2-luokan ajoneuvot,
vertailumassa enintään
2 840 kg (2)
Ajoneuvon
sisäinen
valvontajärjestel-
mäKylllä, 8.1 kohdan mukaisesti Kyllä, 8.2 ja 8.3 kohdan
mukaisesti
(1) Komissio tekee mahdollisimman pian, kuitenkin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999, direk-
tiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ehdotuksen II- ja III-alaluokkaa koskeviksi raja-arvoiksi. Näitä raja-arvoja sovelletaan viimeistään vuonna 2003.
(
2) Komissio tutkii edelleen kysymystä tyyppihyväksyntätestin laajentamisesta M2-jaN2-luokan
ajoneuvoihin, joiden vertailumassa on enintään 2840 kg, ja tekee direktiivin 70/156/ETY 13artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen viimeistään vuonna 2004 ehdotuksia vuodesta 2005sovellettaviksi toimenpiteiksi.
5.3.1.2.5 Testin aikana pakokaasut laimennetaan ja edustava näyte kerätään
yhteen tai useampaan pussiin. Testattavan ajoneuvon pakokaasut
laimennetaan, näyte otetaan ja analysoidaan jäljempänä esitetyn
menettelyn avulla ja laimennetun pakokaasun kokonaistilavuus
mitataan. Hiilimonoksidi-, hiilivety- ja typen oksidipäästöjen
lisäksi on tallennettava hiukkaspäästöt dieselmoottorilla varuste-
tuista ajoneuvoista.
5.3.1.3 Testi suoritetaan käyttäen liitteessä III esitettyä menettelyä.
Kaasujen keräämiseen ja analysointiin ja hiukkasten irrotukseen
ja punnitukseen käytettävien menetelmien on oltava vaatimusten
mukaisia.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 13
▼M9
▼M15
▼M10
▼M9
▼M9
5.3.1.4 ►M12 Jollei 5.3.1.5 kohdan vaatimuksissa toisin määrätä, testi
toistetaan kolme kertaa. ◄► M10 Jokaisen testin tulokset on
kerrottava ◄oikeilla huononemiskertoimilla, jotka saadaan
5.3.5 kohdasta. Tuloksena saatavien kaasumaisten päästöjen
massojen, sekä dieselmoottoreilla varustettujen ajoneuvojen hiuk-
kaspäästöjen massan, on kussakin testissä oltava pienempiä kuin
seuraavissa taulukoissa esitetyt raja-arvot:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 14
Vertailumassa
(VM)
(kg)Raja-arvot
Hiilimonoksidin
massa
(CO)Hiilivetyjen massa
(HC)Typen oksidien
massa
(NOx)Hiilivetyjen ja
typen oksidien
yhteenlaskettu
massa
(HC + NOx)Hiuk-
kasten
massa (1)
(PM)
L1(g/km)L2(g/km)L3(g/km)L2+L3(g/km)L4(g/km)
AjoneuvoluokkaAlaluok-
kaBensiini Diesel Bensiini Diesel Bensiini Diesel Bensiini Diesel Diesel
A (2000) M (2) — kaikki 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05
N1(3)I R W ≤1305 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05
II 1305 < RW ≤1760 4,17 0,80 0,25 — 0,18 0,65 — 0,72 0,07
III 1760 < RW 5,22 0,95 0,29 — 0,21 0,78 — 0,86 0,10
B (2005) M (2)3 — kaikki 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025
N1(3)I R W ≤1305 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025
II 1305 < RW ≤1760 1,81 0,63 0,13 — 0,10 0,33 — 0,39 0,04
III 1760 < RW 2,27 0,74 0,16 — 0,11 0,39 — 0,46 0,06
(1) Puristussytytteisten polttomoottoreiden osalta.
(2) Lukuun ottamatta ajoneuvoja, joiden enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg.
(3) Sekä alaviitteessä tarkoitetut M-luokan ajoneuvot.▼M151970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 15
▼M13
Ajoneuvokategori-
a/-luokkaRaja-arvot
Vertailumass-
a RW (kg)Hiilimonoksidin
massa L1(g/km)Hiilivetyjen ja typen
oksidien
yhteenlaskettu massa
L2(g/km)Hiukkast-
en massa
L3(g/km)
kategoria luokka bens. diesel bens. diesel (1) diesel (1)
M(2) — kaikki 2,2 1,0 0,5 0,7 0,08
N(3)I R W ≤1 250 2,2 1,0 0,5 0,7 0,08
II 1 250 < RW
≤1 7004,0 1,25 0,6 1,0 0,12
III 1 700 < RW 5,0 1,5 0,7 1,2 0,17
(1) 30 päivään syyskuuta 1999 asti suoraruiskutteisella dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen
osalta raja-arvot L2jaL3ovat seuraavat:
L2L3
— kategoriat M (2)jaN1(3), luokka I: 0,9 0,10
— kategoria N1(3), luokka II: 1,3 0,14
— kategoria N1(3), luokka III: 1,6 0,20
(2) Lukuun ottamatta:
— yli kuuden henkilön, kuljettaja mukaan lukien, kuljetukseen tarkoitettuja ajoneuvoja,— ajoneuvoja, joiden enimmäismassa on yli 2 500 kg.
(
3)J a (2) kohdassa tarkoitetut kategorian M ajoneuvot.
5.3.1.4.1 Jokaisen epäpuhtauden osalta, joita tarkoitetaan 5.3.1.4 kohdassa,
sallitaan yhden tuloksen kolmesta ylittää raja-arvo enintään 10 %
edellyttäen, että kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo on
epäpuhtauksien rajan alapuolella. Jos vahvistetut rajat ylittyvät
useamman kuin yhden epäpuhtauden osalta, on yhdentekevää,
tapahtuuko ylitys samassa testissä vai eri testeissä
►M12 ◄.
5.3.1.4.2 Kun testit suoritetaan kaasumaisilla polttoaineilla, tulokseksi
saatavan kaasupäästöjen massan on oltava edellä olevassa taulu-
kossa bensiinimoottoreilla varustetuille ajoneuvoille asetettuja
raja-arvoja pienempi.
5.3.1.5 Edellä 5.3.1.4 kohdassa vahvistettua testien lukumäärää voidaan
vähentää jäljempänä esitetyin edellytyksin, jossa V1on ensim-
mäisen testin tulos ja V2toisen testin tulos kustakin raja-arvoissa
tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden yhdis-
telmästä.
5.3.1.5.1 Vain yksi testi suoritetaan, jos testin tulos kustakin raja-arvoissa
tarkoitetusta epäpuhtaudesta tai kahden epäpuhtauden yhdis-
telmästä on pienempi tai yhtä suuri kuin 0,70 L (eli V1≤0,70 L).
5.3.1.5.2 Jos 5.1.3.5.1 kohdan vaatimus ei täyty, suoritetaan vain kaksi
testiä, jos testin tulos kustakin raja-arvoissa tarkoitetusta päästöstä
tai kahden päästön yhdistelmästä täyttää seuraavat ehdot:
V1≤0,85 L ja V1+V2≤1,70 L ja V2≤L.
5.3.2 Tyyppi II -testi (hiilimonoksidipäästötesti joutokäyntinopeudella)
5.3.2.1 Testi on suoritettava kaikille ottomoottorilla varustetuille ajoneu-
voille, joita 5.3.1 kohdassa tarkoitettu testi ei koske.
5.3.2.1.1 Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, on testattava tyyppi II -testissä
molempien polttoaineiden osalta.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 16
▼M9
▼M12
▼M14
▼M9
▼M10
▼M14
▼M14
5.3.2.1.2 Sen estämättä mitä edellä 5.3.2.1.1 kohdassa säädetään, katsotaan
ajoneuvot, jotka voivat käyttää polttoaineena sekä bensiiniä että
kaasumaista polttoainetta, mutta joiden bensiinijärjestelmä on
asennettu ainoastaan hätätapauksia tai käynnistystä varten ja
joiden bensiinisäiliöön mahtuu enintään 15 litraa bensiiniä, tyyppi
II -testin osalta ajoneuvoiksi, jotka voivat käyttää polttoaineena
ainoastaan kaasumaista polttoainetta.
5.3.2.2 Liitteessä IV tarkoitetuissa olosuhteissa suoritetussa tarkastuk-
sessa joutokäynnillä mitattu hiilimonoksidipitoisuus
pakokaasujen tilavuudesta ei saa olla suurempi kuin 3,5 %
valmistajan vahvistamissa säätöä koskevissa olosuhteissa eikä se
saa olla suurempi kuin 4,5 % liitteessä IV määritellyn säätöalueen
sisällä.
5.3.3 Tyyppi III -testi (kampikammiokaasujen päästöjen tarkastaminen)
5.3.3.1 Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille
ajoneuvoille, lukuun ottamatta dieselmoottorilla varustettuja
ajoneuvoja.
5.3.3.1.1 Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, pitäisi testata tyyppi III -testissä
ainoastaan bensiinin osalta.
5.3.3.1.2 Sen estämättä mitä edellä 5.3.3.1.1 kohdassa säädetään, katsotaan
ajoneuvot, jotka voivat käyttää polttoaineena sekä bensiiniä että
kaasumaista polttoainetta, mutta joiden bensiinijärjestelmä on
asennettu ainoastaan hätätapauksia tai käynnistystä varten ja
joiden bensiinisäiliöön mahtuu enintään 15 litraa bensiiniä, tyyppi
II -testin osalta ajoneuvoiksi, jotka voivat käyttää polttoaineena
ainoastaan kaasumaista polttoainetta.
5.3.3.2 Jäljempänä liitteen V mukaisesti testattuna, moottorin kampikam-
mion tuuletusjärjestelmä ei saa päästää kampikammiokaasuja
ilmakehään.
5.3.4 Tyyppi IV -testi (haihtumispäästöjen määritys)
5.3.4.1 Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille
ajoneuvoille lukuun ottamatta niitä ►M14 , joissa on diesel-
moottori, ja niitä, jotka käyttävät polttoaineena nestekaasua tai
maakaasua. ◄
5.3.4.1.1 Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, pitäisi testata tyyppi IV -testissä
ainoastaan bensiinin osalta.
5.3.4.2 Jäljempänä liitteen VI mukaisesti testattuna haihtumispäästöjen
on oltava alle 2 g/testi.
5.3.5 (1)
Tyyppi VI -testi (alhaisessa ympäristön lämpötilassa kylmäkäyn-
nistyksen jälkeen syntyvien pakokaasujen keskimääräisten
hiilimonoksidi-hiilivetypäästöjen tarkastus)
5.3.5.1 Tämä testi on suoritettava kaikille M1-luokan ja N1-luokan I-
alaluokan (2) ajoneuvoille, jotka on varustettu kipinäsytytteisellä
polttomoottorilla, lukuun ottamatta useammalle kuin kuudelle
matkustajalle suunniteltuja ajoneuvoja sekä ajoneuvoja, joiden
enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kilogrammaa.
5.3.5.1.1 Ajoneuvo asetetaan alustadynamometrille, joka on varustettu
kuorma- ja inertiasimuloinnilla.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 17
(1) Tätä kohtaa sovelletaan uusiin tyyppeihin 1 päivästä tammikuuta 2002 alkaen.
(2) Komissio tekee, mahdollisimman pian, viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1999, direk-
tiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen ehdotuksen II- ja III-alaluokkaa koskeviksi raja-arvoiksi. Näitä raja-arvoja sovelletaan viimeistään vuonna
2003.▼M10
▼M9
▼M14
▼M9
▼M10
▼M14
▼M9
▼M15
▼M15
5.3.5.1.2 Testi koostuu tyyppi I -testin ensimmäisen osan neljästä kaupun-
kiajosyklin perusosasta. Tyyppi I -testi on kuvattu liitteen III
lisäyksessä 1 sekä lisäyksen kuvissa III.1.1 ja III.1.2. Testi alhai-
sessa ympäristön lämpötilassa on kestoltaan 780 sekuntia pitkä, se
on tehtävä yhtäjaksoisesti ja se on aloitettava moottorin
käynnistämisestä.
5.3.5.1.3 Testi alhaisessa lämpötilassa on tehtävä 266 K:n (−7 ºC)
ympäristön lämpötilassa. Testattavat ajoneuvot on vakautettava
ennen testaamista yhdenmukaisella tavalla, jotta testin tulokset
ovat toistetavissa. Vakauttaminen ja testin muut osat on tehtävä
liitteessä VII kuvatulla tavalla.
5.3.5.1.4. Testin aikana pakokaasut laimennetaan ja niistä kerätään edustava
näyte. Testattavan ajoneuvon pakokaasut laimennetaan, niistä
otetaan näyte ja se analysoidaan liitteessä VII esitetyn menettelyn
avulla ja laimennetun pakokaasun kokonaistilavuus mitataan.
Laimennetuista pakokaasuista analysoidaan hiilimonoksidi ja
hiilivedyt.
5.3.5.2. Testi on suoritettava kolme kertaa 5.3.5.2.2 ja 5.3.5.3 kohdan
määräyksiä noudattaen. Tuloksena saatavien hiilimonoksidi- ja
hiilivetypäästöjen massojen on oltava pienempiä kuin seuraavassa
taulukossa esitetyt raja-arvot:
TestilämpötilaHiilimonoksidi
L1(g/km)Hiilivedyt
L2(g/km)
266 K (− 7 ºC) 15 1,8
5.3.5.2.1. Sen estämättä, mitä 5.3.5.2 kohdassa määrättän, kunkin epäpuh-
tauden osalta sallitaan enintään yhden tuloksen kolmesta ylittää
raja-arvo enintään 10 prosenttia, edellyttäen että kolmen tuloksen
aritmeettinen keskiarvo on pienempi kuin vahvistettu raja-arvo.
Jos vahvistetut rajat ylittyvät useamman kuin yhden epäpuh-
tauden osalta, on yhdentekevää, tapahtuuko ylitys samassa
testissä vai eri testeissä.
5.3.5.2.2 Edellä 5.3.5.2 kohdassa vahvistettu testien lukumäärä voidaan
valmistajan pyynnöstä nostaa kymmeneen, jos ensimmäisten
kolmen tuloksen aritmeettinen keskiarvo on välillä 100 prosenttia
ja 110 prosenttia raja-arvosta. Tässä tapauksessa ainoa vaatimus
on, että kaikkien kymmenen tuloksen aritmeettinen keskiarvo on
pienempi kuin raja-arvo.
5.3.5.3 Edellä 5.3.5.2 kohdassa määrättyä testien lukumäärää voidaan
vähentää 5.3.5.3.1 ja 5.3.5.3.2 kohdassa määrätyin edellytyksin.
5.3.5.3.1 Vai yksi testi tehdään, jos ensimmäisen testin tulos kunkin
epäpuhtauden osalta on pienempi tai yhtä suuri kuin 0,70 L.
5.3.5.3.2 Jos 5.3.5.3.1 kohdan vaatimus ei täyty, suoritetaan vain kaksi
testiä, jos ensimmäisen testin tulos kunkin epäpuhtauden osalta
on pienempi tai yhtä suuri kuin 0,85 L ja kahden ensimmäisen
tuloksen summa on pienempi tai yhtä suuri kuin 1,70 L sekä
toisen testin tulos on pienempi tai yhtä suuri kuin L.
(V1≤0,85 L ja V1+V2≤1,70 L ja V2≤L).
►M15 5.3.6◄Tyyppi V -testi (pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys)
►M10►M15 5.3.6.1◄Tämä testi on suoritettava kaikille 1 kohdassa
tarkoitetuille ajoneuvoille, joita koskee 5.3.1 kohdan testi, lukuun
ottamatta niitä, joita tarkoitetaan 8.1 kohdassa. Testi on vanhenta-
mistesti, jossa ajoneuvolla ajetaan testiradalla, tiellä tai
alustadynamometrillä 80 000 km liitteessä VII esitetyn ohjelman
mukaisesti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 18
▼M9
▼M14
►M15 5.3.6.1.1 ◄Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä
bensiiniä että nestekaasua tai maakaasua, pitäisi testata tyyppi V
-testissä ainoastaan bensiinin osalta. ◄
►M15 5.3.6.2◄Poiketen ►M15 5.3.6.1◄kohdan vaatimuksista, valmis-
taja voi halutessaan käyttää seuraavan taulukon
huononemiskertoimia vaihtoehtona ►M15 5.3.6.1.1 ◄kohdan
testaukselle.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 19
▼M9
▼M12
Kuvio I.5.3
Etenemisjärjestys tyyppi I - hyväksynnässä
(katso 5.3.1 kohta)
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 20
▼M15
MoottoriluokkaHuononemiskertoimet
CO HC NOxHC +
NOx(1)Hiukkaset
i) Kipinäsytytteinen
polttomoottori1,2 1,2 1,2 — —
ii) Puristussytytteinen
polttomoottori1,1 — 1,0 1,0 1,2
(1) Puristussytytreisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen osalta.
Valmistajan pyynnöstä tutkimuslaitos voi suorittaa tyyppi I -
testin, ennen kuin tyyppi V -testi on suoritettu, käyttäen edellä
esitetyn taulukon huononemiskertoimia. Kun tyyppi V -testi on
suoritettu, tutkimuslaitos saa muuttaa liitteeseen IX merkittyjä
tyyppihyväksyntätuloksia vaihtamalla edellä esitetyn taulukon
huononemiskertoimet tyyppi V -testissä mitattuihin kertoimiin.
5.3.6.3 Huononemiskertoimet määritetään käyttämällä joko 5.3.6.1
kohdan menettelyä tai 5.3.6.2 kohdan taulukkoarvoja. Huonone-
miskertoimia käytetään tarkastettaessa, täyttyvätkö 5.3.1.4
kohdan vaatimukset.
5.3.7 Katsastusta varten tarvittavat päästötiedot.
5.3.7.1 Tämä vaatimus koskee kaikkia kipinäsytytteisellä polttomoottor-
illa varustettuja ajoneuvoja, joille haetaan tyyppihyväksyntää
tämän direktiivin mukaisesti.
5.3.7.2 Liitteen IV (tyyppi II -testi) mukaisessa testissä, joka tehdään
nimellisellä joutokäyntinopeudella, on kirjattava muistiin
— pakokaasupäästöjen hiilimonoksidipitoisuus tilavuusyksikköä
kohti
— moottorin pyörimisnopeus testin aikana, mukaan lukien
mahdolliset toleranssit.
5.3.7.3 Suurella joutokäyntinopeudella (> 2 000 min−1) tehtävässä testissä
on kirjattava muistiin
— pakokaasupäästöjen hiilimonoksidipitoisuus tilavuusyksikköä
kohti
— lambda-arvo (1)
— moottorin pyörimisnopeus testin aikana, mukaan lukien
mahdolliset toleranssit.
5.3.7.4 Moottoriöljyn lämpätila testin aikana on mitattava ja kirjattava
muistiin.
5.3.7.5 On täydennettävä liitteen X lisäyksessä olevan 1.9 kohdan
taulukko1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 21
(1) Lambda-arvon laskentaan käytetään seuraavaa yksinkertaistettua Brettschneiderin
yhtälöä:
λ¼CO2½/C138 þCO
2þ02½/C138 þHcv
4/C23;5
3;5þCO½/C138
CO2½/C138/C0Ocv
20
BB@1
CCA/C2CO2½/C138 þ CO½/C138 ðÞ
1þHcv
4/C0Ocv
2/C18/C19
/C2CO2½/C138 þ CO½/C138 þ K1/C2HC½/C138 ðÞ
jossa:
[ ] = pitoisuus tilavuusprosentteina
K1 = muunnoskerroin muunnettaessa NDIR-mittaustulosta FID-mittaustulokseksi
(mittalaitteiston valmistajan ilmoittama)
Hcv = atomisuhde vety-hiili [1,7261]Ocv = atomisuhde happi-hiili [0,0175]▼M9
▼M15
▼M15
5.3.7.6 Valmistaja vahvistaa 5.3.7.3 kohdan mukaisesti tyyppihyväk-
synnän yhteydessä tallennetun lambda-arvon oikeaksi ja
tuotannossa tyypillisen ajoneuvon arvoa edustavaksi 24
kuukauden kuluessa siitä, kun tekninen tutkimuslaitos on antanut
tyyppihyväksynnän. On suoritettava arviointi, joka perustuu
tuotannosta otettujen ajoneuvojen tarkastuksiin ja tutkimuksiin.
5.3.8
Varaosakatalysaattorin hyväksyntä
5.3.8.1 Testi suoritetaan ainoastaan sellaisille varaosakatalysaattoreille,
jotka on tarkoitettu asennettaviksi sellaisiin EY-tyyppihyväksyt-
tyihin ajoneuvoihin, joita ei ole varustettu ajoneuvon sisäisellä
valvontajärjestelmällä (OBD) liitteen XIII edellytysten mukai-
sesti.
6 TYYPIN JA TYYPPIHYVÄKSYNNÄN MUUTOKSET
Muutettaessa tämän direktiivin mukaisesti annettua tyyppiä sovel-
letaan direktiivin 70/156/ETY 5 artiklan säännöksiä, ja
tarvittaessa sovelletaan myös seuraavia erityisiä määräyksiä.
6.1 Pakokaasupäästöjä koskevat laajennukset (tyyppi I, II ja VI -
testit)
6.1.1 Ajoneuvotyypit, joiden vertailumassat ovat erilaiset
6.1.1 Ajoneuvotyypit, joiden vertailumassat ovat erilaiset
6.1.1.1 Ajoneuvotyypille annettua tyyppihyväksyntää voidaan laajentaa
koskemaan ainoastaan ajoneuvotyyppejä, joiden vertailumassa
edellyttää kahden seuraavaksi korkeamman ekvivalentti-inertian
tai minkä tahansa alemman ekvivalentti-inertian käyttämistä.
6.1.1.2 Jos N1-luokkaan kuuluvien ajoneuvojen ja M-luokan 5.3.1.4
kohdan (2) huomautuksessa tarkoitettujen ajoneuvojen tyyppi-
hyväksyttäväksi haetun ajoneuvotyypin vertailumassa edellyttää
vauhtipyörän käyttöä, jonka ekvivalentti-inertialuokka on alhai-
sempi kuin jo tyyppihyväksytyssä ajoneuvotyypissä käytetyn
vauhtipyörän, tyyppihyväksynnän laajentaminen annetaan, jos
tyyppihyväksytyn ajoneuvon päästöjen massat vastaavat sille
ajoneuvolle, jolle tyyppihyväksynnän laajennusta haetaan,
määriteltyjä raja-arvoja.
6.1.2 Ajoneuvotyypit, joilla on eri kokonaisvälityssuhteet
Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan seuraavin edelly-
tyksin laajentaa koskemaan ajoneuvotyyppejä, jotka eroavat
hyväksytystä tyypistä vain välityssuhteiltaan.
►M15 6.1.2.1 Jokaiselle tyyppi I ja tyyppi VI -testissä käytetylle
välityssuhteelle ◄määritetään suhde:
E¼V2/C0V1
V1
jossa V1on hyväksytyn ajoneuvotyypin nopeus ja V2laajennush-
akemuksen kohteena olevan ajoneuvotyypin nopeus moottorin
kierrosnopeudella 1 000 r/min.
6.1.2.2 Jos jokaisella välityssuhteella E ≤8 %, on laajennus annettava
uusimatta tyyppi I ja tyyppi VI -testejä.
6.1.2.3 Jos vähintään yhdellä välityssuhteella E > 8 % ja jokaisella
välityssuhteella E ≤13 %, on tyyppi I ja tyyppi VI -testi uusit-
tava
►M12 , jollei teknisen tutkimuslaitoksen hyväksynnästä muuta
seuraa.◄Testien selosteet on lähetettävä tyyppihyväksyntätes-
teistä vastuussa olevalle tutkimuslaitokselle.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 22
▼M14
▼M12
▼M15
▼M10
▼M12
▼M10
▼M9
▼M15
▼M9
▼M9
6.1.3 Ajoneuvotyypit, joilla on eri vertailumassat ja eri kokonaisvälitys-
suhteet
Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa ajoneuvo-
tyypeille, jotka eroavat hyväksytystä tyypistä vain
vertailumassaltaan ja kokonaisvälityssuhteiltaan, jos kaikki 6.1.1
ja 6.1.2 kohdassa määritellyt edellytykset täyttyvät.
6.1.4 Huomaa:
Kun ajoneuvotyyppi on hyväksytty 6.1.1-6.1.3 kohdan määräysten
mukaisesti, tätä hyväksyntää ei voida laajentaa koskemaan muita
ajoneuvotyyppejä.
6.2 Haihtumispäästöt (tyyppi IV -testi)
6.2.1 Hyväksyntä, joka on annettu haihtumispäästöjen valvontajärjes-
telmällä varustetulle ajoneuvotyypille, voidaan laajentaa
seuraavin edellytyksin:
6.2.1.1 Polttoaineen ja ilman annostelujärjestelmän perusperiaatteen
(esimerkiksi yksipisteruiskutus, kaasutin) on oltava sama.
6.2.1.2 Polttonestesäiliön muodon ja polttonestesäiliön ja polttoainelet-
kujen materiaalien on oltava samat. Testi tehdään tuoteperheen
huonoimmalle tapaukselle letkunpituuden ja poikkipinnan osalta.
Tyyppihyväksyntätesteistä vastaava tutkimuslaitos päättää, ovatko
erilaiset haihtuneen ja nestemäisen polttoaineen erottimet hyväk-
syttävissä. Polttonestesäiliön tilavuuden toleranssi on ± 10 %.
Säiliön paineventtiilin säädön on oltava sama.
6.2.1.3 Polttoainekaasun varastointimenetelmän on oltava sama, esimer-
kiksi loukun muoto ja tilavuus, väliaine, ilmanpuhdistin (jos sitä
käytetään haihtumispäästöjen valvontaan) ym.
6.2.1.4 Kaasuttimen kohokammion tilavuuden toleranssi on 10 millilitraa.
6.2.1.5 Varastoidun polttoainekaasun poistumismenetelmän on oltava
sama (esimerkiksi ilmavirta, poistumisaika tai poistumistilavuus
ajosyklin aikana).
6.2.1.6 Polttoaineen syöttöjärjestelmän tiivistys- ja tuuletusmenetelmien
on oltava samat.
6.2.2 Täydentäviä huomautuksia:
i) eri moottorikoot sallitaan;
ii) eri moottoritehot sallitaan;
iii) automaattiset ja käsivalintaiset vaihteistot sekä kaksi- ja neli-
pyörävedot sallitaan;
iv) eri korimallit sallitaan;
v) eri pyörä- ja rengaskoot sallitaan.
6.3 Pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyys (tyyppi V -testi)
6.3.1 Ajoneuvotyypille annettu hyväksyntä voidaan laajentaa koske-
maan eri ajoneuvotyyppejä edellyttäen, että moottorin ja
pakokaasunvalvontajärjestelmän yhdistelmä on samanlainen kuin
jo hyväksytyssä ajoneuvossa. Tätä tarkoitusta varten ne ajoneuvo-
tyypit, joiden jäljempänä esitetyt parametrit ovat samat tai
vahvistettujen rajojen sisällä, katsotaan kuuluviksi samaan moot-
toripakokaasunvalvontajärjestelmäyhdistelmään.
6.3.1.1 Moottori:
— sylinterien lukumäärä,
— iskutilavuus (± 15 %),
— sylinteriryhmän rakenne,
— venttiilien lukumäärä,
— polttoainejärjestelmä,— jäähdytysjärjestelmän tyyppi,
— palamisprosessi,
— mitat sylinterien keskikohdista keskikohtiin.
6.3.1.2 Pakokaasunvalvontajärjestelmä:
— Katalysaattorit:
— katalyyttielementtien ja katalysaattorien lukumäärä,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 23
▼M12
▼M9
▼M12
— katalysaattoreiden koko ja muoto (monoliitin massa
± 10 %),
— katalyyttitoiminnan tyyppi (hapettava, kolmitie jne.),
— jalometallimäärä (sama tai suurempi),
— jalometallisuhde (± 15 %),
— korvaava aine (rakenne ja materiaali),— hilatiheys,— katalysaattori(e)n kotelon tyyppi,— katalysaattorien sijainti (paikka ja etäisyys pakojärjes-
telmässä, joka ei aiheuta yli ± 50 K:n lämpötilavaihtelua
katalysaattorien ilmansyöttöaukossa).
►
M12 Lämpötilanvaihtelu tarkistetaan tasaisissa olosuh-
teissa nopeuden ollessa 120 km/h ja kuorma-asetuksen
tyyppi I -testin mukainen. ◄
— Ilmansyöttö:
— käytössä vai ei
— tyyppi (sykähdysilma, ilmapumput jne.)
— Pakokaasujen takaisinkierrätys:
— käytössä vai ei.
6.3.1.3 Inertialuokka: kaksi välittömästi seuraavaa ylempää inertia-
luokkaa tai mikä tahansa alempi inertialuokka.
6.3.1.4 Kestävyystesti voidaan suorittaa ajoneuvolla, jonka korimalli,
vaihteisto (automaattinen tai käsivalintainen) ja pyörä- tai rengas-
koko ovat erilaiset kuin tyyppihyväksyntäanomuksen kohteena
olevassa ajoneuvotyypissä.
6.4 Ajoneuvon sisäinen valvontajärjestelmä
6.4.1 Ajoneuvotyypille annettua sisäisen valvontajärjestelmän tyyppi-
hyväksyntää voidaan laajentaa muihin ajoneuvotyyppeihin, jotka
kuuluvat samaan OBD-ajoneuvoperheeseen liitteen XI lisäyksen
2 mukaisesti. Moottorin päästöjenrajoitusjärjestelmän on oltava
samanlainen kuin jo hyväksytyssä ajoneuvossa ja sen on vastat-
tava liitteen XI lisäyksessä 2 esitetyn OBD-moottoriperheen
kuvausta lukuun ottamatta seuraavia ominaisuuksia:
— moottorin lisälaitteet
— renkaat— hitausmassaluokka— jäähdytysjärjestelmä— kokonaisvälityssuhde— vaihteiston tyyppi— korityyppi.
7 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
7.1 Tuotannon vaatimustenmukaisuus on varmistettava noudattaen
direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan säännöksiä, sellaisena kuin
direktiivi on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/27/ETY
(ajoneuvon tyyppihyväksyntä). Mainitussa artiklassa valmistajalle
annetaan vastuu tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistami-
sesta myönnetyn tyyppihyväksynnän mukaisesti. Tuotannon
vaatimustenmukaisuus tarkastetaan tämän direktiivin liitteenä X
olevassa tyyppihyväksyntätodistuksessa esitetyn kuvauksen perus-
teella.
Yleissääntönä on, että tuotannon vaatimustenmukaisuus
ajoneuvon pakokaasu- ja haihtumispäästöjen rajoittamisen osalta
tarkastetaan liitteen X mukaisen tyyppihyväksyntätodistuksen
tietojen perusteella ja tarvittaessa tekemällä kaikki tai osa 5.2
kohdassa tarkoitetuista tyyppi I, II, III ja IV -testeistä.
Käytössä olevien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuusNäillä toimenpiteillä on voitava varmistaa päästöjä koskeviin
tyyppihyväksyntöihin liittyen, että päästöjenrajoituslaitteet
toimivat ajoneuvon tavanomaisen käyttöiän ajan, kun ajoneuvoa1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 24
▼M9
▼M12
▼M9
▼M15
▼M11
▼M15
▼M15
käytetään tavanomaisissa olosuhteissa (asianmukaisesti huollet-
tujen ja käytettyjen ajoneuvojen vaatimustenmukaisuus).
Toimenpiteet toteutetaan tämän direktiivin mukaisesti viiden
vuoden ikään saakka tai kunnes ajoneuvolla on ajettu 80 000 kilo-
metriä, sen mukaan, kumpi ajankohta on aikaisempi, sekä 1
päivästä tammikuuta 2005 alkaen viiden vuoden ikään saakka tai
kunnes ajoneuvolla on ajettu 10 000 kilometriä, sen mukaan
kumpi ajankohta on aikaisempi.
7.1.1 Tyyppihyväksyntäviranomainen tarkastaa käytössä olevien
ajoneuvojen vaatimustenmukaisuuden valmistajalla olevien asiaa
koskevien tietojen perusteella käyttäen direktiivin 70/156/ETY
10 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä sen liitteessä 10 olevassa 1 ja 2
kohdassa tarkoitettujen kaltaisia menettelyjä.
Tyyppihyväksyntäviranomainen tarkastaa vaatimustenmukai-
suuden käytössä valmistajan toimittamien tietojen perustella.
Tietojen on sisällettävä
— asianmukaista tarkkailutietoa, joka on hankittu soveltuvien
vaatimusten ja testimenettelyjen mukaisesti, sekä kutakin
testattua ajoneuvoa koskevat täydelliset tiedot kuten
ajoneuvon kunto, tiedot aikaisemmasta käytöstä, käyttöolo-
suhteet ja tiedot muista asiaan kuuluvista tekijöistä;
— asianmukaiset tiedot huolto- ja korjaustöistä;
— muut valmistajan tallentamat ja asiaan kuuluvat testit ja
havainnot, mukaan lukien erityisesti OBD-järjestelmän
tekemät tallenteet (1).
7.1.2 Valmistajan keräämien tietojen on oltava riittävän täydelliset
toiminnan arvioimiseksi käytettäessä ajoneuvoa tavanomaisissa
käyttöolosuhteissa, siten kuin on määritelty 7.1 kohdassa, ja
niiden on oltava valmistajan alueellisia markkinaosuuksia edus-
tavia. (1)
►M15 7.1.3◄Kun tyyppi I -testi suoritetaan ja ajoneuvon tyyppihyväk-
syntään liittyy yksi tai useampia laajennuksia, testit suoritetaan
joko alkuperäisessä ilmoituskokonaisuudessa tai asiaa koskevaa
laajennusta koskevassa ilmoituskokonaisuudessa kuvatulla
ajoneuvolla.
►M15 7.1.3.1◄Ajoneuvon vaatimustenmukaisuus tyyppi I -testin perusteella
Kun viranomainen on suorittanut valinnan, valmistaja ei saa tehdä
säätöjä valittuihin ajoneuvoihin.
►M15 7.1.3.1.1 ◄Sarjasta otetaan sattumanvaraisesti kolme ajoneuvoa ja ne
testataan tämän liitteen 5.3.1 kohdan mukaisesti. Huononemisker-
toimia käytetään samalla tavalla. Raja-arvot esitetään tämän
liitteen 5.3.1.4 kohdassa.
►M15 7.1.3.1.2 ◄Jos viranomainen on tyytyväinen valmistajan direktiivin
70/156/ETY liitteen X mukaisesti antamaan tuotannon standardi-
poikkeaman arvoon, testit suoritetaan tämän liitteen lisäyksen 1
mukaisesti.
Jos viranomainen ei ole tyytyväinen valmistajan direktiivin 70/
156/ETY liitteen X mukaisesti antamaan tuotannon standardipoik-
keaman arvoon, testit suoritetaan tämän liitteen lisäyksen 2
mukaisesti.
►M15 7.1.3.1.3 ◄Sarjatuotantoa on pidettävä vaatimustenmukaisena tai -
vastaisena näyteajoneuvoilla tehtyjen testien perusteella asianmu-
kaisessa lisäyksessä käytettyjen testausperusteiden mukaisesti
heti, kun kaikkien epäpuhtauksien osalta tehdään myönteinen
päätös tai yhden epäpuhtauden osalta tehdään kielteinen päätös.
Jos yhden epäpuhtauden osalta tehdään myönteinen päätös,
muiden epäpuhtauksien osalta tehtävien päätösten yhteydessä
tehtävät täydentävät testit eivät vaikuta päätökseen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 25
(1) 7.1.1 ja 7.1.2 kohtaa tarkastellaan uudelleen ja täydennetään viipymättä direktiivin 70/
156/ETY 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti ottaen huomioon N1-luokan
ajoneuvoihin ja 5.3.1.4 kohdan taulukon alaviitteessä 2 tarkoitettuihin M-luokanajoneuvoihin liittyvät erityisongelmat. Ehdotukset on tehtävä niin hyvissä ajoin, että
ne voidaan hyväksyä ennen 2 artiklan 3 kohdassa säädettyjä päivämääriä.▼M12
▼M11
▼M11
Jos kaikkien epäpuhtauksien osalta ei tehdä myönteistä päätöstä
ja jos yhden epäpuhtauden osalta ei tehdä kielteistä päätöstä,
suoritetaan testi ylimääräisellä ajoneuvolla (ks. kuva I.7).
►M15 7.1.3.2◄Poiketen siitä, mitä liitteessä III olevassa 3.1.1 kohdassa
määrätään, testit suoritetaan ajoneuvoilla, jotka tulevat suoraan
tuotantolinjalta.
►M15 7.1.3.2.1 ◄Valmistajan pyynnöstä testit suoritetaan kuitenkin ajoneu-
voille, joita on sisäänajettu
— enintään 3 000 kilometriä ottomoottorilla varustettujen
ajoneuvojen osalta,
— enintään 15 000 km puristussytytysmoottorilla varustettujen
ajoneuvojen osalta.
Molemmissa tapauksissa sisäänajon suorittaa valmistaja, joka
sitoutuu olemaan tekemättä näihin ajoneuvoihin mitään säätöjä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 26
▼M11
Kuva 1.71970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 27
▼M11
►M15 7.1.3.2.2 ◄Kun valmistaja pyytää saada suorittaa sisäänajon (”x” km,
missä x ≤3 000 km ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen
osalta ja x ≤15 000 km puristussytytysmottorilla varustettujen
ajoneuvojen osalta), menetellään seuraavasti:
— epäpuhtauksien päästöt (tyyppi I) mitataan nollan ja ”x” km:n
kohdalla ensimmäisen testattavan ajoneuvon osalta,
— päästöjen kehityskerroin nollan ja ”x” km:n välillä lasketaan
kunkin epäpuhtauden osalta seuraavasti:
p¨a¨ast¨ot ”x” km kohdalla
p¨a¨ast¨ot 0 km kohdalla
Se voi olla pienempi kuin 1,
— muita ajoneuvoja ei sisäänajeta, mutta niiden päästöihin 0
km:n kohdalla vaikuttaa kehityskerroin.
Tässä tapauksessa, huomioon otettavat arvot ovat:
— ensimmäisen ajoneuvon osalta arvo ”x” km:n kohdalla,
— muiden ajoneuvojen osalta arvot 0 km:n kohdalla kehitys-
kertoimella kerrottuna.
►M15 7.1.3.2.3 ◄Testit voidaan tehdä kauppalaadun polttoaineella. Valmis-
tajan pyynnöstä käytetään kuitenkin liitteessä VIII esitettyjä
vertailupolttoaineita.
►M15 7.1.4◄Jos tyyppi III -testi on tehtävä, se tehdään kaikille tyypin I
COP -testiin valituille ajoneuvoille ( ►M15 7.1.3.1.1 ◄kohta).
5.3.2.2 kohdan edellytyksiä on noudatettava.
►M15 7.1.5◄Jos tyypin IV -testi on tehtävä, se tehdään liitteessä VI olevan
7 kohdan mukaan.
Ajoneuvon sisäinen valvontajärjestelmä (OBD)
7.1.6 Jos OBD-järjestelmän suorituskyky tarkastetaan, se on tehtävä
seuraavasti:
7.1.6.1 Jos hyväksyntäviranomainen katsoo, että tuotteen laatu on epätyy-
dyttävä, tuotantosarjasta otetaan satunnaisesti ajoneuvo, jolle
tehdään liitteen XI lisäyksessä 1 kuvatut testit.
7.1.6.2 Tuotanto katsotaan vaatimusten mukaiseksi, jos ajoneuvo täyttää
liitteen XI lisäyksessä 1 esitetyt testivaatimukset.
7.1.6.3 Jollei sarjasta poimittu ajoneuvo täytä 7.1.6.1 kohdan vaati-
muksia, otetaan samasta sarjasta uusi, neljän ajoneuvon
satunnaisotos, jolle tehdään liitteen XI lisäyksessä 1 kuvatut testit.
Testit voidaan tehdä ajoneuvoille, joita on sisäänajettu enintään
15 000 kilometriä.
7.1.6.4 Tuotanto katsotaan vaatimusten mukaiseksi, jos vähintään kolme
ajoneuvoa täyttää liitteen XI lisäyksessä 1 esitetyt testivaati-
mukset.
7.1.7 Edellä 7.1.1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen perusteella tyyppi-
hyväksyntäviranomainen joko
— päättää, että vaatimustenmukaisuus käytössä toteutuu, eikä
ryhdy muihin toimiin tai
— päättää, että tiedot ovat puutteellisia tai ajoneuvojen vaatimus-
tenmukaisuus käytössä ei ole tyydyttävä, ja ryhtyy
toimenpiteisiin ajoneuvojen testauttamiseksi tämän liitteen
lisäyksen 3 mukaisesti.
7.1.7.1 Jos katsotaan tarpeellisiksi tehdä tyyppi I -testit sen tarkastami-
seksi, että päästöjenrajoituslaitteet täyttävät niille asetettavat
toimintavaatimukset käytössä ollessaan, testit on tehtävä noudat-
taen testimenettelyä, joka täyttää tämän liitteen lisäyksessä 4
tarkoitetut tilastolliset kriteerit.
7.1.7.2 Tyyppihyväksyntäviranomainen valitsee yhteistoiminnassa
valmistajan kanssa otoksen ajoneuvoista, joilla on ajettu riittävän
pitkä matka ja joita tiedetään kohtuullisella varmuudella käytetyn
tavanomaisissa olosuhteissa. Valmistajaa on kuultava valittaessa
ajoneuvoja otokseen ja valmistajan on sallittava olla läsnä tarkas-
tettaessa ajoneuvojen vaatimustenmukaisuutta.
7.1.7.3 Valmistajalla on oikeus tehdä tyyppihyväksyntäviranomaisen
valvonnassa päästöjen raja-arvot ylittäviin ajoneuvoihin kohdis-1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 28
▼M15
▼M15
tuvia tarkastuksia, jotka voivat olla luonteeltaan myös ainetta
hajottavia, selvittääkseen ajoneuvojen toiminnan heikkenemiseen
johtaneet valmistajasta itsestään riippumattomat syyt (esimerkiksi
lyijypitoisen bensiinin käyttö ennen testiajankohtaa). Jos tarkas-
tusten tulokset vahvistavat tällaisten syiden olemassaolon,
vastaavat testitulokset jätetään ottamatta huomioon tarkastettaessa
vaatimustenmukaisuutta.
7.1.7.4 Jos tyyppihyväksyntäviranomainen ei hyväksy testien tuloksia
lisäyksessä 4 esitettyjen kriteereiden mukaisesti, direktiivin 70/
156/ETY 11 artiklan 2 kohdassa ja liitteessä X tarkoitetut toimen-
piteet ulotetaan koskemaan lisäyksessä 3 olevan 6 kohdan
mukaisesti sellaisia samaa ajoneuvotyyppiä edustavia käytössä
olevia ajoneuvoja, joiden voidaan olettaa kärsivän samoista puut-
teista.
Valmistajan esittämä suunnitelma korjaaviksi toimenpiteiksi on
hyväksytettävä tyyppihyväksyntäviranomaisella. Valmistaja on
vastuussa korjaavista toimenpiteistä tehdyn suunnitelman
täytäntöönpanosta sellaisena kuin suunnitelma on hyväksytty.
Typpihyväksyntäviranomainen antaa päätöksensä tiedoksi kaikille
jäsenvaltioille 30 päivän kuluessa. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että
samaa korjaavia toimenpiteitä koskevaa suunnitelmaa sovelletaan
kaikkiin samaa tyyppiä edustaviin ajoneuvoihin, jotka on rekis-
teröity jäsenvaltioiden alueella.
7.1.7.5 Jos jäsenvaltio toteaa, että ajoneuvotyyppi ei ole siihen sovelletta-
vien tämän liitteen lisäyksessä 3 esitettyjen vaatimusten
mukainen, sen on annettava asia tiedoksi viipymättä sille jäsen-
valtiolle, joka myönsi alkuperäisen tyyppihyväksynnän
direktiivin 70/156/ETY 11 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Jollei direktiivin 70/156/ETY 11 artiklan 6 kohdasta muuta johdu,
sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, joka myönsi alku-
peräisen tyyppihyväksynnän, ilmoittaa valmistajalle, että
ajoneuvotyyppi on näiden vaatimusten vastainen ja valmistajalta
edellytetään tiettyjä toimenpiteitä. Valmistaja toimittaa virano-
maiselle kahden kuukauden kuluessa ilmoituksesta korjaavia
toimenpiteitä koskevan suunnitelman, jonka olisi vastattava
sisällöltään lisäyksessä 3 olevien 6.1—6.8 a kohdan vaatimuksia.
Alkuperäisen tyypihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen virano-
mainen kuulee tämän jälkeen kahden kuukauden kuluessa
valmistajaa saavuttaakseen yhteisymmärryksen toimenpidesuunni-
telmasta ja sen toteuttamisesta. Jos alkuperäisen
tyyppihyväksynnän myöntänyt toimivaltainen viranomainen
toteaa, että yhteisymmärrykseen ei voida päästä, aloitetaan direk-tiivin 70/156/ETY 11 artiklan 3 ja 4 kohdan mukainen menettely.
8 MOOTTORIAJONEUVOJEN SISÄINEN VALVONTAJÄRJES-
TELMÄ (OBD-JÄRJESTELMÄ)
8.1 Ottomoottorilla varustetut ajoneuvot
Uusien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2000 ja
kaikkien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2001
M1-luokan ajoneuvoihin, lukuun ottamatta ajoneuvoja, joiden
enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg, sekä N1-luokan I-
alaluokan ajoneuvoihin on asennettava sisäinen valvontajärjes-
telmä (OBD-järjestelmä), joka valvoo päästöjä rajoittavien
laitteiden toimintaa liitteen XI mukaisesti.
Uusien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2001 ja
kaikkien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta
2002 N1-luokan II- ja III-alaluokan ajoneuvoihin sekä M1-luokan
ajoneuvoihin, joiden enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg,
on asennettava sisäinen valvontajärjestelmä (OBD-järjestelmä),
joka valvoo päästöjä rajoittavien laitteiden toimintaa liitteen XI
mukaisesti.
8.2 Dieselmoottorilla varustetut ajoneuvot
M1-luokan ajoneuvoihin, paitsi
— ajoneuvoihin, jotka on suunniteltu useammalle kuin kuudelle
matkustajalle kuljettaja mukaan lukien,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 29
▼M16
▼M16
— ajoneuvoihin, joiden enimmäismassa on suurempi kuin
2 500 kg,
1 päivästä tammikuuta 2003 uusiin ajoneuvotyyppeihin ja 1
päivästä tammikuuta 2004 kaikkiin ajoneuvotyyppeihin on asen-
nettava sisäinen valvontajärjestelmä (OBD-järjestelmä) päästöjen
valvomiseksi liitteen XI mukaisesti.
Jos ennen tässä kohdassa mainittuja päivämääriä käyttöön
otetuissa dieselmoottorilla varustetuissa ajoneuvotyypeissä on
OBD-järjestelmä, sovelletaan liitteen XI lisäyksellä 1 olevan
6.5.3—6.5.3.6 kohdan säännöksiä.
8.3 Dieselmoottorilla varustetut ajoneuvot, joita 8.2 kohta ei
koske,
Uusien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2005 ja
kaikkien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2006
M1-luokan ajoneuvoihin, joita 8.2 kohta ei koske, lukuun otta-
matta M1-luokan dieselmoottoriajoneuvoja, joiden
enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg, sekä N1-luokan I-
alaluokan dieselmoottoriajoneuvoihin on asennettava sisäinen
valvontajärjestelmä (OBD-järjestelmä) joka valvoo päästöjä
rajoittavien laitteiden toimintaa liitteen XI mukaisesti.
Uusien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2006 ja
kaikkien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta
2007 N1-luokan II- ja III-alaluokan dieselmoottoriajoneuvoihin,
sekä M1-luokan ajoneuvoihin, joissa on dieselmoottori ja joiden
enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg, on asennettava
sisäinen valvontajärjestelmä (OBD-järjestelmä), joka valvoo
päästöjä rajoittavien laitteiden toimintaa liitteen XI mukaisesti.
Jos ennen tässä kohdassa mainittuja päivämääriä käyttöön
otetuissa dieselmoottorilla varustetuissa ajoneuvoissa on OBD-
järjestelmä, sovelletaan liitteen XI lisäyksessä 1 olevan
6.5.3—6.5.3.6 kohdan säännöksiä.
8.4 Muihin luokkiin kuuluvat ajoneuvot
Muihin luokkiin kuuluvat ajoneuvot tai ne M1-luokan ja N1-
luokan ajoneuvot, jotka eivät kuulu 8.1, 8.2 tai 8.3 kohdan sovel-
tamisalaan, voidaan varustaa OBD-järjestelmällä. Tässä
tapauksessa sovelletaan liitteen XI lisäyksessä 1 olevan
6.5.3—6.5.3.6 kohdan säännöksiä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 30
▼M11
Lisäys 1
1. Tässä lisäyksessä kuvaillaan tyypin I -testin tuotannon vaatimustenmukai-
suutta koskevien vaatimusten tarkastamisessa noudatettavaa menettelyä, kun
valmistajan ilmoittama tuotannon standardipoikkeama on tyydyttävä.
2. Vähintään kolmen näytteen näytteenottomenetelmä laaditaan siten, että erän
testinläpäisytodennäköisyys on 0,95 (valmistajan riski = 5 prosenttia), kun
tuotantovirheet ovat 40 prosenttia, ja että erän hyväksymistodennäköisyys on
0,1 (kuluttajan riski = 10 prosenttia), kun tuotantovirheet ovat 65 prosenttia.
3. Kunkin liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa tarkoitetun epäpuhtauden osalta
sovelletaan seuraavaa menettelyä (ks. kuva I.7).
L: epäpuhtauden raja-arvon luonnollinen logaritmi,
xi: näytteen i:nnelle ajoneuvolle mitatun arvon luonnollinen logaritmi,
s: tuotannon arvioitu standardipoikkeama, kun mitattujen arvojen luonnol-
liset logaritmit on otettu,
n: näytekoko.
4. Lasketaan näytteelle testimuuttuja, joka edustaa raja-arvon standardipoikkea-
mien summaa ja joka määritellään seuraavasti:
1
sXn
i¼1L/C0xi ðÞ
5. Siten:
— jos testimuuttuja on näytteen koolle määrättyä taulukossa I.1.5 olevaa
hyväksymiskynnystä korkeampi, epäpuhtaus hyväksytään,
— jos testimuuttuja on näytteen koolle määrättyä taulukossa I.1.5 olevaa
hylkäämiskynnystä pienempi, epäpuhtaus hylätään; muutoin testataan
ylimääräinen ajoneuvo liitteessä I olevan 7.1.1.1 kohdan mukaisesti ja
laskentamenettelyä sovelletaan yhdellä yksiköllä lisättyyn näytteeseen.
TAULUKKO I.1.5
Testattavien ajoneuvojen
yhteismäärä (näytekoko)Hyväksymiskynnys Hylkäämiskynnys
3 3,327 −4,724
4 3,261 −4,790
5 3,195 −4,856
6 3,129 −4,922
7 3,063 −4,988
8 2,997 −5,054
9 2,931 −5,120
10 2,865 −5,185
11 2,799 −5,251
12 2,733 −5,317
13 2,667 −5,383
14 2,601 −5,449
15 2,535 −5,515
16 2,469 −5,581
17 2,403 −5,647
18 2,337 −5,713
19 2,271 −5,779
20 2,205 −5,845
21 2,139 −5,911
22 2,073 −5,977
23 2,007 −6,043
24 1,941 −6,109
25 1,875 −6,175
26 1,809 −6,241
27 1,743 −6,307
28 1,677 −6,373
29 1,611 −6,439
30 1,545 −6,50531 1,479 −6,571
32 −2,112 −2,1121970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 31
▼M11
Lisäys 2
1. Tässä lisäyksessä kuvaillaan tuotannon vaatimustenmukaisuutta tyyppitestin
osalta koskevien vaatimusten tarkastamisessa noudatettavaa menettelyä, kun
valmistajan toimittama standardipoikkeama ei ole tyydyttävä tai saatavilla.
2. Vähintään kolmen näytteen näytteenottomenetelmä laaditaan siten, että erän
testinläpäisytodennäköisyys on 0,95 (valmistajan riski = 5 prosenttia), kun
tuotantovirheet ovat 40 prosenttia, ja että erän hyväksymistodennäköisyys on
0,10 (kuluttajan riski = 10 prosenttia), kun tuotantovirheet ovat 65 prosenttia.
3. Liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa määriteltyjen epäpuhtauksien mitattujen
arvojen oletetaan jakautuvan logaritminormaalisesti ja ne on ensin muunnet-
tava niiden luonnollisen logaritmin avulla. Olkoon m0ja m pienin ja suurin
näytekoko (m0= 3 ja m = 32) ja n käytettävän näytteen koko.
4. Jos sarjasta mitattujen arvojen luonnolliset logaritmit ovat x1,x2,…xjja L on
hyväksytyn tyypin epäpuhtauden raja-arvon luonnollinen logaritmi,
määritellään:
dj=xj−L
dn¼1
nXn
j¼1dj
v2
n¼1
nXn
j¼1dj/C0dn/C0/C1 2
5. Taulukossa I.2.5 esitetään hyväksymisarvot (An) ja hylkäämisarvot (Bn)
näytekoon mukaan. Testimuuttuja on dn/vn-suhde ja sitä on käytettävä sarjan
hyväksymisen tai hylkäämisen määrittämiseksi seuraavasti.
Kun m0≤n≤m:
— sarja hyväksytään, jos dn/vn≤An,
— sarja hylätään, jos dn/vn≥Bn,
— testataan ylimääräinen ajoneuvo, jos An<dn/vn<Bn.
6.Huomautuksia
Seuraavat rekursiiviset kaavat ovat hyödyllisiä laskettaessa peräkkäisiä testi-
muuttujien arvoja:
dn¼ 1/C01
n/C18/C19
dn/C01þ1
ndn
v2
n¼1/C01
n/C18/C19
v2
n/C01þdn/C0dn/C0/C1 2
n/C01
n¼2;3;...;d1¼d1;v 1¼0/C0/C1
:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 32
▼M11
TAULUKKO I.2.5
Minimi näytekoko = 3
Näytekoko
nHyväksymiskynnys
AnHylkäämiskynnys
Bn
3 −0,80381 16,64743
4 −0,76339 7,68627
5 −0,72982 4,67136
6 −0,69962 3,25573
7 −0,67129 2,45431
8 −0,64406 1,94369
9 −0,61750 1,59105
10 −0,59135 1,33295
11 −0,56542 1,13566
12 −0,53960 0,97970
13 −0,51379 0,85307
14 −0,48791 0,74801
15 −0,46191 0,65928
16 −0,43573 0,58321
17 −0,40933 0,51718
18 −0,38266 0,45922
19 −0,35570 0,40788
20 −0,32840 0,36203
21 −0,30072 0,32078
22 −0,27263 0,28343
23 −0,24410 0,24943
24 −0,21509 0,21831
25 −0,18557 0,18970
26 −0,15550 0,16328
27 −0,12483 0,13880
28 −0,09354 0,11603
29 −0,06159 0,09480
30 −0,02892 0,07493
31 0,00449 0,0562
32 0,03876 0,038761970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 33
▼M15
Lisäys 3
KÄYTÖSSÄ OLEVIEN AJONEUVOJEN VAATIMUSTENMUKAI-
SUUDEN TARKASTAMINEN
1. JOHDANTO
Tässä lisäyksessä vahvistetaan tämän liitteen 7.1.7 kohdassa tarkoitetut
valintaperusteet, joita on sovellettava valittaessa testattavia ajoneuvoja,
sekä menettelyt käytössä olevien ajoneuvojen vaatimustenmukaisuuden
testausta varten.
2. VALINTAPERUSTEET
Tämän lisäyksen 2.1—2.8 kohdassa määritetään perusteet, joiden nojalla
valittu ajoneuvo voidaan hyväksyä. Tiedot kerätään tarkastelemalla
ajoneuvoa ja haastattelemalla omistajaa/kuljettajaa.
2.1 Ajoneuvon on oltava tämän direktiivin mukaisesti tyyppihyväksyttyä
ajoneuvotyyppiä, jolla on direktiivin 70/156/ETY mukainen vaatimusten-
mukaisuustodistus. Ajoneuvon on oltava rekisteröity ja käytössä
Euroopan yhteisössä.
2.2 Ajoneuvolla ajetun kilometrimäärän on oltava vähintään 15 000 tai
ajoneuvon on täytynyt olla käytössä vähintään kuuden kuukauden ajan,
sen mukaan, kumpi ehto täyttyy myöhemmin, ja sillä ajettu kilome-
trimäärä saa olla enintään 80 000 tai sen käyttöaika saa olla enintään
viisi vuotta, sen mukaan kumpi ehto täyttyy aikaisemmin.
2.3 Ajoneuvosta on oltava huoltokirja, josta käy ilmi, että ajoneuvoa on
huollettu asianmukaisesti, esimerkiksi että huollot on tehty valmistajan
suositusten mukaisesti.
2.4 Ajoneuvossa ei saa olla merkkejä epäasianmukaisesta käytöstä (esimer-
kiksi kilpa-ajosta, ylikuormituksesta, väärän polttoaineen käytöstä tai
muusta väärinkäytöstä) eikä muista tekijöistä (esimerkiksi virittäminen),
jotka voivat vaikuttaa päästöihin. Jos ajoneuvossa on OBD-järjestelmä,
on otettava huomioon tietokoneeseen tallennetut vikakoodit ja tiedot
ajetusta matkasta. Ajoneuvoa ei valita testattavaksi, jos tietokoneessa
olevista tiedoista käy ilmi, että ajoneuvo on ollut toiminnassa vikakoodin
tallennuksen jälkeen eikä pikaista korjausta ole tehty.
2.5 Moottoriin ei ole tehty luvattomia suuria korjauksia eikä ajoneuvoon
suuria korjauksia.
2.6 Ajoneuvon polttoainesäiliöstä otetun polttoainenäytteen lyijy- ja rikkipi-
toisuus on sovellettavien standardien mukainen eikä väärän polttoaineen
käytöstä ole muita merkkejä. Pakoputki voidaan tarkastaa jne.
2.7 Laboratorion henkilökunnan turvallisuuden vaarantavista seikoista ei ole
merkkejä.
2.8 Kaikki ajoneuvon pakokaasunpuhdistusjärjestelmän osat ovat sovellet-
tavan tyyppihyväksynnän mukaiset.
3. TARKASTUS JA HUOLTO
Testattavaksi hyväksytyt ajoneuvot tarkastetaan ja niihin tehdään tarvit-
taessa tavanomainen huolto 3.1—3.7 kohdan mukaisesti ennen
pakokaasupäästöjen mittaamista.
3.1 Tarkastetaan ilmansuodatin, kaikki ajohihnat, kaikkien nesteiden taso,
jäähdyttimen tulppa, kaikki tyhjöletkut ja pakokaasunpuhdistusjärjes-
telmän sähköjohdot; tarkastetaan sytytys, polttoaineen mittaus ja
pakokaasunpuhdistusjärjestelmän osat väärien säätöjen ja/tai ohjeiden
vastaisten muutosten havaitsemiseksi. Kirjataan muistiin kaikki poikkea-
vuudet.
3.2 OBD-järjestelmän vahingoittumattomuus tarkastetaan. Kaikki OBD-
muistin sisältämät vikatiedot on tallennettava ja tarvittavat korjaukset on
toteutettava. Jos OBD-järjestelmän vianilmaisin havaitsee vian esivakaut-
tavan ajosyklin aikana, vika voidaan tunnistaa ja korjata. Testi voidaan
tehdä uudelleen, ja korjatulla ajoneuvolla saatuja tuloksia käytetään.
3.3 Sytytysjärjestelmä on tarkastettava ja vialliset osat vaihdettava, esimer-
kiksi sytytystulpat, johdot jne.
3.4 Puristukset on tarkastettava. Jos tulos ei ole tyydyttävä, ajoneuvo on
hylättävä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 34
▼M15
3.5 Moottorin parametrit on tarkastettava valmistajan ohjeiden mukaisesti ja
säädettävä tarvittaessa.
3.6 Jos ajoneuvolle vahvistetun huoltovälin täyttymiseen on enintään 800
kilometriä, huolto tehdään valmistajan ohjeiden mukaisesti. Matkamit-
tarin lukemasta riippumatta öljyt ja ilmansuodatin voidaan vaihtaa
valmistajan pyynnöstä.
3.7 Kun ajoneuvo on hyväksytty, polttoaine on vaihdettava asianmukaiseen
päästötestin vertailupolttoaineeseen, jollei valmistaja hyväksy kaupallisen
polttoaineen käyttöä.
4. TESTAUS KÄYTÖSSÄ
4.1 Kun ajoneuvon tarkastus katsotaan tarpeelliseksi, tämän direktiivin liit-
teen III mukaiset päästötestit tehdään esivakautetuille ajoneuvoille, jotka
on valittu tämän lisäyksen 2 ja 3 kohdan vaatimusten mukaisesti.
4.2 OBD-järjestelmällä varustetuista ajoneuvoista voidaan tarkastaa vianil-
maisimen toiminta käytössä jne. (esimerkiksi tämän direktiivin liitteessä
XI määritellyt vianilmaisun rajat) tyyppihyväksynnän mukaisten
päästötasojen osalta.
4.3 OBD-järjestelmästä voidaan tarkastaa esimerkiksi, esiintyykö sovellet-
tavia raja-arvoja korkeampia päästötasoja, jotka eivät aiheuta
vikailmoitusta, vianilmaisimen järjestelmällistä virheellistä aktivoitu-
mista, sekä onko OBD-järjestelmässä viallisia tai heikentyneitä osia.
4.4 Jos osan tai järjestelmän toiminta on ristiriidassa kyseisen ajoneuvo-
tyypin tyyppihyväksyntätodistuksessa ja/tai asiakirjoissa annettujen
tietojen kanssa ja tällainen poikkeama ei ole luvallinen direktiivin 70/
156/ETY 5 artiklan 3 tai 4 kohdan mukaisesti, mutta OBD-järjestelmä
ei anna vikailmoitusta, osaa tai järjestelmää ei saa vaihtaa ennen
päästötestiä, jollei todeta, että osaa tai järjestelmää on käsitelty ohjeiden
vastaisesti tai väärinkäytetty tavalla, joka estää OBD-järjestelmää havait-
semasta syntyvää vikaa.
5. TULOSTEN ARVIOINTI
5.1 Testituloksia arvioidaan tämän liitteen lisäyksessä 4 esitetyn menettelyn
mukaisesti.
5.2 Testituloksia ei saa kertoa huononemiskertoimilla.
6. SUUNNITELMA KORJAAVIKSI TOIMENPITEIKSI
6.1 Kun tyyppihyväksyntäviranomainen on varma, että ajoneuvotyyppi ei ole
näissä määräyksissä esitettyjen vaatimusten mukainen, hän pyytää
valmistajaa toimittamaan suunnitelman korjaaviksi toimenpiteiksi, joilla
vaatimustenvastaisuus poistetaan.
6.2 Suunnitelma korjaaviksi toimenpiteiksi on toimitettava tyyppihyväk-
syntäviranomaiselle viimeistään 60 työpäivän kuluttua 6.1 kohdassa
tarkoitetusta tiedoksiantopäivämäärästä. Tyyppihyväksyntäviranomaisen
on ilmoitettava korjaavia toimenpiteitä koskevan suunnitelman hyväksy-
misestä tai hylkäämisestä 30 työpäivän kuluessa. Lisäaikaa on kuitenkin,
myönnettävä, jos valmistaja voi osoittaa toimivaltaista tyyppihyväksyntä-
viranomaista tyydyttävällä tavalla, että lisäaika on tarpeenvaatimustenvastaisuuden tutkimiseen, jotta voidaan toimittaa suunnitelma
korjaaviksi toimenpiteiksi.
6.3 Korjaavien toimenpiteiden piiriin on kuuluttava kaikkien ajoneuvojen,
joissa on todennäköisesti sama vika. Tarve muuttaa tyyppihyväksyntäa-
siakirjoja on arvioitava.
6.4 Valmistajalla on oltava jäljennös kaikesta korjaavia toimenpiteitä koske-
vaan suunnitelmaan liittyvästä kirjeenvaihdosta. Valmistajan on lisäksi
pidettävä kirjaa käytössä olevien ajoneuvojen korjausmenettelystä ja
toimitettava säännöllisesti tilannekatsauksia tyyppihyväksyntäviranomai-
selle.
6.5 Korjaavia toimenpiteitä koskevan suunnitelman on täytettävä
6.5.1—6.5.11 kohdassa asetetut vaatimukset. Valmistajan on annettava
korjaavia toimenpiteitä koskevalle suunnitelmalle sen yksikäsitteisesti
yksilöivä nimi tai numero.
6.5.1 Kuvaus kustakin korjaavia toimenpiteitä koskevaan suunnitelmaan sisäl-
tyvästä ajoneuvotyypistä
6.5.2 Kuvaus erityismuutoksista, mukautuksista, korjauksista ja muista
muutoksista, jotka tehdään ajoneuvoihin niiden saattamiseksi vaatimus-1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 35
▼M15
tenmukaisiksi, mukaan lukien lyhyt tiivistelmä tiedoista ja teknisistä
tutkimuksista, jotka tukevat valmistajan päätöstä valita kyseiset toimen-
piteet ajoneuvon saattamiseksi vaatimustenmukaiseksi.
6.5.3 Kuvaus tavasta, jolla valmistaja antaa tiedon ajoneuvojen omistajille.
6.5.4 Mahdollinen kuvaus oikeasta huollosta ja käytöstä, jotka valmistaja
vahvistaa edellytyksiksi oikeudelle tehdä korjauksia korjaavia toimenpi-
teitä koskevan suunnitelman puitteissa, sekä selvitys valmistajan syistä
tällaisten edellytysten asettamiseen. Mitään huolto- tai käyttöedellytyksiä
ei saa asettaa, jolleivät ne todistettavasti liity vaatimustenvastaisuuteen ja
sitä korjaaviin toimenpiteisiin.
6.5.5 Kuvaus menettelystä, jota ajoneuvon omistajan on noudatettava saadak-
seen vaatimustenvastaisuuden korjautetuksi. On mainittava ajankohta,
jonka jälkeen korjaavat toimenpiteet voidaan toteuttaa, arvio korjaamon
työhönsä tarvitsemasta ajasta ja tieto siitä, missä korjaus voidaan tehdä.
Korjaus on tehtävä joutuisasti, kohtuullisen ajan kuluttua ajoneuvon
toimittamisesta.
6.5.6 Jäljennös ajoneuvon omistajalle toimitetuista tiedoista
6.5.7 Lyhyt kuvaus järjestelyistä, joita valmistaja käyttää varmistaakseen, että
osia ja järjestelmiä on riittävästi korjaavia toimenpiteitä varten. On
ilmoitettava, milloin osia tai järjestelmiä on saatavilla riittävästi korjaus-
menettelyn aloittamiseksi.
6.5.8 Jäljennös kaikista ohjeista, jotka lähetetään korjauksen suorittaville
henkilöille.
6.5.9 Kuvaus ehdotettujen korjaavien toimenpiteiden vaikutuksesta kunkin
suunnitelmaan kuuluvan ajoneuvotyypin päästöihin, polttoaineenkulutuk-
seen, ajettavuuteen ja turvallisuuteen sekä näitä päätelmiä tukevia tietoja,
teknisiä selvityksiä jne.
6.5.10 Kaikki muut tiedot tai selvitykset, joita hyväksyntäviranomainen voi
kohtuudella pitää tarpeellisina korjaavia toimenpiteitä koskevan suunni-
telman arvioimiseksi.
6.5.11 Jos korjaavia toimenpiteitä koskevaan suunnitelmaan sisältyy käytössä
olevien ajoneuvojen korjaaminen, on tyyppihyväksyntäviranomaiselle
toimitettava tieto menetelmästä, jota käytetään tehtyjen korjausten
merkitsemiseen. Jos käytetään leimaa, on toimitettava esimerkki siitä.
6.6 Valmistajaa voidaan vaatia tekemään hyväksyttävästi suunnitellut ja
tarvittavat testit osille ja ajoneuvoille, joihin on tehty ehdotettu muutos
tai korjaus, jotta voidaan todeta kyseisen muutoksen tai korjauksen tulok-
sellisuus.
6.7 Valmistajan on merkittävä muistiin tiedot jokaisesta korjattavaksi kutsu-
tusta ja korjatusta ajoneuvosta sekä korjaukset tehneistä korjaamoista.
Tyyppihyväksyntäviranomaisen on pyynnöstään saatava haltuunsa näin
syntyneet asiakirjat viiden vuoden ajan korjaavia toimenpiteitä koskevan
suunnitelman täytäntöönpanosta.
6.8 Korjauksesta ja/tai muutoksesta tai uusien laitteiden lisäämisestä on
tehtävä merkintä valmistajan ajoneuvon omistajalle antamaan todistuk-
seen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 36
▼M15
Lisäys 4 (1)
KÄYTÖNAIKAISEN VAATIMUSTENMUKAISUUDEN TESTAUKSESSA
KÄYTETTÄVÄ TILASTOLLINEN MENETTELY
1. Tässä lisäyksessä kuvataan menettely, jota on käytettävä varmistettaessa
vaatimustenmukaisuus käytössä tyyppi I -testin mukaisesti.
2. On noudatettava kahta menettelyä:
1. Näistä ensimmäinen koskee otoksessa havaittuja ajoneuvoja, jotka
päästöjä koskevan vian vuoksi näkyvät tuloksissa muista havainnoista
selvästi poikkeavina (3 kohta).
2. Toinen menettely koskee koko otosta (4 kohta).
3. SOVELLETTAVA MENETTELY, KUN OTOKSESSA ON
PÄÄSTÖLTÄÄN POIKKEAVIA AJONEUVOJA
3.1 Ajoneuvoa pidetään päästöltään poikkeavana, jos liitteessä I olevassa
5.3.1.4 kohdassa esitetty raja-arvo ylittyy merkittävästi minkä tahansa
epäpuhtauden osalta.
3.2 Otoksen vähimmäiskoko on kolme ja enimmäiskoko määräytyy 4 kohdan
mukaisesti, otosta tarkastellaan päästöltään poikkeavien ajoneuvojen
löytämiseksi.
3.3 Jos löytyy päästöiltään poikkeava ajoneuvo, on selvitettävä liiallisen
päästön syy.
3.4 Jos löytyy enemmän kuin yksi samasta syystä päästöltään poikkeava
ajoneuvo, otosta on pidettävä epäonnistuneena.
3.5 Jos löytyy vain yksi päästöltään poikkeava ajoneuvo tai enemmän kuin
yksi päästöltään poikkeava ajoneuvo, joiden päästöjen poikkeavuuteen on
eri syyt, otosta on laajennettava yhdellä ajoneuvolla, jollei otoksen koko
jo ole suurin sallittu.
3.5.1 Jos laajennetusta otoksesta löytyy enemmän kuin yksi samasta syystä
päästöltään poikkeava ajoneuvo, otosta on pidettävä epäonnistuneena.
3.5.2 Jos enimmäiskokoisesta otoksesta ei löydy enempää kuin yksi samasta
syystä päästöltään poikkeava ajoneuvo, otosta on pidettävä onnistuneena
tämän lisäyksen 3 kohdan vaatimusten osalta.
3.6 Kun otosta laajennetaan 3.5 kohdan vaatimusten vuoksi, laajennettuun
otokseen on sovellettava 4 kohdan mukaista tilastollista menettelyä.
4. SOVELLETTAVA MENETTELY, KUN PÄÄSTÖLTÄÄN POIK-
KEAVIA AJONEUVOJA EI KÄSITELLÄ ERIKSEEN
4.1 Otoksen vähimmäiskoko on 3 ja otanta järjestetään siten, että todennäköi-
syys, jolla erä läpäisee testin, kun tuotannosta on viallisia 40 %, on 0,95
(tuottajan riski = 5 %), ja todennäköisyys, jolla erä hyväksytään, kun
tuotannosta on viallisia 75 %, on 0,15 (kuluttajan riski = 15 %).
4.2 Kuhunkin ►C1liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa ◄tarkoitetuista
epäpuhtauksista sovelletaan seuraavaa menettelyä (ks. kuva I/7):
OlkoonL epäpuhtaudelle vahvistettu raja-arvo
X
iotoksen i:nnestä ajoneuvosta mitattu arvo
n tarkasteltavan otoksen numero.
4.3 Lasketaan otokselle testimuuttujan arvo, jonka avulla saadaan vaatimusten
vastaisten ajoneuvojen lukumäärä, toisin sanoen xi>L .
4.4 Jos
— testimuuttujan arvo on pienempi tai yhtä suuri kuin seuraavassa taulu-
kossa ilmoitettu otoskokoa vastaava hyväksymiskynnys, kyseisen
epäpuhtauden osalta tehdään hyväksyvä päätös
— testimuuttujan arvo on suurempi tai yhtä suuri kuin seuraavassa taulu-
kossa ilmoitettu otoskokoa vastaava hylkäämiskynnys, kyseisen
epäpuhtauden osalta tehdään hylkäävä päätös1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 37
(1) Lisäyksessä 4 olevia määräyksiä tarkastellaan uudelleen ja täydennetään viipymättä
direktiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti.
▼M15
— kumpikaan edellisistä ehdoista ei toteudu, testataan vielä yksi
ajoneuvo ja sovelletaan menettelyä otokseen, joka on kooltaan yhden
suurempi kuin aikaisemmin.
Seuraavassa taulukossa olevat hyväksymis- ja hylkäämiskynnykset on
laskettu kansainvälisen standardin ISO 8422:1991 mukaisesti.
5. Otoksen katsotaan läpäisseen testin, jos se täyttää tämän lisäyksen 3 ja 4
kohdassa esitetyt vaatimukset.
Hyväksymis-hylkäämistaulukko otoksen ominaisuuksiin perustuva otanta
Kumulatiivinen otoskoko Hyväksymiskynnys Hylkäämiskynnys
30 —
41 —515
626
726
837
948
10 4 8
11 5 9
12 5 9
13 6 10
14 6 11
15 7 11
16 8 12
17 8 12
18 9 13
19 9 13
20 11 121970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 38
▼M15
Kuva I.7
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 39
▼M12
LIITE II
ILMOITUSLOMAKE N:o …
direktiivin 70/156/ETY (*)liitteen I mukaisesti ajoneuvojen ETY-tyyppihyväksyntään liittyvien
moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavien
toimenpiteiden osalta (direktiivi 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktii-
villä …/…/EY)
Seuraavat tiedot on tarvittaessa toimitettava kolmena kappaleena ja niihin on liitettävä sisällysluettelo.
Mahdolliset piirustukset on toimitettava sopivassa mittakaavassa ja riittävän yksityiskohtaisina A4-
kokoisina tai siihen kokoon taitettuina. Mahdollisten valokuvien on oltava riittävän yksityiskohtaisia.
Jos järjestelmissä, osissa tai erillisissä teknisissä yksiköissä on sähköohjattuja toimintoja, tiedot niiden
suoritusarvoista on toimitettava.
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 40
(*) Tässä ilmoituslomakkeessa käytetyt kohtien numerot ja alaviitteet vastaavat direktiivin 70/156/ETY liitteessä I
olevia numeroja ja alakohtia. Tämän direktiivin kannalta tarpeettomat kohdat on jätetty pois.
▼M12
►(1)M14
►(2)M151970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 41
▼M12
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 42
▼M12
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 43
▼M12
►(1)M151970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 44
▼M12
►(1)M14
►(2)M151970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 45
▼M12
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 46
▼M12
Lisäys
TIETOJA TESTIOLOSUHTEISTA
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 47
▼M9
LIITE III
TYYPPI I -TESTI
(Keskimääräisten pakokaasupäästöjen tarkastus kylmäkäynnistyksen
jälkeen)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä kuvataan liitteessä I olevassa 5.3.1 kohdassa
määritetyn tyyppi I -testin menettely. Kun vertailupolttoaineena
käytetään nestekaasua tai maakaasua, sovelletaan lisäksi liitteen
XII säännöksiä.
2 TOIMINTASYKLI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ
2.1 Syklin kuvaus
Toimintasykli alustadynamometrillä kuvataan tämän liitteen
lisäyksessä 1.
2.2 Syklin ajamisen yleiset ehdot
Syklin ajoa on tarvittaessa kokeiltava ennakolta, jotta voidaan
selvittää kaasu- ja jarrupolkimien käyttö siten, että saavutetaan
sykli, joka pysyy teoreettisen syklin toleranssialueen sisällä.
2.3 Vaihteiston käyttö
2.3.1 Jos ykkösvaihteella saavutettava suurin nopeus on pienempi kuin
15 km/h, käytetään kaupunkiajosyklin perusosissa (osa 1)
kakkos-, kolmos- ja nelosvaihteita ja taajama-alueen ulkopuoli-
sessa ajosyklissä (osa 2) kakkos-, kolmos-, nelos- ja
viitosvaihteita. Vastaavia vaihteita voidaan käyttää myös silloin,
kun ajo-ohjeet suosittelevat liikkeellelähtöä tasamaalta kakkos-
vaihteella tai kun ykkösvaihde on tarkoitettu käytettäväksi vain
maastoajoon, ryömintään tai hinaukseen.
►M15 Ajoneuvoja, jotka eivät saavuta vaadittua kiihtyvyyttä ◄
ja jaksolle ilmoitettua suurinta nopeutta, on ajettava kaasupoljin
täysin alaspainettuna, jotta vaadittu ajojakso saavutetaan uudel-
leen. Poikkeukset testijaksosta on merkittävä testausselosteeseen.
2.3.2 Puoliautomaattisella vaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan
käyttämällä tavanomaisesti ajossa käytettäviä vaihteita ja
käyttämällä vaihteita valmistajan ohjeiden mukaisesti.
2.3.3 Automaattivaihteistolla varustetut ajoneuvot testataan suurin
ajovaihde (drive) kytkettynä. Kaasupoljinta on käytettävä siten,
että saavutetaan mahdollisimman tasainen kiihtyvyys, jolloin
vaihteet kytkeytyvät tavanomaisessa järjestyksessä. Tämän liit-
teen lisäyksessä 1 esitettyjä vaihtamiskohtia ei sovelleta;
kiihdytyksen on jatkuttava koko sen suoraviivaisen ajanjakson
ajan, jota kuvaa suora viiva, joka yhdistää jokaisen joutokäynti-
jakson lopun seuraavaan tasaisen nopeusjakson alkuun.
Jäljempänä 2.4 kohdassa esitettyjä toleransseja sovelletaan.
2.3.4 Ajoneuvot, jotka on varustettu kuljettajan kytkemällä ylivaih-
teella, testataan kaupunkiajosyklissä (osa 1) ylivaihde
irtikytkettynä ja taajama-alueen ulkopuolisessa ajosyklissä (osa
2) ylivaihde kytkettynä.
2.4 Toleranssit
2.4.1 Mitatun ja teoreettisen nopeuden eroksi sallitaan ± 2 km/h kiihdy-
tyksen ja tasaisen nopeuden aikana sekä hidastuksen aikana
ajoneuvon jarruja käytettäessä. Jos ajoneuvo hidastuu nopeammin
ilman jarrujen käyttöä, sovelletaan vain 6.5.3 kohdan vaati-
muksia. Tätä suuremmat nopeustoleranssit sallitaan vaiheen1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 48
▼M14
▼M9
▼M15
▼M10
▼M9
▼M9
vaihtojen aikana edellyttäen, että toleransseja ei ylitetä yli 0,5
sekunniksi missään tilanteessa.
2.4.2 Aikatoleranssit ovat ± 1 sekunti. Toleransseja sovelletaan kaupun-
kiajosyklissä (osa 1) kunkin vaihtamishetken (1) alussa ja lopussa
ja taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) toiminnoissaN:o 3, 5 ja 7.
2.4.3 Nopeus- ja aikatoleranssit yhdistetään tämän liitteen lisäyksessä 1
esitetyllä tavalla.
3 AJONEUVO JA POLTTOAINE3.1 Testiajoneuvo
3.1.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa. Sen on
oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km
ennen testiä.
3.1.2 Pakojärjestelmässä ei saa olla vuotoja, jotka vähentäisivät
kerättävää kaasumäärää, jonka on oltava sama kuin moottorista
lähtevä kaasumäärä.
3.1.3 Imujärjestelmän tiiviys voidaan tarkastaa, jotta varmistetaan, ettei
polttoaine-ilmaseokseen pääse vahingossa lisäilmaa.
3.1.4 Moottorin ja ajoneuvon hallintalaitteiden säätöjen on oltava
valmistajan määräysten mukaiset. Tätä vaatimusta sovelletaan
erityisesti joutokäynnin säätöihin (kierrosnopeus ja pakokaasujen
hiilimonoksidipitoisuus), kylmäkäynnistyslaitteen säätöihin ja
pakokaasupäästöjen valvontajärjestelmään.
3.1.5 Testattava ajoneuvo tai vastaava ajoneuvo on tarvittaessa varus-
tettava laitteella, jolla voidaan mitata alustadynamometrin
säätämisessä tarvittavat ominaisparametrit 4.1.1 kohdan
määräysten mukaisesti.
3.1.6 Tutkimuslaitos voi varmistaa, että ajoneuvon teho vastaa valmis-
tajan ilmoittamaa, että sitä voi käyttää tavanomaiseen ajoon ja
erityisesti, että se käynnistyy sekä kylmänä että kuumana.
3.2 Polttoaine
Testissä on käytettävä liitteessä VIII määriteltyä sopivaa vertailu-
polttoainetta.
3.2.1 Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, on testattava liitteen XII mukai-
sesti liitteessä IX a määritety(i)llä asianmukaisella
(asianmukaisilla) vertailupolttoaineella (vertailupolttoaineilla).
4 TESTIVARUSTUS
4.1 Alustadynamometri
4.1.1 Dynamometrin on kyettävä simuloimaan ajovastuksia yhdellä
seuraavista luokituksista:
— dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä; dynamometri,
jonka fyysiset ominaisuudet antavat kiinteän kuormituskäyrän
muodon;
— dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä; dynamometri,
jossa vähintään kahta ajovastusparametriä voidaan säätää
kuormituskäyrän muodon muuttamiseksi.
4.1.2 Dynamometrin säätö ei saa muuttua ajan kuluessa. Se ei saa
aiheuttaa tärinää, joka voitaisiin havaita ajoneuvossa ja joka voisi
heikentää ajoneuvon tavanomaisia toimintoja.
4.1.3 Sen on oltava varustettu inertian ja kuorman simuloinnilla.
Kaksirullaisen dynamometrin osalta nämä simuloinnit kytketään
eturullaan.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 49
(1) On huomattava, että sallittu kahden sekunnin aika sisältää vaihteen vaihtamiseen
kuluvan ajan ja tarvittaessa tietyn varan ottaa jaksotus kiinni▼M14
▼M9
▼M9
4.1.4 Tarkkuus
4.1.4.1 Kuorma on kyettävä mittaamaan ja lukemaan ± 5 % tarkkuudella.
4.1.4.2 Jos dynamometrissä on kiinteä kuormituskäyrä, on kuorman
säädön tarkkuuden oltava 80 km/h nopeudella ± 5 %. Jos dyna-
mometrissä on säädettävä kuormituskäyrä, on dynamometrin
sovittamistarkkuuden ajovastuksiin ►M12 oltava 5 % nopeu-
dessa 120, 100, 80, 60 ja 40 km/h ja 10 % nopeudessa 20 km/
h.◄Sen alapuolella dynamometrin absorption on oltava positii-
vinen.
4.1.4.3 Pyörivien osien kokonaisinertian (tarvittaessa mukaan lukien
simuloitu inertia) on oltava tunnettu ja ± 20 kg:n sisällä testin
inertialuokasta.
4.1.4.4 Ajoneuvon nopeus on mitattava rullan pyörimisnopeutena (kaksir-
ullaisella dynamometrillä eturullasta). Nopeuden
mittaustarkkuuden on oltava ± 1 km/h yli 10 km/h:n nopeuksilla.
4.1.5 Kuorman ja inertian asetus
4.1.5.1 Dynamometri kiinteällä kuormituskäyrällä: kuorman simulointi
on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho 80 km/h tasaisella
nopeudella ja absorboitu teho nopeudella 50 km/h on merkittävä
muistiin. Keinot, joilla tämä kuorma määritetään ja säädetään,
esitetään lisäyksessä 3.
4.1.5.2 Dynamometri säädettävällä kuormituskäyrällä: kuorman simu-
lointi on säädettävä absorboimaan vetopyöräteho
►M12 nopeuksien 120, 100, 80, 60, 40 ja 20 km/h osalta. ◄
Keinot, joilla nämä kuormat määritetään ja säädetään, esitetään
lisäyksessä 3.
4.1.5.3 Inertia
Dynamometrit, joissa on sähköinen inertian simulointi, on osoitet-
tava yhtäpitäviksi mekaanisten hitauden inertiajärjestelmien
kanssa. Tapa, jolla yhtäpitävyys todetaan, esitetään lisäyksessä 4.
4.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä
4.2.1 Pakokaasun näytteenottojärjestelmän on kyettävä mittaamaan
epäpuhtauksien todelliset määrät mitattavista pakokaasuista.
Mittaukseen käytetään vakiotilavuuskerääjäjärjestelmää (CVS).
Se edellyttää, että ajoneuvon pakokaasua jatkuvasti laimennetaan
ulkoilmalla valvotuissa olosuhteissa. Vakiotilavuuskerääjämene-
telmällä mitattaessa on täytettävä kaksi edellytystä: pakokaasujen
ja laimennusilmaseoksen kokonaistilavuus on mitattava, ja analy-
sointia varten kerätään jatkuvasti suhteellinen näyte tilavuudesta.
Epäpuhtauksien päästömäärät määritetään näytteiden pitoisuuk-
sista, jotka korjataan ulkoilman epäpuhtauspitoisuudella ja
testijakson kokonaisvirtauksella.
Hiukkaspäästöjen taso määritetään käyttämällä sopivia suodat-
timia, joilla kerätään hiukkaset virtauksen suhteellisesta
osuudesta testin ajan ja saatu hiukkasmäärä punnitaan 4.3.2
kohdan mukaisesti.
4.2.2 Virtauksen järjestelmän läpi on oltava riittävä, jotta veden
kondensoituminen estetään kaikissa testin aikana mahdollisissa
olosuhteissa, kuten lisäyksessä 5 määritellään.
4.2.3 ►M12 ◄ Lisäyksessä 5 esitetään kolme
esimerkkiä vakiotilavuuskerääjäjärjestelmistä, jotka täyttävät
tässä liitteessä vahvistetut vaatimukset.
4.2.4 Kaasun ja ilman seoksen on oltava homogeenista keräysputken
pisteessä S2.
4.2.5 Putken on otettava edustava näyte laimennetusta pakokaasuista.
4.2.6 Järjestelmässä ei saa olla kaasuvuotoja. Rakenteen ja materiaalien
on oltava sellaiset, ettei järjestelmä vaikuta laimennetun pako-
kaasun epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos yksikin osa (lämmönvaihdin,
puhallin jne.) voi muuttaa jonkin kaasumaisen epäpuhtaudenpitoisuutta laimennetussa kaasussa, on kyseisen epäpuhtauden
näytteenotto suoritettava ennen tätä osaa, jos ongelmaa ei voida
korjata.
4.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu useampihaaraisella pakoput-
kella,►
M12 yhdistävät putket on kytkettävä mahdollisimman1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 50
▼M9
lähelle ajoneuvoa, mutta siten, että ajoneuvon toimintaan ei
vaikuteta. ◄
4.2.8 Staattisen paineen vaihtelut ajoneuvon pakoputkessa (pakoput-
kissa) eivät saa poiketa enempää kuin ± 1,25 kPa niistä
staattisen paineen vaihteluista, jotka on mitattu dynamometrin
ajosyklin aikana ilman liitäntää pakoputkeen (pakoputkiin).
Näytteenottojärjestelmiä, joilla voidaan ylläpitää staattisen
paineen toleranssi ± 0,25 kPa, on käytettävä, jos valmistajan
kirjallinen pyyntö hyväksynnän antavalle viranomaiselle selvittää
kapeamman toleranssin tarpeen. Vastapaine on mitattava pakoput-
kesta mahdollisimman läheltä sen päätä tai jatkeesta, jonka
halkaisija on sama.
4.2.9 Pakokaasujen ohjaamiseen käytettävien venttiilien on oltava
nopeasäätöistä ja nopeatoimista tyyppiä.
4.2.10 Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin näytepusseihin. Pussien
on oltava materiaalia, joka ei muuta kaasumaista epäpuhtautta
yli ± 2 % 20 minuutin varastoinnin jälkeen.
4.3 Analysointilaitteisto
4.3.1 Vaatimukset
4.3.1.1 Kaasumaiset epäpuhtaudet on analysoitava seuraavilla laitteilla:
— hiilimonoksidin (CO) ja hiilidioksidin (CO2) analysointi: hiili-
monoksidi- ja hiilidioksidianalysaattorin on oltava ei-
dispersoivaa infrapuna-absorptiotyyppiä (NDIR),
— hiilivetyjen (HC) analysointi — ottomoottorit: hiilivetyanaly-
saattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID) kalibroituna
propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvivalenttina
(C1),
— hiilivetyjen (HC) analysointi — dieselmoottorit: hiilivetyana-
lysaattorin on oltava liekki-ionisaatiotyyppiä (FID), joka on
varustettu ilmaisimella, venttiileillä, putkistolla jne., jotka
lämmitetään 463 K (190 ºC) ± 10 K lämpötilaan (HFID). Se
kalibroidaan propaanikaasulla, joka ilmaistaan hiiliatomiekvi-
valenttina (C1).
— typen oksidien (NOx) analysointi: typen oksidien analysaat-
torin on oltava joko kemiluminesenssityyppiä (CLA) tai ei-
dispersoivaa ultraviolettiresonanssiabsorptiotyyppiä
(NDUVR), molemmat varustettuna NOx-NO-muuntimella.
Hiukkaset:Kerättyjen hiukkasten massan määritys. Hiukkaset kerätään
molemmilla kerroilla kahdella sarjaan asennetulla suodattimella
näytekaasuvirrasta. Kullakin suodatinparilla kerätty hiukkasmäärä
on oltava seuraavan kaavan mukainen:
M¼
Vmix/C1m
Vep/C1dtai m ¼M/C1d/C1Vep
Vmix
—Vep: virtaus suodattimien läpi
—Vmix: virtaus tunnelin läpi
— M: hiukkasten massa (g/km)—M
limit: hiukkasten massaraja (voimassaoleva massaraja g/
km)
— m: suodattimilla kerätty hiukkasmassa (g)— d: toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka (km)
Hiukkasten näytemäärä (V
ep/Vmix) säädetään siten, että kun
M=Mlimit,1≤m≤5 mg (käytettäessä halkaisijaltaan 47 mm:n
suodattimia).
Suodatinpinnan on koostuttava materiaalista, joka on vettä
hylkivää ja reagoimatonta pakokaasun osien suhteen (fluoridihii-
lipäällysteiset lasikuitusuodattimet tai vastaavat).
4.3.1.2 Tarkkuus1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 51
▼M12
▼M9
▼M9
Analysaattorien on oltava mittausalueeltaan sellaisia, että saavute-
taan vaadittu tarkkuus pakokaasunäytteen epäpuhtauksien
pitoisuuksien mittaamisessa.
►M12 Mittausvirhe ei saa ylittää ±2 %:a (analysaattorin luon-
nollinen virhe) kalibrointikaasujen todellisista arvoista
riippumatta. Pienemmillä kuin 100 ppm:n pitoisuuksilla virhe ei
saa olla suurempi kuin ± 2 ppm. Ympäröivää ilmaa koskeva
näyte on mitattava samalla analysaattorilla asianmukaisella
mittausalueella. ◄► M12 ◄
Kerättyjen hiukkasten mittaustarkkuuden on oltava taattu yksi
mikrogramma.
Kaikkien suodattimien punnituksiin käytettävän vaa'an tark-
kuuden on oltava 5 µg ja luettavuuden 1 µg.
4.3.1.3 Kylmäloukku
Mitään kaasunkuivauslaitetta ei saa käyttää ennen analysaattor-
eita, ellei ole osoitettu, ettei sillä ole vaikutusta kaasuvirran
epäpuhtauspitoisuuteen.
4.3.2 Erityiset vaatimukset dieselmoottoreille
Jatkuvaan HC-analysointiin liekki-ionisaatiotunnistimella (HFID)
on käytettävä lämmitettyä näytteenottolinjaa sekä tallenninta (R).
Mitattujen hiilivetyjen keskimääräinen pitoisuus määritellään inte-
groimalla. Testin ajan lämmitetyn näytteenottolinjan lämpötila on
pidettävä 463 K (190 ºC) ± 10 K suuruisena. Lämmitetty näyttee-
nottolinja on varustettava lämmitetyllä suodattimella (Fh), joka
poistaa≥0,3 mikrometrin hiukkaset 99-prosenttisesti, poista-
maan kaikki kiinteät hiukkaset analysointiin tarvittavasta
jatkuvasta kaasuvirrasta. Näytteenottojärjestelmän vasteaika(putkesta analysaattorin sisäänmenoon) ei saa olla yli neljä
sekuntia.
HFID-laitetta on käytettävä vakiovirtausjärjestelmällä
(lämmönvaihdin), jotta saadaan edustava näyte, jollei tehdä
kompensointia muuttuville CFV- tai CFO-virtauksille.
Hiukkasten keräysyksikön on käsitettävä laimennustunneli, keräy-
sputki, suodatinyksikö, osavirtauspumpu, virtausmäärän säädin ja
mittausyksikó. Hiukkasnäytteenoton osavirtaus imetään kahden
sarjaan asennetun suodattimen läpi. ►
M12 Keräysputki, jota
käytetään hiukkasten näytteenottoon kaasuvirrasta, on oltava
sijoitettu laimennusilman syöttökanavaan siten, että homogeeni-
sesta pakokaasuilmaseoksen virrasta saadaan edustava näyte, kun
pakokaasuilmaseoksen lämpötila ennen hiukkassuodatinta on
enintään 325 K (52 ºC). ◄Kaasuvirran lämpötila virtausmittar-
issa ei saa vaihdella yli ± 3 K eikä virtausmäärän massa yli ± 5 %.
Jos tilavuusvirta muuttuu liiaksi suodattimien ylikuormittumisen
takia, testi on pysäytettävä. Kun testi uusitaan, on virtausmäärää
vähennettävä tai käytettävä suurempaa suodatinta. Suodattimet
on poistettava kammiosta aikaisintaan tuntia ennen testin alkua.
Tarvittavat hiukkassuodattimet on vakautettava (lämpötilan ja
kosteuden suhteen) avoimessa astiassa, pölyltä suojattuna,
vähintään 8 ja enintään 56 tuntia ennen testiä ilmastoidussa
kammiossa. Vakauttamisen jälkeen puhtaat suodattimet punnitaan
ja varastoidaan, kunnes ne käytetään.
Jos suodattimia ei käytetä tunnin kuluessa niiden poistamisesta
punnitusastiasta, ne on punnittava uudelleen.
Yhden tunnin raja voidaan korvata kahdeksan tunnin rajalla, jos
seuraavat ehdot täyttyvät:
— stabiloitunut suodatin asetetaan ja pidetään tiivistetyssä
suodattimen pitimessä, jonka päädyt ovat tulpatut, tai
— stabiloitunut suodatin asetetaan tiivistettyyn suodattimen
pitimeen, joka sitten välittömästi asennetaan näytelinjaan,
jonka läpi ei ole virtausta.
4.3.3 Kalibrointi
Kukin analysaattori on kalibroitava niin usein kuin on tarpeellista
ja joka tapauksessa tyyppihyväksyntätestiä edeltävänä kuukau-
tena, ja vähintään kuuden kuukauden välein tuotannon
vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseksi. Käytettävä kalibrointi-1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 52
▼M12
▼M9
▼M9
menetelmä esitetään lisäyksessä 6 olevassa 4.3.1 kohdassa tarkoi-
tettujen analysaattorien osalta.
4.4 Tilavuusmittaus
4.4.1 Vakiotilavuuskerääjään otetun laimennetun pakokaasun kokonais-
tilavuuden mittausmenetelmän on oltava sellainen, että
mittaustarkkuus on ± 2 %.
4.4.2 Vakiotilavuuskerääjän kalibrointi
Vakiotilavuuskerääjäjärjestelmän tilavuuden mittauslaite on kali-
broitava menetelmällä, jolla saavutetaan vaadittu tarkkuus, ja
riittävän usein tämän tarkkuuden ylläpitämiseksi.
Lisäyksessä 6 annetaan esimerkki kalibrointimenettelystä, joka
antaa vaaditun tarkkuuden. Menetelmässä hyödynnetään dynaa-
mista virtausmittauslaitetta, joka on dynaaminen ja soveltuu
vakiotilavuuskerääjätestissä esiintyvälle suurelle virtausmäärälle.
Laitteen tarkkuuden on oltava taattu hyväksytyn kansallisen tai
kansainvälisen standardin mukaisesti.
4.5 Kaasut
4.5.1 Puhtaat kaasut
Seuraavat puhtaat kaasut on tarvittaessa oltava käytettävissä kali-
brointia ja käyttöä varten:
— puhdistettu typpi (puhtaus ≤1 ppm C, ≤1 ppm CO,
≤400 ppm CO2ja≤0,1 ppm NO),
— puhdistettu synteettinen ilma (puhtaus ≤1 ppm C, ≤1 ppm
CO,≤400 ppm CO2ja≤0,1 ppm NO), happipitoisuus 18
— 21 tilavuusprosenttia,
— puhdistettu happi (puhtaus ≤99,5 tilavuusprosenttia O2),
— puhdistettu vety (ja vetyä sisältävä seos) (puhtaus ≤1 ppm
C,≤400 ppm CO2).
4.5.2 Kalibrointikaasut
Käytettävissä on oltava kaasuja, joilla on seuraavat kemialliset
koostumukset: seokset:
—C3H8ja puhdistettu synteettinen ilma (ks. 4.5.1 kohta),
— CO ja puhdistettu typpi,—C O
2ja puhdistettu typpi,
— NO ja puhdistettu typpi.
(Tämän kalibrointikaasun NO2-määrä ei saa ylittää 5 % NO-pitoi-
suudesta.)
Kalibrointikaasun todellisen pitoisuuden on oltava ± 2 prosentin
sisällä ilmoitetusta arvosta.
Lisäyksessä 6 eritellyt pitoisuudet voidaan myös saada aikaan
kaasunjakajalla, laimentaen puhdistetulla N2:lla tai puhdistetulla
synteettisellä ilmalla. Sekoituslaitteen tarkkuuden on oltava sell-
ainen, että laimennettujen kalibrointikaasujen pitoisuudet voidaan
määrittää ± 2 %:n tarkkuudella.
4.6 Lisälaitteet
4.6.1 Lämpötilat
Lisäyksessä 8 esitetyt lämpötilat on mitattava ± 1,5 K:n tarkkuu-
della.
4.6.2 Paine
Ulkoilman paine on pystyttävä mittaamaan ± 0,1 kPa:n tarkkuu-
della.
4.6.3 Absoluuttinen kosteus
Absoluuttinen kosteus (H) on pystyttävä mittaamaan ± 5 %:n
tarkkuudella.
4.7 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on tarkastettava lisäyksessä 7
olevassa 3 jaksossa esitetyllä menetelmällä. Tuodun ja mitatun
kaasumäärän suurin sallittu poikkeama on 5 %.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 53
▼M9
5 TESTIN VALMISTELU
5.1 Inertiasimulaattorien säätö ajoneuvon hitautta vastaavaksi
Inertiasimulaattoria käytetään, jotta pyörivien massojen kokonai-
sinertia saadaan suhteessa vertailumassaan seuraavissa rajoissa:
Ajoneuvojen vertailumassa VM
(kg)Ekvivalentti-inertia I
(kg)
VM≤480 455
480 < VM ≤540 510
540 < VM ≤595 570
595 < VM ≤650 625
650 < VM ≤710 680
710 < VM ≤765 740
765 < VM ≤850 800
850 < VM ≤965 910
965 < VM ≤1 080 1 020
1 080 < VM ≤1 190 1 130
1 190 < VM ≤1 305 1 250
1 305 < VM ≤1 420 1 360
1 420 < VM ≤1 530 1 470
1 530 < VM ≤1 640 1 590
1 640 < VM ≤1 760 1 700
1 760 < VM ≤1 870 1 810
1 870 < VM ≤1 980 1 930
1 980 < VM ≤2 100 2 040
2 100 < VM ≤2 210 2 150
2 210 < VM ≤2 380 2 270
2 380 < VM ≤2 610 2 270
2 610 < VM 2 270
Jos dynamometrissä ei ole vastaavaa ekvivalentti-inertiaa, on
käytettävä ajoneuvon vertailumassaa lähimpänä olevaa
korkeampaa arvoa.
5.2 Dynamometrin säätö
Kuorma säädetään 4.1.4 kohdassa esitettyjen menetelmien mukai-
sesti. Käytetty menetelmä ja saadut arvot (ekvivalentti-inertialle
ominainen säätöparametri) on tallennettava testausselosteeseen.
5.3 Auton esivakauttaminen
5.3.1 Dieselmoottorilla varustetulla ajoneuvolla on hiukkaspäästöjen
mittausta varten ajettava tämän liitteen lisäyksessä 1 esitettyä
osan II sykliä vähintään 6 ja enintään 36 tuntia ennen testausta.
On ajettava kolme peräkkäistä sykliä. Dynamometrin asetus osoi-
tetaan 5.1 ja 5.2 kohdassa.
Valmistajan pyynnöstä ottomoottoreilla varustetut moottorit
voidaan esivalmistella yhden (1 osa) ja kahden (2 osa) ajojakson
osalta.
Tämän dieselmoottorin esivakauttamisen jälkeen ja ennen testa-
usta on diesel- ja ottomoottorilla varustettuja ajoneuvoja
säilytettävä huoneessa, jonka lämpötila pysyy suhteellisen
vakiona välillä 293-303 K (20 - 30 ºC). Tätä vakauttamista on1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 54
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
suoritettava ainakin kuusi tuntia ja jatkettava, kunnes mahdolliset
moottoriöljyn ja jäähdytysnesteen lämpötilat ovat ± 2 K huoneen
lämpötilasta.
Jos valmistaja niin pyytää, testi on suoritettava 30 tunnin kuluessa
siitä, kun ajoneuvoa on ajettu sen tavanomaisessa lämpötilassa.
5.3.1.1 Ottomoottorilla varustetut ajoneuvot, jotka käyttävät polttoai-
neena nestekaasua tai maakaasua tai jotka on varustettu niin, että
ne voivat käyttää polttoaineena sekä bensiiniä että nestekaasua tai
maakaasua, on esivakautettava ennen toisella vertailupolttoai-
neella suoritettavaa testiä ensimmäisellä kaasumaisella
vertailupolttoaineella ja toisella kaasumaisella vertailupolttoai-
neella suoritettavien testien välissä. Kyseinen esivakautus
suoritetaan toisella vertailupolttoaineella ajamalla esivakauttava
ajosykli, joka koostuu tämän liitteen lisäyksessä 1 kuvatun testi-
syklin yhdestä 1 osasta (taajamajakso) ja kahdesta 2 osasta
(taajaman ulkopuolinen jakso). Valmistajan pyynnöstä ja teknisen
tutkimuslaitoksen suostumuksella kyseistä esivakauttavaa
ajosykliä voidaan laajentaa. Dynamometrin asetuksen on oltava
tämän liitteen 5.1 ja 5.2 kohdassa ilmoitettu.
5.3.2 Rengaspaineiden on oltava valmistajan ilmoittamat ja niitä on
käytettävä tiellä suoritettavassa esitestissä jarrun säätämiseksi.
Rengaspaineita voidaan nostaa enintään 50 % valmistajan suosi-
telmasta käytettäessä kaksirullaista dynamometriä. Käytetty
rengaspaine on kirjattava testausselosteeseen.
6 MENETTELY DYNAMOMETRILLÄ6.1 Erityiset vaatimukset syklin aikana
6.1.1 Testin aikana testihuoneen lämpötilan on oltava 293-303 K (20-
30 ºC). Testihuoneen ilman tai moottorin imuilman absoluuttisen
kosteuden (H) on oltava seuraavanlainen:
5,5≤H≤12,2 g H
2O/kg kuivaa ilmaa
6.1.2 Ajoneuvon on testin aikana oltava suunnilleen vaakatasossa, jotta
polttoaineen jakelussa ei ilmenisi mitään tavanomaisesta poik-
keavaa.
6.1.3 ►M15 Ajoneuvoon kohdistetaan nopeudeltaan vaihteleva
ilmavirtaus. ◄Tuulennopeuden on oltava sellainen, että 10 km:n
tuntinopeudesta aina vähintään 50 km:n tuntinopeuteen asti ilman
vaakasuora nopeus puhaltimen suuaukossa on +/− 5 km/h vastaa-
vasta dynamometrirullan vauhdista. Puhallinta koskeva lopullinen
valinta tapahtuu seuraavien ominaispiirteiden mukaan:
— Alue: vähintään 0,2 m2
— Matalamman reunan korkeus maasta: noin 20 cm
— Etäisyys auton etuosasta: noin 30 cm.
Vaihtoehtoisesti puhallinnopeuden on oltava vähintään 6 m/s
(21,6 km/h). Erikoisajoneuvoja (esim. matkailuauto, maastoauto)
valmistavan valmistajan pyynnöstä puhaltimen korkeutta voidaan
muuttaa.
6.1.4 Testin aikana on nopeus kirjattava ylös ajan funktiona tai
kerättävä tietojenhankintajärjestelmällä siten, että suoritettujen
syklien oikeellisuus voidaan tarkistaa.
6.2 Moottorin käynnistäminen
6.2.1 Moottori on käynnistettävä tarkoitukseen varatuilla laitteilla
valmistajan ohjeiden mukaisesti siten kuin ne esiintyvät
ajoneuvon käyttäjän käsikirjassa.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 55
▼M14
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
6.2.2 ►M15 Ensimmäinen ajojakso alkaa moottorin käynnistyksen
alkaessa. ◄
6.2.3 Kun polttoaineena käytetään nestekaasua, moottori saadaan
käynnistää bensiinillä ja vaihtaa toimimaan nestekaasulla ennalta
määritetyn ajan, jota kuljettaja ei voi muuttaa, jälkeen.
6.3 Joutokäynti
6.3.1 Käsivalintainen tai puoliautomaattinen vaihteisto
Katso lisäyksessä olevat taulukot III.1.2 ja III.1.3.
6.3.2 Automaattivaihteisto
Ensimmäisen kytkennän jälkeen valitsinta ei saa käyttää missään
vaiheessa testin aikana, paitsi 6.4.3 kohdassa tarkoitetussa tapauk-
sessa tai jos valitsinta käytetään mahdollisen ylivaihteen
kytkemiseen.
6.4 Kiihdytykset
6.4.1 Kiihdytykset on tehtävä siten, että kiihtyvyys olisi mahdolli-
simman tasainen vaiheen ajan.
6.4.2 Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, tarvittava
lisäaika vähennetään, jos mahdollista, vaihtamiseen varatusta
ajasta, mutta muuten seuraavasta tasaisen nopeuden jaksosta.
6.4.3 Automaattivaihteistot
Jos kiihdytystä ei voida tehdä vahvistetussa ajassa, vaihteenvalit-
sinta käytetään noudattaen käsivalintaisia vaihteistoja koskevia
vaatimuksia.
6.5 Hidastukset
6.5.1 Kaikki kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastukset tehdään
nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä päällä. Kytkin
irroitetaan vaihdevipuun koskematta 10 km/h:n nopeudessa.
Kaikki taajama-alueen ulkopuolisen ajosyklin (osa 2) hidastukset
tehdään nostamalla jalka täysin kaasulta kytkimen pysyessä
päällä. Kytkin irrotetaan vaihdevipuun koskematta 50 km/h:n
nopeudessa viimeisessä hidastuksessa.
6.5.2 Jos hidastusjakso on pitempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvis-
tettu aika, ajoneuvon jarruja käytetään, jotta syklin ajoitussaavutetaan.
6.5.3 Jos hidastusjakso on lyhyempi kuin vastaavalle vaiheelle vahvis-
tettu aika, teoreettisen syklin ajoitus saavutetaan yhdistämällä
tasaisen nopeuden jakso tai joutokäyntijakso seuraavaan toimin-
taan.
6.5.4 Kaupunkiajosyklin (osa 1) perusosan hidastusjakson lopussa
(ajoneuvon pysäytys rullilla) vaihde siirretään vapaalle ja kytkin
nostetaan.
6.6 Tasaiset nopeudet
6.6.1 Kaasun pumppaamista tai sulkemista on vältettävä siirryttäessä
kiihdytyksestä seuraavaan tasaiseen nopeuteen.
6.6.2 Vakionopeusjaksot saavutetaan kiinteällä kaasupolkimen asen-
nolla.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 56
▼M14
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
7 KAASUJEN JA HIUKKASTEN NÄYTTEENOTTO JA
ANALYSOINTI
7.1 Näytteenotto
Näytteenotto aloitetaan (NA) ennen moottorin käynnistystä tai
käynnistystä aloitettaessa ja loppuu viimeisen taajaman ulkopuo-
lisen joutokäyntijakson loppuessa (osa 2, näytteenoton
loppuminen) (NL) tai, kun kyseessä on tyyppi VI-testi, viimeisen
perusjakson (osa 1) viimeisen joutokäyntijakson loppuessa.
7.2 Analysointi
7.2.1 Pussin sisältämät pakokaasut on analysoitava mahdollisimman
pian eikä missään tapauksessa myöhemmin kuin 20 minuuttia
testisyklin loppumisesta. Käytetyt hiukkassuodattimet on vietäväkammioon viimeistään tunnin kuluttua pakokaasutestin päättymi-
sestä ja niitä on vakautettava siellä 2-36 tuntia ja sitten
punnittava.
7.2.2 Ennen kunkin näytteen analysointia on kunkin epäpuhtauden
osalta analysaattorin asetus nollattava sopivalla nollakaasulla.
7.2.3 Analysaattorit asetetaan vastaamaan kalibrointikäyriä käyttämällä
vertailukaasuja, joiden nimellispitoisuudet ovat 70-100 % mittau-
salueesta.
7.2.4 Tämän jälkeen analysaattorien nollakohdat tarkastetaan. Jos
lukema poikkeaa 7.2.2 kohdassa tarkoitetusta asteikosta yli 2 %,
menettely uusitaan.
7.2.5 Tämän jälkeen näytteet analysoidaan.
7.2.6 Analysoinnin jälkeen nolla- ja asteikkokohdat tarkastetaan
samoilla kaasuilla. Jos uusintatarkastukset ovat 2 %:n sisällä
7.2.3 kohdassa saaduista, analyysi voidaan hyväksyä.
7.2.7 Tämän jakson kaikissa kohdissa on eri kaasujen virtausmäärien ja
paineiden oltava samat kuin on käytetty analysaattoreita kalibroi-
taessa.
7.2.8 Kunkin kaasuista mitatun epäpuhtauden pitoisuuslukema on se,
joka on luettu mittauslaitteesta sen tasaantumisen jälkeen. Diesel-
moottoreiden hiilivetypäästöjen massat lasketaan integroidusta
HFID:in lukemasta, tarvittaessa korjattuna vaihtelevalle virtauk-
selle lisäyksessä 5 esitetyllä tavalla.
8 KAASUMAISTEN JA HIUKKASEPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN
MÄÄRÄN MÄÄRITYS
8.1 Huomioitava tilavuus
Huomioitava tilavuus on korjattava vastaamaan olosuhteita
101,33 kPa ja 273,2 K.
8.2 Kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen kokonaismassa
Ajoneuvosta testin aikana tulleen kunkin kaasumaisen epäpuh-
tauden massa m määritetään volumetrisen pitoisuuden ja
kyseisen kaasun tilavuuden tulona huomioiden seuraavat tiheydet
edellä mainituissa vertailuolosuhteissa.
hiilimonoksidin (CO) osalta d = 1,25 g/l
hiilivetyjen osalta:
bensiinille (CH
1,85) d = 0,619 g/l
dieselöljylle (CH1,86) d = 0,619 g/l
nestekaasulle (CH2,525) d = 0,649 g/l
maakaasulle (CH4) d = 0,714 g/l
typen oksidien osalta (NO2): d = 2,05 g/l1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 57
▼M10
▼M15
▼M9
▼M14
▼M9
Testin aikana ajoneuvosta saadun hiukkaspäästön massa m
määritetään punnitsemalla kahdella suodattimella kerättyjen hiuk-
kasten massa, m1ensimmäisestä suodattimesta, m2toisesta
suodattimesta:
— jos 0,95 (m1+m2)≤m1,m=m1,
— jos 0,95 (m1+m2)>m1,m=m1+m2,
— jos m2>m1, testi on hylätty.
Lisäyksessä 8 esitetään laskelmat esimerkkeineen, joita käytetään
kaasumaisten ja hiukkasepäpuhtauspäästöjen massojen määrittä-
miseen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 58
▼M9
Lisäys 1
TYYPPI I -TESTIN TOIMINTASYKLIN OSAT
1 TOIMINTASYKLI
1.1 Toimintasykli, joka koostuu osasta 1 (kaupunkiajosykli) ja osasta
2 (taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli), esitetään kuvassa III/
1.1.
2 KAUPUNKIAJOSYKLIN (OSA I) PERUSOSA
Ks. kuva III/1.2 ja taulukko III/1.2.
2.1 Jako vaiheittain
Aika %
Joutokäynti 60 s/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15030,8
35,4
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin
päällä; yhteensä 9 s 4,6
Vaihteen siirto 8 s 4,1
Kiihdytykset 36 s 18,5
Tasaisen nopeuden jaksot 57 s 29,2
Hidastukset 25 s 12,8
195 s 100 %
2.2 Jako vaihteiden käytön mukaan
Aika %
Joutokäynti 60 s/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15030,8
35,4
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin
päällä; yhteensä 9 s 4,6
Vaihteen siirto 8 s 4,1
Ykkösvaihde 24 s 12,3
Kakkosvaihde 53 s 27,2
Kolmosvaihde 41 s 21
195 s 100 %
2.3 Yleistä
Keskinopeus testin aikana: 19 km/h.
Tehollinen ajoaika: 195 s.
Teoreettinen ajomatka yhdessä syklissä: 1,013 km.
Vastaava ajomatka neljässä syklissä: 4,052 km.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 59
▼M15
Kuva +
Tyyppi I -testin toimintasykli
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 60
Taulukko III/1/2
Toimintasykli alustadynamometrillä (osa 1)
Toiminnan
N:oToimintaVaihe
N:oKiihty-
vyys
(m/s2)Nopeus
(km/h)KestoaikaKumulatii-
vinen aika
(s)Käytettävä vaihde käsivalintaisella
vaihteistolla Körmo-
ment (s)Provsteg
(s)
1 Joutokäynti 1 11 11 11 6 s PM + 5 s K1 (1)
2 Kiihdytys 2 1,04 0—15 4 4 15 13 Tasainen nopeus 3 15 8 8 23 14 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1504−0,69 15—10 2/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150525 1
5 Hidastus,
kytkin irti −0,93 10—0 3 28 K1 (
1)
6 Joutokäynti 5 21 21 49 16 s PM + 5 s K1 (1)
7 Kiihdytys/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15060,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1501254 1
8 Vaihteen siirto 2 569 Kiihdytys 0,94 15—32 5 61 2
10 Tasainen nopeus 7 32 24 24 85 211 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1508−0,76 32—10 8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1501193 2
12 Hidastus,
kytkin irti −0,92 10—0 3 96 K2 (
1)
13 Joutokäynti 9 21 21 117 16 s PM + 5 s K1 (1)
14 Kiihdytys/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150100,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15026122 1
15 Vaihteen siirto 2 12416 Kiihdytys 0,62 15—35 9 133 217 Vaihteen siirto 2 13518 Kiihdytys 0,52 35—50 8 143 319 Tasainen nopeus 11 50 12 12 155 320 Hidastus 12 −0,52 50—35 8 8 163 321 Tasainen nopeus 13 35 13 13 176 322 Vaihteen siirto 2 17823 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15014−0,87 ►
M15
35—10
◄7/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15012
24 Hidastus, 185 2
kytkin irti −0,93 10—0 3 188 K2 (
1)
25 Joutokäynti 15 7 7 195 7 s PM (1)
(1) PM = vaihde vapaalla, kytkin päällä.
K1, K2: ykkös- tai kakkosvaihde kytketty, kytkin irti.▼M91970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 61
▼M9
Kuva III/1/2
Tyyppi I -testin kaupunkiajosyklin perusosa
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 62
▼M9
3 TAAJAMA-ALUEEN ULKOPUOLINEN AJOSYKLI (OSA
KAKSI)
Ks. kuva III/1/3 ja taulukko III/1/3
3.1 Jako vaiheittain
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Kiihdytykset 103 s 25,8
Tasaisen nopeuden jaksot 209 s 52,2
Hidastukset 42 s 10,5
400 s 100 %
3.2 Jako vaihteiden käytön mukaan
Aika %
Joutokäynti 20 s 5,0
Joutokäynti, auto liikkuu, kytkin päällä;
yhteensä 20 s 5,0
Vaihteen siirto 6 s 1,5
Ykkösvaihde 5 s 1,3
Kakkosvaihde 9 s 2,2
Kolmosvaihde 8 s 2,0
Nelosvaihde 99 s 24,8
Viitosvaihde 233 s 58,2
400 s 100 %
3.3 Yleistä
Keskinopeus testin aikana: 62,6 km/h.
Tehollinen ajoaika: 400 s.
Teoreettinen ajomatka sykliä kohti: 6,955 km.
Suurin nopeus: 120 km/h.
Suurin kiihtyvyys: 0,833 m/s2.
Suurin hidastuvuus: — 1,389 m/s2.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 63
Taulukko III.1.3
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa II)
Toiminnan
N:oToimintaVaihe
N:oKiihtyvyys
(m/s2)Nopeus
(km/h)KestoaikaKumulatii-
vinen aika
(s)Käytettävä vaihde käsivalin-
taisella vaihteistolla Toiminta
(s)Vaihe
(s)
1 Joutokäynti 1 20 20 20 K1 (1)
2 Kiihdytys 0,83 0—15 5 25 13 Vaihteen siirto/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15022/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1504127 —
4 Kiihdytys 0,62 15—35 9 36 25 Vaihteen siirto 2 38 —6 Kiihdytys 0,52 35—50 8 46 37 Vaihteen siirto 2 48 —8 Kiihdytys 0,43 50—70 13 61 49 Tasainen nopeus 3 70 50 50 111 5
10 Hidastus 4 −0,69 70—50 8 8 119 4 s. 5 + 4 s. 411 Tasainen nopeus 5 50 69 69 188 412 Kiihdytys 6 0,43 50—70 13 13 201 4
13 Tasainen nopeus 7 70 50 50 251 5
14 Kiihdytys 8 0,24 70—100 35 35 286 515 Tasainen nopeus 9 100 30 30 316 5 (
2)
16 Kiihdytys 10 0,28 100—120 20 20 336 5 (2)
17 Tasainen nopeus 11 120 10 20 346 5 (2)
18 Hidastus/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15012−0,69 120—80 16/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15034362 5 (
2)
19 Hidastus −1,04 80—50 8 370 5 (2)
20 Hidastus,
kytkin irti −1,39 50—0 10 380 K5 (1)
21 Joutokäynti 13 20 20 400 PM (1)
(1) PM: vaihde vapaalla, kytkin päällä.
K1, K5: Ykkös- tai viitosvaihde kytketty, kytkin irti.
(2) Lisävaihteita voidaan käyttää valmistajan suositusten mukaisesti, jos ajoneuvon vaihteistossa on enemmän kuin viisi vaihdetta.▼M91970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 64
▼M9
Kuva III.1.3
Tyyppi I -testin taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa kaksi)
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 65
▼M15
▼M9
Lisäys 2
ALUSTADYNAMOMETRI
1 MÄÄRITELMÄ ALUSTADYNAMOMETRISTÄ KIINTEÄLLÄ
KUORMITUSKÄYRÄLLÄ
1.1 Johdanto
Jos alustadynamometrillä ei voi jäljitellä kokonaisajovastuksia
nopeuksilla 10- ►M12 120 km/h ◄, on suositeltavaa käyttää
alustadynamometriä, jolla on jäljempänä määritellyt ominai-
suudet.
1.2 Määritelmä
1.2.1 Alustadynamometri voi olla yksi- tai kaksirullainen.
Eturulla käyttää suoraan tai epäsuorasti inertiamassoja ja tehon
absorptiolaitetta.
1.2.2 Jarrulaitteen ja alustadynamometrin sisäisten kitkavaikutusten
absorboima kuorma 0-nopeudesta 120 km:n tuntinopeuteen on
seuraava:
F=( a+b·V2) ± 0,1 · F80(ei ole negatiivinen),
jossa:F = alustadynamometrin absorboima kokonaiskuorma (N)
a = pyörimisvastuksen arvoekvivalentti (N)
b = ilmanvastuksen kerroinekvivalentti [N/(km/h)
2]
V = nopeus (km/h)F
80= kuorma nopeudessa 80 km/h.
2 DYNAMOMETRIN KALIBROINTIMENETELMÄ
2.1 Johdanto
►M12 Tässä lisäyksessä esitetään dynamometrin jarrun absor-
boiman kuorman määritysmenetelmä.
Absorboitunut kuorma muodostuu kitkavaikutusten ja jarrulait-
teiston absorboimasta kuormasta. ◄Dynamometri otetaan
käyttöön testissä käytettävien testinopeuksien ulkopuolella. Dyna-
mometrin käynnistämiseen käytettävä laite kytketään irti:
vetorullan pyörimisnopeus laskee.
Tehon absorptioyksikkö ja kitkavaikutukset vaimentavat rullien
liike-energiaa. Tämä menetelmä ei huomioi vaihtelua rullien
sisäisissä kitkavaikutuksissa sen mukaan, onko rullien päällä
ajoneuvo vai ei. Takarullan kitkavaikutusta ei huomioida, kun se
on vapaa.
2.2 ►M12 Kuorman mittauslaitteiston kalibroiminen 80 km/h
nopeuteen absorboidun kuorman funktiona ◄
On käytettävä seuraavaa menettelyä (ks. myös kuvaa III/2/2.2).
2.2.1 Mitataan rullan pyörimisnopeus, jollei sitä vielä ole tehty.
Voidaan käyttää viidettä pyörää, kierroslaskuria tai muuta mene-
telmää.
2.2.2 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta tapaa
dynamometrin käynnistykseen.
2.2.3 Käytetään vauhtipyörää tai muuta inertian simulointijärjestelmää
kyseiselle inertialuokalle.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 66
▼M12
▼M9
▼M12
Kuvio III.2.2.2
Kuormaa alustadynamometrillä kuvaava kaavio
2.2.4 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 80 km/h.
2.2.5 Kirjataan mitattu kuorma Fi(N).
2.2.6 Kiihdytetään dynamometri nopeuteen 90 km/h.
2.2.7 Kytketään dynamometrin käynnistykseen käytetty laite irti.
2.2.8 Merkitään muistiin aika, jossa dynamometrin nopeus laskee
85 km/h:stä 75 km/h:iin.
2.2.9 Säädetään tehon absorptiolaite eri tasolle.2.2.10 Edellä 2.2.4 — 2.2.9 kohdan vaatimukset on toistettava riittävän
usein, jotta katetaan käytetyt ►
M12 kuorman ◄vaihtelut.
2.2.11 Lasketaan absorboitunut kuorma seuraavan kaavan avulla:
F¼Mi/C1∆V
t
jossa:
F = absorboitunut kuorma N:ssä
Mi= ekvivalentti-inertia kilogrammoina (ilman vapaana
pyörivän taemman rullan inertiavaikutuksia)
∆V = poikkeama vauhdin osalta m/s (10 km/h = 2,775 m/s)
t = rullan hidastumiseen nopeudesta 85 km/h nopeuteen
75 km/h kulunut aika
2.2.12 Kuviossa III.2.2.12 esitetään mitattu kuorma nopeuden ollessa
80 km/h kyseisellä nopeudella absorboituneen kuorman funktiona.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 67
▼M9
▼M12
▼M9
▼M12
▼M12
Kuvio III.2.2.12
Nopeudessa 80 km/h mitattu kuorma kyseisellä nopeudella absor-
boituneen kuorman funktiona
2.2.13 Edellä 2.2.3-2.2.12 kohdassa tarkoitettu toiminta on toistettava
kaikille käytetyille inertialuokille.
2.3 ►M12 Kuorman mittauslaitteiston kalibroiminen absor-
boidun kuorman funktiona muilla nopeuksilla ◄
Edellä 2.2 kohdassa esitetyt menettelyt on toistettava riittävän
usein valituille nopeuksille.
2.4 Dynamometrin ►M12 kuormanabsorptiokäyrän ◄tarkasta-
minen vertailuarvosta 80 km/h nopeudella
2.4.1 Asetetaan ajoneuvo dynamometrille tai käytetään muuta mene-
telmää dynamometrin käynnistykseen.
2.4.2 Säädetään dynamometri absorboituun ►M12 kuormaan ◄
80 km/h:ssä.
2.4.3 Kirjataan absorboitunut kuorma nopeuksilla 120, 100, 80, 60, 40
ja 20 km/h.
►M12 2.4.4 Piirretään käyrä F(V) ◄ja tarkastetaan, että se vastaa 1.2.2
kohdan vaatimuksia.
2.4.5 Toistetaan 2.4.1-2.4.4 kohdassa annettu menettely muilla
►M12 kuorma F:n ◄arvoilla 80 km/h:ssa ja muilla inertia-
arvoilla.
2.5 Samaa menettelyä on käytettävä voiman tai vääntömomentin kali-
brointiin.
3 DYNAMOMETRIN SÄÄTÖ
3.1 Asetusmenetelmät
Dynamometrin asetukset voidaan tehdä tasaisella 80 km/h nopeu-
della lisäyksen 3 vaatimusten mukaisesti.
3.1.1 Johdanto
Tämä menetelmä ei ole suositeltava ja sitä saa käyttää vain
kiinteän kuormituskäyrän dynamometreille kuorman säädön
mittaamiseksi 80 km/h nopeudessa eikä sitä voi käyttää sellaisten
ajoneuvojen osalta, joissa on dieselmoottori.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 68
▼M9
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
3.1.2 Testikojeisto
Alipaine (tai absoluuttipaine) ajoneuvon imusarjassa on
mitattava ± 0,25 kPa:n tarkkuudella. Paineen arvoa on voitava
tallentaa jatkuvasti tai enintään yhden sekunnin välein. Nopeuden
arvoa on tallennettava jatkuvasti ± 0,4 km/h:n tarkkuudella.
3.1.3 Testi tiellä
3.1.3.1 Varmistetaan, että lisäyksessä 3 olevan 4 jakson vaatimukset
täyttyvät.
3.1.3.2 Ajetaan ajoneuvolla tasaista 80 km/h nopeutta ja tallennetaan
nopeus ja alipaine (tai absoluuttipaine) 3.1.2 kohdan vaatimusten
mukaisesti.
3.1.3.3 Toistetaan 3.1.3.2 kohdassa vahvistettu menettely kolme kertaa
molempiin suuntiin. Kaikki kuusi ajoa on tehtävä neljän tunnin
kuluessa.
3.1.4 Tulosten käsittely ja hyväksyntäkriteerit
3.1.4.1 Tarkastellaan 3.1.3.2 ja 3.1.3.3 kohdan mukaisesti saatuja tuloksia
(nopeus ei saa olla pienempi kuin 79,5 km/h tai suurempi kuin
80,5 km/h kauemmin kuin yhden sekunnin ajan). Luetaan
kustakin ajosta alipaine sekunnin välein ja lasketaan alipaineen
keskiarvo ( v) ja keskihajonta (keskihajonnat). Laskentaan on
sisällyttävä vähintään 10 alipainelukemaa.
3.1.4.2 Keskihajonta ei saa ylittää 10 % keskiarvosta ( v) kussakin ajossa.
3.1.4.3 Lasketaan keskiarvo ( v) kuudelle ajolle (kolme ajoa kumpaankin
suuntaan).
3.1.5 Dynamometrin säätö
3.1.5.1 Valmistelu
Suoritetaan lisäyksessä 3 olevassa 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 kohdassa
eritellyt toiminnat.
3.1.5.2 Säätö
Lämmityksen jälkeen ajetaan ajoneuvoa tasaisella 80 km/h
nopeudella ja säädetään dynamometrin kuorma siten, että alipai-
nelukema (v) on 3.1.4.3 kohdan mukainen. Poikkeama siitä ei
saa olla suurempi kuin 0,25 kPa. Tähän on käytettävä samoja
mittauslaitteita kuin testissä tiellä.
3.2 Vaihtoehtoiset asetusmenetelmät
Ajoneuvon valmistajan suostumuksella voidaan käyttää seuraavaa
menetelmää:
3.2.1 Jarrulaitteisto säädetään absorboimaan vetopyörästön teho tasai-
sella 80 km/h nopeudella seuraavan taulukon mukaisesti:
Ajoneuvojen
vertailumassaEkvivalen-
tti-inertiaDynamometrin
absorboima teho ja
kuorma 80 km/h
nopeudellaKerroin
ab
VM (kg) kg kW N N N/(km/h)2
VM≤480 455 3,8 171 3,8 0,0261
480 < VM ≤540 510 4,1 185 4,2 0,0282
540 < VM ≤595 570 4,3 194 4,4 0,0296
595 < VM ≤650 625 4,5 203 4,6 0,0309
650 < VM ≤710 680 4,7 212 4,8 0,0323
710 < VM ≤765 740 4,9 221 5,0 0,0337
765 < VM ≤850 800 5,1 230 5,2 0,0351
850 < VM ≤965 910 5,6 252 5,7 0,0385
965 < VM ≤1 080 1 020 6,0 270 6,1 0,0412
1 080 < VM ≤1 190 1 130 6,3 284 6,4 0,04331970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 69
▼M12
▼M12
Ajoneuvojen
vertailumassaEkvivalen-
tti-inertiaDynamometrin
absorboima teho ja
kuorma 80 km/h
nopeudellaKerroin
ab
VM (kg) kg kW N N N/(km/h)2
1 190 < VM ≤1 305 1 250 6,7 302 6,8 0,0460
1 305 < VM ≤1 420 1 360 7,0 315 7,1 0,0481
1 420 < VM ≤1 530 1 470 7,3 329 7,4 0,0502
1 530 < VM ≤1 640 1 590 7,5 338 7,6 0,0515
1 640 < VM ≤1 760 1 700 7,8 351 7,9 0,0536
1 760 < VM ≤1 870 1 810 8,1 365 8,2 0,0557
1 870 < VM ≤1 980 1 930 8,4 378 8,5 0,0577
1 980 < VM ≤2 100 2 040 8,6 387 8,7 0,0591
2 100 < VM ≤2 210 2 150 8,8 396 8,9 0,0605
2 210 < VM ≤2 380 2 270 9,0 405 9,1 0,0619
2 380 < VM ≤2 610 2 270 9,4 423 9,5 0,0646
2 610 < VM 2 270 9,8 441 9,9 0,0674
3.2.2 Muiden ajoneuvojen kuin henkilöautojen, joiden vertailupaino on
suurempi kuin 1 700 kg, ja ajoneuvojen, joiden kaikki pyörät ovat
vetäviä, osalta 3.2.1 kohdan taulukossa esitetyt tehoarvot kerro-
taan tekijällä 1,3.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 70
▼M9
Lisäys 3
AJONEUVON AJOVASTUKSET — MITTAUSMENETELMÄ TIELLÄ —
SIMULOINTI ALUSTADYNAMOMETRILLÄ
1 MENETELMIEN TAVOITE
Jäljempänä määriteltyjen menetelmien tavoite on mitata
ajoneuvon ajovastus vakionopeuksilla tiellä ja simuloida tätä
vastusta dynamometrillä liitteessä III olevan 4.1.5 kohdan mukai-
sesti.
2 TIEN MÄÄRITELMÄ
Tien on oltava vaakasuora ja riittävän pitkä, jotta jäljempänä
tarkoitetut mittaukset voidaan tehdä. Nousun tai laskun on oltava
vakio ± 0,1 %:n tarkkuudella eikä se saa olla suurempi kuin
1,5 %.
3 ULKOILMAN OLOSUHTEET
3.1 Tuuli
Testaus voidaan tehdä vain tuulilla, joiden nopeuksien keskiarvo
on pienempi kuin 3 m/s ja suurimmat nopeudet pienempiä kuin
5 m/s. Lisäksi tuulen vaakasuoran vektoriosan testaustiehen
nähden on oltava pienempi kuin 2 m/s. Tuulen nopeus on mitat-
tava 0,7 m tien pinnan yläpuolelta.
3.2 Kosteus
Tien on oltava kuiva.
3.3 Paine — Lämpötila
Testin aikana ilman tiheys ei saa poiketa enempää kuin ± 7,5 %
vertailuolosuhteista p = 100 kPa ja T = 293,2 K.
4 AJONEUVON KUNTO JA VALMISTELU
4.1 Testiajoneuvon valinta
Kun kaikkia ajoneuvotyyppiä (1) koskevia variantteja ei ole
mitattu, on testiajoneuvoa valittaessa käytettävä seuraavia perus-
teita.
4.1.1 Kori
Kun on olemassa tyypiltään erilaisia koreja, valitaan aerodynaa-
miselta kannalta huonoin vaihtoehto. Valmistajan on toimitettava
valintaa koskevat asianmukaiset tiedot.
4.1.2 Renkaat
Testiin valitaan mahdollisimman leveät renkaat. Jos rengaskokoja
on enemmän kuin kolme, valitaan ne renkaat, joissa on suurin
kulutuspinta.
4.1.3 Testipaino
Testipainona käytetään ajoneuvon vertailupainoa suurimman iner-
tialuvun mukaisesti.
4.1.4 Moottori
Testiajoneuvossa on oltava mahdollisimman suuri yksi tai
useampi lämmönvaihdin.
4.1.5 Vaihteisto
Testi suoritetaan kullakin seuraavista vaihdelaatikon vaihteisto-
tyypeistä:
— etuvetoinen1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 71
(1) Direktiivin 70/156/ETY mukaisesti.▼M12
▼M12
— takavetoinen
— kokonainen 4 × 4— osittainen 4 × 4— automaattivaihteinen— käsivaihteinen.
►
M12 4.2◄Sisäänajo
Ajoneuvon on oltava tavanomaisessa ajokunnossa ja säädöissään,
kun sitä on sisäänajettu vähintään 3 000 km. Renkaat on sisääna-
jettava samaan aikaan kuin ajoneuvo tai urasyvyyden on oltava
90-50 % alkuperäisestä urasyvyydestä.
►M12 4.3◄Tarkastukset
Seuraavat tarkastukset on tehtävä ajoneuvon valmistajan asiano-
maiselle käytölle antamien ohjeiden mukaisesti:
— pyörät, pölykapselit, renkaat (merkki, tyyppi, paine),
— etuakseligeometria,— jarrujen säätö (hankautumisen estäminen),
— etu- ja taka-akseleiden voitelu,
— jousituksen ja ajoneuvon maavaran säätö jne.
►
M12 4.4◄Testin valmistelu
►M12 4.4.1◄Ajoneuvo kuormataan vertailumassaansa. Ajoneuvon
maavaran on oltava sellainen, että kuorman painopiste sijaitsee
ulompien etuistuinten ”R”-pisteiden puolivälissä ja näiden
pisteiden kautta kulkevalla suoralla.
►M12 4.4.2◄Tiellä suoritettavissa testeissä ajoneuvon ikkunoiden on oltava
kiinni. Ilmastointilaitteiden, valaisimien ym. suojusten on oltava
pois käytöstä -asennossa.
►M12 4.4.3◄Ajoneuvon on oltava puhdas.
►M12 4.4.4◄Ajoneuvo saatetaan sopivalla tavalla tavanomaiseen
käyntilämpötilaan välittömästi ennen testiä.
5 MENETELMÄT5.1 Energian muutosmenetelmä rullauksen aikana
5.1.1 Tiellä
5.1.1.1 Testilaitteisto ja virhe:
— ajan mittausvirheen on oltava pienempi kuin 0,1 s,
— nopeuden mittausvirheen on oltava pienempi kuin 2 %.
5.1.1.2 Testausmenettely5.1.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo 10 km/h suurempaan nopeuteen kuin
valittu testinopeus V.
5.1.1.2.2 Siirretään vaihde ”vapaa” asentoon.5.1.1.2.3 Mitataan aika (t
1), joka kuluu hidastumiseen nopeudesta
V2=V+ ∆V km/h nopeuteen V1=V− ∆V km/h, joissa
∆V≤5 km/h.
5.1.1.2.4 Suoritetaan sama testi vastakkaiseen suuntaan: t2
5.1.1.2.5 Lasketaan aikojen t1jat2keskiarvo T:
5.1.1.2.6 Toistetaan nämä testit useita kertoja, jotta tilastollinen tarkkuus
(p) keskiarvosta
T¼1
nXn
i¼1Tiei ole suurempi kuin 2 % (p ≤2% )
Tilastollinen tarkkuus (p) määritellään:
p¼tsﬃﬃﬃnp/C1100
T1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 72
▼M9
▼M9
jossa:
t = alla olevassa taulukossa annettu kerroin,
s = keskihajonta, s ¼ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
Xn
i¼1Ti/C0T/C0/C12
n/C01vuut
n = testien lukumäärä,
n 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15
t 3,2 2,8 2,6 2,5 2,4 2,3 2,3 2,2 2,2 2,2 2,2 2,2
1,6 1,25 1,06 0,94 0,85 0,77 0,73 0,66 0,64 0,61 0,59 0,57
5.1.1.2.7 Lasketaan teho kaavasta:
P¼MV ∆V
500 T
jossa:
P ilmaistaan kilowatteina,V = testin nopeus m/s,∆V = nopeuden poikkeama nopeudesta V m/s,
M = vertailumassa kg,
T = aika sekunteina.
5.1.1.2.8 Ajoradalla määritettyä tehoa (P) korjataan ympäröivien olosuh-
teiden mukaan seuraavasti:
P
korjattu=K·Pmitattu
K¼RR
RT/C11þKRt/C0t0 ðÞ ½/C138 þRAERO
RT/C1ρ0ðÞ
ρ
jossa
RR= rullausvastus nopeudessa V
RAERO= ilmanvastus nopeudessa V
RT= kokonaisajovastus = RR+RAERO
KR= rullausvastuksen lämpötilaa koskeva korjaustekijä,
jonka on oltava: 8,64 × 10−3/ºC, tai viranomaisen
hyväksymä valmistajan korjaustekijä
t = tietestissä ympäröivä lämpötila ºC
t0= vertailulämpötila = 20 ºC
ρ = ilmantiheys testiolosuhteissa
ρ0= ilmantiheys vertailuolosuhteissa (20 ºC, 100 kPa)
Ajoneuvon valmistajan on täsmennettävä suhteet RR/RTjaRAERO/
RTyhtiössä tavanomaisesti saatavissa olevan tiedon perusteella.
Jos arvoja ei ole saatavissa, voidaan käyttää seuraavan kaavan
avulla saatavia pyörintä- ja kokonaisvastuksen suhteita, jollei
valmistajan ja kyseisen teknisen laitoksen välisestä sopimuksesta
muuta johdu:
RR
RT¼a/C1Mþb
jossa:
M = ajoneuvon massa kilogrammoina
sekä kunkin nopeuden osalta seuraavassa taulukossa esitetyt
tekijät a ja b:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 73
▼M12
▼M14
▼M12
▼M14
▼M14
V (km/h) a b
20 7,24 × 10−50,82
40 1,59 × 10−40,54
60 1,96 × 10−40,33
80 1,85 × 10−40,23
100 1,63 × 10−40,18
120 1,57 × 10−40,14
5.1.2 Dynamometrillä
5.1.2.1 Mittauslaitteisto ja tarkkuus
Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä käytetty.
5.1.2.2 Testausmenettely
5.1.2.2.1 Asennetaan ajoneuvo testidynamometrille.
5.1.2.2.2 Säädetään vetopyörien rengaspaine (kylmänä) dynamometrin
vaatimaan arvoon.
5.1.2.2.3 Säädetään dynamometrin ekvivalentti-inertia.
5.1.2.2.4 Saatetaan ajoneuvo ja dynamometri käyttölämpötilaan sopivalla
tavalla.
5.1.2.2.5 Suoritetaan 5.1.1.2 kohdassa, lukuun ottamatta 5.1.1.2.4 ja
5.1.1.2.5 kohtaa, esitetyt toiminnat ja korvataan 5.1.1.2.7 kohdan
kaavassa tekijä M tekijällä I.
5.1.2.2.6 Säädetään jarrulaitteisto siten, että saadaan korjattu teho (5.1.1.2.8
kohta) ja että ajoneuvon massan (M) ajoradalla ja käytettävän
testimassan ekvivalentti-intertian välinen ero otetaan huomioon.
Tämä voidaan suorittaa laskemalla tiellä keskimääräinen vapaalla
ajettaessa kuluva hidastusaika nopeudesta V2nopeuteen V1ja
laskemalla sama aika dynamometrillä seuraavien suhteiden
avulla:
Tkorjattu ¼Tmitattu
K/C1I
M
jossa oleva K täsmennetään 5.1.1.2.8 kohdassa.
5.1.2.2.7 Teho Pa, jonka koepenkki tulee absorboimaan, olisi määritettävä,
jotta saman ajoneuvon osalta saataisiin eri päivinä sama teho
(5.1.1.2.8 kohta).
5.2 Vääntömomentin mittausmenetelmä vakionopeudella
5.2.1 Tiellä
5.2.1.1 Mittauslaitteisto ja virhe
Vääntömomentin mittaus on suoritettava sopivalla mittauslait-
teella, joka antaa 2 %:n tarkkuuden.
Nopeusmittauksen tarkkuuden on oltava 2 %.
5.2.1.2 Testausmenettely
5.2.1.2.1 Kiihdytetään ajoneuvo valittuun vakiintuneeseen nopeuteen V.
5.2.1.2.2 Tallennetaan vääntömomentti C(t)ja nopeus vähintään 20
sekunnin ajan. Tiedot rekisteröivän järjestelmän tarkkuuden on
oltava vähintään ± 1 Nm vääntömomentin osalta ja ± 0,2 km/h
nopeuden osalta.
5.2.1.2.3 Vääntömomentin C(t)ja nopeuden poikkeamat suhteessa aikaan
saavat olla enintään 5 % mittausjakson kunkin sekunnin aikana.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 74
▼M9
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
5.2.1.2.4 Vääntömomentti C on keskimääräinen vääntömomentti, joka
saadaan seuraavasta kaavasta:
Ct1¼1
∆tZtþ∆t
tCtðÞdt
5.2.1.2.5 Suoritetaan testi kumpaankin suuntaan kolme kertaa. Keskimää-
räinen vääntömomentti määritetään vertailunopeuden osalta
kuuden mittauksen perusteella. Jos keskimääräinen nopeus poik-
keaa enemmän kuin 1 km/h vertailunopeudesta, on
keskimääräisen vääntömomentin laskennassa käytettävä lineaar-
ista regressiota.
5.2.1.2.6 Määritetään näiden kahden vääntömomentin Ct1jaCt2keskiarvo
ts. Ct.
5.2.1.2.7 Ajomatkalla määritettyä keskimääräistä vääntömomenttia CTon
korjattava ympäröivien olosuhteiden mukaisesti seuraavalla
tavalla:
CTkorjattu=K·CTmitattu
jossa K:n osalta määritelmä löytyy tämän lisäyksen 5.1.1.2.8
kohdasta.
5.2.2 Dynamometrillä
5.2.2.1 Mittauslaitteisto ja virhe
Laitteiston on oltava samanlainen kuin tiellä on käytetty.
5.2.2.2 Testausmenettely
5.2.2.2.1 Toteutetaan 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet.
5.2.2.2.2 Toteutetaan 5.2.1.2.1-5.2.1.2.4 kohdassa esitetyt toimenpiteet.
5.2.2.2.3 Säädetään jarrutuslaitteisto siten, että se vastaa 5.2.1.2.7 kohdassa
esitettyä korjattua ajomatkalla saatua kokonaisvääntömomenttia.
5.2.2.2.4 Suoritetaan samat toiminnat kuin 5.1.2.2.7 kohdassa samaa tarkoi-
tusta varten.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 75
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
Lisäys 4
MUIDEN KUIN MEKAANISTEN INERTIOIDEN TARKASTUS
1 TAVOITE
Tässä lisäyksessä esitetty menetelmä tekee mahdolliseksi
tarkastaa, että dynamometrin simuloitu kokonaisinertia toteutuu
tyydyttävästi toimintasyklin ajovaiheissa. ►M12 Dynamometrin
valmistajan on esitettävä menetelmä erityisten vaatimusten tarkis-
tamiseksi 3 kohdan mukaisesti. ◄
2 PERIAATE2.1 Toimintayhtälöiden laatiminen
Koska dynamometrin rullan/rullien pyörimisnopeus vaihtelee,
rullan/rullien pinnassa vaikuttava voima voidaan esittää kaavalla:
F=I· γ=I
M·γ+F1
jossa:
F = voima rullan/rullien pinnassaI = dynamometrin kokonaisinertia (ajoneuvon ekvivalentti-
inertia: ks. liitteessä III olevan 5.1 kohdan taulukko),
I
M= dynamometrin mekaanisten massojen inertia,
γ = tangentiaalinen kiihtyvyys rullan pinnassa,
F1= inertiavoima.
Huomautus:Selitys tästä kaavasta mekaanisella inertiasimuloinnilla varustet-
tujen dynamometrien osalta on liitteenä.
Siten kokonaisinertia voidaan esittää seuraavasti:
I¼I
MþFi
γ
jossa:
IMvoidaan laskea tai mitata perinteisin menetelmin.
Fivoidaan mitata dynamometrissä, mutta se voidaan myös laskea
rullien kehänopeuksista. γvoidaan laskea rullien kehänopeuksista.
Kokonaisinertia (I) määritetään kiihdytys- tai hidastustestissä,
joissa arvot ovat yhtäsuuria tai suurempia kuin toimintasyklissä
saadut.
2.2 Eritelmät kokonaisinertian laskennasta
Testaus- ja laskentamenetelmien on mahdollistettava kokonaisi-
nertian I määritys pienemmällä kuin kahden prosentin
suhteellisella virheellä ( ∆I/I).
3 ERITELMÄT
3.1 Simuloidun kokonaishitauden I massan on oltava sama kuin
vastaavan ekvivalentti-inertian teoreettinen arvo (ks. liitteessä III
oleva 5.1 kohta) seuraavin toleranssein:
3.1.1 ± 5 % kunkin hetkellisen arvon teoreettisesta arvosta;3.1.2 ± 2 % kullekin syklin sarjalle lasketun keskiarvon teoreettisesta
arvosta.
3.2 Edellä 3.1.1 kohdassa esitetty raja nostetaan ± 50 prosenttiin
yhden sekunnin ajaksi käynnistettäessä ja kahden sekunnin ajaksi
vaihtamiskohdissa, kun ajoneuvossa on käsivalintainen vaihteisto.
4 TARKASTUSMENETTELY
4.1 Tarkastus suoritetaan kunkin testin aikana koko liitteessä III
olevassa 2.1 kohdassa määritellyn syklin ajan.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 76
▼M9
4.2 Kuitenkin, jos 3 kohdan vaatimukset täyttyvät hetkellisillä kiihty-
vyyksillä, jotka ovat vähintään kolme kertaa suurempia tai
pienempiä kuin teoreettisen syklin sarjoissa saadut arvot, edellä
esitetty tarkastus ei ole tarpeen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 77
▼M12
▼M9
Lisäys 5
PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN NÄYTTEENOTTOJÄRJESTELMIEN
KUVAUS
1 JOHDANTO
1.1 Liitteessä III olevassa 4.2 kohdassa esitetyt vaatimukset täyttäviä
näytteenottolaitteita on useita tyyppejä. Jäljempänä 3.1, 3.2 ja 3.3
kohdassa esitetyt laitteet voidaan hyväksyä, jos ne täyttävät muut-
tuvan laimennuksen periaatteeseen liittyvät pääkriteerit.
1.2 Laboratorion on tiedotteissaan mainittava testin suorituksessa
käytetty näytteenottojärjestelmä.
2 MUUTTUVAN LAIMENNUKSEN JÄRJESTELMÄÄN LIIT-
TYVÄT KRITEERIT PAKOKAASUPÄÄSTÖJEN
MITTAUKSELLE
2.1 Soveltamisala
Tässä jaksossa määritellään sellaisen pakokaasun näytteenottojär-
jestelmän toiminnalliset ominaisuudet, jota käytetään mittaamaan
ajoneuvon pakokaasun todelliset päästöjen massat noudattaen
tämän direktiivin säännöksiä. Muuttuvan laimennuksen näyttee-
noton periaate päästöjen massojen mittauksessa edellyttää, että
kolme ehtoa täyttyy:
2.1.1 ajoneuvon pakokaasuja on jatkuvasti laimennettava ulkoilmalla
eritellyissä olosuhteissa;
2.1.2 pakokaasujen ja laimennusilman seoksen kokonaistilavuus on
mitattava tarkasti;
2.1.3 jatkuva suhteellinen näyte laimennetuista pakokaasuista ja
laimennusilmasta on kerättävä analysointia varten.
Kaasumaisten epäpuhtauspäästöjen määrä määritetään suhteel-
lisen näytteen pitoisuuksista ja testin aikana mitatusta
kokonaistilavuudesta. Näytteen pitoisuudet korjataan ottamaan
huomioon ulkoilman epäpuhtauspitoisuus.
Lisäksi dieselmoottorilla varustetuista ajoneuvoista piirretään
hiukkaspäästöt.
2.2 Tekninen yhteenveto
Kuvassa III/5/2.2 esitetään näytteenottojärjestelmän kaavio.
2.2.1 Ajoneuvon pakokaasut on laimennettava riittävällä määrällä
ulkoilmaa, jotta vettä ei kondensoidu näytteenotto- ja mittausjär-
jestelmään.
2.2.2 Pakokaasun näytteenottojärjestelmä on suunniteltava siten, että on
mahdollista mitata CO2-, CO-, HC- ja NOx-päästöjen keskimää-
räiset tilavuuspitoisuudet ja lisäksi dieselmoottorilla varustetuista
ajoneuvoista hiukkaspäästöt, joita ajoneuvon testisyklin aikaiset
pakokaasut sisältävät.
2.2.3 Ilman ja pakokaasujen seoksen on oltava homogeenista kohdassa,
jossa keräysputki sijaitsee (ks. 2.3.1.2 kohta).
2.2.4 Putken on otettava laimennetuista kaasuista edustava näyte.2.2.5 Järjestelmän on mahdollistettava laimennettujen pakokaasujen
kokonaistilavuuden mittaaminen testattavasta ajoneuvosta.
2.2.6 Näytteenottojärjestelmän on oltava kaasutiivis. Muuttuvan
laimennuksen näytteenottojärjestelmän suunnittelun ja siihen
tarvittujen materiaalien on oltava sellaisia, etteivät ne vaikuta
laimennettujen pakokaasujen epäpuhtauspitoisuuksiin. Jos jokin
järjestelmän osa (lämmönvaihdin, sykloniseparaattori, puhallin
jne.) muuttaisi jonkin epäpuhtauden pitoisuutta laimennetuissa
pakokaasuissa eikä vikaa voida korjata, on sen epäpuhtauden
näytteenotto suoritettava ennen kyseistä osaa.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 78
▼M9
Kuva III/5/2.2
Pakokaasupäästöjen mittaamiseen käytettävän muuttuvan laimennuksen järjestelmän kaavio
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 79
▼M9
2.2.7 Jos testattava ajoneuvo on varustettu pakojärjestelmällä, jossa on
enemmän kuin yksi pakoputki, liitäntäputket on kytkettävä yhteen
putkistolla, joka on asennettu mahdollisimman lähelle ajoneuvoa.
2.2.8 Kaasunäytteet on kerättävä riittävän suuriin näytepusseihin, jotta
kaasuvirtausta ei rajoiteta näytteenottojakson aikana. Pussien on
oltava materiaaleista, jotka eivät vaikuta kaasumaisten päästöjen
pitoisuuksiin (ks. 2.3.4.4 kohta).
2.2.9 Muuttuvan laimennuksen järjestelmän on oltava siten suunniteltu,
että näyte voidaan ottaa muuttamatta vastapainetta pakoputken
päässä merkittävästi (ks. 2.3.1.1 kohta).
2.3 Erityiset vaatimukset
2.3.1 Pakokaasun keräys- ja laimennuslaite
2.3.1.1 Ajoneuvon pakoputken (pakoputkien) ja sekoituskammion välisen
yhdysputken on oltava mahdollisimman lyhyt; se ei saa missään
tapauksessa:
— aiheuttaa staattisen paineen muuttumista yli ± 0,75 kPa testa-
ttavan ajoneuvon pakoputkessa (pakoputkissa) 50 km/h
nopeudessa tai yli ± 1,25 kPa koko testin aikana verrattuna
niihin staattisiin paineisiin, jotka on tallennettu, kun
ajoneuvon pakoputkiin ei ole liitetty mitään. Paine on mitat-
tava pakoputkesta tai samanhalkaisijaisesta jatkeesta
mahdollisimman läheltä putken päätä,
— muuttaa pakokaasun luonnetta.
2.3.1.2 Sekoituskammio, jossa ajoneuvon pakokaasut ja laimennusilma
sekoitetaan, on välttämätön, jotta saadaan homogeeninen seos
kammion ulostulossa.
Seoksen homogeenisuus missään keräysputken leikkauskohdassa
ei saa poiketa yli ± 2 % niiden arvojen keskiarvosta, jotka on
saatu vähintään viidestä pisteestä, jotka sijaitsevat tasaisin välein
kaasuvirran poikkipinnassa. Jotta voitaisiin saattaa olosuhteiden
vaikutus pakoputkessa mahdollisimman pieneksi ja rajoittaa
paineen lasku laimennusilman säätölaitteessa, jos sellainen on,
paine sekoituskammion sisällä ei saa poiketa yli ± 0,25 kPa ilma-
kehän paineesta.
2.3.2 Imulaite/tilavuuden mittauslaite
Tässä laitteessa voi olla erilaisia kiinteitä nopeuksia, jotta varmis-
tetaan riittävä virtaus veden kondensoitumisen estämiseksi.
Yleensä tämä saavutetaan pitämällä CO2-pitoisuus laimennetun
pakokaasun näytepussissa alle kolmen tilavuusprosentin.
2.3.3 Tilavuuden mittaus
2.3.3.1 Tilavuuden mittauslaitteen on säilytettävä
kalibrointitarkkuutensa ± 2 %:ssa kaikissa käyttötilanteissa. Jos
laite ei voi kompensoida pakokaasujen ja laimennusilman seoksen
lämpötilan muutoksia mittauspisteessä, on käytettävä
lämmönvaihdinta pitämään lämpötila ± 6 K:n sisällä annetusta
käyttölämpötilasta.
Tarvittaessa voidaan käyttää sykloniseparaattoria suojaamaan tila-
vuusmittauslaitetta.
2.3.3.2 Lämpötila-anturi on asennettava välittömästi ennen tilavuuden
mittauslaitetta. Lämpötila-anturin tarkkuuden on oltava ± 1 K ja
vasteajan 0,1 sekuntia 62 prosentissa annetusta lämpötilan vaihte-
lusta (arvo mitattu silikoniöljyssä).
2.3.3.3 Painemittausten tarkkuuden on oltava ± 0,4 kPa testin aikana.
2.3.3.4 Paineen poikkeama ilmakehän paineesta mitataan ennen tila-
vuuden mittauslaitetta ja tarvittaessa sen jälkeen.
2.3.4 Kaasunäytteen otto
2.3.4.1 Laimennetut pakokaasut
2.3.4.1.1 Laimennettujen pakokaasujen näyte otetaan ennen imulaitetta,
mutta mahdollisten vakauttamislaitteiden jälkeen (jos sellaisia
on).
2.3.4.1.2 Virtausmäärä ei saa poiketa yli ± 2 % keskiarvosta.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 80
▼M9
2.3.4.1.3 Näytteenottomäärä ei saa laskea 5 l/min alapuolelle, eikä se saa
olla enempää kuin 0,2 % laimennettujen pakokaasujen
virtausmäärästä.
2.3.4.1.4 Vastaavaa rajaa sovelletaan vakiomassaisiin näytteenottojärjestel-
miin.
2.3.4.2 Laimennusilma
2.3.4.2.1 Näyte laimennusilmasta otetaan vakiovirtausmäärällä läheltä
ulkoilman sisääntuloa (suodattimen jälkeen, jos sellainen on asen-
nettu).
2.3.4.2.2 Sekoitusalueen pakokaasut eivät saa liata ilmaa.
2.3.4.2.3 Laimennusilman näytteenottomäärän on oltava verrattavissa
laimennettujen pakokaasujen näytteenottomäärään.
2.3.4.3 Näytteenottotoimenpiteet
2.3.4.3.1 Näytteenottotoimenpiteisiin käytettävien materiaalien on oltava
sellaisia, etteivät ne muuta epäpuhtauspitoisuutta.
2.3.4.3.2 Suodattimia voidaan käyttää kiinteiden hiukkasten erottamiseen
näytteestä.
2.3.4.3.3 Pumppuja tarvitaan siirtämään näyte näytepussiin (näytepus-
seihin).
2.3.4.3.4 Virtauksen säätöventtiileitä ja virtausmittareita tarvitaan näyttee-
notossa tarvittavien virtausmäärien aikaansaamiseksi.
2.3.4.3.5 Kaasutiiviitä pikakiinnitteisiä liittimiä voidaan käyttää kolmitoi-
miventtiilien ja näytepussien välissä, jolloin liittimet tiivistyvät
automaattisesti pussin puolelta. Muita järjestelmiä voidaan
käyttää siirtämään näytteet analysaattorille (esim. kolmitoimisulk-
uventtiilejä).
2.3.4.3.6 Näytekaasujen ohjaukseen käytettävien erilaisten venttiilien on
oltava pikasäätöistä ja pikatoimista tyyppiä.
2.3.4.4 Näytteen varastointi
Kaasunäytteet kerätään riittävän suuriin pusseihin, jotta näyttee-
nottomäärä ei vähene. Pussien on oltava materiaalista, joka ei
muuta synteettisten kaasumaisten päästöjen pitoisuutta yli 2 %
20 minuutin jälkeen.
2.4 Lisänäytteenottoyksikkö dieselmoottorilla varustettujen
ajoneuvojen testaukseen
2.4.1 Erotuksena ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen kaasunäyt-
teiden otosta, hiilivetyjen ja hiukkasten näytteenottopisteet
sijaitsevat laimennustunnelissa.
2.4.2 Pakokaasujen lämpöhäviöiden vähentämiseksi pakoputken pään ja
laimennustunnelin sisäänmenon välillä putki ei saa olla yli 3,6 m
pitkä, tai 6,1 m lämpöeristettynä. Sen sisähalkaisija ei saa olla
suurempi kuin 105 mm.
2.4.3 Laimennustunnelissa, joka koostuu sähköä johtavasta materiaa-
lista valmistetusta suorasta putkesta sovelletaan pääasiassa
pyörrevirtausta (Reynoldsin luku ≥4 000), jotta varmistetaan,
että laimennettu pakokaasu on näytteenottopisteissä homogeenistä
ja että näyte koostuu edustavista kaasuista ja hiukkasista. Laimen-
nustunnelin halkaisijan on oltava vähintään 200 mm ja järjestelmä
on maadoitettava.
2.4.4 Hiukkasten näytteenottojärjestelmä koostuu keräysputkesta
laimennustunnelissa ja kahdesta sarjaan asennetusta suodatti-
mesta. Virtauksen suunnassa ennen ja jälkeen kahden
suodattimen on pikatoimiset venttiilit.
Keräysputken on oltava muodoltaan kuvan III/5/2.4.4 mukainen.
2.4.5 Hiukkasten keräysputki on järjestettävä seuraavasti:
Se on asennettava tunnelin keskilinjan läheisyyteen, karkeasti 10
tunnelinhalkaisijan päähän myötävirtaan kaasun sisääntulosta, ja
sen sisähalkaisijan on oltava vähintään 12 mm.
Etäisyyden näytteenottokärjestä suodattimen kiinnikkeeseen on
oltava vähintään viisi kertaa keräysputken halkaisija, mutta ei
suurempi kuin 1 020 mm.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 81
▼M9
2.4.6 Näytekaasun virtausmittausyksikkö koostuu pumpuista, kaasuvir-
tauksen säätimistä ja virtausmittareista.
2.4.7 Hiilivetyjen näytteenottojärjestelmä koostuu lämmitetystä keräy-
sputkesta, linjasta, suodattimesta ja pumpusta. Keräysputki on
asennettava samalle etäisyydelle pakokaasun sisääntulosta kuin
hiukkasten keräysputki siten, ettei kumpikaan häiritse toisen
näytteenottoa. Putken pienin sisähalkaisija on 4 mm.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 82
▼M9
Kuva III/5/2.4.4.
Hiukkasten keräysputken muoto
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 83
▼M9
2.4.8 Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 k (190 ºc) ± 10 K:n
lämpötilassa lämmitysjärjestelmän avulla.
2.4.9 Jos virtausmäärän muutoksia ei voida kompensoida, on käytettävä
lämmönvaihdinta ja lämpötilan säädintä 2.3.3.1 kohdassa esite-
tyllä tavalla, jotta varmistetaan, että virtausmäärä järjestelmässä
on vakio ja näytteenottomäärä on vastaavassa suhteessa.
3 LAITTEIDEN KUVAUS
3.1 Muuttuva laimennuslaite kiertomäntäpumpulla (PDP-CVS)
(Kuva III/5/3.1.)
3.1.1 Kiertomäntäpumppu-vakiotilavuuskerääjä (PDP-CVS) täyttää
tämän liitteen vaatimukset annostelemalla vakiolämpötilassa ja -
paineessa pumpun läpi. Kokonaistilavuus mitataan laskemalla
kalibroidun kiertomäntäpumpun kierrokset. Suhteellinen näyte
saadaan ottamalla näyte pumpulla, virtausmittarilla ja virtauksen
säätöventtiilillä vakiovirtausmäärällä.
3.1.2 Kuvassa III/5/3.1 on piirustus tällaisesta näytteenottojärjes-
telmästä. Koska erilaisilla järjestelyillä voidaan saada tarkkoja
tuloksia, ei kaavion täsmällinen noudattaminen ole välttämätöntä.
Lisälaitteita, kuten mittareita, venttiilejä, solenoideja ja kytkimiä,
voidaan käyttää lisätietojen saamiseksi ja laitejärjestelmän toimin-
tojen yhteensovittamiseen.
3.1.3 Keräyslaitteisto koostuu:
3.1.3.1 laimennusilman suodattimesta (D), joka voi tarvittaessa olla
esilämmitetty. Suodattimessa on oltava aktiivihiili kahden paperi-
kerroksen välissä ja sitä käytetään vähentämään ja stabiloimaan
laimennusilmassa olevaa hiilivetypitoisuutta;
3.1.3.2 sekoituskammiosta (M), jossa pakokaasu ja ilma sekoitetaan
homogeeniseksi seokseksi;
3.1.3.3 lämmönvaihtimesta (H), jonka teho on riittävä, jotta ilman ja
pakokaasun seoksen lämpötila mitattuna välittömästi ennen kier-
tomäntäpumppua on koko testin ajan ± 6 K:n sisällä
suunnitellusta käyttölämpötilasta. Tämä laite ei saa vaikuttaalaimennettujen kaasujen epäpuhtauspitoisuuksiin, jotka erotetaan
analysointia varten;
3.1.3.4 lämpötilan säätöjärjestelmästä (TC), jota käytetään lämmönvaih-
timen esilämmitykseen ennen testiä ja säätämään sen lämpötilaa
testin aikana siten, että poikkeama suunnitellusta käyttölämpöti-
lasta on alle ± 6 K;
3.1.3.5 kiertomäntäpumpusta (PDP), jota käytetään siirtämään ilman ja
pakokaasun seos vakiovirtausmäärällä; pumpun tuoton on oltava
riittävän suuri, jotta vettä ei kondensoidu järjestelmään testin
aikana missään toimintaolosuhteissa; tämä voidaan yleensä
varmistaa käyttämällä kiertomäntäpumppua, jonka virtauskapasi-
teetti on:
3.1.3.5.1 — kaksinkertainen verrattuna suurimpaan pakokaasuvirtaan, joka
saadaan toimintasyklin kiihdytyksissä, tai
3.1.3.5.2 — riittävä varmistamaan, että CO
2-pitoisuus laimennetun pako-
kaasun näytepussissa on ►M14 pienempi kuin kolme
tilavuusprosenttia bensiinin ja dieselöljyn osalta, pienempi kuin
2,2 tilavuusprosenttia nestekaasun osalta ja pienempi kuin 1,5
tilavuusprosenttia maakaasun osalta; ◄
3.1.3.6 lämpötila-anturista (T1) (tarkkuus ± 1 K), joka on asennettu
välittömästi ennen kiertomäntäpumppua; sen on oltava suunniteltu
valvomaan jatkuvasti laimennetun pakokaasuseoksen lämpötilaa
testin aikana;
3.1.3.7 painemittarista (G1) (tarkkuus ± 0,4 kPa), joka on asennettu
välittömästi ennen tilavuusmittaria ja jota käytetään mittaamaan
kaasuseoksen ja ulkoilman välinen paine-ero;
3.1.3.8 toisesta painemittarista (G2) (tarkkuus ± 0,4 kPa), joka on asen-
nettu niin, että pumpun imupuolen ja painepuolen paine-ero
voidaan rekisteröidä;
3.1.3.9 kahdesta näytteenottoaukosta (S1jaS2), joista otetaan vakionäyt-
teitä laimennusilmasta ja laimennetusta pakokaasun ja ilman
seoksesta;1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 84
▼M9
3.1.3.10 suodattimesta (F), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset analysoita-
viksi kerättävistä kaasuvirroista;
3.1.3.11 pumpuista (P), joilla saadaan laimennusilman ja laimennetun
pakokaasun ja ilman seoksen vakiovirtaus testin aikana;1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 85
▼M9
Kuva III/5/3.1
Vakiotilavuuskerääjä kiertomäntäpumpulla (PDP-CVS -järjestelmä)
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 86
▼M9
3.1.3.12 virtauksen säätimistä (N), joilla taataan tasainen kaasunäytteiden
vakiovirtaus testin aikana keräysputkista S1jaS2; kaasunäytteiden
virtauksen on oltava sellainen, että kunkin testin lopussa
näytteiden määrä on riittävä analysointia varten (± 10 litraa
minuutissa);
3.1.3.13 virtausmittareista (FL) kaasunäytteiden vakiovirtauksen säätämi-
seen ja valvontaan testin aikana;
3.1.3.14 pikatoimisista venttiileistä (V), joilla ohjataan kaasunäytteiden
vakiovirtaus näytepusseihin tai ulos;
3.1.3.15 kaasutiiviistä pikalukitusliittimistä (Q) pikatoimiventtiilien ja
näytepussien välissä; liittimen on sulkeuduttava automaattisesti
näytepussin puolelle; vaihtoehtoisesti voidaan käyttää muita
keinoja näytteiden siirtämiseen analysaattorille (esimerkiksi
kolmitoimisulkuhanoja);
3.1.3.16 pusseista (B) laimennetun pakokaasun ja laimennusilman
näytteiden keräämiseen testin aikana; niiden on oltava riittävän
suuria, jotta näytevirtausta ei estetä; pussin materiaalin on oltava
sellaista, ettei se vaikuta itse mittauksiin eikä kaasunäytteiden
kemialliseen koostumukseen (esim. laminoitua polyetyleeni/poly-
amidikalvoa tai fluorattuja monihiilivetyjä);
3.1.3.17 digitaalisesta laskimesta (C), jolla kirjataan kiertomäntäpumpun
kierrokset testin aikana.
3.1.4 Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen testauksessa tarvit-
tavat lisälaitteet
Jotta liitteessä III olevan 4.3.1.1 ja 4.3.2 kohdan vaatimukset
täyttyisivät, on kuvassa III/5/3.1 katkoviivan sisään jääviä lisälait-
teita käytettävä dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen
testauksessa:
Fh on lämmitetty suodatin,
S3on näytteenottopiste lähellä sekoituskammiota,
Vhon lämmitetty monitoimiventtiili,
Q on pikaliitin, jolla ulkoilmanäyte BA voidaan analysoida
HFID,
HFID on lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori,R ja I ovat hetkellisten hiilivetypitoisuuksien integrointi- ja
tallennusmenetelmät,
Lh on lämmitetty näytelinja.
Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 (190 ºC) ± 10 K:n
lämpötilassa.
Hiukkasten näytteenottojärjestelmäS
4keräysputki laimennustunnelissa,
Fpsuodatinyksikkö, joka koostuu kahdesta sarjaan asenne-
tusta suodattimesta; kytkentäjärjestely muille
rinnankytketyille suodatinpareille,
näytteenottolinja,pumput, virtauksen säätimet, virtausmittausyksiköt.
3.2 Laimennuslaite kriittisen virtauksen venturiputkella (CFV-
CVS-järjestelmä) (Kuva III/5/3.2.)
3.2.1 Kriittisen virtauksen venturiputken käyttö CVS-näytteenottome-
nettelyn yhteydessä perustuu kriittisen virtauksen mekaniikan
periaatteisiin. Laimennuksen ja pakokaasun muuttuvan seoksen
virtausmäärä ylläpidetään äänennopeutena, joka on suoraan
verrannollinen kaasun lämpötilan neliöjuureen. Virtausta valvo-
taan, lasketaan ja integroidaan jatkuvasti testin ajan.
Jos käytetään lisäksi toista kriittisen virtauksen näytteenottoven-
turiputkea, otettujen kaasunäytteiden suhteellisuus varmistetaan.
Kun sekä paine että lämpötila ovat yhtäsuuret kahdessa venturi-
putken sisäänmenoaukossa, näytteenottoon ohjatun
kaasuvirtauksen tilavuus on suhteessa tuotettuun laimennetun
pakokaasuseoksen kokonaistilavuuteen, ja siten tämän liitteen
vaatimukset täyttyvät.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 87
▼M9
3.2.2 Kuvassa III/5/3.2 on piirustus tällaisesta näytteenottojärjes-
telmästä. Koska eri rakennevaihtoehdoilla voidaan saada tarkkoja
tuloksia, piirustuksen ehdoton noudattaminen ei ole tarpeen.
Lisälaitteita, kuten mittareita, venttiilejä, solenoideja ja kytkimiä,
voidaan käyttää antamaan lisätietoja ja ohjaamaan laitejärjes-
telmän toimintoja.
3.2.3 Keräyslaitteisto käsittää:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 88
▼M9
Kuva III/5/3.2
Vakiotilavuuskerääjä kriittisen virtauksen venturiputkella (PDP-CVS - järjestelmä)
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 89
▼M9
3.2.3.1 laimennusilman suodattimen (D), joka voi tarvittaessa olla
esilämmitetty: suodattimessa on oltava aktiivihiili paperikerrosten
välissä, ja sitä on käytettävä vähentämään ja stabiloimaan laimen-
nusilmassa olevia hiilivetyjen taustapäästöjä;
3.2.3.2 sekoituskammion (M), jossa pakokaasu ja ilma sekoitetaan homo-
geeniseksi seokseksi;
3.2.3.3 syklonierotimen (CS), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset;
3.2.3.4 kaksi keräysputkea (S1jaS2), joilla otetaan näytteet laimennetusta
pakokaasun ja ilman seoksesta;
3.2.3.5 kriittisen virtauksen näytteenottoventuriputken (SV), jolla otetaan
suhteellisia näytteitä laimennetusta pakokaasusta keräysputkessa
S2;
3.2.3.6 suodattimen (F), jolla poistetaan kiinteät hiukkaset analysointiin
ohjatuista kaasuvirroista;
3.2.3.7 pumput (P), joilla kerätään osa ilmavirrasta ja laimennetusta
pakokaasusta pusseihin testin aikana;
3.2.3.8 virtauksen säätimen (N), jolla taataan testin aikana keräysputkesta
S1otettujen kaasunäytteiden jatkuva virtaus; kaasunäytteiden
virtauksen on oltava sellainen, että testin lopussa näytteiden
määrä on riittävä analysointia varten (± 10 litraa minuutissa);
3.2.3.9 virtauksen tasaajan (PS) näytteenottolinjassa;
3.2.3.10 virtausmittarit (FL) kaasunäytteiden virtauksen säätöä ja
valvontaa varten testien aikana;
3.2.3.11 pikatoimiset magneettiventtiilit (V), joilla ohjataan kaasunäyt-
teiden vakiovirtaus näytepusseihin tai ulos;
3.2.3.12 kaasutiiviit pikalukitusliittimet (Q) pikatoimiventtiilien ja näyte-
pussien välissä; liittimen on sulkeuduttava automaattisesti
näytepussin puolelle; vaihtoehtoisesti voidaan käyttää muita
keinoja näytteiden siirtämiseen analysaattorille (esim. kolmitoimi-
sulkuhanoja);
3.2.3.13 pussit (B) laimennetun pakokaasun ja laimennusilman näytteiden
keräämiseen testien aikana; niiden on oltava riittävän suuria, jotta
näytevirtausta ei estetä; pussin materiaalin on oltava sellaista,
ettei se vaikuta itse mittauksiin eikä kaasunäytteiden kemialliseen
koostumukseen (esim. laminoitua polyetyleeni/polyamidikalvoa
tai fluorattuja monihiilivetyjä);
3.2.3.14 painemittarin (G), jonka tarkkuus on ± 0,4 kPa;
3.2.3.15 lämpötila-anturin (T), jonka tarkkuus on ± 1 K ja toimintaviive
0,1 sekuntia 62 %:iin lämpötilan muutoksesta (mitattuna siliko-
niöljyssä);
3.2.3.16 mittaavan kriittisen virtauksen venturiletkun (MV), jolla mitataan
laimennetun pakokaasun virtaustilavuus;
3.2.3.17 puhaltimen (BL), jonka teho riittää käsittelemään laimennetun
pakokaasun kokonaistilavuuden.
3.2.3.18 CFV-CVS-järjestelmän kapasiteetin on oltava sellainen, että
missään testin aikana mahdollisesti esiintyvissä olosuhteissa
vettä ei kondensoidu. Tämä voidaan yleensä varmistaa
käyttämällä puhallinta, jonka teho on:
3.2.3.18.1 kaksinkertainen verrattuna toimintasyklin kiihdytysten tuottamaan
suurimpaan pakokaasuvirtaan; tai
3.2.3.18.2 riittävä varmistamaan, että CO2-pitoisuus laimennetun pakokaasun
näytepussissa on pienempi kuin 3 tilavuusprosenttia.
3.2.4 Dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen testauksessa tarvit-
tavat lisälaitteet
Jotta liitteessä III olevan 4.3.1.1 ja 4.3.2 kohdan vaatimukset
täyttyisivät, on kuvassa III/5/3.2 katkoviivan sisään jääviä lisälait-
teita käytettävä dieselmoottorilla varustettujen ajoneuvojen
testauksessa:
Fh on lämmitetty suodatin,
S3on näytteenottopiste lähellä sekoituskammiota,
Vhon lämmitetty monitoimiventtiili,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 90
▼M9
Q on pikaliitin, jolla ulkoilmanäyte BA voidaan analysoida
HFID:llä,
HFID on lämmitetty liekki-ionisaatioanalysaattori,
R ja I ovat hetkellisten hiilivetypitoisuuksien integrointi- ja
tallennusmenetelmät,
Lh on lämmitetty näytelinja.
Kaikki lämmitetyt osat on pidettävä 463 (190 ºC) ± 10 K:n
lämpötilassa.
Jos muuttuvan virtauksen kompensointi ei ole mahdollista, tarvi-
taan 2.2.3 kohdassa esitetty lämmönvaihdin (H) ja lämpötilan
säätöjärjestelmä (TC) takaamaan vakiovirtaus venturiletkun
(MV) läpi ja siten suhteellinen virtaus S3:n läpi.
Hiukkasten näytteenottojärjestelmä
—S4keräysputki laimennustunnelissa,
—Fpsuodatinyksikkö, joka koostuu kahdesta sarjaan asenne-
tusta suodattimesta; kytkentäjärjestely muille
rinnankytketyille suodatinpareille,
— näytteenottolinja,
— pumput, virtauksen säätimet, virtauksen mittausyksiköt.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 91
▼M12
▼M9
Lisäys 6
LAITTEIDEN KALIBROINTIMENETELMÄ
1 KALIBROINTIKÄYRÄN MÄÄRITYS
1.1 Kukin tavanomaisesti käytetty toiminta-alue kalibroidaan liit-
teessä III olevan 4.3.3 kohdan vaatimusten ja seuraavan
menettelyn mukaisesti:
1.2 Analysaattorin kalibrointikäyrä määritetään vähintään viiden kali-
brointipisteen avulla, jotka ovat mahdollisimman tasaväliset.
Suurimman pitoisuuden omaavan kalibrointikaasun nimellispitoi-
suuden on oltava vähintään 80 % täydestä asteikkoarvosta.
1.3 Kalibrointikäyrä lasketaan pienimmän neliösumman mene-
telmällä. Jos saadun polynomin asteluku on suurempi kuin
kolme, kalibrointipisteiden lukumäärän on oltava vähintään poly-
nomin asteluku plus kaksi.
1.4 Kalibrointikäyrä ei saa poiketa yli 2 % kunkin kalibrointikaasun
nimellisarvosta.
1.5 Kalibrointikäyrän muoto
Kalibrointikäyrän muodosta ja kalibrointipisteistä on mahdollista
tarkastaa, että kalibrointi on oikein suoritettu. Analysaattorin eri
ominaisparametrit on ilmoitettava, erityisesti:
— asteikko,
— herkkyys,— nollapiste,— päivä, jona kalibrointi on suoritettu.
1.6 Jos tutkimuslaitosta tyydyttävällä tavalla voidaan osoittaa, että
vaihtoehtoinen teknologia (esimerkiksi tietokone, sähköisesti
ohjattu aluekytkin ym.) antaa vastaavan tarkkuuden, näitä vaih-
toehtoja voidaan käyttää.
1.7 Kalibroinnin todentaminen
1.7.1 Kukin tavanomaisesti käytetty toiminta-alue on tarkastettava
ennen kutakin analyysiä seuraavasti:
1.7.2 Kalibrointi tarkastetaan käyttämällä nollakaasua ja vertailukaasua,
jonka nimellisarvo on 80-95 % analysoitavasta oletusarvosta.
1.7.3 Jos tarkastelluissa kahdessa pisteessä arvo ei poikkea teoreetti-
sesta arvosta enempää kuin ± 5 % täydestä asteikkoarvosta,
säätöparametreja voidaan muuttaa. Jos näin ei ole, on uusi kali-
brointikäyrä määritettävä 1 kohdan mukaisesti.
1.7.4 Testauksen jälkeen käytetään nollakaasua ja samaa vertailukaasua
jälkitarkastukseen. Analyysi katsotaan hyväksyttäväksi, jos näiden
kahden mittaustuloksen ero on vähemmän kuin 2 %.
2 LIEKKI-IONISAATTORIN JA HIILIVETYJEN VASTEEN
TARKASTUS
2.1 Liekki-ionisaattorin vasteen optimointi
FID-laite on säädettävä laitevalmistajan ohjeiden mukaan.
Vasteen optimointiin on käytettävä propaania ilmassa ylei-
simmällä mittausalueella.
2.2 HC-analysaattorin kalibrointi
Analysaattori on kalibroitava käyttämällä propaania ilmassa ja
puhdistettua synteettistä ilmaa. Ks. liitteessä III oleva 4.5.2 kohta
(kalibrointi ja vertailukaasut).
Määritetään kalibrointikäyrä tämän lisäyksen 1.1-1.5 kohdassa
esitetyllä tavalla.
2.3 Eri hiilivetyjen vastetekijät ja suositellut raja-arvot
Tietyn hiilivetylajin vastetekijä (Rf) on FID-laitteen C
1-lukeman
suhde kaasusylinterin pitoisuuteen, joka on ilmaistu ppm C1:nä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 92
▼M9
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla saadaan vasteeksi
noin 80 % täydestä asteikkoarvosta toiminta-alueella. Pitoisuuden
on oltava tunnettu 2 %:n tarkkuudella verrattuna tilavuutena
ilmaistuun gravimetriseen vakioon. Lisäksi kaasusylinteriä on
vakautettava 24 tuntia lämpötilassa 293-303 K (20 ja 30 ºC).
Vastetekijät määritellään, kun analysaattori otetaan käyttöön ja
sen jälkeen isompien huoltojen yhteydessä. Käytettävät testi-
kaasut ja suositellut vastetekijät ovat:
— metaani ja puhdistettu ilma 1,00 < Rf < 1,15
tai
1,00 < Rf < 1,05
maakaasua polttoai-
neena käyttävien
ajoneuvojen osalta,
— propyleeni ja puhdistettu ilma 0,90 < Rf < 1,00,
— tolueeni ja puhdistettu ilma 0,90 < Rf < 1,00.
Suhteessa vastetekijään (Rf) = 1,00 propaanille ja puhtaalle
ilmalle.
2.4 Hapen vaikutuksen tarkastus ja suositellut rajat
Vastetekijä on määritettävä 2.3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Käytettävä testikaasu ja suositeltava vastetekijäalue on:
— propaani ja typpi 0,95 ≤Rf≤1,05
3N Ox-MUUNTIMEN HYÖTYSUHDETESTI
Muuntimen, jolla NO2muutetaan NO:ksi, hyötysuhde testataan
seuraavasti:
Muuntimien hyötysuhde voidaan tarkastaa otsonaattorin avulla
käyttäen kuvassa III/6/3 olevaa testijärjestelyä ja jäljempänä
esitettyä menettelyä.
3.1 Kalibroidaan kemiluminesenssianalysaattori yleisimmällä
toiminta-alueella valmistajan eritelmien mukaisesti käyttäen
nolla- ja vertailukaasua (jonka NO-pitoisuus on noin 80 %
toiminta-alueesta ja kaasuseoksen NO2-pitoisuus alle 5 % NO-
pitoisuudesta). NOx-analysaattorin on oltava NO-moodissa, niin
että vertailukaasu ei kulje muuntimen läpi. Merkitään osoitettu
pitoisuus muistiin.
3.2 T-liitoksen kautta happea tai synteettistä ilmaa lisätään jatkuvasti
kaasuvirtaan, kunnes osoitettu pitoisuus on noin 10 % vähemmän
kuin 3.1 kohdassa saatu kalibrointipitoisuus. Merkitään osoitettu
pitoisuus (C) muistiin. Otsonaattori on pois toiminnasta tämän
prosessin aikana.
3.3 Nyt otsonaattori kytketään tuottamaan riittävästi otsonia, jotta
NO-pitoisuus laskee 20 prosenttiin (alimmillaan 10 prosenttiin)
3.1 kohdan kalibrointipitoisuudesta. Merkitään osoitettu pitoisuus
(d) muistiin.
3.4 Sitten NOx-analysaattori kytketään NOx-moodiin, mikä tarkoittaa,
että kaasuseos (joka sisältää NO, NO2,O2jaN2) kulkee nyt
muuntimen läpi. Merkitään osoitettu pitoisuus (a) muistiin.
3.5 Otsonaattori kytketään nyt pois toiminnasta. Edellä 3.2 kohdassa
esitetty kaasuseos kulkee muuntimen läpi ilmaisimeen. Merkitään
osoitettu pitoisuus (b) muistiin.
3.6 Kun otsonaattori on pois toiminnasta, on myös hapen tai synteet-
tisen ilman virtaus katkaistu. Tällöin analysaattorin NOx-lukema
ei saa olla enemmän kuin 5 % edellä 3.1 kohdassa annetun arvon
yläpuolella.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 93
▼M14
▼M9
▼M9
3.7 NOx-muuntimen hyötysuhde lasketaan seuraavasti:
Hy¨otysuhde % ðÞ ¼ 1þa/C0b
c/C0d/C18/C19
/C1100
Kuva III/6/3
NOx- muuntimen hyötysuhdelaitteen kaavio
3.8 Muuntimen hyötysuhde ei saa olla pienempi kuin 95 %.3.9 Muuntimen hyötysuhde on tarkastettava vähintään kerran
viikossa.
4 CVS-JÄRJESTELMÄN KALIBROINTI
4.1 CVS-järjestelmä on kalibroitava käyttäen tarkkaa virtausmittaria
ja kuristinlaitetta. Virtaus järjestelmän läpi on mitattava eri paine-
lukemilla ja järjestelmän säätöparametrit mitattava ja
suhteutettava virtauksiin.
4.1.1 Useita eri virtausmittarityyppejä voidaan käyttää, esim. kali-
broitua venturiputkea, laminaarivirtausmittaria, kalibroitua
turbiinimittaria, jos ne ovat dynaamisia mittausjärjestelmiä ja
täyttävät liitteessä III olevan 4.2.2 ja 4.2.3 kohdan vaatimukset.
4.1.2 Seuraavissa kohdissa esitetään yksityiskohtaisesti PDP- ja CFV-
yksiköiden kalibrointimenetelmät käyttäen laminaarista virtaus-
mittaria, joka antaa vaaditun tarkkuuden, sekä kalibroinnin
pätevyyden tilastollinen tarkastus.
4.2 Kiertomäntäpumpun (PDP) kalibrointi
4.2.1 Seuraava kalibrointimenettely selvittää laitteet, testivarustelun ja
eri parametrit, jotka mitataan CVS-pumpun virtausmäärän
määritystä varten. Kaikki pumppuun liittyvät parametrit mitataan
yhtaikaa niiden parametrien kanssa, jotka liittyvät pumpun kanssa1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 94
▼M9
sarjaan kytkettyyn virtausmittariin. Laskettu virtausmäärä (ilmais-
tuna m3/min pumpun imupuolella, absoluuttipaine ja lämpötila)
voidaan sitten piirtää verrattuna korrelaatiofunktioon, joka on
tietyn pumpun parametrien yhdistelmän arvo. Siten määritetään
lineaarinen yhtälö, joka ilmaisee pumpun virtauksen ja korrelaa-
tiofunktion suhteen toisiinsa. Jos CVS:n käyttö on
moninopeuksinen, on kalibrointi suoritettava jokaiselle
käytettävälle alueelle.
4.2.2 Tämä kalibrointimenettely perustuu virtausmäärän kussakin
pisteessä ilmaisevien pumpun ja tilavuusmittarin parametrien
absoluuttisten arvojen mittaamiseen. Kolme ehtoa on täytettävä,
jotta varmistetaan kalibrointikäyrän tarkkuus ja oikeellisuus.
4.2.2.1 Pumpun paineet on mitattava pumppuun tehdyistä mittausrei'istä
eikä pumpun imu- ja painepuolen ulkoisista putkista. Paineenmit-
tausreiät, jotka on tehty pumpun käyttöpäädyn ylä- ja
alakeskiöihin, antavat todelliset pumpun sisäiset paineet ja siten
ilmaisevat absoluuttiset paine-erot.
4.2.2.2 Lämpötilastabiilisuus on ylläpidettävä kalibroinnin aikana. Lami-
naarinen virtausmittari on herkkä tulopuolen lämpötilan
vaihteluille, jotka aiheuttavat mittauspisteiden hajontaa.
Asteittaiset ± 1 K:n lämpötilanvaihtelut ovat hyväksyttäviä, jos
ne tapahtuvat useita minuutteja kestävän jakson aikana.
4.2.2.3 Kaikkien virtausmittarin ja CVS-pumpun välisten liitosten on
oltava vuotamattomia.
4.2.3 Pakokaasupäästötestin aikana näiden samojen pumppuparametrien
mittaus antaa käyttäjälle mahdollisuuden laskea virtausmäärä
kalibrointiyhtälöstä.
4.2.3.1 Tämän lisäyksen kuvassa III.6.4.2.3.1 esitetään eräs mahdollinen
testijärjestely. Muutokset ovat sallittuja, jos hyväksynnän antava
viranomainen on hyväksynyt ne tarkkuudeltaan vastaaviksi. Jos
käytetään lisäyksessä 5 olevan kuvan III.5.3.2 mukaista järjes-
telyä, seuraavat tiedot on selvitettävä annetuissa tarkkuusrajoissa:
ulkoilman paine (korjattu)(PB) ± 0,03 kPa
ulkoilman lämpötila (T) ± 0,2 K
ilman lämpötila LFE:ssä (ETI) ± 0,15 Kalipaine ennen LFE:tä (EPI) ± 0,01 kPa
paine-ero LFE-kennon yli (EDP) ± 0,0015 kPa
ilman lämpötila CVS-pumpun
imupuolella (PTI)± 0,2 K
ilman lämpötila CVS-pumpun paine-
puolella (PTO)± 0,2 K
alipaine CVS-pumpun imupuolella
(PPI)± 0,22 kPa
ylipaine CVS-pumpun painepuolella
(PPO)± 0,22 kPa
pumpun kierrokset testijakson aikana
(n)± 1 kierros
jakson aika (vähintään 250 s)(t) ± 0,1 s
4.2.3.2 Kun järjestelmä on kytketty kuvan III/6/4.2.3.1 mukaisesti, asete-
taan säädettävä kuristin täysin auki ja käytetään CVS-pumppua
20 minuuttia ennen kalibroinnin aloitusta.
4.2.3.3 Säädetään kuristusventtiili kiinnipäin sellaisin alipainevälein (noin
1 kPa), jolla saadaan vähintään kuusi mittauspistettä kokonaiska-
librointiin. Annetaan järjestelmän tasaantua kolme minuuttia ja
toistetaan mittaus.
4.2.4 Tietojen analysointi
4.2.4.1 Ilman virtausmäärä (Q
s) kussakin testipisteessä lasketaan vakio-
kuutiometreiksi minuutissa virtausmittarin tiedoista käyttäen
valmistajan ilmoittamaa menetelmää.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 95
▼M9
Kuva III/6/4.2.3.1
PDP-CVS-laitteiston kalibrointi
4.2.4.2 Ilman virtausmäärä muutetaan sitten pumpun virtaukseksi (Vo)
(m3/kierros) pumpun imupuolen absoluuttisessa lämpötilassa ja
paineessa.
Vo¼Qs
n/C1Tp
273 ;2/C1101 ;33
Pp
jossa:
Vo= pumpun virtausmäärä olosuhteissa TpjaPp(m3/kierros),
Qs= ilman virtausmäärä olosuhteissa 101,33 kPa ja 273,2 K
(m3/min),
Tp= pumpun imupuolen lämpötila (K),
Pp= pumpun imupuolen absoluuttipaine,
n = pumpun pyörimisnopeus kierroksina minuutissa.
Jotta kompensoitaisiin pumpun nopeuden ja paineen vaihteluiden
ja pumpun luiston vaikutus, korrelaatiofunktio (Xo) pumpun
nopeudesta (n), paine-erosta pumpun imupuolen ja painepuolen
välillä ja pumpun painepuolen absoluuttipaineesta lasketaan seur-
aavalla kaavalla:
Xo¼1
nﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
∆Pp
Pes
jossa:
Xo= korrelaatiofunktio,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 96
▼M9
∆Pp= pumpun imu- ja painepuolen paine-ero (kPa),
Pe= painepuolen absoluuttipaine (PPO + PB) (kPa).
Seuraavien kaavojen mukaiset kalibrointiyhtälöt saadaan
tekemällä pienimmän neliösumman sovitus:
Vo=Do−M( Xo)
n=A−B( ∆Pp)
Do, M, A ja B ovat käyriä kuvaavat muotovakiot.
4.2.4.3 Moninopeuksinen CVS-järjestelmä on kalibroitava jokaiselle
käytettävälle nopeudelle. Alueille tehtävien kalibrointikäyrien on
oltava lähes yhdensuuntaisia ja muotovakioiden (Do) arvon on
kasvettava, kun pumpun virtausalue laskee.
Jos kalibrointi on huolella suoritettu, yhtälöstä lasketut arvot
ovat ± 0,5 prosentin sisällä Vo:n mitatusta arvosta. M:n arvot
vaihtelevat pumppukohtaisesti. Kalibrointi suoritetaan pumpun
liikkeelle laskemisen yhteydessä ja suuremman huollon jälkeen.
4.3 Kriittisen virtauksen venturiputken (CFV) kalibrointi
4.3.1 Kriittisen virtauksen venturiputken kalibrointi perustuu kriittisen
venturiputken virtausyhtälöön:
Qs¼Kv/C1Pﬃﬃﬃ
Tp
jossa:
Qs= virtaus,
Kv= kalibrointikerroin,
P = absoluuttipaine (kPa),
T = absoluuttinen lämpötila (K).
Kaasun virtaus on imupuolen paineen ja lämpötilan funktio.
Jäljempänä kuvattu kalibrointimenettely määrittää kalibrointiker-
toimen arvon mitatuilla paineen, lämpötilan ja virtausmäärän
arvoilla.
4.3.2 CFV:n elektroniikkaosien kalibroinnissa on noudatettava valmis-
tajan suosittamaa menettelyä.
4.3.3 Kriittisen virtauksen venturiputken virtauksen kalibrointimit-
taukset on suoritettava ja seuraavat arvot on mitattava annetuissa
tarkkuusrajoissa:
ulkoilman paine (korjattu) (PB) ± 0,03 kPa,
ilman lämpötila virtausmittarissa
(ETI)± 0,15 K,
alipaine ennen virtausmittaria (EPI) ± 0,01 kPa,
paine-ero virtausmittarin kennon yli
(EDP)± 0,0015 kPa,
ilman virtausmäärä (Qs) ± 0,5 %,
CFV:n imupuolen alipaine (PPI) ± 0,02 kPa,
lämpötila venturiputken sisäänme-
noaukossa (Tv)± 0,2 K.
4.3.4 Laitteet on asennettava kuvassa III/6/4.3.4 esitetyllä tavalla ja
vuodot tarkastettava. Virtausmittauslaitteen ja kriittisen virtauksen
venturiputken väliset vuodot heikentävät kalibroinnin tarkkuutta
huomattavasti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 97
▼M9
Kuva III/6/4.3.4
CFV-CVS-laitteiston kalibrointi
4.3.5 Säädettävä kuristinläppä on asetettava aukiasentoon, puhallin
käynnistetään ja järjestelmän annetaan tasaantua. Kaikkien lait-
teiden antamat tiedot tallennetaan.
4.3.6 Kuristinläpän asentoa muutetaan ja venturiputken kriittisen
virtauksen alueelta otetaan vähintään kahdeksan lukemaa.
4.3.7 Kalibroinnissa tallennettuja tietoja on käytettävä seuraavissa
laskelmissa. Ilman virtausmäärä (Qs) kussakin testipisteessä laske-
taan virtausmittarin tiedoista käyttämällä valmistajan vahvistamaa
menetelmää.
Kalibrointikertoimien arvot kussakin mittauspisteessä lasketaan
kaavasta:
Kv¼Qs/C1ﬃﬃﬃﬃﬃTvp
Pv
missä:
Qs= virtausmäärä m3/min olosuhteissa 273,2 K ja 101,33 kPa,
Tv= lämpötila venturiputken sisäänmenoaukossa (K),
Pv= absoluuttipaine venturiputken sisäänmenoaukossa (kPa).
Piirretään Kvventuriputken imupuolen paineen funktiona. Sooni-
sella virtauksella Kv:n arvo on lähes vakio. Kun paine laskee
(alipaine kasvaa), venturiputki ei kurista ja Kvlaskee. Seurauk-
sena saatavat Kv:n muutokset eivät ole sallittuja.
Lasketaan Kv:n keskiarvo ja normaalipoikkeama vähintään
kahdeksalle pisteelle ja kriittiselle alueelle.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 98
▼M9
Jos normaalipoikkeama on enemmän kuin 0,3 % Kv:n keskiar-
vosta, on tehtävä korjauksia.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 99
▼M9
Lisäys 7
KOKO JÄRJESTELMÄN TARKASTUS
1 Liitteessä III olevan 4.7 kohdan vaatimusten täyttämiseksi on
CVS-näytteenottojärjestelmän ja analysointijärjestelmän koko-
naistarkkuus määritettävä syöttämällä järjestelmään tunnettu
massa kaasumaista päästöä ja käyttämällä samalla laitteistoa
samoin kuin tavanomaisessa testissä ja sitten epäpuhtauksien
massa analysoidaan ja lasketaan tämän liitteen lisäyksen 8kaavojen mukaisesti, paitsi että propaanin tiheydeksi oletetaan
1,967 grammaa litralta vakio-olosuhteissa. Seuraavan kahden
tekniikan tiedetään antavan riittävän tarkkuuden.
2 MITATAAN VAKIOVIRTAUS PUHDASTA KAASUA (CO
TAI C
3H8) KÄYTTÄEN KRIITTISEN VIRTAUKSEN KURIS-
TINLAITETTA
2.1 Tunnettu määrä puhdasta kaasua (CO tai C3H8) syötetään CVS-
järjestelmään kalibroidun kriittisen kuristinlaitteen läpi. Jos paine
sisäänmenossa on riittävän korkea, kriittisen virtauksen kuristin-
laitteen avulla säädetty virtausmäärä (q) on riippumaton
mittalaipan ulostulopaineesta (kriittinen virtaus). Jos yli 5
prosentin poikkeamia esiintyy, virheen syy on paikallistettava ja
määritettävä. CVS-järjestelmää käytetään kuin pakokaasutestissä
noin 5-10 minuuttia. Näytepussiin kerätty kaasu analysoidaan
tavallisilla laitteilla ja tuloksia verrataan kaasunäytteiden ennalta
tunnettuun pitoisuuteen.
3 MITATAAN RAJOITETTU MÄÄRÄ PUHDASTA KAASUA
(CO TAI C3H8) GRAVIMETRISELLÄ TEKNIIKALLA
3.1 Seuraavaa gravimetristä menettelyä voidaan käyttää CVS-järjes-
telmän tarkastamiseen. Joko hiilimonoksidia tai propaania
sisältävän pienen sylinterin paino määritetään ± 0,01 gramman
tarkkuudella. Noin 5 - 10 minuutin ajan CVS-järjestelmää
käytetään kuten tavanomaisessa pakokaasutestissä, samalla kun
CO:ta tai propaania syötetään järjestelmään. Puhtaan kaasun
määrä määritetään punnitsemalla painoero. Näytepussiin kerätty
kaasu analysoidaan pakokaasuanalyysiin tavanomaisesti käyte-
tyillä laitteilla. Tuloksia verrataan aiemmin laskettuihin lukuihin.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 100
▼M9
Lisäys 8
EPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN LASKEMINEN
1 YLEISET MÄÄRÄYKSET
1.1 Kaasumaiset päästöt lasketaan seuraavasta yhtälöstä:
(1) Mi¼Vmix/C1Qi/C1kH/C1Ci/C110/C06
d
jossa:
Mi= epäpuhtauspäästöjen i massa grammoina kilometriä
kohti,
Vmix= laimennetun pakokaasun tilavuus ilmaistuna l/testi ja
korjattuna vakio-olosuhteisiin (273,2 K ja 101,33 kPa),
Qi= epäpuhtauden i tiheys g/l tavanomaisessa lämpötilassa
ja -paineessa (273,2 K ja 101,33 kPa),
kH= kosteuskorjauskerroin, jota käytetään typen oksidien
päästöjen massan laskemiseen (HC:lle ja CO:lle ei ole
kosteuskorjausta),
Ci= epäpuhtauden i pitoisuus laimennetussa pakokaasussa
ilmaistuna ppm:nä ja korjattuna laimennusilman
sisältämällä epäpuhtauden i määrällä,
d = toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka kilome-
treinä.
1.2 Tilavuuden määritys
1.2.1 Tilavuuden laskeminen käytettäessä muuttuvan laimennuksen
laitetta, jossa vakiovirtaus säädetään kuristinlaitteen tai venturi-
putken avulla. Tallentakaa jatkuvasti tilavuusvirran arvot ja
laskekaa kokonaistilavuus testin kestoajalta.
1.2.2 Tilavuuden laskenta kiertomäntäpumppua käytettäessä. Laimen-
netun pakokaasun tilavuus kiertomäntäpumpun omaavissa
järjestelmissä lasketaan seuraavasta kaavasta:
V=Vo·N
jossa:
V = laimennetun pakokaasun tilavuus ilmaistuna l/testi (ennen
korjausta),
Vo= kiertomäntäpumpun siirtämän kaasun tilavuus testausolo-
suhteissa l/kierros,
N = kierrosten lukumäärä testiä kohti.
1.2.3 Laimennetun pakokaasun tilavuuden korjaus vakio-olosuhteisiin.
Laimennetun pakokaasun tilavuus korjataan seuraavalla kaavalla:
(2) Vmix¼V/C1K1/C1PB/C0P1
Tp
jossa:
(3) K1¼273 ;2K
101 ;33 kPa¼2;6961 K /C1kPa/C01/C0/C1
jossa:
PB= ulkoilman paine testihuoneessa (kPa),
P1= kiertomäntäpumpun imupuolen alipaine (kPa) ulkoilman
paineeseen nähden,
Tp= kiertomäntäpumppuun menevän laimennetun pakokaasun
keskimääräinen lämpötila testin aikana (K).1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 101
▼M9
1.3 Näytepussissa olevien epäpuhtauksien korjattujen pitoisuuk-
sien laskeminen
(4) Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
jossa:
Ci= epäpuhtauden i pitoisuus laimennetussa pakokaasussa,
ilmaistuna ppm:nä ja korjattuna laimennusilman
sisältämällä i:n määrällä,
Ce= epäpuhtauden i mitattu pitoisuus laimennetussa pakokaa-
sussa (ppm),
Cd= epäpuhtauden i mitattu pitoisuus laimennusilmassa (ppm),
DF = laimennuskerroin.
Laimennuskerroin lasketaan seuraavasti:
DF¼13;4
Cco2þCHCþCco ðÞ 10/C04bensiini ja diesel¨ oljyn osalta ð5aÞ
DF¼11;9
Cco2þCHCþCco ðÞ 10/C04nestekaasun osalta ð5bÞ
DF¼9;5
Cco2þCHCþCco ðÞ 10/C04maakaasun osalta ð5cÞ
jossa:
CCO2 = näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun CO2-
pitoisuus tilavuusprosentteina,
CHC= näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun HC-
pitoisuus ppm hiiliekvivalenttina,
CCO= näytepussin sisältämän laimennetun pakokaasun CO-
pitoisuus ppm:nä.
1.4 NO:n kosteuskorjauskertoimenmääritys
Kosteuden vaikutuksen korjaamiseksi typen oksideista saatuihin
tuloksiin sovelletaan seuraavaa yhtälöä:
(6) kH¼1
1/C00;0329 H /C010;71 ðÞ
jossa:
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
Näissä yhtälöissä:
H = absoluuttinen kosteus ilmaistuna grammoina vettä kuivaa
ilmakiloa kohden,
Ra= ulkoilman suhteellinen kosteus ilmaistuna prosentteina,
Pd= kyllästetyn höyryn paine ulkoilman lämpötilassa (kPa),
PB= ulkoilman paine testihuoneessa (kPa).
1.5 Esimerkki
1.5.1 Tiedot
1.5.1.1 Ulkoilman olosuhteet:
lämpötila: 23 ºC = 296,2 K,paine: P
B= 101,33 kPa,
suhteellinen kosteus: Ra=6 0% ,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 102
▼M14
▼M9
▼M12
kyllästyshöyrynpaine: Pd=H2O:n osalta 2,81 kPa 23 ºC:ssa.
1.5.1.2 Mitattu ja vakio-olosuhteisiin alennettu tilavuus (ks. 1 kohta)
V = 51,961 m3
1.5.1.3 Analysaattorin lukemat:
Laimennettu pakokaasu Laimennusilma
HC (1) 92 ppm 3,0 ppm
CO 470 ppm 0 ppm
NOx70 ppm 0 ppm
CO21,6 til-% 0,03 til-%
(1) pmm: inä hiiliekvivalenttia
1.5.2 Laskeminen
1.5.2.1 Kosteuden korjauskerroin (KH) (katso kaava 6)
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
H¼6;211/C160/C13;2
101 ;33/C02;81/C10;6 ðÞ
H = 10,5092
kH¼1
1/C00;0329 /C1H/C010;71 ðÞ
kH¼1
1/C00;0329 /C110;5092 /C010;71 ðÞ
kH= 0,9934.
1.5.2.2 Laimennuskerroin (DF) [ks. kaava (5)]
DF¼13;4
CCO2þCHCþCCO ðÞ 10/C04
DF¼13;4
1;6þ92þ4;70 ðÞ 10/C04
DF = 8,091
1.5.2.3 Näytepussissa olevien korjattujen epäpuhtauspitoisuuksien laske-
minen:
HC, päästöjen massat [ks. kaavat (4) ja (1)]
Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
Ci¼92/C031 /C01
8;091/C18/C19
C = 89,371
MHC¼CHC/C1Vmix/C1QHC/C11
d1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 103
▼M9
▼M12
▼M9
▼M14
QHC= 0,619 bensiinin tai dieselöljyn osalta
QHC= 0,649 nestekaasun osalta
QHC= 0,714 maakaasun osalta.
MHc¼89;371/C151;961/C10;619/C110/C06/C11
d
MHC¼2;88
dg=km
CO, päästöjen massat [ks. kaava (1)]
MCO¼CCO/C1Vmix/C1QCO/C11
d
QCO= 1,25
MCO¼470/C151;961/C11;25/C110/C06/C11
d
MCO¼30;5
dg=km
NOX, päästöjen massat [ks. kaava (1)]
MNOX¼CNOX/C1Vmix/C1QNOX/C1kH/C11
d
QNOX= 2,05
MNOX¼70/C151961 /C12;05/C10;9934 /C110/C061
d
MNOX¼7;41
dg=km
2 DIESELMOOTTORILLA VARUSTETTUJA AJONEUVOJA
KOSKEVAT ERITYISET MÄÄRÄYKSET
2.1 HC-mittaus dieselmoottoreille
Keskimääräinen HC-pitoisuus, jota käytetään HC-päästöjen
massan määritykseen dieselmoottoreille, lasketaan seuraavan
kaavan avulla:
(7) Ce¼Zt2
t1CHC/C1dt
t2/C0t1
missä:
∫t2t2
CHC· dt = lämmitetyn FID:n lukeman integraali testin
aikana (t2−t1),
Ce= laimennetusta pakokaasusta mitattu HC-pitoi-
suus ppm:nä Ci:a,
Cikorvataan suoraan CHC:llä kaikissa tarvittavissa yhtälöissä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 104
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
2.2 Hiukkasten määritys
Hiukkaspäästö Mp(g/km) lasketaan seuraavasta yhtälöstä:
Mp¼VmixþVep/C0/C1
/C1Pe
Vep/C1d
kun pakokaasut poistetaan tunnelista,
Mp¼Vmix/C1Pe
Vep/C1d
kun pakokaasut palautetaan tunneliin,
joissa:
Vmix: laimennetun pakokaasun (ks. 1.1 kohta) tilavuus standar-
diolosuhteissa,
Vep: hiukkassuodattimen läpi virtaavan pakokaasun tilavuus
standardiolosuhteissa,
Pe: suodattimiin kerääntynyt hiukkasmassa,
d: toimintasykliä vastaava todellinen ajomatka km,M
p: hiukkaspäästö g/km.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 105
▼M9
LIITE IV
TYYPPI II -TESTI
(Hiilimonoksidipäästön testi joutokäyntinopeudella)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä esitetään tyyppi II -testausmenettely, joka
määritetään liitteessä I olevassa 5.3.2 kohdassa.
2 MITTAUSOLOSUHTEET
2.1 Polttoaineen on oltava vertailupolttoainetta, jota koskevat vaati-
mukset annetaan liitteessä VIII.
2.2 Testin aikana ympäristön lämpötilan on oltava 293 ja 303 K
(20 ºC ja 30 ºC).
Moottoria lämmitetään, kunnes jäähdytys- ja voitelunesteiden
lämpötilat ja öljynpaine ovat saavuttaneet tasapainonsa.
2.2.1 Ajoneuvot, joissa voidaan käyttää polttoaineena sekä bensiiniä
että nestekaasua tai maakaasua, testataan tyyppi I -testissä käyte-
ty(i)llä vertailupolttoaineella (vertailupolttoaineilla).
2.3 Käsivalintaisella tai puoliautomaattisella vaihteistolla varustet-
tujen ajoneuvojen osalta testi on suoritettava vaihde ”vapaalla”-
asennossa ja kytkin kytkettynä.
2.4 Automaattivaihteistolla varustetuilla ajoneuvoilla testi on suoritet-
tava vaihteenvalitsin joko ”vapaa”- tai ”pysäköinti”- asennossa.
2.5 Joutokäyntinopeuden säätölaitteet
2.5.1 Määritelmä
Tässä direktiivissä ’joutokäyntinopeuden säätölaitteilla’ tarkoite-
taan käyttölaitteita, joilla mekaanikko voi helposti muuttaa
moottorin joutokäyntiä käyttäen vain 2.5.1.1 kohdassa tarkoitet-
tuja työkaluja. Erityisesti polttoaineen ja ilman virtauksen
kalibrointilaitteita ei katsota säätölaitteiksi, jos säätö edellyttää
sinettien irrottamista, jonka toimenpiteen tavallisesti voi suorittaa
vain ammattimainen mekaanikko.
2.5.1.1 Työkalut, joita voi käyttää joutokäynnin säätöön: ruuvitaltat
(tavalliset tai ristipäiset), ruuviavaimet (lenkkiavaimet, kiintoa-
vaimet ja jakoavaimet), pihdit, kuusiokoloavaimet.
2.5.2 Mittauspisteiden määritys
2.5.2.1 Ensin suoritetaan mittaus valmistajan ilmoittamissa säätöä koske-
vissa olosuhteissa.
2.5.2.2 Portaattomasti säätyville säätölaitteille määritetään riittävä määrä
tyypillisiä asentoja.
2.5.2.3 Pakokaasujen hiilimonoksidipitoisuuden mittaus on tehtävä
kaikilla mahdollisilla säätölaitteiden asennoilla, mutta portaatto-
masti säädettäviin laitteisiin sovelletaan vain 2.5.2.2 kohdassa
määriteltyjä asentoja.
2.5.2.4 Tyyppi II -testi katsotaan hyväksyttäväksi, jos vähintään toinen
seuraavista kahdesta edellytyksestä täyttyy:
2.5.2.4.1 yksikään 2.5.2.3 kohdan mukaisesti mitatuista arvoista ei ylitä
raja-arvoja;
2.5.2.4.2 suurin pitoisuus, joka saadaan muuttamalla yhtä säätölaitetta
portaattomasti samalla kun muut laitteet pidetään samassa asen-
nossa, ei ylitä raja-arvoa, ja tämä ehto on täytettävä muiden
säätölaitteiden kuin portaattomasti säädetyn laitteen eri yhdistel-
millä.
2.5.2.5 Säätölaitteiden mahdollisia asentoja rajoittavat:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 106
▼M10
▼M14
▼M9
▼M10
▼M9
▼M9
2.5.2.5.1 ensiksi, suurempi seuraavista kahdesta arvosta: joko alhaisin
joutokäyntinopeus, jonka moottori voi saavuttaa, tai valmistajan
suosittelema nopeus miinus 100 kierrosta minuutissa;
2.5.2.5.2 toiseksi, pienin seuraavista kolmesta arvosta: joko suurin nopeus,
jonka moottori voi saavuttaa käyttämällä joutokäyntinopeuden
säätölaitteita, tai valmistajan suosittelema nopeus lisättynä 250
kierroksella minuutissa, tai automaattikytkimen kytkentänopeus.
2.5.2.6 Lisäksi mittaussäädöiksi ei saa valita säätöjä, joilla moottori ei
käy kunnolla. Erityisesti, kun moottori on varustettu useilla
kaasuttimilla, on kaikissa kaasuttimissa oltava sama säätö.
3 KAASUNÄYTTEIDEN OTTO
3.1 Keräysputki asennetaan mahdollisimman lähelle pakoputkea
putkeen, jolla pakojärjestelmä on yhdistetty näytepussiin.
3.2 CO-pitoisuus (CCO)jaC O2-pitoisuus (CCO2) määritetään mittaus-
laitteen lukemista tai tallennuksista kalibrointikäyrien avulla.
3.3 Nelitahtimoottoreille korjattu hiilimonoksidipitoisuus on:
CCOkorr¼CCO15
CCOþCCO2(tilavuus-%)
3.4 Edellä 3.3 kohdassa tarkoitetun kaavan avulla laskettua pitoi-
suutta CCO(ks. 3.2 kohta) ei tarvitse korjata, jos mitattu
kokonaispitoisuus (CCO+CCO2) on vähintään 15 nelitahtimoottor-
eilla.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 107
▼M9
LIITE V
TYYPPI III -TESTI
(Kampikammiokaasupäästöjen tarkastaminen)
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä vahvistetaan liitteessä I olevassa 5.3.3 kohdassa
tarkoitetun tyyppi III -testin testausmenettely.
2 YLEISET MÄÄRÄYKSET
2.1 Tyyppi III -testi suoritetaan ajoneuvolle, joka on varustettu otto-
moottorilla ja jolle suoritetaan, tapauksen mukaan myös tyyppi
I- ja II -testit.
2.2 Testissä on oltava mukana myös täysin tiiviiksi tehtyjä moottor-
eita lukuun ottamatta niitä, jotka on suunniteltu siten, että
pienikin vuoto voi aiheuttaa pahoja toimintahäiriöitä (kuten
vastaiskumoottorit).
3 TESTAUSOLOSUHTEET
3.1 Joutokäynti on säädettävä valmistajan suositusten mukaisesti.3.2 Mittaukset tehdään kolmessa eri moottorin toiminnan olosuh-
teessa:
Olosuhde
N:oAjoneuvon nopeus (km/h)
1 Joutokäynti
2 50 ± 2 (kolmosvaihde tai ”drive”)
3 50 ± 2 (kolmosvaihde tai ”drive”)
Olosuhde
N:oJarrun absorboima teho
1E i
2 ►M12 Tyyppi I-testi nopeudessa 50 km/h ◄
3 Kuten toimintatila 2, mutta kerrottuna kertoi-
mella 1,7
4 TESTAUSMENETELMÄ
4.1 Kampikammion tuuletusjärjestelmän luotettava toiminta on
tarkastettava 3.2 kohdassa luetelluissa olosuhteissa.
5 MENETELMÄ KAMPIKAMMION TULETUSJÄRJESTELMÄN
TOIMINNAN TARKASTAMISEKSI
(Ks. myös kuva V/5.)
5.1 Moottorissa olevia aukkoja ei saa muuttaa.
5.2 Kampikammion paine mitataan sopivasta kohdasta. Se mitataan
öljyn mittatikun reiästä viistoputkisella painemittarilla.
5.3 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos kaikissa 3.2 kohdassa
esitetyissä olosuhteissa kampikammiosta mitattu paine ei ylitä
mittaushetkellä vallitsevaa ulkoilman painetta.
5.4 Edellä esitetyllä menetelmällä tehtävässä testissä paine imusar-
jassa mitataan ± 1 kPa:n tarkkuudella.
5.5 Ajoneuvon nopeus dynamometrillä mitataan ± 2 km/h:n tarkkuu-
della.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 108
▼M10
▼M9
▼M9
5.6 Kampikammion paine on mitattava ± 0,01 kPa:n tarkkuudella.
5.7 Jos jossakin 3.2 kohdassa määritellyssä olosuhteessa kampikam-
miosta mitattu paine ylittää ulkoilman paineen, suoritetaan 6
kohdassa määritelty lisätesti, jos valmistaja niin pyytää.
6 LISÄTESTAUSMENETELMÄ
6.1 Moottorissa olevia aukkoja ei saa muuttaa.6.2 Öljyn mittatikun reikään asennetaan noin viiden litran joustava
pussi, joka sietää kampikammiokaasuja. Pussin on oltava tyhjä
ennen kutakin mittausta.
6.3 Pussin on oltava suljettuna ennen kutakin mittausta. Se avataan
kampikammiolle viideksi minuutiksi kussakin 3.2 kohdassa esite-
tyssä olosuhteessa.
6.4 Ajoneuvo katsotaan hyväksyttäväksi, jos pussi ei näkyvästi täyty
missään 3.2 kohdassa esitetyssä mittausolosuhteessa.
6.5 Huomautus
6.5.1 Jos moottorin rakenne on sellainen, ettei testiä voida suorittaa
edellä 6 kohdassa esitetyillä menetelmillä, mittaukset on tehtävä
samalla menetelmällä muutettuna seuraavasti:
6.5.2 ennen testiä kaikki moottorin aukot suljetaan paitsi se, jota tarvi-
taan kaasujen talteenottoon;
6.5.3 Pussi liitetään sopivaan haaraan, joka ei aiheuta ylimääräistä
painehäviötä ja joka on asennettu kaasunkierrätyspiiriin suoraan
moottorista tulevaan aukkoon.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 109
▼M9
Kuva V/5
Tyyppi III-testi
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 110
▼M9
LIITE VI
TYYPPI IV -TESTI
Ottomoottorilla varustettujen ajoneuvojen haihtumispäästöjen määrittä-
minen
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä kuvataan liitteessä I olevan 5.3.4 kohdan mukai-
sessa tyyppi IV -testissä noudatettava menettely.
Tämä menettely on menetelmä, jolla määritetään kipinäsytyttei-
sellä polttomoottorilla varustetun ajoneuvon
polttoainejärjestelmästä haihtuvat hiilivedyt.
2 TESTIN KUVAUS
Haihtumispäästötestin (kuva VI/1) tarkoituksena on määrittää
hiilivetyjen haihtumispäästöt, jotka aiheutuvat lämpötilan vuoro-
kausivaihtelusta, ja kuumaksi ajetun moottorin ajoneuvoa
lämmittävästä vaikutuksesta ajoneuvon ollessa pysäköitynä sekä
kaupunkiajosta. Testi käsittää seuraavat vaiheet:
— testin valmistelun, mukaan lukien kaupunkiajosykli (osa 1) ja
taajama-alueen ulkopuolinen ajosykli (osa 2),
— niiden haihtumispäästöjen määrittämisen, jotka aiheutuvat
kuumaksi ajetun moottorin ajoneuvoa lämmittävästä vaikutuk-
sesta (kuumahaihtuma) ajoneuvon ollessa pysäköitynä,
— niiden haihtumispäästöjen määrittämisen, jotka aiheutuvat
lämpötilan vuorokausivaihtelusta ajoneuvon ollessa
pysäköitynä.
Kuumahaihtuman ja lämpötilan vuorokausivaihtelusta aiheutuvan
haihtuman määrittämisestä saadut hiilivetypäästöjen massat laske-
taan yhteen ja testistä annetaan yhteenlaskettu tulos.
3 AJONEUVO JA POLTTOAINE
3.1 Ajoneuvo
3.1.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa, sen on
oltava sisäänajettu ja sillä on oltava ajettu vähintään 3 000 km
ennen testiä. Haihtumispäästöjen rajoitusjärjestelmän on oltava
kytkettynä ja sen on oltava toiminut oikein tämän ajan ja aktiivi-
hiilisäiliön (-säiliöiden) on oltava ollut tavanomaisessa käytössä
ilman tavallisuudesta poikkeavaa tyhjentämistä tai kuormitusta.
3.2 Polttoaine
3.2.1 Testeissä on käytettävä sopivaa vertailupolttoainetta, joka
määritellään tämän direktiivin liitteessä IX.
4 HAIHTUMISPÄÄSTÖTESTIN TESTAUSLAITTEISTO4.1 Alustadynamometri
Alustadynamometrin on oltava liitteessä III esitettyjen vaati-
musten mukainen.
4.2 Haihtumispäästöjen mittaustila
Haihtumispäästöjen mittaustilan on oltava kaasutiivis suorakul-
mainen mittauskammio, johon testattava ajoneuvo mahtuu.
Ajoneuvoon on päästävä käsiksi joka puolelta, ja suljettuna
mittaustilan on oltava kaasutiivis lisäyksen 1 mukaisesti. Mittaus-
tilan sisäpinnan on oltava läpäisemätöntä materiaalia, joka ei
reagoi hiilivetyjen kanssa. Lämpötilan säätelyjärjestelmän on
koko testin ajan voitava ohjata mittaustilan lämpötilaa määritellyn
lämpötila/aikaohjelman mukaisesti, josta sallittu keskimääräinen
lämpötilapoikkeama on ± 1 K.
Säätelyjärjestelmä on säädettävä siten, että lämpötilavaihtelut
ovat tasaisia ja lämpötiloissa on mahdollisimman vähän ylityksiä,
huojuntaa ja epävakaisuutta ympäröivän lämpötilan pitkän1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 111
▼M15
▼M15
aikavälin tavoitearvoihin verrattuna. Sisäpinnan lämpötila ei saa
missään vaiheessa laskea alemmaksi kuin 278 K (5 ºC) tai nousta
korkeammaksi kuin328 K (55 ºC) lämpötilan vuorokausivaihte-
lusta aiheutuvien päästöjen testauksen aikana. Seinärakenteen on
johdettava lämpöä hyvin. Sisäpinnan lämpötila ei saa laskea
alemmaksi kuin 293 K (20 ºC) tai nousta korkeammaksi kuin
325 K (53 ºC) kuumaksi ajetun moottorin aiheuttamien haihtu-
mispäästöjen testauksen aikana.
Lämpötilavaihtelusta aiheutuviin mittaustilan tilavuuden muutok-
siin varaudutaan käyttämällä joko tilavuudeltaan muuttuvaa tai
tilavuudeltaan muuttumatonta mittaustilaa.
4.2.1 Tilavuudeltaan muuttuva mittaustila
Tilavuudeltaan muuttuva mittaustila laajenee ja supistuu mittaus-
tilassa olevien ilmamassojen lämpötilamuutoksia vastaavasti.
Kaksi käytettävissä olevaa keinoa mittaustilan tilavuuden muutta-
miseksi ovat liikkuva(t) paneeli(t) tai paljerakenne, jossamittaustilan sisällä oleva(t) läpäisemätön (läpäisemättömät)
pussi(t) laajenee (laajenevat) tai supistuu (supistuvat) tilan sisällä
olevan paineen muutosten vaikutuksesta ottamalla korvausilmaa
tilan ulkopuolelta. Tilavuuden muutoksiin mukautuvien raken-
teiden osalta on varmistettava lisäyksen 1 mukaisesti, että
mittaustilan eheys säilyy lämpötilan vaihdellessa sallitulla
alueella.
Tilavuutta mukauttavilla menetelmillä on rajoitettava mittaustilan
sisällä olevan paineen ja ilmanpaineen välinen erotus enimmäisar-
voon ± 5 hPa.
Mittaustilan tilavuus on voitava lukita määrättyyn arvoon. Tila-
vuudeltaan muuttuvan mittaustilan ”nimellisen tilavuuden” on
voitava muuttua ± 7 prosenttia (katso lisäyksessä 1 oleva 2.1.1
kohta) testauksen aikana tapahtuvan lämpötilan ja ilmanpaineen
vaihtelun mukaisesti.
4.2.2 Tilavuudeltaan muuttumaton mittaustila
Tilavuudeltaan muuttumattoman mittaustilan on oltava koottu
lujista paneeleista, jotka pitävät mittaustilan tilavuuden muuttu-
mattomana ja ovat seuraavien vaatimusten mukaisia.
4.2.2.1 Mittaustilassa on oltava ilmanvaihtojärjestelmä, joka poistaa
mittaustilasta ilmaa pienellä ja tasaisella virtaamalla koko testin
ajan. Ilmanvaihtojärjestelmä voi korvata ulos virtaavan ilman
aiheuttamaa vajetta mittaustilaa ympäröivällä ilmalla. Sisään
päästettävä ilma on suodatettava aktiivihiilellä suhteellisen
tasaisen hiilivetytason ylläpitämiseksi. Tilavuutta mukauttavilla
menetelmillä on pidettävä mittaustilan sisällä olevan paineen ja
ilmanpaineen välinen erotus 0:n ja −5 hPa:n välillä.
4.2.2.2 Laitteistolla on voitava mitata poistetun ja sisään päästettävän
ilman hiilivetyjen massa 0,01 gramman resoluutiolla. Mittausti-
lasta poistuvasta ja sen sisään päästetystä ilmasta voidaan
suhteellisella osavirtaperiaatteella toimivalla laitteella kerätä
näytepussi. Vaihtoehtoisesti mittaustilaan päästettyä ja tilasta
poistettua virtaamaa voidaan tarkkailla jatkuvasti prosessiin
suoraan kytketyn FID-analysaattorin avulla, ja virtaamat ja niiden
mittaus voidaan sovittaa yhteen siten, että saadaan jatkuva tall-
enne poistettujen hiilivetyjen määrästä.
4.3 Analysointijärjestelmät
4.3.1 Hiilivetyanalysaattori
4.3.1.1 Mittaustilan ilmaa valvotaan liekki-ionisaatiotyyppisellä hiilive-
tyilmaisimella (FID). Näytekaasu on imettävä yhden sivuseinän
keskipisteestä tai kammion katosta, ja mahdolliset ohivirtaukset
on johdettava takaisin mittaustilaan, mieluiten heti sekoitustuulet-
timen taakse.
4.3.1.2 Hiilivetyanalysaattorin vasteajan on oltava enintään 1,5 sekuntia
lukemaan, joka on 90 prosenttia lopullisesta lukemasta. Stabiili-
suuden on oltava parempi kuin 2 prosenttia täydestä asteikosta
asteikon nollakohdassa ja 80 ± 20 prosentin kohdassa täydestä
asteikosta 15 minuutin ajan kaikilla käytettävillä alueilla.
4.3.1.3 Keskihajonnan avulla ilmaistun analysaattorin toistuvuuden on
oltava parempi kuin 1 prosentti täydestä asteikosta asteikon nolla-1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 112
▼M15
kohdassa ja 80 ± 20 prosentin kohdassa täydestä asteikosta
kaikilla käytettävillä alueilla.
4.3.1.4 Analysaattorin käyttöalueet on valittava siten, että saadaan paras
resoluutio mittauksessa, kalibroinnissa ja vuototarkastusmenette-
lyssä.
4.3.2 Hiilivetyanalysaattorin tietojen tallennusjärjestelmä
4.3.2.1 Hiilivetyanalysaattori on varustettava laitteella, joka tallentaa
sähköistä signaalia joko kynäpiirturilla tai muulla tietojenkäsitte-
lyjärjestelmällä ja jonka tallennustaajuus on vähintään kerran
minuutissa. Tallennusjärjestelmän on oltava käyttöominaisuuksil-
taan vähintään tallennettavaa signaalia vastaava ja tulosten on
tallennuttava pysyvästi. Tallenteessa on näyttävä selvä merkki
kuumahaihtuman ja lämpötilan vuorokausivaihtelun testauksen
alkamisesta ja päättymisestä (mukaan lukien näytteenottojaksojen
alkaminen ja päättyminen sekä kunkin testin alkamisen ja päätty-
misen välinen aika).1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 113
▼M15
Kuva VI.1
Haihtumispäästön määrittäminen
Huom.
1. Haihtumispäästöjen rajoittamisperiaatteet — yksityiskohdat selvitettävä.
2. Pakokaasupäästöt voidaan mitata ajettaessa tyyppi I -testi, mutta tuloksia ei käytetä lainsäädännöl-
lisiin tarkoituksiin. Pakokaasupäästöjen lainsäädännöllinen testi pysyy erillisenä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 114
▼M15
4.4 Polttoainesäiliön lämmitys (ainoastaan, jos aktiivihiilisäiliötä
täytettäessä käytetään bensiiniä)
4.4.1 Ajoneuvon polttoainesäiliössä (-säiliöissä) olevaa polttoainetta on
lämmitettävä säädettävällä lämmönlähteellä, esimerkiksi 2 000
watin tehoinen lämmitystyyny on sopiva. Lämmitysjärjestelmän
on lämmitettävä tasaisesti säiliön seinämiä polttoainepinnan
alapuolella siten, että se ei aiheuta polttoaineen paikallista ylikuu-
menemista. Säiliössä polttoaineen yläpuolella olevaa höyryä ei
saa lämmittää.
4.4.2 Säiliön lämmityslaitteen on kyettävä lämmittämään säiliössä
oleva polttoaine tasaisesti 289 K:n (16 ºC) alkulämpötilasta
14 K:n verran 60 minuutissa, lämpötila-anturin sijainnin ollessa
5.1.1 kohdan mukainen. Lämmitysjärjestelmän on kyettävä
pitämään polttoaineen lämpötila ± 1,5 K:n sisällä vaaditusta
lämpötilasta säiliön lämmityksen aikana.
4.5 Lämpötilalukemien tallennus
4.5.1 Mittauskammiossa (SHED) vallitseva lämpötila tallennetaan
kahdessa pisteessä lämpötila-antureiden avulla, jotka on kytketty
näyttämään keskimääräistä arvoa. Mittauspisteet sijaitsevat
mittaustilan sisällä noin 0,1 metrin etäisyydellä kummankin sivu-
seinän pystysuorasta keskiviivasta 0,9 ± 0,2 metrin korkeudella.
4.5.2 Polttoainesäiliön (-säiliöiden) lämpötila mitataan anturilla, joka
on asennettu polttonestesäiliöön 5.1.1 kohdan mukaisesti tapauk-
sissa, joissa aktiivihiilisäiliötä täytettäessä käytetään bensiiniä
(5.1.5 kohta).
4.5.3 Lämpötilatietoja on tallennettava tai syötettävä tietojenkäsitte-
lyjärjestelmään vähintään kerran minuutissa haihtumispäästöjenmittausten koko keston ajan.
4.5.4 Lämpötilan tallenusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 1,0 K ja
lämpötila on kyettävä lukemaan 0,4 K:n tarkkuudella.
4.5.5 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmästä on kyettävä luke-
maan aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.
4.6 Painelukemien tallennus
4.6.1 Testausalueen ilmanpaineen ja mittaustilan sisällä vallitsevan
ilmanpaineen välinen erotus ∆
pon tallennettava tai syötettävä
tietojenkäsittelyjärjestelmään vähintään kerran minuutissa haihtu-
mispäästöjen mittauksen koko keston ajan.
4.6.2 Painelukemien tallennusjärjestelmän tarkkuuden on oltava ± 2 hPa,
ja paine on kyettävä lukemaan ± 0,2 hPa:n tarkkuudella.
4.6.3 Tallennus- tai tietojenkäsittelyjärjestelmästä on kyettävä luke-
maan aika ± 15 sekunnin tarkkuudella.
4.7 Tuulettimet
4.7.1 Kammion hiilivetypitoisuus on kyettävä alentamaan ulkoilman
tasolle käyttämällä yhtä tai useampaa tuuletinta tai puhallintamittaustilan (SHED) oven (ovien) ollessa auki.
4.7.2 Kammiossa on oltava yksi tai useampi tuuletin tai puhallin,
joiden teho vastaa ilmavirtaa 0,1-0,5 m
3s−1ja joilla mittaustilan
ilma saadaan kunnolla sekoitetuksi. Kammion lämpötila ja hiili-
vetypitoisuus on kyettävä pitämään tasaisena mittausten ajan.
Tuulettimien tai puhaltimien ilmavirtausta ei saa kohdistaa
suoraan mittaustilassa olevaan ajoneuvoon.
4.8 Kaasut
4.8.1 Kalibrointia ja käyttöä varten on oltava saatavilla seuraavia
puhtaita kaasuja:
— puhdistettua synteettistä ilmaa (epäpuhtauksia < 1 ppm C1ekvivalenttina ≤1 ppm CO, ≤400 ppm CO2,≤0,1 ppm
NO); happipitoisuus 18—21 tilavuusprosenttia,
— hiilivetyanalysaattorin polttoainekaasua (40 ± 2 prosenttia
vetyä ja loppu heliumia, jossa on vähemmän kuin 1 ppm C1-
ekvivalenttia hiilivetyjä, vähemmän kuin 400 ppm CO2),
— propaania (C3H8), puhtaus vähintään 99,5 prosenttia,
— butaania (C4H10), puhtaus vähintään 98 prosenttia,1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 115
▼M15
— typpeä (N2), puhtaus vähintään 98 prosenttia.
4.8.2 Käytettävissä on oltava propaanin (C3H8) ja puhdistetun synteet-
tisen ilman seoksia sisältäviä kalibrointi- ja vertailukaasuja.
Kalibrointikaasun todellisten pitoisuuksien on oltava kahden
prosentin sisällä annetuista arvoista. Kaasunjakajaa käyttämällä
saatujen laimennettujen kaasujen tarkkuuden on oltava kahden
prosentin sisällä todellisesta arvosta. Lisäyksessä 1 tarkoitetut
pitoisuudet voidaan myös saada aikaan kaasunjakajalla, jossa
laimennuskaasuna käytetään synteettistä ilmaa.
4.9 Lisävarusteet
4.9.1 Testialueen absoluuttinen kosteus on kyettävä mittaamaan ± 5
prosentin tarkkuudella.
5 TESTAUSMENETTELY5.1 Testin valmistelu
5.1.1 Ajoneuvon mekaaninen valmistelu ennen testiä on seuraava:
— ajoneuvon pakojärjestelmässä ei saa olla vuotoja,
— ajoneuvo voidaan höyrypestä ennen testiä,— jos aktiivihiilisäiliötä täytettäessä käytetään bensiiniä (5.1.5
kohta), on ajoneuvon polttoainesäiliö varustettava lämpötila-
anturilla, jonka avulla lämpötila voidaan mitata säiliössä
olevan polttoaineen keskipisteestä, kun säiliö on täytetty 40prosenttiin tilavuudestaan,
— polttoainejärjestelmään voidaan asentaa lisävarusteita ja liit-
timiä, joiden avulla polttoainesäiliö voidaan tyhjentää täysin.
Tämän vuoksi säiliön kuorta ei tarvitse muuttaa,
— valmistaja voi tehdä ehdotuksen testimenettelystä, jolla
otetaan huomioon ainoastaan ajoneuvon polttoainejärjes-
telmästä haihtumalla poistuvat hiilivedyt.
5.1.2 Ajoneuvo viedään testialuelle, jossa ympäristön lämpötila on 293-
303 K (20-30 ºC).
5.1.3 Aktiivihiilisäiliön (-säiliöiden) tehon heikkeneminen käytössä on
tarkastettava. Tämä voidaan tehdä osoittamalla, että säiliö on
ollut käytössä vähintään 3 000 ajokilometrin ajan. Jollei näin
tehdä, noudatetaan seuraavaa menettelyä. Jos aktiivihiilisäiliöitä
on useampi kuin yksi, on seuraavaa menettelyä sovellettava jokai-
seen säiliöön.
5.1.3.1 Aktiivihiilisäiliö poistetaan ajoneuvosta. Tämän vaiheen aikana
on erityisesti varottava vaurioittamasta laitteiden osia ja polttoai-
nejärjestelmää.
5.1.3.2 Aktiivihiilisäiliön paino tarkastetaan.5.1.3.3 Aktiivihiilisäiliö liitetään mahdollisesti ajoneuvon ulkopuolella
olevaan polttoainesäiliöön, joka on täytetty vertailupolttoaineella
40 prosenttiin polttoainesäiliön (-säiliöiden) tilavuudesta.
5.1.3.4 Polttoainesäiliössä olevan polttoaineen lämpötilan olisi oltava
283-287 K (10-14 ºC).
5.1.3.5 (Ajoneuvon ulkopuolella olevaa) polttoainesäiliötä lämmitetään
lämpötilasta 288 K lämpötilaan 318 K (15-45 ºC) (nostamalla
lämpötilaa 1 ºC 9 minuutissa).
5.1.3.6 Jos aktiivihiilisäiliön ylivuoto tapahtuu ennen kuin lämpötila on
318 K (45 ºC), lämmityslaite kytketään irti. Tämän jälkeen säiliö
punnitaan. Jos aktiivihiilisäiliön ylivuotoa ei ole tapahtunut
lämpötilan saavuttaessa 318 K (45 ºC), menettely toistetaan
5.1.3.3 kohdasta alkaen ylivuotoon asti.
5.1.3.7 Ylivuoto voidaan todeta tämän liitteen 5.1.5 ja 5.1.6 kohdassa
kuvatulla tavalla tai käyttäen jotakin muuta näytteenotto- ja
analyysijärjestelmää, jonka avulla voidaan havaita aktiivihiilisäi-
liöstä ylivuotovaiheessa tulevat hiilivetypäästöt.
5.1.3.8 Aktiivihiilisäiliötä tyhjennetään käyttäen 25 ± 5 litraa koelabora-
torion ilmaa minuutissa hiililitraa kohden, kunnes säiliön ilma on
vaihtunut 300 kertaa.
5.1.3.9 Aktiivihiilisäiliön paino tarkastetaan.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 116
▼M15
5.1.3.10 Toistetaan 5.1.3.4-5.1.3.9 kohdan menettelyn kaikki vaiheet
yhdeksän kertaa. Testi voidaan lopettaa ennen tätä, jos aktiivihii-
lisäiliöiden paino on tasaantunut viimeisten syklien jälkeen, ei
kuitenkaan ennen kuin on suoritettu kolme edellä kuvatun
mukaista sykliä.
5.1.3.11 Aktiivihiilisäiliö asennetaan takaisin paikalleen ja ajoneuvo saate-
taan tavanomaiseen ajokuntoon.
5.1.4 Aktiivihiilisäiliö on vakautettava käyttäen joitakin 5.1.5 ja 5.1.6
kohdassa eritellyistä menetelmistä. Jos ajoneuvossa on useampia
aktiivihiilisäiliöitä, jokainen säiliö on vakautettava erikseen.
5.1.4.1 Ylivuoto todetaan mittaamalla aktiivihiilisäiliöstä tulevat päästöt.
Ylivuodolla tarkoitetaan tässä pistettä, jossa hiilivetypäästöjen
kertymä on kaksi grammaa.
5.1.4.2 Ylivuoto voidaan todeta käyttäen haihtumispäästöjen mittaustilaa
5.1.5 ja 5.1.6 kohdassa kuvatulla tavalla. Ylivuoto voidaan vaih-
toehtoisesti todeta käyttäen toista, ajoneuvon aktiivihiilisäiliöstä
myötävirtaan kytkettyä apusäiliötä. Apusäiliö on tuuletettava
huolellisesti ennen täyttämistä.
5.1.4.3 Mittauskammiota on tuuletettava välittömästi ennen testin aloitta-
mista usean minuutin ajan, kunnes tausta-arvot ovat vakaat.
Kammion sekoitustuulettimen (-tuulettimien) on tällöin oltava
kytkettynä (kytkettyinä).
Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue on tarkastettava
välittömästi ennen testiä.
5.1.5 Aktiivihiilisäiliöiden täyttö ylivuotopisteeseen kohotettaessa
lämpötilaa toistuvasti
5.1.5.1 Ajoneuvon (ajoneuvojen) polttoainesäiliö (-säiliöt) tyhjennetään
käyttäen asennettuja tyhjennyshanoja. Tyhjennys on suoritettava
siten, että ajoneuvoon asennettuja haihtumispäästöjen mittauslait-
teita ei tyhjennetä eikä kuormiteta tavanomaisesta poikkeavasti.
Tämä voidaan tehdä yleensä irrottamalla polttoainesäiliön
täyttöaukon tulppa.
5.1.5.2 Polttoainesäiliö (-säiliöt) täytetään testipolttoaineella, jonka
lämpötila on 283—287 K (10 ºC—14 ºC), 40 ± 2 prosenttiin polt-
toainesäiliön tavallisesta tilavuudesta. Ajoneuvon
polttoainesäiliön täyttöaukon tulpan (tulppien) on oltava paikoil-
laan tässä vaiheessa.
5.1.5.3 Ajoneuvo on asetettava haihtumispäästöjen mittaustilaan moottori
pysäytettynä tunnin sisällä polttoainesäiliöiden uudelleentäytöstä.
Polttoainesäiliön lämpötila-anturi on kytkettävä lämpötilan tallen-
nusjärjestelmään. Lämmönlähde on asetettava polttoainesäiliöön
(-säiliöihin) nähden asianmukaisesti ja kytkettävä lämpötilan
säätimeen. Lämmönlähteelle asetettavat vaatimukset ovat 4.4
kohdassa. Jos ajoneuvossa on useampi kuin yksi polttoainesäiliö,
on kaikkia säiliöitä lämmitettävä samalla jäljempänä esitetyllä
tavalla. Säiliöiden lämpötilojen on oltava samat ± 1,5 K:n tark-
kuudella.
5.1.5.4 Polttoaine voidaan lämmittää keinotekoisesti aloituslämpötilaan
293 K (20 ºC) ± 1 K.
5.1.5.5 Heti kun polttoaine saavuttaa vähintään lämpötilan 292 K (19 ºC),
on puhallin pysäytettävä, ovet suljettava ja tiivistettävä ja mittaus-
tilan hiilivetypitoisuuden mittaus aloitettava.
5.1.5.6 Kun lämpötila polttoainesäiliössä on 293 K (20 ºC), alkaa 15 K:n
(15 ºC) lineaarinen lämpötilan nosto. Lämmityksen aikana polt-
toaineen lämpötilan on noudatettava allaolevaa funktiota ± 1,5 K:n
tarkkuudella. Lämpötilan kohoamiseen kulunut aika ja lämpötilan
nousu tallennetaan.
Tr=T0+ 0,2333 × t
jossa:T
r= vaadittu lämpötila (K),
T0= säiliön alkulämpötila (K),
t = aika säiliön lämmityksen aloittamisesta minuutteina.
5.1.5.7 Välittömästi ylivuodon tapahduttua tai polttoaineen lämpötilan
noustua lukemaan 308 K (35 ºC), sen mukaan, kumpi tapahtuu1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 117
▼M15
ensin, lämmönlähde on kytkettävä irti, mittaustilan ovien tiivistys
poistettava, ovet avattava ja polttoainesäiliön täyttöaukon tulppa
(tulpat) poistettava. Jos ylivuotoa ei ole tapahtunut lämpötilan
noustua lukemaan 308 K (35 ºC), lämmönlähde on poistettava
ajoneuvosta, ajoneuvo vietävä ulos haihtumispäästöjen mittausti-
lasta ja 5.1.7 kohdassa kuvattu menettely toistettava
kokonaisuudessaan, kunnes ylivuoto tapahtuu.
5.1.6 Aktiivihiilisäiliöiden täyttö ylivuotopisteeseen butaania käyttäen
5.1.6.1 Jos mittaustilaa käytetään ylivuodon toteamiseen (katso 5.1.4.2
kohta), ajoneuvo sijoitetaan haihtumispäästöjen mittaustilaan
moottori pysäytettynä.
5.1.6.2 Aktiivihiilisäiliö esikäsitellään sen täyttöä varten. Aktiivihiili-
säiliötä ei saa poistaa ajoneuvosta, jollei säiliön sijainti
ajoneuvossa vaikeuta sen käsittelyä siinä määrin, ettei täyttöä
kohtuudella voida edellyttää suoritettavaksi muutoin kuin poista-
malla säiliö ajoneuvosta. Tämän vaiheen aikana on erityisesti
varottava vaurioittamasta polttoainejärjestelmää ja sen osia.
5.1.6.3 Aktiivihiilisäiliötä täytetään 50 tilavuusprosenttia butaania ja 50
tilavuusprosenttia typpeä sisältävällä seoksella, käyttäen virtaus-
nopeutta 40 grammaa butaania tunnissa.
5.1.6.4 Höyrystin kytketään irti välittömästi, kun aktiivihiilisäiliön
ylivuoto on tapahtunut.
5.1.6.5 Aktiivihiilisäiliö asennetaan takaisin paikalleen ja ajoneuvo saate-
taan tavanomaiseen ajokuntoon.
5.1.7 Polttoaineen tyhjennys ja uudelleentäyttö
5.1.7.1 Ajoneuvon polttoainesäiliö (-säiliöt) tyhjennetään käyttäen asen-
nettuja tyhjennyshanoja. Tämä on tehtävä siten, että ajoneuvoon
asennettuja haihtumispäästöjen rajoituslaitteita ei tyhjennetä tai
kuormiteta tavanomaisesta poikkeavasti. Tämä voidaan tehdä
yleensä irrottamalla polttoainesäiliön täyttöaukon tulppa.
5.1.7.2 Polttoainesäiliö (-säiliöt) täytetään 40 ± 2 prosenttiin polttoaine-
säiliöiden tavallisesta tilavuudesta testipolttoaineella, jonka
lämpötila on 291 ± 8 K (18 ± 8 ºC). Ajoneuvon polttoainesäiliön
täyttöaukon tulpan (tulppien) on oltava paikoillaan tässä
vaiheessa.
5.2 Esivakauttamisajo
5.2.1 Tunnin kuluessa siitä, kun aktiivihiilisäiliö on täytetty 5.1.5 tai
5.1.6 kohdan mukaisesti, ajoneuvo asetetaan alustadynamome-
trille ja ajetaan yksi osan 1 ajosykli ja kaksi osan 2 ajosykliä,
jotka on määritelty liitteessä III. Pakokaasunäytteitä ei oteta tänä
aikana.
5.3 Lämpötilan vakauttaminen
5.3.1 Viiden minuutin kuluessa 5.2.1 kohdassa määritellyn esivakautta-
misen päättymisestä konepelti on suljettava täysin, auto ajettava
pois alustadynamometriltä ja pysäköitävä seisonta-alueelle. Auto
on pysäköitynä vähintään 12 tuntia ja enintään 36 tuntia. Jakson
päättyessä moottoriöljyn ja jäähdytysveden lämpötilan on oltava
saavuttanut ympäristön lämpötila ± 3 K:n tarkkuudella.
5.4 Dynamometritesti
5.4.1 Seisontavaiheen päätyttyä ajoneuvolla ajetaan yksi tyyppi I -
testiajo kokonaisuudessaan liitteen III mukaisesti (kylmäkäyn-
nistys, kaupunkiajosykli ja taajama-alueen ulkopuolinen
ajosykli). Sen jälkeen moottori pysäytetään. Tämän vaiheen
aikana voidaan ottaa pakokaasunäytteitä, mutta näin saatuja
tuloksia ei käytetä tyyppihyväksynnän myöntämisessä pakokaa-
supäästöjen osalta.
5.4.2 Kahden minuutin kuluessa 5.4.1 kohdassa kuvatun tyyppi I -
testiajon päättymisestä ajoneuvolla ajetaan toinen vakauttamisajo,
joka käsittää yhden tyyppi I -testin mukaisen kaupunkiajosyklin
(lämmin käynnistys). Tämän jälkeen moottori pysäytetään jälleen.
Tämän vaiheen aikana ei ole tarpeen ottaa pakokaasunäytteitä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 118
▼M15
5.5 Kuumahaihtumatesti
5.5.1 Mittauskammiota on tuuletettava ennen esivakauttavan ajosyklin
päättymistä useiden minuuttien ajan, kunnes hiilivetyjen tausta-
arvot ovat vakaat. Myös kammion sekoitustuulettim(i)en on
tällöin oltava kytkettyinä.
5.5.2 Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue tarkastettava
välittömästi ennen testiä.
5.5.3 Esivakauttavan ajosyklin päätyttyä konepelti on suljettava täysin
ja kaikki ajoneuvon ja testilaitteiston väliset kytkennät irrotettava.
Tämän jälkeen ajoneuvo ajetaan mittauskammioon käyttämällä
kaasupoljinta mahdollisimman vähän. Moottori on pysäytettävä
ennen kuin mikään osa ajoneuvosta on mittauskammion sisäpuo-
lella. Moottorin pysäyttämishetki tallennetaan
haihtumispäästömittauksen tietojentallennusjärjestelmään jalämpötilalukemien tallennus aloitetaan. Ajoneuvon ikkunat ja
tavaratila on avattava tässä vaiheessa, jolleivät ne jo ole auki.
5.5.4 Ajoneuvo on työnnettävä tai siirrettävä mittauskammioon jollain
muulla tavoin moottori pysäytettynä.
5.5.5 Mittaustilan ovet suljetaan ja saatetaan kaasutiiviiksi kahden
minuutin kuluessa moottorin pysäyttämisestä ja seitsemän
minuutin kuluessa esivakauttavan ajon päättymisestä.
5.5.6 Kun kammio on tiivistetty, 60 ± 0,5 minuutin mittainen kuuma-
haihtumajakso alkaa. Hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine
mitataan, jotta saadaan kuumahaihtumatestin alkulukemat C
HC,i,
PijaTi. Näitä arvoja käytetään haihtumispäästöjen laskentaan 6
kohdan mukaisesti. Mittaushuoneen (SHED) ilman lämpötilan T
on oltava vähintään 296 K ja enintään 304 K 60 minuuttia pitkän
kuumahaihtumajakson aikana.
5.5.7 Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue tarkastettava
välittömästi ennen 60 ± 0,5 minuutin testijakson päättymistä.
5.5.8 Kammion hiilivetypitoisuus mitataan 60 ± 0,5 minuutin mittaisen
testijakson lopussa. Myös lämpötila ja ilmanpaine mitataan.
Nämä ovat 6 kohdan mukaisessa laskennassa käytettävät kuuma-
haihtumatestin loppulukemat CHC,f,PfjaTf.
5.6 Lämpötilan vakauttaminen
5.6.1 Testiajoneuvo työnnetään tai siirretään muulla tavoin moottoria
käyttämättä seisonta-alueelle, ja ajoneuvon lämpötilaa vakaute-
taan vähintään kuuden ja enintään 36 tunnin ajan
kuumahaihtumatestin ja lämpötilan vuorokausivaihtelutestin
välissä. Vakautuksen on tapahduttava tästä jaksosta vähintään 6
tunnin ajan lämpötilassa 293 K ± 2 K (20 ºC ± 2 ºC).
5.7. Lämpötilan vuorokausivaihtelutesti
5.7.1 Testiajoneuvon on oltava ympäristön lämpötilassa yhden syklin
ajan lisäyksessa 2 esitetyn kaavion mukaisesti, jossa annetuista
luvuista lämpötila ei millään hetkellä saa poiketa enempää kuin
± 2 K. Keskimääräinen lämpötilapoikkeama, joka lasketaan
käyttäen kaikkien mitattujen lämpötilapoikkeamien itseisarvoja,
ei saa olla suurempi kuin 1 K. Ympäristön lämpötila on mittat-
tava vähintään kerran minuutissa. Lämpötilan vaihtelu aloitetaan,
kun aika Taloitus= 0, jäljempänä olevan 5.7.6 kohdan mukaisesti.
5.7.2 Mittauskammiota ilmataan välittömästi ennen testiä usean
minuutin ajan, kunnes tausta-arvot ovat vakaat. Kammion sekoi-
tustuulettim(i)en on tällöin oltava kytketty(i)nä.
5.7.3 Testiajoneuvo on tuotava mittaustilaan moottori pysäytettynä ja
ikkunat ja tavaratila(t) auki. Sekoitustuuletin (-tuulettimet) on
säädettävä siten, että ilman virtaus testiajoneuvon polttoaine-
säiliön alla on jatkuvasti vähintään 8 kilometriä tunnissa.
5.7.4 Hiilivetyanalysaattori on nollattava ja mittausalue tarkastettava
välittömästi ennen testiä.
5.7.5 Mittaustilan ovet suljetaan ja saatetaan kaasutiiviiksi.
5.7.6 Hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine mitataan 10 minuutin
kuluessa ovien sulkemisesta ja tiivistämisestä, jotta saadan alkulu-
kemat CHC,i,PijaTilämpötilan vuorokausivaihtelutestiä varten.
Tämä on vaihe, jossa aika taloitus=0 .1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 119
▼M15
5.7.7 Hiilivetyanalysaattori nollataan ja mittausalue tarkastetaan
välittömästi ennen testin päättymistä
5.7.8 Näytteenotto päästöistä on lopetettava 24 tunnin ± 6 minuutin
kuluttua 5.7.6 kohdassa tarkoitetusta näytteenoton aloittamisesta.
Näytteenoton aloituksen ja sen päättymisen välillä kulunut aika
tallennetaan. Hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine mitataan,
jotta saadaan 6 kohdan mukaiseen laskelmaan lämpötilan vuoro-
kausivaihtelutestin loppulukemat CHC,f,PfjaTf.
Haihtumispäästötesti on täten suoritettu.
6 LASKENTA
6.1 Edellä 5 kohdassa kuvattujen haihtumispäästötestien avulla
voidaan laskea lämpötilan vuorokausivaihtelua ja kuumahaih-
tumia testattaessa syntyneet hiilivetypäästöt. Näissä testivaiheissa
syntyneet haihtumishäviöt lasketaan käyttäen mittaustilassa
vallinneita alkuhetken ja loppuhetken hiilivetypitoisuuksia,
lämpötiloja ja paineita sekä mittaustilan nettotilavuutta.
Laskennassa käytetään seuraavaa kaavaa:
MHC¼k/C1V/C110/C04/C1CHC ;f/C1Pf
Tf/C0CHC ;i/C1Pi
Ti/C18/C19
þMHC ;out/C0MHC ;i
jossa:
MHC= hiilivedyn määrä grammoina,
MHC,out= tilavuudeltaan muuttumattomasta mittaustilasta
lämpötilan vuorokausivaihtelutestin aikana poistu-
vien hiilivetyjen massa (grammoina),
MHC,i= tilavuudeltaan muuttumattomasta mittaustilasta
lämpötilan vuorokausivaihtelutestin aikana saapu-
vien hiilivetyjen massa (grammoina),
CHC= mittaustilassa mitattu hiilivetypitoisuus (ppm (tila-
vuus) C1-ekvivalenttina),
V = mittaustilan nettotilavuus kuutiometreinä korjattuna
ajoneuvon tilavuudella ikkunoiden ja tavaratilan
ollessa auki. Jos ajoneuvon tilavuutta ei ole
määritetty, vähennetään 1,42 kuutiometrin suur-
uinen tilavuus,
T = ympäristön lämpötila kammiossa, K,P = ilmanpaine, kPa,H/C = hiili/vetysuhde,k = 1,2 × (12 + H/C);
kun:
i on lukema testin alussa,
f on lukema testin lopussa,
H/C:n arvoksi oletetaan 2,33 lämpötilan vuorokausivaihtelute-
stissä,
H/C:n arvoksi oletetaan 2,20 kuumahaihtumatestissä.
6.2 Testin kokonaistulos
Ajoneuvon yhteenlaskettu hiilivetypäästöjen massa on
M
total=MDI+MHS
missä:M
total= ajoneuvon päästöjen yhteenlaskettu massa (grammaa),
MDI= hiilivetypäästöjen massa (grammaa) lämpötilan vuoro-
kausivaihtelutestissä,
MHS= hiilivetypäästöjen massa (grammaa) kuumahaihtuma-
testissä.
7 TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
7.1 Rutiininomaisia tuotantolinjan päässä tehtäviä testejä varten
hyväksynnän haltija voi osoittaa tuotannon vaatimustenmukai-1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 120
▼M9
▼M9
suuden ottamalla näytteitä ajoneuvoista, jotka täyttävät seuraavat
vaatimukset.
7.2 Vuototesti
7.2.1 Päästöjen valvontajärjestelmästä ulkoilmaan johtavat aukot on
eristettävä.
7.2.2 Polttoainejärjestelmään syötetään paine, jonka suuruus on
370 ± 10 mm H2O:a.
7.2.3 Paineen on annettava tasaantua ennen polttoainejärjestelmän erot-
tamista painelähteestä.
7.2.4 Polttoainejärjestelmän erotuksen jälkeen paine ei saa laskea
enempää kuin 50 mm H2O:a viidessä minuutissa.
7.3 Tuuletustesti
7.3.1 Päästöjen valvontajärjestelmästä ulkoilmaan tulevat aukot on
eristettävä.
7.3.2 Polttoainejärjestelmään syötetään paine, jonka suuruus on
370 ± 10 mm H2O:a.
7.3.3 Paineen on annettava tasaantua ennen polttoainejärjestelmän erot-
tamista painelähteestä.
7.3.4 Päästöjen valvontajärjestelmän tuuletusaukot ulkoilmaan palaute-
taan tuotantokuntoon.
7.3.5 Polttoainejärjestelmän paineen on laskettava alle 100 mm:iin
H2O:a vähintään 30 sekunnin, mutta enintään kahden minuutin
kuluttua.
7.3.6 Valmistajan pyynnöstä kaasunpäästöön liittyvä toiminnallinen
kapasiteetti voidaan osoittaa käyttämällä vastaavia vaihtoehtoisia
menettelyjä. Valmistajan on esitettävä erityinen menettely tekni-
selle laitokselle tyyppihyväksyntämenettelyn aikana.
7.4 Tyhjennystesti
7.4.1 Laite, joka kykenee ilmaisemaan ilman virtausmäärän 1 l/min,
kytketään tyhjennysaukkoon ja paineastia, joka on riittävän suuri,
jottei sillä ole merkittävää vaikutusta tyhjennysjärjestelmään,
yhdistetään kytkentäventtiilin kautta tyhjennysaukkoon, tai vaih-
toehtoisesti,
7.4.2 valmistaja voi käyttää itse valitsemaansa virtausmittaria, jos
toimivaltainen viranomainen sen hyväksyy.
7.4.3 Ajoneuvoa on käytettävä siten, että mikä tahansa tyhjennysjärjes-
telmän rakenneominaisuus, joka voi rajoittaa tyhjennystä,
havaitaan ja olosuhteet merkitään muistiin.
7.4.4 Kun moottori toimii 7.4.3 kohdassa tarkoitetuissa, rajoissa ilman
virtaus määritetään joko:
7.4.4.1 kytkemällä 7.4.1 kohdassa tarkoitettu laite toimintaan. On havait-
tava paineen lasku ulkoilman paineesta tasolle, joka osoittaa, että
1 litra ilmaa on virrannut haihtumispäästöjen valvontajärjes-
telmään minuutissa; tai
7.4.4.2 jos käytetään vaihtoehtoista virtausmittauslaitetta, on lukemaksi
todettava vähintään 1 l/min.
7.4.4.3 Valmistajan pyynnöstä voidaan käyttää vaihtoehtoista puhdistus-
testimenettelyä, jos menettely on esitetty tekniselle laitokselle ja
hyväksytty kyseisen laitoksen toimesta tyyppihyväksyntämenet-
telyn aikana.
7.5 Tyyppihyväksynnän antanut toimivaltainen viranomainen voi
milloin tahansa tarkastaa vaatimustenmukaisuuden valvontamene-
telmät, joita sovelletaan jokaiseen tuotantoyksikköön.
7.5.1 Tarkastajan on otettava riittävän laaja otos sarjasta.
7.5.2 Tarkastaja voi testata nämä ajoneuvot soveltamalla joko liitteessä
I olevaa 7.1.4 tai 7.1.5 kohtaa.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 121
▼M12
▼M9
▼M12
▼M9
▼M9
7.5.3 Jos sovellettaessa liitteessä I olevaa 7.1.5 kohtaa ajoneuvon testi-
tulos jää liitteessä I olevassa 5.3.4.2 kohdassa vahvistettujen
rajojen ulkopuolelle, valmistaja voi pyytää sovellettavaksi liit-
teessä I olevassa 7.1.4 kohdassa tarkoitettua
hyväksyntämenettelyä.
7.5.3.1 Valmistajan ei sallita säätää, korjata tai muuttaa ajoneuvoja,
elleivät ne täytä liitteessä I olevan 7.1.4 kohdan vaatimuksia ja
ellei sellaista työtä ole kirjattu valmistajan ajoneuvojen kokoamis-
ja tarkastusmenettelyihin.
7.5.3.2 Valmistaja voi pyytää yksittäistä uudelleentestausta ajoneuvolle,
jonka haihtumispäästöominaisuudet ovat todennäköisesti muuttu-
neet 7.5.3.1 kohdan mukaisten valmistajan toimenpiteiden takia.
7.6 Jos tämän liitteen 7.5 kohdan vaatimukset eivät täyty, toimival-
taisen viranomaisen on varmistettava, että kaikkiin tarpeellisiin
toimiin ryhdytään tuotannon vaatimustenmukaisuuden saavuttami-
seksi uudelleen mahdollisimman nopeasti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 122
▼M9
Lisäys 1
LAITTEISTON KALIBROINTI HAIHTUMISPÄÄSTÖTESTIÄ VARTEN
1 KALIBROINTIEN VÄLINEN AIKA JA KALIBROINTIMENE-
TELMÄT
1.1 Kaikki laitteet on kalibroitava ennen kuin ne otetaan käyttöön
ensimmäisen kerran ja tämän jälkeen niin usein kuin on tarpeel-
lista ja joka tapauksessa tyyppihyväksyntätestiä edeltävän
kuukauden kuluessa. Käytettävät kalibrointimenetelmät esitetään
tässä lisäyksessä.
1.2 Yleensä on käytettävä ensin mainittuja lämpötilasarjoja. Vaih-
toehtoisesti voidaan käyttää hakasulkeissa olevia lämpötilasarjoja.
2 MITTAUSTILAN KALIBROINTI
2.1 Mittaustilan sisätilavuuden alkumäärittely
2.1.1 Ennen kuin kammio otetaan käyttöön ensimmäisen kerran, sen
sisätilavuus on määritettävä seuraavasti. Kammion sisäseinät
mitataan huolellisesti, kaikki mittaustilan epäsäännöllisyydet
kuten jäykistyssauvat huomioon ottaen. Kammion sisätilavuus
määritetään näiden mittojen perusteella.
Tilavuudeltaan muuttuvan mittaustilan tilavuus lukitaan
määrättyyn arvoon tilan ollessa 303 K:n (30 ºC) [302 K (29 ºC)]
ympäristön lämpötilassa. Tämän nimellistilavuuden on oltava
toistettavissa siten, että ero on korkeintaan ± 0,5 prosenttia ilmoi-
tetusta tilavuudesta.
2.1.2 Todellinen sisätilavuus määritetään vähentämällä kammion sisäti-
lavuudesta 1,42 kuutiometriä. Vaihtoehtoisesti 1,42 kuutiometrin
sijasta voidaan käyttää testattavan ajoneuvon tilavuutta sen
matkatavaratilan ja ikkunoiden ollessa auki.
2.1.3 Kammio on tarkastettava 2.3 kohdan mukaisesti. Jos kammiosta
mitattu propaanin massa ei vastaa sinne ruiskutettua massaa niin,
että ero on enintään ± 2 prosenttia, on toteuttettava korjaavia
toimenpiteitä.
2.2 Kammion taustapäästöjen määrittäminen
Tällä toimenpiteellä varmistetaan, että kammiossa ei ole mitään
aineita, joista pääsee merkittäviä määriä hiilivetyjä. Tarkastus on
tehtävä, kun mittaustila otetaan käyttöön, jokaisen mittaustilassa
tehdyn mahdollisesti taustapäästöihin vaikuttavan toimenpiteen
jälkeen ja vähintään kerran vuodessa.
2.2.1 Tilavuudeltaan muuttuvaa mittaustilaa voidaan käyttää joko lukit-
tuna tiettyyn tilavuusasemaan kuten 2.1.1 kohdassa esitetään tai
tilavuudeltaan vapaasti muuttuvana. Ympäristön lämpötila on
pidettävä 308 ± 2 K:n (35 ± 2 ºC) [309 ± 2 K (36 ± 2 ºC)] suur-
uisena koko jäljempänä mainitun neljän tunnin jakson ajan.
2.2.2 Tilavuudeltaan muuttumatonta mittaustilaa on käytettävä tuuletu-
saukot suljettuina. Ympäristön lämpötila on pidettävä 308 ± 2 K:n
(35 ± 2 ºC) [309 ± 2 K (36 ± 2 ºC)] suuruisena koko jäljempänä
mainitun neljän tunnin jakson ajan.
2.2.3 Mittaustila voidaan tiivistää ja sekoitustuuletin voi olla käynnissä
enintään 12 tuntia ennen kuin neljä tuntia kestävä taustapitoisuuk-
sien näytteenotto alkaa.
2.2.4 Kalibroidaan analysaattori (tarvittaessa), nollataan ja mittausalue
tarkastetaan.
2.2.5 Mittaustilaa ilmataan, kunnes saadaan vakaa lukema hiilivedylle.
Sekoitustuuletin käynnistetään, jos se ei vielä käy.
2.2.6 Kammio tiivistetään ja mitataan hiilivedyt, lämpötila ja ilman-
paine. Nämä ovat alkulukemat CHC,i,PijaTi, joita käytetään
laskettaessa taustapitoisuuksia mittaustilassa.
2.2.7 Mittaustila jätetään lepoon ja sekoitustuuletin käyntiin neljän
tunnin ajaksi.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 123
▼M15
▼M15
2.2.8 Kun kyseinen ajanjakso on päättynyt, samaa analysaattoria
käytetään kammion hiilivetypitoisuuden mittauksessa. Lämpötila
ja ilmanpaine mitataan myös. Nämä ovat loppulukemat CHC,f,PfjaTf.
2.2.9 Mittaustilassa testin aikana tapahtunut hiilivetyjen massan muutos
lasketaan 2.4 kohdan mukaisesti. Mittaustilan taustapäästö saa
olla enintään 0,05 grammaa.
2.3 Kalibrointi ja hiilivetyjen säilyvyystesti
Kalibroinnilla ja hiilivetyjen säilyvyystestillä kammiossa tarkaste-
taan 2.1 kohdassa laskettu tilavuus ja mitataan myös mahdollisen
vuodon määrä. Mittaustilan vuodon määrä on määritettävä, kun
mittaustila otetaan käyttöön, jokaisen sen eheyteen mahdollisesti
vaikuttavan toimenpiteen jälkeen ja tämän jälkeen vähintään
kerran kuussa. Jos kuutena peräkkäisenä kuukautena tehdyt säily-
vyystarkastukset eivät ole antaneet aihetta korjauksiin, voidaan
mittaustilan vuodon määrä vastedes määrittää neljännesvuosittain,
edellyttäen, että korjaavia toimenpiteitä ei tarvita.
2.3.1 Mittaustilaa ilmataan, kunnes päästään vakaaseen hiilivetypitoi-
suuteen. Sekoitustuuletin käynnistetään, jos se ei vielä käy.
Hiilivetyanalysaattori nollataan, kalibroidaan tarvittaessa ja
mittausalue tarkastetaan.
2.3.2 Tilavuudeltaan muuttuvat mittaustilat lukitaan nimellistilavuusa-
sentoonsa. Tilavuudeltan muuttumattomien mittaustilojen
tuuletusaukot suljetaan.
2.3.3 Lämpötilan säätöjärjestelmä käynnistetään (jos se ei vielä ole
toiminnassa) ja se säädetään aloituslämpötilaan 308 K (35 ºC)
[309 K (36 ºC)].
2.3.4 Kun mittaustilan lämpötila tasaantuu arvoon 308 ± 2 K (35 ± 2 ºC)
[309 ± 2 K (36 ± 2 ºC)], mittaustila tiivistetään ja mitataan taus-
tapitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine. Nämä ovat alkulukemat
CHC,i,PijaTi, joita käytetään mittaustilan kalibroinnissa.
2.3.5 Mittaustilaan ruiskutetaan noin 4 grammaa propaania. Propaanin
määrä on mitattava vähintään ± 0,2 prosentin tarkkuudella mita-
tusta arvosta.
2.3.6 Kammion sisällön annetaan sekoittua viiden minuutin ajan, minkä
jälkeen mitataan hiilivetypitoisuus, lämpötila ja ilmanpaine.
Nämä ovat mittaustilan kalibroinnin loppulukemat CHC,f,TfjaPfja säilyvyystarkastuksen alkulukemat CHC,i,PijaTi.
2.3.7 Mittaustilassa olevan propaanin massa lasketaan käyttämällä 2.3.4
ja 2.3.6 kohdan lukemia ja 2.4 kohdan kaavaa. Propaanin massa
ei saa erota enempää kuin ± 2 prosenttia 2.3.5 kohdassa mitatusta
propaanin massasta.
2.3.8 Tilavuudeltaan muuttuvat mittaustilat vapautetaan nimellistilavuu-
teen lukitusta asemasta. Tilavuudeltaan muuttumattomien
mittaustilojen tuuletusaukot avataan.
2.3.9 Aloitetaan 24 tuntia kestävä lämpötilan vaihtelu 15 minuutin
kuluessa mittaustilan tiivistämisestä lisäyksessä 2 olevan kaavion
[vaihtoehtoisen kaavion] mukaisesti 308 K:n (35 ºC) lämpötilasta
293 K:n (20 ºC) lämpötilaan ja takaisin 308 K:n (35 ºC) lämpöti-
laan [308,6 K:n (35,6 ºC) lämpötilasta 295,2 K:n (22,2 ºC)
lämpötilaan ja takaisin 308,6 K:n (35,6 ºC) lämpötilaan]. (Liit-
teessä VI olevassa 5.7.1 kohdassa tarkoitetut poikkeamat
sallitaan.)
2.3.10 Lämpötilavaihtelun 24 tunnin jakson päätyttyä mitataan ja tallen-
netaan hiilivetypitoisuuden, lämpötilan ja ilmanpaineen
loppuarvot. Nämä ovat hiilivetyjen säilyvyystarkastuksen loppulu-
kemat CHC,f,TfjaPf.
2.3.11 Hiilivetyjen massa lasketaan 2.3.10 ja 2.3.6 kohdan lukemien
perusteella 2.4 kohdan kaavaa käyttäen. Massa ei saa poiketa
enempää kuin 3 prosenttia 2.3.7 kohdassa tarkoitetusta hiilive-
tyjen massasta.
2.4 Laskelmat
Kammiossa vallitsevan hiilivetyjen taustapitoisuuden ja vuodon
määrän määrittämisessä käytetään laskelmaa hiilivetyjen massan
nettomuutoksesta mittaustilassa. Hiilivetypitoisuuden, lämpötilan1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 124
▼M15
ja ilmanpaineen alku- ja loppulukemia käytetään massan
muutoksen laskemiseen seuraavan kaavan mukaisesti.
MHC¼k/C1V/C110/C04/C1CHC ;f/C1Pf
Tf/C0CHC ;i/C1Pi
Ti/C18/C19
þMHC ;out/C0MHC ;i
jossa:
MHC= hiilivedyn määrä grammoina
MHC,out= tilavuudeltaan muuttumattomasta mittaustilasta
lämpötilan vuorokausivaihtelutestin aikana poistu-
vien hiilivetyjen massa (grammoina)
MHC,i= tilavuudeltaan muuttumattomasta mittaustilasta
lämpötilan vuorokausivaihtelutestin aikana saapu-
vien hiilivetyjen massa (grammoina)
CHC= hiilivetypitoisuus mittaustilassa (ppm hiiltä (Huom.
ppm hiiltä = ppm propaania × 3))
V = mittaustilan tilavuus kuutiometreinä 2.1.1 kohdan
mukaisesti mitattuna
T = ympäristön lämpötila mittaustilassa, K
P = ilmanpaine, kPa
k = 17,6;
kun:
i on lukema testin alussa,
f on lukema testin lopussa.
3 FID-TYYPPISEN HIILIVETYANALYSAATTORIN
TARKASTUS
3.1 Ilmaisimen vasteen optimointi
FID-laite on säädettävä mittauslaitteen valmistajan ohjeiden
mukaan. Vasteen optimointiin olisi käytettävä propaania ilmassa
yleisimmällä käyttöalueella.
3.2 HC-analysaattorin kalibrointi
Analysaattori olisi kalibroitava käyttäen propaania ilmassa ja
puhdistettua synteettistä ilmaa. Ks. liitteessä III oleva 4.5.2 kohta
(kalibrointi ja vertailukaasut).
Kalibrointikäyrä määritetään tämän lisäyksen 4.1-4.5 kohdassa
esitetyllä tavalla.
3.3 Hapen vaikutuksen tarkastus ja suositellut rajat
Vastetekijä (Rf) tietylle hiilivetylajille on FID:n C1-lukeman
suhde kaasusäiliön pitoisuuteen ilmaistuna ppm C1:nä.
Testikaasun pitoisuuden on oltava tasolla, jolla vasteeksi saadaan
noin 80 % täydestä näytöstä käyttöalueella. Pitoisuuden on oltava
tunnettu ± 2 %:n tarkkuudella verrattuna tilavuutena ilmaistuun
gravimetriseen vakioon. Lisäksi kaasusäiliötä on esivakutettava
24 tuntia 293-303 K:n lämpötilassa (20-30 ºC).
Vastetekijät olisi määritettävä, kun analysaattori otetaan käyttöön
ja sen jälkeen suurempien määräaikaishuoltojen yhteydessä.
Käytettävä vertailukaasu on propaania ja puhdasta ilmaa, joka
antaa vastetekijän 1,00.
Hapen vaikutuksen ja suositellun vastetekijäalueen määritykseen
tarvittavat testikaasut ovat seuraavanlaista:
Propaania ja typpeä 0,95 ≤Rf≤1,05.
4 HIILIVETYANALYSAATTORIN KALIBROINTI
Kukin tavanomaisesti käytetyistä käyttöalueista kalibroidaan seur-
aavalla menettelyllä:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 125
▼M9
▼M9
4.1 Määritetään kalibrointikäyrä vähintään viidessä kalibrointipis-
teessä, jotka ovat mahdollisimman tasavälisesti käyttöalueella.
Suurimman pitoisuuden omaavan kalibrointikaasun nimellispitoi-
suuden on oltava vähintään 80 % täydestä asteikkoarvosta.
4.2 Lasketaan kalibrointikäyrä pienimmän neliösumman mene-
telmällä. Jos saatu polynomin asteluku on suurempi kuin 3, on
kalibrointipisteiden lukumäärän oltava vähintään polynomin aste-
luku plus 2.
4.3 Kalibrointikäyrä ei saa poiketa yli 2 % kunkin kalibrointikaasun
nimellisarvosta.
4.4 Edellä 4.2 kohdassa saadun polynomin kertoimia käyttäen
tehdään taulukko osoitetuista lukemista ja todellisista pitoisuuk-
sista siten, että porrastus on korkeintaan 1 % täydestä asteikosta.
Tämä suoritetaan kullekin kalibroidulle analysaattorin alueelle.
Taulukon on sisällettävä myös muuta tärkeää tietoa, kuten:
kalibrointipäivämäärä;
alue- ja nollauspotentiometrien lukemat (jos mahdollista);
nimellisasteiko;
kunkin käytetyn kalibrointikaasun vertailutiedot;kunkin käytetyn kalibrointikaasun todellinen ja osoitetu arvo sekä
prosentuaaliset erot;
FID:n polttoaine ja tyyppi;FID:n ilmanpaine.
4.5 Jos valvontaviranomaista tyydyttävästi voidaan osoittaa, että vaih-
toehtoinen teknologia (esimerkiksi tietokone, elektronisesti
ohjattu aluekytkin) antaa vastaavan tarkkuuden, voidaan näitä
vaihtoehtoja käyttää.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 126
▼M15
Lisäys 2
►M16 Lämpötilan muuttumiskaavio
mittaustilan kalibroinnissa ja lämpötilan
vuorokausivaihtelutestissä
Aika
(tunteina) Lämpötila
(ºCi)
kalibrointi testi
13 0/24 20
14 1 20,215 2 20,516 3 21,217 4 23,118 5 25,119 6 27,220 7 29,821 8 31,8
22 9 33,3
23 10 34,4
24/0 11 35
1 12 34,72 13 33,831 4 3 241 5 3 05 16 28,46 17 26,97 18 25,2
81 9 2 4
92 0 2 3
10 21 2211 22 20,812 23 20,2 ◄Vaihtoehtoinen lämpötilan muuttumiskaavio
mittaustilan kalibroinnissa lisäyksessä 1
olevien 1.2 ja 2.3.9 kohdan mukaisesti
Aika
(tunteina)Lämpötila
(ºCi)
0 35,6
1 35,32 34,53 33,24 31,45 29,76 28,27 27,28 26,1
9 25,1
10 24,311 23,712 23,313 22,914 22,615 22,216 22,517 24,2
18 26,8
19 29,620 31,921 33,922 35,123 35,424 35,61970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 127
▼M15
LIITE VII
TYYPPI VI -TESTI
(Alhaisessa ympäristön lämpötilassa kylmäkäynnistyksen jälkeen syntyvien,
pakokaasupäästöjen keskimääräisten hiilimonoksidi- ja hiilivetypäästöjen
tarkastus))
1. JOHDANTO
Tätä liitettä sovelletaan vain kipinäsytytteisellä polttomoottorilla
varustettuihin ajoneuvoihin. Siinä kuvataan liitteessä 1 olevassa
5.3.5 kohdassa määriteltyä tyyppi VI -testiä varten vaadittavat
laitteet ja testimenettelyssä alhaisessa ympäristön lämpötilassa
syntyvät hiilimonoksidi- ja hiilivetypäästöt. Tässä liitteessä
käsitellään seuraavia asioita:
1. Laitteistovaatimukset
2. Testiolosuhteet
3. Testimenettelyt ja vaadittavat tiedot
2. TESTILAITTEISTO2.1 Tiivistelmä
2.1.1 Tässä luvussa käsitellään laitteita, jotka tarvitaan kipinäsytyttei-
sellä polttomoottorilla varustetuille ajoneuvoille alhaisessa
ympäristön lämpötilassa tehtävissä pakokaasupäästötesteissä.
Tarvittavat laitteet ja vaatimukset ovat samat kuin liitteessä III ja
sen lisäyksissä määritellyssä tyyppi I -testissä, jollei tyyppi VI -
testille aseteta erityisiä vaatimuksia. Poikkeukset, joita on sovel-
lettava alhaisessa lämpötilassa tehtävään tyyppi VI -testaukseen,
esitetään 2.2—2.6 kohdassa.
2.2 Alustadynamometri
2.2.1 Sovelletaan liitteessä III olevan 4.1 kohdan vaatimuksia. Dyna-
mometri on säädettävä ajoneuvon toiminnan simuloimiseksi
tiellä 266 K:n (−7 ºC) lämpötilassa. Säätö voi perustua 266 K:n
(−7 ºC) lämpötilassa vaikuttavien ajovastusvoimien profiilin
määrittämiseen. Liitteen III lisäyksen 3 mukaisesti määritetty
ajovastus voidaan vaihtoehtoisesti säätää vähentämällä rullau-
saikaa 10 prosenttia. Tekninen tutkimuslaitos voi hyväksyä
käytettäväksi muita menetelmiä ajovastuksen määrittämiseksi.
2.2.2 Dynamometrin kalibrointiin sovelletaan liitteen III lisäyksessä 2
olevia määräyksiä.
2.3 Näytteenottojärjestelmä
2.3.1 Sovelletaan liitteessä III olevan 4.2 kohdan ja liitteen III
lisäyksen 5 määräyksiä. Lisäyksessä 5 oleva 2.3.2 kohta muute-
taan seuraavasti: ”Putkia, CVS-järjestelmän virtauskapasiteettia
sekä laimennusilman lämpötilaa ja kosteutta (joka voi olla suuru-
deltaan erilainen kuin ajoneuvon ottaman ilman kosteus) on
säädettävä siten, että veden tiivistyminen järjestelmässä estetään
lähes kokonaan (0,142—0,164 m
3/s on riittävä virtaus useimmille
ajoneuvoille).
2.4 Analysointilaitteisto
2.4.1 Liitteessä III olevan 4.3 kohdan määräyksiä sovelletaan, mutta
ainoastaan hiilimonoksidin, hiilidioksidin ja hiilivetyjen testa-
uksen osalta.
2.4.2 Analysointilaitteiston kalibroinnin osalta sovelletaan liitteen III
lisäyksen 6 määräyksiä.
2.5 Kaasut
2.5.1 Liitteessä III olevan 4.5 kohdan määräykset ovat voimassa sovel-
tuvin osin.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 128
▼M15
2.6 Lisälaitteet
2.6.1 Tilavuuden, lämpötilan, paineen ja kosteuden mittaamiseen
käytettäviin laitteisiin sovelletaan liitteessä III olevien 4.4 ja 4.6
kohdan määräyksiä.
3. TESTIN KULKU JA TESTIPOLTTOAINE3.1 Yleiset vaatimukset
3.1.1 Tyyppi VI -testin vaiheet näkyvät kuvassa VII/1. Testiajoneuvoon
kohdistuvan ympäristön lämpötilan on oltava keskimäärin 266 K
(− 7 ºC) ± 3 K
ja lämpötilan
on oltava vähintään 260 K (− 13 ºC) eikä korkeampi kuin 272 K
(− 1 ºC).
Lämpötila ei saa olla alempi kuin 263 K (− 10 ºC) tai olla
korkeampi kuin 269 K (− 4 ºC) pitempään kuin kolmen peräk-
käisen minuutin ajan.
3.1.2 Testihuoneen lämpötila on mitattava testauksen aikana tuulet-
timen lähdöstä (tämän liitteen 5.2.1 kohta). Selostuksessa
ilmoitettava ympäristön lämpötila on aritmeettinen keskiarvo
testihuoneen lämpötilamittauksista, jotka on tehty tasaisin,
enintään yhden minuutin väliajoin.
3.2 Testimenettely
Liitteen III lisäyksen 1 kuvan III.1.1 mukaisen kaupunkiajosyklin
osa I koostuu neljästä kaupunkiajosyklin perusosasta, jotka
muodostavat yhdessä täydellisen osan I syklin.
3.2.1 Moottori käynnistetään, näytteenotto aloitetaan ja ensimmäinen
sykli ajetaan taulukon III.1.2 ja kuvan III.1.2 mukaiseseti.
3.3 Testin valmistelu
3.3.1 Testiajoneuvoon sovelletaan liitteessä III olevan 3.1 kohdan
määräyksiä. Dynamometrin säätämiseen ekvivalenttia inertiaa
vastaavasti sovelletaan liiteessä III olevan 5.1 kohdan määräyksiä1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 129
▼M15
Kuva VII.1
Testi alhaisessa ympäristön lämpötilassa
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 130
▼M15
3.4. Testipolttoaine
3.4.1 Testipolttoaineelle asetetaan liitteessä IX olevan 3 kohdan
määräysten mukaiset vaatimukset. Valmistaja voi valita testipolt-
toaineeksi liitteessä IX olevassa 1 kohdassa eritellyn polttoaineen.
4. AJONEUVON VAKAUTTAMINEN4.1 Tiivistelmä
4.1.1 Testiajoneuvot on vakautettava yhdenmukaisella tavalla
päästötestien toistettavuuden varmistamiseksi. Vakauttaminen
koostuu alustadynamometrillä suoritettavasta vakautusajosta, jota
seuraa seisontajakso ennen tämän liitteen 4.3 kohdan mukaisesti
tehtävää päästötestiä.
4.2 Vakauttaminen
4.2.1 Polttoainesäiliö(t) on täytettävä vaadittavalla testipolttoaineella.
Jos polttoainetank(e)issa jo oleva polttoaine ei täytä tämän liitteen
3.4.1 kohdan mukaisia vaatimuksia, säiliö on tyhjennettävä ennen
täyttämistä. Testipolttoaineen lämpötilan on oltava alempi tai yhtä
suuri kuin 289 K (+ 16 ºC). Haihtumispäästöjä rajoittavaa järjes-
telmää ei tällöin saa tyhjentää eikä kuormittaa tavanomaisesta
poikkeavalla tavalla.
4.2.2 Ajoneuvo siirretään testihuoneeseen ja asetetaan alustadynamo-
metrille.
4.2.3 Vakauttaminen koostuu liitteen III lisäyksen 1 kuvassa III.1.1
esitetyn ajosyklin osista I ja II. Valmistajan pyynnöstä kipinäsy-
tytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot voidaan
vakauttaa ajamalla yksi osan I ja kaksi osan II ajosykliä.
4.2.4 Testihuoneen lämpötilan on vakauttamisen aikana pysyttävä
suhteellisen vakiona eikä se saa olla korkeampi kuin 303 K
(30 ºC).
4.2.5 Vetävien pyörien rengaspaineet on säädettävä liitteessä III olevan
5.3.2 kohdan määräysten mukaisesti.
4.2.6 Moottori on pysäytettävä kymmenen minuutin kuluessa vakautta-
misen päättymisestä.
4.2.7 Jos valmistaja pyytää lisävakauttamista ja tekninen tutkimuslaitos
sen hyväksyy, se voidaan sallia poikkeustapauksissa. Tekninen
tutkimuslaitos voi myös päättää suorittaa lisävakauttamisen.
Lisävakauttamisen on koostuttava yhdestä tai useammasta liitteen
III lisäyksessä 1 kuvatusta osan I ajojaksosta. Lisävakauttamisen
laajuus on merkittävä testiselostuksiin.
4.3 Seisonta
4.3.1 Ajoneuvon stabilointiin ennen päästötestiä on käytettävä valmis-
tajan valinnan mukaisesti jompaakumpaa seuraavista kahdesta
menetelmästä.
4.3.2 Vakiomenetelmä . Ajoneuvoa on seisotettava vähintään 12 tunnin
ja enintään 36 tunnin ajan ennen alhaisessa lämpötilassa tehtävää
päästötestiä. Ympäristön lämpötila (kuiva lämpömittari) on
pidettävä tänä aikana keskimäärin seuraavanlaisena:
266 K (− 7 ºC) ± 3 K jakson jokaisena tuntina eikä lämpötila saa
olla alempi kuin 260 K (− 13 ºC) eikä korkeampi kuin 272 (−
1 ºC). Lämpötila ei myöskään saa laskea 263 K:n (− 10 ºC)
alapuolelle eikä ylittää 269:ää K:iä (−4 ºC) pitempään kuin
kolmen peräkkäisen minuutin ajan.
4.3.3 Pakotettu menetelmä (
1). Ajoneuvoa on seisotettava enintään 36
tunnin ajan ennen alhaisessa lämpötilassa tehtävää päästötestiä.
4.3.3.1 Ajoneuvoa ei tänä aikana saa seisottaa korkeammassa ympäristön
lämpötilassa kuin 303 K (30 ºC).
4.3.3.2 Ajoneuvo voidaan jäähdyttää testilämpötilaan pakotettua jäähdy-
tystä käyttäen. Jos jäähdytykseen käytetään tuulettimia, ne on1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 131
(1) ”Pakotettuja jäähdytysmenetelmiä” koskevia määräyksiä tarkastellaan uudelleen
viipymättä direktiivin 70/156/ETY 13 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.’
▼M15
asetettava pystysuoraan asentoon siten, että käyttölaitteisto ja
moottori jäähtyvät mahdollisimman tehokkaasti, eikä pääasiassa
öljypohja. Tuulettimia ei saa asettaa ajoneuvon alle.
4.3.3.3 Ympäristön lämpötilaa on säädettävä tarkoin vasta sen jälkeen,
kun ajoneuvo on jäähdytetty
266 K:n (− 7 ºC) ± 2 K lämpötilaan,
mikä todetaan tarkastamalla öljyn lämpötila. Edustava lämpöti-
laarvo saadaan mittaamalla öljypohjan keskiosasta, ei pinnalta
eikä pohjalta. Jos öljyn lämpötilaa seurataan kahdessa tai useam-
massa pisteessä, lämpötilavaatimuksen on toteuduttava kaikissa
näistä.
4.3.3.4 Ajoneuvoa on seisotettava vähintään yhden tunnin ajan sen
jälkeen, kun se on jäähdytetty 266 K:n (− 7 ºC) ± 2 K lämpöti-
laan ennen alhaisessa lämpötilassa tehtävää
pakokaasupäästötestiä. Ympäristön lämpötilan (kuiva lämpömit-
tari) on oltava seisotuksen aikana keskimäärin 266 K (− 7 ºC)
± 3 K eikä se saa olla:
alempi kuin 260 K (− 13 ºC) eikä korkeampi kuin 272 K (− 1 ºC).
Lämpötila ei myöskään
saa laskea 263 K:n (− 10 ºC) alapuolelle eikä ylittää 269:ää K:iä
(− 4 ºC)
pitempään kuin kolmen peräkkäisen minuutin ajan.
4.3.4 Jos ajoneuvo on vakautettu 266 K (− 7 ºC) lämpötilaan erillisessä
tilassa ja se siirretään testihuoneeseen lämpimän tilan kautta,
ajoneuvoa on vakautettava uudelleen testihuoneessa vähintään
kuusi kertaa sen ajan verran kuin se oli lämpimässä ympäristössä.
Tänä aikana on ympäristön lämpötilan (kuiva lämpömittari)
oltava keskimäärin 266 K (− 7 ºC) ± 3 K eikä se saa olla alempi
kuin 260 K (− 13 ºC) eikä korkeampi kuin 272 K (− 1 ºC).
Lämpötila ei saa myöskään laskea 263 K:n (− 10 ºC) alapuolelle
eikä ylittää 269:ää K:iä (− 4 ºC) pitempään kuin kolmen minuutin
ajan.
5. MENETTELY ALUSTADYNAMOMETRILLÄ
5.1 Tiivistelmä
5.1.1 Näytteenotto päästöistä tehdään osan I syklin (liite III — lisäys 1,
kuva III.1.1) mukaisessa testissä. Kokonaiskestoltaan 780
sekunnin mittainen testi alhaisessa lämpötilassa koostuu moot-
torin käynnistämisestä, välittömästä näytteenotosta, osan I syklin
ajosta ja moottorin pysäyttämisestä. Pakokaasupäästöjä laimenne-
taan ympäristöstä saatavalla ilmalla ja päästöjä vastaava näyte
kerätään analyysiä varten. Pussiin kerätyistä pakokaasuista analy-
soidaan hiilivedyt, hiilimonoksidi ja hiilidioksidi.
Laimennusilmasta otetusta näytteestä analysoidaan samoin hiili-
vedyt, hiilimonoksidi ja hiilidioksidi.
5.2 Toiminta alustadynamometrillä
5.2.1 Tuuletin
5.2.1.1 Tuuletin on sijoitettava siten, että ilmavirta kohdistuu asianmu-
kaisesti jäähdyttimeen (vesijäähdytys) tai ilmanottoon
(ilmajäähdytys) sekä ajoneuvoon.
5.2.1.2 Testattaessa ajoneuvoja, joiden moottori on edessä, tuuletin on
sijoitettava ajoneuvon eteen enintään 300 millimetrin päähän
siitä. Jos kyseessä on ajoneuvo, jonka moottori on takana, tai jos
edellä kuvatun järjestelyn toteuttaminen on hankalaa, tuuletin on
sijoitettava siten, että ajoneuvoa voidaan jäähdyttää riittävällä
ilmamäärällä.
5.2.1.3 Tuulettimen pyörimisnopeuden on oltava sellainen, että tuulet-
timen toimiessa nopeusalueella 10 km/h — vähintään 50 km/h
ilmavirran lineaarinen nopeus puhaltimen lähdössä ± 5 km/h
vastaavasta rullan nopeudesta. Puhaltimella on oltava seuraavat
ominaisuudet:
— ala: vähintään 0,2 m2
— alaosan korkeus maanpinnasta: noin 20 cm1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 132
▼M15
Puhallusnopeuden on vaihtoehtoisesti oltava vähintään 6 m/s
(21,6 km/h). Valmistajan pyynnöstä tuulettimen korkeutta
voidaan muuttaa eritysajoneuvojen osalta (esimerkiksi paket-
tiautot, maastoajoneuvot).
5.2.1.4 On käytettävä dynamometrin rullasta (rullista) mitattua ajoneuvon
nopeutta (liitteessä III oleva 4.1.4.4 kohta).
5.2.3 Tarvittaessa voidaan ajaa alustavia testisyklejä joko sen määrittä-
miseksi, miten kiihdytyksen ja jarrutuksen säätö toteutetaan
parhaalla tavalla siten, että sykli edustaa teoreettista sykliä sille
määrätyissä rajoissa, tai näytteenottojärjestelmän säätämistä
varten. Tällainen ajo olisi tehtävä ennen kuvan VII.1 mukaista
”START”-kohtaa.
5.2.4 Ilman kosteus on pidettävä niin alhaisena, että dynamometrin
rullalla (rullilla) ei esiinny kondensaatiota.
5.2.5 Dynamometri on lämmitettävä perusteellisesti dynamometrin
valmistajan ohjeiden mukaisesti sellaista menettelyä tai säätöme-
netelmää käyttäen, jolla varmistetaan jäännöskitkavoiman
stabiilisuus.
5.2.6 Dynamometrin lämmittämisen ja testin aloittamisen välille ei saa
jäädä pitempää aikaa kuin kymmenen minuuttia, jos dynamome-
trin laakereita ei lämmitetä erikseen. Jos dynamometrin laakereita
lämmitetään erikseen, päästötesti on aloitettava viimeistään 20
minuutin kuluttua dynamometrin lämmittämisen jälkeen.
5.2.7 Jos dynamometrin tehoa on säädettävä käsin, säätö on tehtävä
aikaisintaan yhtä tuntia ennen pakokaasupäästöjen testausta.
Säädössä ei saa käyttää testiajoneuvoa. Dynamometrit, joissa
käytetään ennalta valittavien tehoasetusten automaattista säätöä,
voidaan säätää milloin tahansa ennen päästötestin alkua.
5.2.8 Ennen kuin päästötestin ajojakso voi alkaa, testihuoneen
lämpötilan on oltava 266 K (− 7 ºC) ± 2 K mitattuna tuulettimen
ilmavirrasta enintään 1 — 1,5 metrin etäisyydellä ajoneuvosta.
5.2.9 Ajoneuvon käydessä lämmittimet eivät saisi olla käytössä.
5.2.10 Ajettu kokonaismatka tai rullien pyörähdysten kokonaismäärä on
kirjattava muistiin.
5.2.11 Nelipyörävetoiset ajoneuvot testataan kaksivetoisesti toimivina.
Dynamometrin säätöä varten tehtävässä tien aiheuttaman koko-
naisvoiman määrityksessä ajoneuvoa käytetään sille ensisijaisesti
suunnitellulla vetotavalla.
5.3 Testaus
5.3.1 Ajoneuvon käynnistämiseen, testin tekemiseen ja päästöistä
tehtävään näytteenottoon sovelletaan liitteessä III olevien kohdan
6.2 — 6.6 määräyksiä. Näytteenotto on aloitettava ennen moot-
torin käynnistämistä tai moottorin käynnistystä aloitettaessa ja seon lopetettava osan I viimeiseen perusosaan kuuluvan joutokäyn-
tijakson loputtua (kaupunkiajosykli), 780 sekunnin kuluttua.
Ensimmäinen ajosykli aloitetaan 11 sekunnin joutokäyntijaksolla
heti moottorin käynnistyksen jälkeen.
5.3.2 Päästönäytteiden analysoinnissa sovelletaan liitteessä III olevan
7.2 kohdan määräyksiä. Analysoidessaan päästönäytteitä teknisen
tutkimuslaitoksen on huolehdittava siitä, että vesihöyry ei pääse
tiivistymään pakokaasunäytepusseissa.
5.3.3 Massapäästölaskelmiin sovelletaan liitteessä III olevan 8 kohdan
määräyksiä.
6. MUUT VAATIMUKSET
6.1 Järjenvastaiset päästöjenrajoitusmenetelmät
6.1.1 Estolaitteena voidaan pitää jokaista järjenvastaista päästöjenrajoi-
tusmenetelmää, joka johtaa päästöjenrajoitusjärjestelmän
tehokkuuden vähenemiseen ajettaessa tavanomaisissa toimintaolo-
suhteissa alhaisessa lämpötilassa, niiltä osin kuin menetelmä ei
kuulu vakioitujen päästötestien piiriin.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 133
▼M9
LIITE►M15VIII◄
Pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestävyyden todentamiseen käytettävän
vanhentamiskokeen kuvaus
1 JOHDANTO
Tässä liitteessä esitetään pakokaasunpuhdistuslaitteiden kestä-
vyyden todentamiseen käytettävä testi, joka tehdään otto- tai
dieselmoottorilla varustetuille ajoneuvoille 80 000 km pituisena
vanhentamistestinä.
2 TESTIAJONEUVO
2.1 Ajoneuvon on oltava hyvässä mekaanisessa kunnossa; moottorin
ja pakokaasunpuhdistuslaitteiden on oltava uusia.
Ajoneuvo saa olla sama kuin tyyppi I -testiin varattu; tyyppi I -
testi on tehtävä sen jälkeen, kun ajoneuvolla on ajettu vähintään
3 000 km 5.1 kohdassa esitettyä vanhentamissykliä.
3 POLTTOAINE
Kestävyystesti suoritetaan sopivalla kaupallisesti saatavissa
olevalla polttoaineella.
4 AJONEUVON HUOLTO JA SÄÄDÖT
Huoltojen, säätöjen ja ajoneuvon hallintalaitteiden käytön on
oltava valmistajan suositusten mukaisia.
5 AJONEUVON KÄYTTÖ RADALLA, TIELLÄ TAI DYNAMO-
METRILLÄ
5.1 Toimintasykli
Ajomatka saavutetaan radalla, tiellä tai rulladynamometrillä
jäljempänä esitetyn ajosuunnitelman (kuva VII/5.1) mukaisesti:
— kestotestisuunnitelma koostuu 11 syklistä, joista kukin on
6 km,
— ensimmäisten yhdeksän syklin aikana ajoneuvo pysäytetään
neljä kertaa keskellä sykliä, jolloin moottori käy kullakin
kerralla joutokäyntiä 15 sekuntia,
— tavanomainen kiihdytys ja hidastus,— viisi hidastusta kunkin syklin keskellä syklin nopeudesta
32 km/h:iin, ja ajoneuvo kiihdytetään taas asteittain syklino-
peuteen,
— kymmenes sykli ajetaan tasaisella 89 km/h nopeudella,— yhdestoista sykli alkaa suurimmalla kiihdytyksellä pysähdy-
spisteestä nopeuteen 113 km/h. Puolimatkassa jarrutetaan
normaalisti, kunnes ajoneuvo pysähtyy. Tätä seuraa 15
sekunnin joutokäyntijakso ja toinen suurin kiihdytys.
Ajosuunnitelma aloitetaan sen jälkeen uudelleen alusta. Kunkin
syklin suurin nopeus esitetään seuraavassa taulukossa.
Taulukko ►
M15VIII◄/5.1
Kunkin syklin suurin nopeus
Sykli Syklin nopeus km/h
16 4
24 836 446 4
55 6
64 875 6
87 2
95 6
10 891970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 134
▼M14
▼M9
▼M9
Sykli Syklin nopeus km/h
11 1131970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 135
▼M9
Kuva►M15VIII◄/5.1
Ajosuunnitelma
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 136
▼M9
5.1.1 Valmistajan pyynnöstä saadaan käyttää vaihtoehtoista maantietes-
tisuunnitelmaa. Vaihtoehtoisten testisuunnitelmien on oltava
tutkimuslaitoksen hyväksymiä ennen testiä, ja sen keskinopeuden,
nopeusjakautuman, pysähdysten lukumäärän kilometriä kohden ja
kiihdytysten lukumäärän kilometriä kohden on oltava olennaisilta
osin samoja kuin radalla tai rulladynamometrillä käytettävässä
ajosuunnitelmassa, kuten 5.1 kohdassa ja kuvassa VII/5.1 osoite-
taan.
5.1.2 Kestotestiä, tai valmistajan niin valitessa, muutettua kestotestiä
jatketaan, kunnes ajoneuvolla on ajettu vähintään 80 000 km.
5.2 Testivarustus
5.2.1 Alustadynamometri
5.2.1.1 Kun kestävyystesti suoritetaan dynamometrillä, dynamometrin on
oltava sellainen, että 5.1 kohdassa esitetty sykli kyetään ajamaan
sillä. Erityisesti dynamometrin on oltava varustettu hitauden
simulointijärjestelmillä ja ajovastuksilla.
5.2.1.2 Jarru on säädettävä siten, että vetäviin pyöriin tuleva teho absor-
boidaan tasaisella 80 km/h nopeudella. Tämän tehon
määritykseen ja jarrun säätämiseen käytettävät menetelmät ovat
samat kuin tämän direktiivin liitteen III lisäyksessä 3 esitetyt.
5.2.1.3 Ajoneuvon jäähdytysjärjestelmän on toimittava siten, että auto
toimii vastaavilla lämpötiloilla kuin maantiellä (öljy, vesi,
pakojärjestelmä ym.).
5.2.1.4 Muut testipenkin säädöt ja ominaisuudet katsotaan tarvittaessa
samoiksi kuin tämän direktiivin liitteessä III esitetyt (esimerkiksi
inertia, joka voi olla mekaanista tai elektronista).
5.2.1.5 Ajoneuvo voidaan tarvittaessa siirtää toiseen penkkiin päästömit-
tausten suorittamista varten.
5.2.2 Ajo radalla tai tiellä
Kun kestotesti suoritetaan radalla tai tiellä, ajoneuvon vertailu-
massan on oltava vähintään sama kuin alustadynamometrillä
suoritettavassa testissä.
6 EPÄPUHTAUSPÄÄSTÖJEN MITTAAMINEN
Pakokaasupäästöt mitataan tyyppi I -testillä, joka määritellään
liitteessä I olevassa 5.3.1 kohdassa, testin alussa (0 km) ja
10 000 km:n välein (± 400 km) tai useammin säännöllisin välein,
kunnes on ajettu 80 000 km. Noudatettavat raja-arvot vahviste-
taan liitteessä I olevassa 5.3.1.4 kohdassa.
Kaikki pakokaasupäästötulokset on piirrettävä ajomatkan funk-
tiona pyöristettynä lähimpään kilometriin, ja kaikkien
mittauspisteiden kautta piirretään pienimmän neliösumman mene-
telmällä saatu paras suorasovitus. Tässä laskelmassa ei oteta
huomioon testin alussa (0 km) saatuja tuloksia.
Tulokset hyväksytään huononemiskertoimen laskentaan vain, jos
suoralla olevat interpoloidut 6 400 km:n ja 80 000 km:n pisteet
ovat edellä tarkoitettujen rajojen sisällä. Tulokset ovat silti hyväk-
syttäviä, jos parhaiten sovitettu suora leikkaa hyväksyntärajan
negatiivisella kulmakertoimella (6 400 km:n interpoloitu piste on
ylempänä kuin 80 000 km:n interpoloitu piste), mutta 80 000 km:n
todellinen mittauspiste on raja-arvon alapuolella.
Pakokaasupäästöjen huononemiskerroin lasketaan kullekin
epäpuhtaudelle seuraavasti:
DEF ¼Mi2
Mi1
jossa:
Mi1= epäpuhtauden i päästön massa g/km interpoloituna
6 400 km:iin.
Mi2= epäpuhtauden i päästön massa g/km interpoloituna
80 000 km:iin.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 137
▼M15
▼M9
▼M9
Nämä interpoloidut arvot otetaan neljällä desimaalilla ennen jako-
laskua huononemiskertoimen määrittämiseksi. Tulos pyöristetään
kolmeen desimaaliin.
Jos huononemiskerroin on pienempi kuin yksi, sen arvoksi
otetaan yksi.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 138
▼M15
LIITE IX
VERTAILUPOLTTOAINEITA KOSKEVAT VAATIMUKSET
1. KIPINÄSYTYTTEISELLÄ POLTTOMOOTTORILLA VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN
TESTAAMISEEN KÄYTETTÄVÄN VERTAILUPOLTTOAINEEN TEKNISET TIEDOT
Tyyppi: lyijytön bensiini
Parametri YksikköRaja-arvot (1)
TestimenetelmäJulkaisu-
vuosipienin suurin
Tutkimusoktaaniluku, (RON) 95,0 — EN 25164 1993
Moottorioktaaniluku, MON 85,0 — EN 25163 1993
Tiheys 15 ºC:ssa kg/m3748 762 ISO 3675 1995
Reid-höyrynpaine kPa 56,0 60,0 EN 12 1993
Tislaus
— alkulämpötila ºC 24 40 EN-ISO 3405 1988
— haihtunut 100 ºC:ssa til.-% 49,0 57,0 EN-ISO 3405 1988
— haihtunut 150 ºC:ssa til.-% 81,0 87,0 EN-ISO 3405 1988
— loppupiste ºC 190 215 EN-ISO 3405 1988
Hiiltojäännös til.-% — 2 EN-ISO 3405 1988
Hiilivetyanalyysi:
— olefiinejä til.-% — 10 ASTM D
13191995
— aromaatteja (3) til.-% 28,0 40,0 ASTM D
13191995
— bentseeniä til.-% — 1,0 pr. EN 12177 [1998] (2)
— tyydytettyjä til.-% — tasapai-
nosuhdeASTM D
13191995
Hiili/vetysuhde ilmoite-
taanilmoite-
taan
Hapetusstabiilisuus (4) min 480 — EN-ISO 7536 1996
Happipitoisuus (5) massa-% — 2,3 EN 1601 [1997] (2)
Hartsipitoisuus mg/ml — 0,04 EN-ISO 6246 [1997] (2)
Rikkipitoisuus (6) mg/kg — 100 pr. EN-ISO/
DIS 14596[1998] (2)
Kuparikorroosio 50 ºC:ssa — 1 EN-ISO 2160 1995
Lyijypitoisuus g/l — 0,005 EN 237 1996
Fosforipitoisuus g/l — 0,0013 ASTM D
32311994
(1) Edellä tarkoitetut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Niiden raja-arvojen määrityksessä sovelletaan termejä ISO-
standardista 4259 ”Öljytuotteet. Mittaustulosten tarkkuuden määrittäminen ja soveltaminen testimenetel-miin” ja pienimmän arvon asettamisessa on huomioitu pienin ero 2R nollan yläpuolella; suurimman ja
pienimmän arvon asetuksessa pienin ero on 4R (R = uusittavuus).
Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on tarpeen tilastollisista syistä, polttoaineen valmistajan on kuitenkinpyrittävä nolla-arvoon, jos määrätty suurin arvo on 2R, ja keskiarvoon, jos on annettu enimmäis- ja vähim-mäisrajat. Jos on tarpeen selvittää, täyttääkö polttoaine edellä tarkoitetut vaatimukset, sovelletaan ISO-standardin 4259 vaatimuksia.
(
2) Julkaisukuukausi täydennetään myöhemmin.
(3) Vertailupolttoaineen, jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4
kohdan taulukon rivillä B olevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäisaromaattipitoisuus on 35 til-%.Komissio esittää mahdollisimman pian, viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen,jossa otetaan huomioon polttoaineen aromaattipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/
70/EY liitteessä III määritellyn polttoaineen suhteen.
(
4) Polttoaineessa voi olla hapetuksenestoaineita ja metallinsitojia, joita tavallisesti käytetään stabiloimaan jalos-
tamon polttoainevirtoja, mutta peseviä/hajoittavia lisäaineita tai liuotinöljyjä ei saa lisätä.
(5) I ja IV tyypin testeissä käytettävän polttoaineen todellinen happipitoisuus ilmoitetaan. Lisäksi vertailupolt-
toaineen, jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdan
taulukon rivillä B olevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäishappipitoisuus on 2,3 %. Komissio esittää
mahdollisimman pian, viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen, jossa otetaanhuomioon polttoaineen happipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessämääritellyn polttoaineen suhteen.
(
6) I tyypin testissä käytettävän polttoaineen todellinen rikkipitoisuus ilmoitetaan. Lisäksi vertailupolttoaineen,
jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdan taulukon rivillä B1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 139
▼M15
olevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäisrikkipitoisuus on 50 ppm. Komissio esittää mahdollisimman pian,
viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen, jossa otetaan huomioon polttoaineen
rikkipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessä määritellyn polttoaineensuhteen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 140
▼M15
2. PURISTUSSYTYTTEISELLÄ POLTTOMOOTTORILLA VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN
TESTAAMISEEN KÄYTETTÄVÄN VERTAILUPOLTTOAINEEN TEKNISET TIEDOT
Tyyppi: dieselpolttoaine
Parametri YksikköRaja-arvot (1)
TestimenetelmäJulkaisu-
vuosipienin suurin
Setaaniluku (2) 52,0 54,0 EN-ISO 25165 [1998] (3)
Tiheys 15 ºC:ssa kg/m3833 837 EN-ISO 3675 1995
Tislaus
— 50 prosentin piste ºC 245 — EN-ISO 3405 1988
— 95 prosentin piste ºC 345 350 EN-ISO 3405 1988
— lopull. kiehumispiste ºC — 370 EN-ISO 3405 1988
Leimahduspiste ºC 55 — EN 22719 1993Suodatettavuus ºC — −5 EN 116 1981
Viskositeetti 40 ºC:ssa mm
2/s 2,5 3,5 EN-ISO 3104 1996
Polysykliset aromaattiset hiili-
vedyt (PAH)% m/m 3,0 6,0 IP 391 1995
Rikkipitoisuus (4) mg/kg — 300 pr. EN-ISO/
DIS 145961998 (3)
Kuparikorroosio — 1 EN-ISO 2160 1995
Conradson-hiiltojäännös (10 %
pohjasta)% m/m — 0,2 EN-ISO 10370 1995
Tuhkapitoisuus % m/m — 0,01 EN-ISO 6245 1995
Vesipitoisuus % m/m — 0,05 EN-ISO 12937 [1998] (3)
Kokonaisemäsluku (TBN) mg
KOH/g— 0,02 ASTM D 974-
951996
Hapetusstabiilisuus (5) mg/ml — 0,025 EN-ISO 12205
kehitteillä olevan uuden ja
paremman menetelmän mukaiset
polysykliset ja aromaatit% m/m — — EN 12916 [1997] (3)
(1) Edellä tarkoitetut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Niiden raja-arvojen määrityksessä sovelletaan termejä ISO-
standardista 4259 ”Öljytuotteet. Mittaustulosten tarkkuuden määrittäminen ja soveltaminen testimenetel-miin” ja pienimmän arvon asettamisessa on huomiotu pienin ero 2R nollan yläpuolella; suurimman ja
pienimmän arvon asetuksessa pienin ero on 4R (R = uusittavuus).
Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on tarpeen tilastollisista syistä, polttoaineen valmistajan on kuitenkinpyrittävä nolla-arvoon, jos määrätty suurin arvon on 2R, ja keskiarvoon, jos on annettu enimmäis-ja vähim-mäisrajat. Jos on tarpeen selvittää, täyttääkö polttoaine edellä tarkoitetut vaatimukset, sovelletaan ISO-standardin 4259 vaatimuksia.
(
2) Setaaniluku ei noudata vaatimusta 4R:m suuruisesta pienimmästä alueesta. Jos kuitenkin polttoaineen toimit-
tajan ja käyttäjän välillä on erimielisyyksiä, voidaan niiden ratkaisemiseksi käyttää ISO-standardin 4259vaatimuksia, jos tehdään yksittäisten määritysten sijasta riittävä määrä toistomittauksia tarpeellisen tark-kuuden saavuttamiseksi.
(
3) Julkaisukuukausi täydennetään myöhemmin.
(4) I tyypin testissä käytettävän polttoaineen todellinen rikkipitoisuus ilmoitetaan. Lisäksi vertailupolttoaineen,
jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdan taulukon rivillä Bolevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäisrikkipitoisuus on 50 ppm. Komissio esittää mahdollisimman pian,viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen, jossa otetaan huomioon polttoaineenrikkipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessä määritellyn polttoaineen
suhteen.
(
5) Vaikka hapetusstabiilisuus on säädelty, on todennäköistä, että varastointiaika on rajallinen. Valmistajalta
olisi pyydettävä ohjeet varastointiolosuhteista ja -ajasta.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 141
▼M15
3. KIPINÄSYTYTTEISELLÄ POLTTOMOOTTORILLA VARUSTETTUJEN AJONEUVOJEN
TESTAAMISEEN ALHAISESSA YMPÄRISTÖN LÄMPÖTILASSA TYYPPI VI -TESTILLÄ
KÄYTETTÄVÄN VERTAILUPOLTTOKAINEEN TEKNISET TIEDOT (1)
Tyyppi: lyijytön bensiini
Parametri YksikköRaja-arvot (2)
TestimenetelmäJulkaisu-
vuosipienin suurin
Tutkimusoktaaniluku, (RON) 95,0 — EN 25164 1993
Moottorioktaaniluku, MON 85,0 — EN 25163 1993
Tiheys 15 ºC:ssa kg/m3748 775 ISO 3675 1995
Reid-höyrynpaine kPa 56,0 95,0 EN 12 1993
Tislaus
— alkulämpötila ºC 24 40 EN-ISO 3405 1988— haihtunut 100 ºC:ssa til.-% 49,0 57,0 EN-ISO 3405 1988
— haihtunut 150 ºC:ssa til.-% 81,0 87,0 EN-ISO 3405 1988
— loppupiste ºC 190 215 EN-ISO 3405 1988
Hiiltojäännös % — 2 EN-ISO 3405 1988
Hiilivetyanalyysi
— olefiinejä til.-% — 10 ASTM D
13191995
— aromaatteja (
4) til.-% 28,0 40,0 ASTM D
13191995
— bentseeniä til.-% — 1,0 pr. EN 12177 [1998] (3)
— tyydytettyjä — tasapai-
nosuhdeASTM D
13191995
Hiili/vetysuhde ilmoite-
taanilmoite-
taan
Hapetusstabiilisuus (5) min 480 — EN-ISO 7536 1996
Happipitoisuus (6) massa-% — 2,3 EN 1601 [1997] (3)
Hartsipitoisuus mg/ml — 0,04 EN-ISO 6246 [1997] (3)
Rikkipitoisuus (7) mg/kg — 100 pr. EN-ISO/
DIS 14596[1998] (3)
Kuparikorroosio 50 ºC:ssa — 1 EN-ISO 2160 1995
Lyijypitoisuus g/l — 0,005 EN 237 1996
Fosforipitoisuus g/l — 0,0013 ASTM D
32311994
(1) Bensiiniä, joka ominaisuuksiltaan kuuluu yllä olevaan taulukkoon, on käytettävä alhaisessa ympäristön
lämpötilassa tapahtuvassa VI tyypin testauksessa, jos valmistaja ei erityisesti valitse tämän liitteen 1 kohdanpolttoainetta liitteessä VII olevan 3.4 kohdan mukaisesti.
(
2) Edellä tarkoitetut arvot ovat ”todellisia arvoja”. Niiden raja-arvojen määrityksessä sovelletaan termejä ISO-
standardista 4259 ”Öljytuotteet. Mittaustulosten tarkkuuden määrittäminen ja soveltaminen testimenetel-miin” ja pienimmän arvon asettamisessa on huomioitu pienin ero 2R nollan yläpuolella; suurimman japienimmän arvon asetuksessa pienin ero on 4R (R = uusittavuus).Huolimatta tästä toimenpiteestä, joka on tarpeen tilastollisista syistä, polttoaineen valmistajan on kuitenkin
pyrittävä nolla-arvoon, jos määrätty suurin arvo on 2R, ja keskiarvoon, jos on annettu enimmäis- ja vähim-
mäisrajat. Jos on tarpeen selvittää, täyttääkö polttoaine edellä tarkoitetut vaatimukset, sovelletaan ISO-standardin 4259 vaatimuksia.
(
3) Julkaisukuukausi täydennetään myöhemmin.
(4) Vertailupolttoaineen, jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4
kohdan taulukon rivillä B olevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäisaromaattipitoisuus on 35 til-%.
Komissio esittää mahdollissimman pian, viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen,jossa otetaan huomioon polttoaineen aromaattipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessä III määritellyn polttoaineen suhteen.
(
5) Polttoaineessa voi olla hapetuksenestoaineita ja metallinsitojia, joita tavallisesti käytetään stabiloimaan jalos-
tamon polttoainevirtoja, mutta peseviä/hajoittavia lisäaineita tai liuotinöljyjä ei saa lisätä.
(6) VI tyypin testissä käytettävän polttoaineen todellinen happipitoisuus ilmoitetaan. Lisäksi vertailupolt-
toaineen, jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdantaulukon rivillä B olevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäishappipitoisuus on 2,3 %. Komissio esittäämahdollisimman pian, viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä koskevan muutoksen, jossa otetaan
huomioon polttoaineen happipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessä
määritellyn polttoaineen suhteen.
(
7) VI tyypin testissä käytettävän polttoaineen todellinen rikkipitoisuus ilmoitetaan. Lisäksi vertailupolttoaineen,
jota käytetään hyväksyttäessä ajoneuvo tämän direktiivin liitteessä I olevan 5.3.1.4 kohdan taulukon rivillä Bolevien raja-arvojen mukaisesti, enimmäisrikkipitoisuus on 50 ppm. Komissio esittää mahdollisimman pian,
viimeistään 31. joulukuuta 1999, tätä liitettä kosekevan muutoksen, jossa otetaan huomioon polttoaineen1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 142
▼M15
rikkipitoisuuden markkinoilla vallitseva keskiarvo direktiivin 98/70/EY liitteessä määritellyn polttoaineen
suhteen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 143
▼M14
LIITE IX a
KAASUMAISTEN VERTAILUPOLTTOAINEIDEN ERITELMÄT
1.Nestekaasuvertailupolttoaineiden tekniset tiedot
Polttoaine A Polttoaine B Testimenetelmä
Koostumus tilavuus-% ISO 7941
C3 tilavuus-% 30 ± 2 85 ± 2C4 tilavuus-% tasapaino-
suhdetasapaino-
suhde
< C3, > C4 tilavuus-% enintään 2 % enintään 2 %Olefiinit tilavuus-% 9 ± 3 12 ± 3Haihdutusjäämä ppm enintään 50 enintään 50 NFM 41-015
Vesipitoisuus ei vettä ei vettä silmämääräinen
tarkastus
Rikkipitoisuus ppm
massa (*)enintään 50 enintään 50 EN 24260
Rikkivety ei rikkivetyä ei rikkivetyä
Kuparikorroosio aste luokka 1 luokka 1 ISO 625 1 (**)
tuoksu luonteeno-
mainenluonteeno-
mainen
MON vähintään 89 vähintään 89 EN 589 liite B
(*) Arvo määritettävä standardiolosuhteissa (293,2 K (20 ºC) ja 101,3 kPa).
(**) Tällä menetelmällä ei välttämättä voida täsmällisesti määritellä, onko näytteessä syövyttäviä materiaaleja,
jos näyte sisältää korroosionestoaineita tai muita kemikaaleja, jotka vähentävät näytteen syövyttävyyttä
kuparinauhassa. Tästä johtuen kyseisten yhdisteiden lisääminen ainoastaan testimenetelmän antamaan tulok-
seen vaikuttamiseksi on kielletty.
2.Maakaasuvertailupolttoaineiden tekniset tiedot
Vertailupolttoaine G20
Ominaisuudet Yksiköt Perusta Raja-arvot Testimenetelmä
Alaraja Yläraja
Koostumus:
Metaani 100 99 100Tasapaino mooli % — — 1 ISO 6974[Inertit + C
2/C2+]
N2
Rikkipitoisuus mg/m3(*) — — 50 ISO 6326-51970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 144
▼M14
Vertailupolttoaine G25
Ominaisuudet Yksiköt Perusta Raja-arvot Testimenetelmä
Alaraja Yläraja
Koostumus:
Metaani 86 84 88
Tasapaino mooli % — — 1 ISO 6974[Inertit + C
2/C2+]
N2
Rikkipitoisuus mg/m3(*) — — 50 ISO 6326-5
(*) Arvo määritettävä standardiolosuhteissa (293,2 K (20 ºC) ja 101,3 kPa).
Wobben indeksi on kaasun tilavuusyksikköä kohti mitatun lämpöarvon ja
kaasun suhteellisen tiheyden neliöjuuren suhde samoissa vertailuolosuhteissa:
Wobben indeksi ¼Hgaspρair=pρgas
jossa
Hgas= polttoaineen lämpöarvo MJ:na/m30 ºC:n lämpötilassa
ρair= ilman tiheys 0 ºC:n lämpötilassa
ρgas= polttoaineen tiheys 0 ºC:n lämpötilassa
Wobben indeksi määritellään brutoksi tai netoksi sen mukaan, onko
lämpöarvo brutto- vai nettolämpöarvo.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 145
▼M12
LIITE►M15X◄
MALLI
[Enimmäiskoko A4 (210 × 297 mm)]
ETY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄTODISTUS
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 146
▼M12
Lisäys
Addendum ETY-tyyppihyväksyntätodistukseen N:o …
direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä …/…/EY mukaisen
ajoneuvon tyyppihyväksynnän osalta
►(1)M15
►(2) (3) (4)M161970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 147
▼M12
►(1) (2)M15
►(3) (4) (5) (6) (7) (8) (9) (10) (11) (12) (13) (14) (15) (16) (17) (18) (19) (20) (21) (22)M161970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 148
▼M15
LIITE XI
MOOTTORIAJONEUVOJEN SISÄINEN VALVONTAJÄRJESTELMÄ
(OBD-JÄRJESTELMÄ)
1. JOHDANTO
Tässä liitteessä käsitellään moottoriajoneuvojen sisäisten valvontajärjes-
telmien (OBD-järjestelmien) toiminnallisia ominaisuuksia.
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä liitteessä tarkoitetaan:
2.1 ”OBD-järjestelmällä” ajoneuvoon asennettua, päästöjenrajoituslaitteistoa
valvovaa järjestelmää, jonka on kyettävä ilmaisemaan vian todennä-
köinen sijainti tietokoneen muistiin tallennettujen vikakoodien avulla.
2.2 ”Ajoneuvotyypillä” moottorikäyttöisten ajoneuvojen luokkaa, johon
kuuluvien ajoneuvojen moottorit ja OBD-järjestelmät ovat samanlaisia
lisäyksessä 2 tarkoitettujen olennaisten ominaisuuksiensa osalta.
2.3 ”Ajoneuvoperheellä” valmistajan määrittelemää sellaisten ajoneuvojen
ryhmää, joiden ominaisuuksien voidaan ajoneuvojen rakenteen perus-
teella olettaa olevan samankaltaiset pakokaasupäästöjen ja OBD-
järjestelmien osalta. Kaikkien ajoneuvoperheeseen kuuluvien moottorien
on oltava tämän direktiivin vaatimusten mukaisia.
2.4 ”Päästöjenrajoitusjärjestelmällä” moottorin toiminnan sähköistä ohjainta
sekä kaikkia pakokaasu- ja haihtumispäästöihin vaikuttavia laitteita,
jotka lähettävät tietoja ohjaimelle tai vastaanottavat tietoja ohjaimelta.
2.5 ”Vianilmaisimella” ääni- tai valomerkkiä, joka selkeästi ilmoittaa
ajoneuvon kuljettajalle viasta OBD-järjestelmään yhteydessä olevassa
osassa tai itse OBD-järjestelmässä.
2.6 ”Vialla” päästöihin vaikuttavan osan tai järjestelmän vikaa, joka johtaa
tämän liitteen 3.3.2 kohdassa tarkoitetut rajat ylittäviin päästöihin.
2.7 ”Lisäilmalla” ilmaa, joka otetaan pakojärjestelmään pumpun tai
imuventtiilin avulla tai muulla tavalla ja jota käytetään hapettamaan
pakokaasuvirrassa olevaa hiilimonoksidia ja hiilivetyjä.
2.8 ’Moottorin sytytyskatkolla’ sitä, että kipinäsytytteisen polttomoottorin
sylinterissä oleva polttoaine ei syty, koska kipinää ei synny, polttoaineen
annostus ei toimi, puristus on liian pieni, tai syttyminen ei tapahdu
jostain muusta syystä. Ajoneuvon sisäisessä valvonnassa sillä tarkoite-
taan sitä epäonnistuneiden sytytysten prosenttiosuutta, joka (valmistajan
ilmoituksen mukaan) johtaisi 3.3.2 kohdan mukaiset päästörajat ylittä-
viin päästöihin, tai prosenttiosuutta, joka voi johtaa katalysaattorin tai
katalysaattoreiden tuhoisaan ylikuumenemiseen.
2.9 ”Tyyppi I -testillä” liitteen III lisäyksen 1 mukaista ajosykliä (sen osia 1
ja 2), jota käytetään päästöjä koskevien hyväksyntöjen antamiseksi.
2.10 ”Ajosyklillä” jaksoa, joka koostuu moottorin käynnistyksestä käynnistä,
jonka aikana mahdollinen vika havaitaan, ja moottorin pysäyttämisestä.
2.11 ”Lämmitysjaksolla” jaksoa, jonka aikana moottoria käytetään kylliksi,
jotta jäähdytysnesteen lämpötila kohoaa vähintään 22 K moottorin
käynnistyshetkestä mitattuna ja saavuttaa vähintään 343 K:n (70 ºC:n)
lämpötilan.
2.12 ’Polttoaineen syötönsäädöllä’ syötetyn polttoainemäärän säätöä takaisin-
kytkennän perusteella. Lyhyen aikavälin syötönsäädöllä tarkoitetaan
muuttuvaa tai välitöntä säätelyä. Pitkän aikavälin säädöllä tarkoitetaan
edellistä vähittäisempiä muutoksia syöttöjärjestelmän säädössä. Pitkän
aikavälin säädöllä otetaan huomioon ajoneuvojen eroavaisuudet ja vähit-
täiset, ajan myötä tapahtuvat muutokset.
2.13 ”Laskennallisella kuormitusarvolla” suhteellista ilmavirtausta jaettuna
huippuvirtauksella. jos mahdollista, huippuvirtauksen arvoa korjaavana
tekijänä otetaan huomioon korkeus merenpinnasta. Tämän määritelmän
avulla saadaan moottorista riippumaton suhdeluku, joka antaa ajoneuvoa
huoltavalle henkilölle tiedon siitä, kuinka suuri osa moottoritehosta on
käytössä (täyskaasu 100 prosenttia):1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 149
▼M15
LKA ¼ilmavirtaus
huippuvirtaus ðmerenpinnan tasolla Þ/C2ilmanpaine ðmerenpinnan tasolla Þ
ilmanpaine
2.14 ”Päästöjenrajoitusjärjestelmän perussäätötilalla” tilannetta, jossa moot-
torin ohjain on siirtynyt käyttämään pysyviä säätöarvoja, jolloin se ei
tarvitse tietoja sellaiselta vikaantuneelta osalta tai järjestelmältä, jonka
vikaantuminen voisi johtaa tämän liitteen 3.3.2 kohdassa tarkoitettujen
päästörajojen ylittymiseen.
2.15 ”Voimanottolaitteella” auton moottorista voimansa saavaa laitetta, jonka
avulla voidaan käyttää autoon asennettuja lisävarusteita.
2.16 ”Pääsyllä” kaikkien niiden päästöihin liittyvien OBD-tietojen, mukaan
lukien kaikkien vikakoodien, saatavuutta, joita tarvitaan ajoneuvon
päästöihin liittyvien osien tarkastukseen, vianmääritykseen, huoltoon tai
korjaukseen vianmääritykseen tarkoitetulta vakioliittimeltä sarjaportin
kautta (tämän liitteen lisäyksessä 1 olevan 6.5.3.5 kohdan mukaisesti).
2.17 ”Rajoittamattomalla”
— pääsyä, joka ei edellytä vain valmistajalta saatavaa pääsykoodia tai
vastaavaa laitetta, tai
— pääsyä, joka mahdollistaa tuotetun tiedon arvioinnin ilman erityisiä
ainutkertaisia dekoodaustietoja, ellei kyseisiä tietoja itsessään ole
standardoitu.
2.18 ”Standardoidulla”, että kaikki datavirtatiedot, mukaan lukien kaikki
käytetyt vikakoodit, tuotetaan yksinomaan sellaisten teollisuuden stan-
dardien mukaisesti, jotka johtavat mahdollisimman suureen
yhdenmukaistamiseen ajoneuvoteollisuudessa, sen vuoksi, että niiden
muoto ja sallitut vaihtoehdot on selkeästi määritelty, ja joiden käyttö
on nimenomaisesti sallittu tämän direktiivin mukaan.
2.19 ”Korjaustiedoilla” tietoja, jotka ovat tarpeen ajoneuvon vianmäärityk-
seen, huoltoon, tarkastukseen tai korjaukseen ja jotka valmistaja tarjoaa
myös hyväksymiensä jälleenmyyjien/korjaamojen käyttöön. Näihin
tietoihin sisältyvät — tarpeen mukaan — huoltokäsikirjat, tekniset
ohjeet, vianmääritysohjeet (esimerkiksi mittausten vähimmäis/enimmäi-
sarvot), kytkentäkaaviot, ajoneuvotyyppiin sovellettavan ohjelman
kalibrointitunnistenumero, ohjeet yksittäisiä ja erityistapauksia varten,
työkaluista ja laitteista annetut tiedot, järjestelmän antamat tiedot ja
kaksisuuntaiset valvonta- ja testaustiedot. Valmistajaa ei velvoiteta anta-
maan teollis- ja tekijänoikeuksilla suojattua tietoa tai tietoa, joka
edellyttää valmistajan ja/tai OEM-toimittajan (Original Equipment
Manufacturer) erityistä taitotietoa.
2.20. ”Puutteella” ajoneuvojen sisäisten valvontajärjestelmien (OBD-järjestel-
mien) osalta sitä, että enintään kahdessa erillisessä osassa tai
järjestelmässä, joita valvotaan, on tilapäisiä tai pysyviä käyttöominai-
suuksia, jotka heikentävät kyseisten osien tai järjestelmien muuten
tehokasta sisäistä valvontaa tai eivät täytä kaikkia muita sisäisen valvon-
tajärjestelmän tarkkoja vaatimuksia. Ajoneuvot, joissa on tällaisia
puutteita, voidaan tyyppihyväksyä, rekisteröidä ja myydä tämän liitteen
4 kohdan mukaisesti.
3. VAATIMUKSET JA TESTIT
3.1 Kaikkiin ajoneuvoihin on asennettava sisäinen valvontajärjestelmä
(OBD-järjestelmä), joka on suunniteltu, rakennettu ja asennettu sillä
tavoin, että se kykenee ilmoittamaan erilaisesta kulumisesta ja vioista
koko ajoneuvon käyttöiän ajan. Tältä osin hyväksyntäviranomaisten on
hyväksyttävä se, että ajoneuvoissa, joilla on ajettu enemmän kuin 3.3.2
kohdan mukaisessa tyyppi V -kestävyystestissä tarkoitettu matka, OBD-
järjestelmän toiminta voi olla heikentynyt siten, että 3.3.2 kohdan
mukaiset päästörajat voivat ylittyä ennen kuin järjestelmä ilmoittaa
viasta ajoneuvon kuljettajalle.
3.1.1 Ajoneuvon tarkastukseen, vianmääritykseen, huoltoon tai korjaukseen
tarvittavaa pääsyä ajoneuvon sisäiseen valvontajärjestelmään ei saa
rajoittaa, ja pääsy on standardoitava. Kaikkien ajoneuvon päästöihin liit-
tyvien vikakoodien on oltava tämän liitteen lisäyksessä 1 olevan 6.5.3.4
kohdan mukaisia.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 150
▼M16
▼M15
▼M16
▼M15
3.1.2 Viimeistään kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun valmistaja on toimit-
tanut korjaustiedot jollekin hyväksymälleen jälleenmyyjälle tai
korjaamolle yhteisössä, valmistaja antaa kyseiset tiedot (myös kaikki
myöhemmät muutokset ja täydennykset) käyttöön kohtuullista ja
syrjimätöntä korvausta vastaan ja tekee asiasta asianmukaisen ilmoi-
tuksen hyväksyntäviranomaiselle.
Jos tätä määräystä ei noudateta, hyväksyntäviranomainen toteuttaa
aiheellisia toimenpiteitä tyyppihyväksynnästä ja päästökatsastuksesta
säädetyn menettelyn mukaisesti varmistaakseen korjaustietojen saata-
vuuden.
3.2 OBD-järjestelmän on oltava siten suunniteltu, rakennettu ja ajoneuvoon
asennettu, että ajoneuvo täyttää tässä liitteessä esitetyt vaatimukset tava-
nomaisissa käyttöolosuhteissa.
3.2.1OBD-järjestelmän toiminnan keskeyttäminen tilapäisesti
3.2.1.1 Valmistaja voi määritellä järjestelmään toimintakeskeytyksen, jos polt-
toaineen vähyys vaikuttaa järjestelmän toimintakykyyn. Tällaista
keskeytystä ei saa esiintyä, jos polttoainetta on enemmän kuin 20
prosenttia säiliön nimellistilavuudesta.
3.2.1.2 Valmistaja voi määritellä OBD-järjestelmään toimintakeskeytyksen, jos
ympäristön lämpötila moottoria käynnistettäessä on alle 266 K (−7 ºC)
tai ollaan yli 2 500 metrin korkeudessa merenpinnasta, sillä edellytyk-
sellä, että valmistaja toimittaa tietoja ja/tai teknisen laskelman, jotka
osoittavat riittävän perusteellisesti, että valvonta olisi epäluotettava
näissä olosuhteissa. Valmistaja voi pyytää lupaa määritellä OBD-järjes-
telmään toimintakeskeytys myös muissa käynnistyslämpötiloissa, jos
valmistaja osoittaa viranomaisille antamissaan tiedoissa ja/tai teknisessä
laskelmassa, että vianmääritys epäonnistuu mainituissa olosuhteissa.
3.2.1.3 Ajoneuvoissa, joihin voidaan asentaa voimanottolaitteita, valvontalait-
teiden toimintakeskeytys on sallittu sillä edellytyksellä, että se tapahtuu
vain voimanottolaitteen ollessa kytkettynä.
3.2.2Sytytyskatko — kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot
3.2.2.1 Valmistajat voivat soveltaa tietyissä moottorin pyörimisnopeus- ja kuor-
mitusolosuhteissa sytytyskatkoja koskevaan vianilmaisuun suurempaa
raja-arvoa kuin viranomaiselle ilmoitettu, jos viranomaiselle voidaan
osoittaa, että havainnot olisivat epäluotettavia pienempää raja-arvoa
käytettäessä.
3.2.2.2 Jos valmistaja voi osoittaa viranomaisille, että sytytyskatkojen suurten
osuuksien havaitseminen ei ole vielä toteutettavissa tai että sytytyskat-
koja ei voida erottaa muista vaikutuksista (esimerkiksi tienpinnan
epätasaisuus, vaihteen vaihtaminen, häiriöt välittömästi moottorin
käynnistämisen jälkeen), sytytyskatkojen valvonta voidaan keskeyttää
mainituissa olosuhteissa.
3.3 Testien kuvaus
3.3.1 Testit suoritetaan tämän liitteen lisäyksen 1 mukaista menettelyä noudat-
taen ajoneuvolle, jolle on jo tehty liitteen VIII mukainen tyyppi V -
kestävyystesti. Testit suoritetaan tyyppi V -kestävyystestin lopuksi. Jos
tyyppi V -kestävyystestiä ei suoriteta tai jos valmistaja tätä pyytää,
voidaan OBD-järjestelmän testaamiseen käyttää sopivalla tavalla
sisäänajettua, samaa tyyppiä edustavaa ajoneuvoa.
3.3.2 Sisäisen valvontajärjestelmän avulla on kyettävä havaitsemaan päästöjen
vähentämiseen liittyvän osan tai järjestelmän vika silloin, kun se johtaa
alla mainitut rajat ylittäviin päästöihin:1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 151
▼M16
▼M15
▼M16
▼M16
Vertailumassa
VM
(kg)Hiilimonoksidin
massaHiilivetyjen
kokonaismassaTypen oksidien
massaHiuk-
kasten
mass-
a(1)
(CO)
L1
(g/km)(THC)
L2
(g/km)(NOx)
L3
(g/km)(PM)
L4
(g/km)
LuokkaAlaluo-
kkaBensii-
niDieselBensii-
niDieselBensii-
niDiesel Diesel
M(2)(4) — kaikki 3,20 3,20 0,40 0,40 0,60 1,20 0,18
N1(3)(4)IR W ≤1305 3,20 3,20 0,40 0,40 0,60 1,20 0,18
II 1305<RW ≤1760 5,80 4,00 0,50 0,50 0,70 1,60 0,23
III 1760 < RW 7,30 4,80 0,60 0,60 0,80 1,90 0,28
(1) Dieselmoottoreiden osalta.
(2) Lukuun ottamatta ajoneuvoja, joiden enimmäismassa on suurempi kuin 2 500 kg.
(3) Sekä alaviitteessä 2 tarkoitetut M-luokan ajaneuvot.
(4) Tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa komission ehdotuksessa esitetään kynnysraja-
arvot OBD-järjestelmälle (2005/6) M1-jaN1-ajoneuvojen osalta.
3.3.3Kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen valvon-
nalle asettavat vaatimukset
Edellä 3.3.2 kohdan vaatimusten täyttämiseksi OBD-järjestelmän on
valvottava vähintään:
3.3.3.1 katalysaattorin toimintatehon heikkenemistä ainoastaan hiilive-
typäästöjen osalta. Valmistajat voivat valvoa etummaista katalysaattoria
erikseen tai yhdessä lähinnä sijaitsevan katalysaattorin (sijaitsevien kata-
lysaattorien) kanssa. Katalysaattorissa tai katalysaattoriyhdistelmässä
katsotaan olevan häiriö, jos päästöt ylittävät 3.3.2 kohdan taulukon
mukaiset hiilivedyn raja-arvot.
3.3.3.2 sytytyskatkojen esiintymistä moottorin toiminta-alueella, jonka seuraavat
kuvaajat rajaavat:
a) suurin pyörimisnopeus on joko 4 500 min−1tai 1 000 min−1suurempi
kuin suurin nopeus tyyppi I -testin aikana, näistä arvoista käytetään
pienempää,
b) perusmomenttikuvaaja (eli moottorin kuormitus vaihteen ollessa
vapaalla),
c) seuraavia moottorin toimintapisteitä yhdistävä jana: perusmomentin
arvo pyörimisnopeudella 3 000 min−1ja a-kohdan mukaisesti määrite-
tyllä pyörimisnopeuden suurimmalla arvolla, kun paine moottorin
imusarjassa on 13,33 kPa pienempi kuin perusmomentilla mitattu
paine;
3.3.3.3 happitunnistimen kulumista3.3.3.4 muita päästöjenrajoitusjärjestelmän osia tai järjestelmiä tai päästöihin
vaikuttavia käyttövoimalaitteen osia tai järjestelmiä, jotka ovat yhtey-
dessä tietokoneeseen ja joiden vioittuminen voi johtaa 3.3.2 kohdan
mukaisten päästörajojen ylittymiseen;
3.3.3.5 muita päästöihin vaikuttavia käyttövoimalaitteen osia, jotka ovat yhtey-
dessä tietokoneeseen, mukaan luettuna nämä toiminnot mahdollistavat
tunnistimet, valvotaan virtapiirin eheyden osalta, jos niitä ei valvota
muutoin;
3.3.3.6 hiilivetysäiliön tyhjentymistä ohjaavaa sähköistä järjestelmää on valvot-
tava vähintään virtapiirien eheyden osalta.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 152
▼M15
▼M16
▼M15
▼M16
▼M15
▼M15
3.3.4Puristussytytteisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen valvon-
nalle asetettavat vaatimukset
Edellä 3.3.2 kohdassa esitettyjen vaatimusten täyttämiseksi OBD-järjes-
telmän on valvottava:
3.3.4.1 katalysaattorin toimintatehon heikkenemistä, jos ajoneuvossa on kataly-
saattori
3.3.4.2 hiukkasloukun toimintaa ja eheyttä, jos ajoneuvossa on hiukkasloukku3.3.4.3 polttoaineen ruiskutusjärjestelmässä annostelun ja ajoituksen sähköisiä
säätimiä virtapiirien eheyden ja laitteiden toimivuuden osalta
3.3.4.4 muita päästöjenrajoitusjärjestelmän osia tai järjestelmiä tai päästöihin
vaikuttavia, tietokoneeseen yhteydessä olevia käyttövoimalaitteen osia
tai järjestelmiä, joiden vioittuminen voi johtaa 3.3.2 kohdan mukaisten
päästörajojen ylittymiseen. Tällaisia osia tai järjestelmiä ovat esimer-
kiksi ilmavirtauksen massaa ja tilavuutta (sekä lämpötilaa), ahtopainetta
ja imusarjan painetta valvovat ja säätävät laitteet (sekä anturit, jotka
mahdollistavat nämä toiminnot)
3.3.4.5 muita päästöihin vaikuttavia käyttövoimalaitteen osia, jotka ovat yhtey-
dessä tietokoneeseen, valvotaan virtapiirin eheyden osalta, jos niitä ei
valvota muutoin.
3.3.5 Valmistajat voivat osoittaa tyyppihyväksyntäviranomaisille, että tiettyjä
osia tai järjestelmiä ei tarvitse valvoa, jos niiden rikkoutuessa tai ne
poistettaessa päästöt eivät ylitä tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisia
raja-arvoja.
3.4 Jokainen moottorin käynnistys aloittaa sarjan tarkastuksia, jotka ainakin
kerran viedään loppuun saakka, jos toimitaan asianmukaisissa testauso-
losuhteissa. Testausolosuhteet on valittava siten, että ne kaikki
saavutetaan tavanomaisessa, tyyppi I -testin mukaisessa ajossa.
3.5 Vianilmaisimen aktivointi
3.5.1 OBD-järjestelmässä on oltava vianilmaisin, joka on selkeästi ajoneuvon
kuljettajan nähtävillä. Vianilmaisinta ei saa käyttää mihinkään muuhun
tarkoitukseen kuin osoittamaan kuljettajalle hätäkäynnistyksen tai
huonontuneen toiminnan. Vianilmaisimen on näyttävä kaikissa valaistu-
solosuhteissa. Aktivoiduttuaan ilmaisimen on näytettävä ISO 2575-
standardin (
1) mukainen kuvatunnus. Ajoneuvoon ei saa asentaa enempää
kuin yksi päästöjenrajoitusjärjestelmään liittyvä yleinen vianilmaisin.
Erilliset yksittäiset varoitusvalot (esimerkiksi jarrujärjestelmään, turva-
vöihin, öljynpaineeseen ynnä muuhun liittyvät) ovat sallittuja.
Vianilmaisimessa ei saa käyttää punaista väriä.
3.5.2 Jos vianilmaisimen toimintaperiaate on sellainen, että vianilmaisimen
aktivoitumiseen vaaditaan enemmän kuin kaksi vakautusjaksoa, valmis-
tajan on toimitettava tiedot ja/tai tekninen laskelma, jotka osoittavat
asianmukaisesti, että valvontajärjestelmä havaitsee osien kulumisen
tästä huolimatta tehokkaasti ja riittävän ajoissa. Järjestelmiä, joissa
vianilmaisimen aktivoituminen vaatii keskimäärin enemmän kuin
kymmenen käyntijaksoa, ei saa hyväksyä. Vianilmaisimen on aktivoidut-
tava myös aina moottorin ohjaimen kytkettyä toimintaan
päästöjenrajoitusjärjestelmän perussäädön, jos 3.3.2 kohdan mukaiset
päästöarvot ylittyvät. Vianilmaisimen on annettava selkeä varoitus-
merkki esimerkiksi vilkkuvan valon avulla aina, kun sytytyskatkojen
määrä on valmistajan määrittämien ohjearvojen mukaan vaarassa johtaa
katalysaattorin vaurioitumiseen. Vianilmaisimen on aktivoiduttava myös
aina, kun virtalukko on väliasennossa ennen moottorin käynnistymistä,
ja sen on palauduttava moottorin käynnistyttyä, jos vikoja ei ole
havaittu.
3.6 Vikakoodien tallennus
OBD-järjestelmän on tallennettava päästöjenrajoitusjärjestelmän tilaa
ilmaiseva (ilmaisevia) koodi (koodeja). On käytettävä erillisiä tilakoo-
deja, joiden avulla voidaan tunnistaa asianmukaisesti toimivat
päästöjenrajoitusjärjestelmät ja ne päästöjenrajoitusjärjestelmät, joiden
tilan määrittämiseksi ajoneuvo ei vielä ole toiminut kyllin pitkää aikaa.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 153
(1) ISO 2575-1982 Road vehicles — Symbols for controls, indicators and tell-tales
(johdettu standardi SFS4712 Ajoneuvot. Katkaisimien, osoittimien ja merkkivalojen
kuvatunnukset)▼M16
▼M15
▼M15
Järjestelmän on tallennettava vikakoodit, jotka aktivoivat vianilmaisimen
kulumisen tai toimintahäiriön vuoksi tai päästöjenrajoitusjärjestelmän
kytkeydyttävä perussäätötilaan, ja koodin perusteella on voitava
tunnistaa vian laatu.
3.6.1 Tiedon matkasta, jonka ajoneuvo on kulkenut siitä lähtien, kun vika-
koodi on tallentunut, on oltava aina saatavissa vakioliittimeltä
sarjaportin kautta (1).
3.6.2 Kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustettujen ajoneuvojen osalta ei
tarvitse ilmoittaa, missä sylinterissä sytytyskatko sattui, jos muistiin
tallentuu erillinen yhden tai useamman sylinterin sytytyskatkoa osoittava
koodi.
3.7 Vianilmaisimen palauttaminen
3.7.1 Jos sytytyskatkoja ei enää ole niin paljon, että katalysaattori on vaarassa
vaurioitua (valmistajan määritelmän mukaan), tai moottoria käytetään
sellaisella nopeudella ja kuormituksella, jossa sytytyskatkot eivät aiheuta
katalysaattorin vaurioitumista, vianilmaisin voidaan kytkeä takaisin edel-
liseen asentoon ensimmäisen käyntijakson aikana, jona sytytyskatko
havaittiin, ja normaaliin toiminta-asentoon seuraavien käyntijaksojen
aikana. Jos vianilmaisin palautetaan aiempaan asentoon, vastaavat vika-
koodit ja tallentuneet tilatiedot voidaan poistaa.
3.7.2 Kaikissa muissa vikatapauksissa vianilmaisin voidaan palauttaa, kun
vianilmaisimen aktivoinnista huolehtiva valvontajärjestelmä ei enää
havaitse kolmen peräkkäisen käyntijakson aikana samaa vikaa tai muuta
vikaa, joka yksinään aiheuttaisi vianilmaisimen aktivoitumisen.
3.8 Vikakoodin poistaminen
3.8.1 OBD-järjestelmä voi poistaa vikakoodin, tiedon kuljetusta matkasta ja
tilatiedot vikahetkellä, jos sama vika ei tallennu uudelleen vähintään 40
moottorin lämmitysjakson aikana.
4. SISÄISTEN VALVONTAJÄRJESTELMIEN (OBD-JÄRJESTELMIEN)
TYYPPIHYVÄKSYNTÄÄ KOSKEVAT VAATIMUKSET
4.1 Valmistaja voi pyytää viranomaiselta, että OBD-järjestelmä hyväksytään
tyyppihyväksyntää varten, vaikka järjestelmässä on yksi tai useampi
sellainen puute, että tämän liitteen erityisvaatimukset eivät täysin täyty.
4.2 Harkitessaan pyyntöä viranomaiset päättävät, onko yhdenmukaisuus
tämän liitteen vaatimusten kanssa mahdotonta tai kohtuutonta.
Viranomaiset ottavat huomioon valmistajan toimittamat tiedot, joihin
kuuluvat muun muassa tekninen toteutettavuus, puutteiden korjaamisen
edellyttämä aika ja tuotantojaksot, mukaan luettuina moottoreiden ja
ajoneuvomallien käyttöönotto ja käytöstä poisto ja tietokoneiden ohjel-
mointipäivitys, OBD-järjestelmän tehokkuus tämän direktiivin
vaatimuksiin nähden ja valmistajan osoittama riittävä pyrkimys täyttää
tämän direktiivin vaatimukset.
4.2.1 Viranomaiset eivät hyväksy pyyntöä, jos puutteisiin sisältyy vaaditun
vianmääritysvalvonnan puuttuminen.
4.2.2 Viranomaiset eivät hyväksy puutteen hyväksymisestä tehtyä pyyntöä, jos
3.3.2 kohdassa esitettyjä OBD:n raja-arvoja ei noudateta.
4.3 Puutteiden järjestyksestä päätettäessä asetetaan ensimmäiseksi tämän
liitteen 3.3.3.1, 3.3.3.2 ja 3.3.3.3 kohtaan liittyvät ottomoottoreiden
puutteet ja tämän liitteen 3.3.4.1, 3.3.4.2 ja 3.3.4.3 kohtaan liittyvät
dieselmoottoreiden puutteet.
4.4 Ennen tyyppihyväksyntää tai sen aikana mitään tämän liitteen lisäyk-
sessä 1 olevan 6.5 kohdan, lukuun ottamatta 6.5.3.4 kohtaa,
vaatimuksiin liittyvää puutetta ei hyväksytä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 154
(1) Tätä vaatimusta sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2003 ainoastaan uusiin ajoneuvo-
tyyppeihin, joissa moottorin ohjaimeen tuodaan sähköinen nopeustieto. Kaikkien 1päivän tammikuuta 2005 jälkeen käyttöön otettavien uusien ajoneuvotyyppien on
täytettävä tämä vaatimus.▼M16
▼M15
▼M16
▼M15
▼M16
▼M16
4.5 Puutteiden korjaamisen edellyttämä aika
4.5.1 Puute voidaan hyväksyä kahden vuoden ajan ajoneuvotyypin tyyppi-
hyväksynnän päivästä, paitsi jos voidaan osoittaa asianmukaisesti, että
puutteen korjaaminen edellyttää merkittäviä ajoneuvon laitteistomuu-
toksia ja kahta vuotta pitempää aikaa. Tässä tapauksessa puute voidaan
hyväksyä enintään kolmen vuoden ajan.
4.5.2 Valmistaja voi pyytää, että alkuperäisen tyyppihyväksynnän myöntänyt
viranomainen hyväksyy puutteen jälkikäteen, jos puute havaitaan alku-
peräisen tyyppihyväksynnän jälkeen. Tällöin puute voidaan hyväksyä
kahden vuoden ajan päivästä, jona tyyppihyväksyntäviranomaisille
tehtiin ilmoitus, paitsi jos voidaan osoittaa asianmukaisesti, että puutteen
korjaaminen edellyttää merkittäviä ajoneuvon laitteistomuutoksia ja
kahta vuotta pitempää aikaa. Tässä tapauksessa puute voidaan hyväksyä
enintään kolmen vuoden ajan.
4.6 Viranomaiset ilmoittavat puutteen hyväksymistä koskevasta
päätöksestään kaikille muiden jäsenvaltioiden viranomaisille direktiivin
70/156/ETY 4 artiklan vaatimusten mukaisesti.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 155
▼M15
Lisäys 1
AJONEUVON SISÄISEN VALVONTAJÄRJESTELMÄN (OBD-JÄRJES-
TELMÄN) TOIMINTA
1. JOHDANTO
Tässä lisäyksessä selostetaan, miten tämän liitteen 5 kohdan mukaiset
testit suoritetaan. Ajoneuvoon asennetun OBD-järjestelmän toiminta
testataan järjestämällä vikoja niihin moottorin ohjaus- ja päästöjenrajoi-
tusjärjestelmän osiin, joita OBD-järjestelmä valvoo. Mukana on myös
OBD-järjestelmien kestävyyden määrittämistä varten tehtäviä testejä.
Valmistajan on asetettava saataville vikojen simuloimiseen käytettävät
vialliset osat ja/tai sähkölaitteet. Ajoneuvon päästöt eivät saa näiden
osien ja laitteiden vuoksi ylittää 3.3.2 kohdan mukaisia päästörajoja
enempää kuin 20 prosenttia, kun päästöt mitataan ajettaessa tyyppi I -
testin sykli.
OBD-järjestelmä hyväksytään, jos vianilmaisin aktivoituu, kun testataan
ajoneuvo viallisella osalla tai laitteella varustettuna. OBD-järjestelmä
hyväksytään myös, jos vianilmaisin aktivoituu OBD:n raja-arvojen
alapuolella.
2. TESTIN KUVAUS
2.1 OBD-järjestelmien testaaminen käsittää seuraavat vaiheet:
— simuloidaan vika moottorin ohjausjärjestelmään tai päästöjenrajoi-
tusjärjestelmään kuuluvassa osassa
— ajetaan vialliseksi simuloidulla ajoneuvolla vakautusajo 6.2.1 tai
6.2.2 kohdan mukaisesti
— ajetaan ajoneuvoa vialliseksi simuloituna tyyppi I -testin sykli ja
mitataan päästöt
— todetaan, havaitseeko OBD-järjestelmä simuloidun vian ja ilmoit-
taako se viasta kuljettajalle asianmukaisella tavalla.
2.2 Yhden tai useamman osan vikoja voidaan valmistajan pyynnöstä vaih-
toehtoisesti simuloida sähköisesti tämän lisäyksen 6 kohdassa
esitettyjen vaatimusten mukaisesti.
2.3 Valmistajat voivat pyytää, että tarkkailu suoritetaan muissa olosuhteissa
kuin ajettaessa tyyppi I -testiä, jos viranomaiselle voidaan osoittaa, että
valvonta tyyppi I -testin aikana rajoittaisi valvontaa ajoneuvon normaa-
likäytössä.
3. TESTIAJONEUVO JA -POLTTOAINE3.1 Ajoneuvo
Testiajoneuvon on täytettävä liitteessä III olevan 3.1 kohdan vaati-
mukset.
3.2 Polttoaine
Testauksessa on käytettävä liitteessä IX kuvattua asianmukaista vertailu-
polttoainetta.
4. TESTILÄMPÖTILA JA -PAINE
4.1 Testi on suoritettava liitteessä III esitetyssä tyyppi I -testissä vaaditussa
paineessa ja lämpötilassa.
5. TESTAUSVÄLINEET5.1 Alustadynamometri
Alustadynamometrin on täytettävä liitteen III vaatimukset.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 156
▼M16
▼M15
▼M16
▼M15
▼M15
6. OBD-JÄRJESTELMÄN TESTAUSMENETTELY
6.1 Alustadynamometrin toimintajakson on täytettävä liitteen III vaati-
mukset.
6.2 Ajoneuvon vakauttaminen
6.2.1 Kun jokin 6.3 kohdassa esitetyistä, moottorityypin mukaisista vikasää-
döistä on tehty, ajoneuvo on vakautettava testiä varten ajamalla
vähintään kaksi peräkkäistä tyyppi I -testin ajosykliä (osat 1 ja 2). Puris-
tussytytteisellä polttomoottorilla varustetuilla ajoneuvoilla saa ajaa kaksi
ylimääräistä, osan 2 mukaista ajosykliä.
6.2.2 Valmistajan pyynnöstä voidaan käyttää vaihtoehtoisia vakauttamismene-
telmiä.
6.3 Testattavat vikatyypit
6.3.1Kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot
6.3.1.1 Katalysaattorin vaihtaminen kuluneeseen tai vialliseen, tai vian
sähköinen simulointi.
6.3.1.2 Sytytyskatkot tämän liitteen 3.3.3.2 kohdassa määritellyissä valvontaolo-
suhteissa.
6.3.1.3 Happitunnistimen vaihtaminen kuluneeseen tai vialliseen, tai vikatilan-
teen sähköinen simulointi.
6.3.1.4 Muiden päästöihin vaikuttavien, käyttövoimalaitteita ohjaavaan tietoko-
neeseen yhteydessä olevien osien sähköinen irtikytkentä.
6.3.1.5 Hiilivetysäiliön tyhjentymistä ohjaavan laitteen irtikytkentä (jos ajoneu-
vossa on sellainen). Tyyppi I -testiä ei tarvitse tehdä tämän vian osalta.
6.3.2Puristussytytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot
6.3.2.1 Katalysaattorilla varustetuissa ajoneuvoissa katalysaattorin vaihtaminen
kuluneeseen tai vialliseen, tai vastaavan vian sähköinen simulointi.
6.3.2.2 Hiukkasloukulla varustetuissa ajoneuvoissa hiukkasloukun poisto, tai jos
anturit ovat loukun kiinteitä osia, loukun virheellinen asentaminen.
6.3.2.3 Polttoaineen ruiskutusjärjestelmässä mahdollisesti olevien sähköisten
annostelu- ja ajoituslaitteiden sähköinen irtikytkentä.
6.3.2.4 Muiden päästöihin vaikuttavien, käyttövoimalaitteita ohjaavaan tietoko-
neeseen yhteydessä olevien osien sähköinen irtikytkentä.
6.3.2.5 Täyttääkseen 6.3.2.3 ja 6.3.2.4 kohdan vaatimukset valmistajan on osoi-
tettava hyväksyntäviranomaisen suostumuksella asianmukaisella tavalla,
että OBD-järjestelmä ilmoittaa viasta tehtäessä irtikytkentä.
6.4 OBD-järjestelmän testaus
6.4.1Kipinäsytytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot:
6.4.1.1 Kun ajoneuvo on vakautettu 6.2 kohdan mukaisesti, testiajoneuvolla on
ajettava tyyppi I -testi (osat 1 ja 2). Vianilmaisimen on aktivoiduttava
ennen testin päättymistä kaikissa tämän lisäyksen kohdassa
6.4.1.2—6.4.1.5 mainituissa olosuhteissa. Tutkimuslaitos voi korvata
nämä olosuhteet muilla 6.4.1.6 kohdan mukaisesti. Tyyppihyväksyntää
varten simuloitujen virheiden kokonaismäärä ei saa kuitenkaan olla
suurempi kuin neljä.
6.4.1.2 Katalysaattorin vaihto kuluneeseen tai vioittuneeseen tai kuluneen tai
vioittuneen katalysaattorin sähköinen simulointi, joka johtaa tämän liit-
teen 3.3.2 kohdan mukaisen, hiilivetypäästöjen raja-arvon ylittymiseen.
6.4.1.3 Tämän liitteen 3.3.3.2 kohdassa määriteltyjen valvontaolosuhteiden
mukainen aiheutettu sytytyskatko, joka johtaa siihen, että päästöt
ylittävät jonkin tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisista raja-arvoista.
6.4.1.4 Happitunnistimen vaihto kuluneeseen tai vioittuneeseen tai kuluneen tai
vioittuneen happitunnistimen sähköinen simulointi, joka johtaa siihen,
että päästöt ylittävät jonkin tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisista raja-
arvoista.
6.4.1.5 Hiilivetysäiliön tyhjentymistä ohjaavan laitteen irtikytkentä (jos ajoneu-
vossa on sellainen)1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 157
▼M16
▼M15
▼M15
6.4.1.6 Jonkin muun tietokoneeseen yhteydessä olevan, päästöihin vaikuttavan
käyttövoimalaitteiden osan irtikytkentä, joka johtaa siihen, että päästöt
ylittävät jonkin tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisista raja-arvoista.
6.4.2Puristussytytteisellä polttomoottorilla varustetut ajoneuvot
6.4.2.1 Kun ajoneuvo on vakautettu 6.2 kohdan mukaisesti, testiajoneuvolla on
ajettava tyyppi I -testi (osat 1 ja 2). Vianilmaisimen on aktivoiduttava
ennen testin päättymistä kaikissa tämän lisäyksen 6.4.2.2—6.4.2.5
kohdassa mainituissa olosuhteissa. Tutkimuslaitos voi korvata nämä
olosuhteet muilla 6.4.2.5 kohdan mukaisesti. Tyyppihyväksyntää varten
simuloitujen vikojen kokonaismäärä ei saa kuitenkaan olla suurempi
kuin neljä.
6.4.2.2 Katalysaattorilla varustetuissa ajoneuvoissa katalysaattorin vaihtaminen
kuluneeseen tai vialliseen, tai vastaavan vian sähköinen simulointi, joka
johtaa siihen, että tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaiset päästörajat
ylitetään.
6.4.2.3 Hiukkasloukulla varustetuissa ajoneuvoissa hiukkasloukun poisto tai sen
vaihtaminen tämän lisäyksen 6.3.2.2 kohdassa tarkoitetut ehdot
täyttävään vialliseen hiukkasloukkuun, mikä johtaa siihen, että tämän
liitteen 3.3.2 kohdan mukaiset päästörajat ylitetään.
6.4.2.4 Tämän lisäyksen 6.3.2.5 kohdan mukaisesti polttoaineen ruiskutusjärjes-
telmässä mahdollisesti olevan sähköisen annostelu- ja ajoituslaitteen
irtikytkentä, joka johtaa tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisten päästöra-
jojen ylittymiseen.
6.4.2.5 Tämän lisäyksen 6.3.2.5 kohdan mukaisesti jonkin päästöihin vaikut-
tavan, tietokoneeseen yhteydessä olevan käyttövoimalaitteiden osan
irtikytkentä, joka johtaa tämän liitteen 3.3.2 kohdan mukaisten päästöra-
jojen ylittymiseen.
6.5 Vianmääritystä tukevat tiedot
6.5.1.1 Kun jossakin osassa tai järjestelmässä havaitaan ensimmäinen vika,
moottorin senhetkiset tilatiedot on tallennettava tietokoneen muistiin.
Jos polttoainejärjestelmässä tai sytytyksessä sattuu myöhemmin uusia
vikoja, aiemmin tallentuneiden tilatietojen on korvauduttava polttoai-
nejärjestelmää tai sytytystä koskevilla tiedoilla (ensin tapahtuva vika).
Moottoritiedoista on tallennettava laskennallinen kuormitusarvo, moot-
torin pyörimisnopeus, polttoaineen syötön asetusarvo (jos saatavilla),
polttoaineen paine (jos saatavilla), ajoneuvon nopeus (jos saatavilla),
jäähdytysnesteen lämpötila, imusarjan paine (jos saatavilla), oliko
lambda-säätö toiminnassa (jos saatavilla) sekä tietojen tallentumisen
aiheuttanut vikakoodi, mutta myös muista tietoja voidaan tallentaa.
Valmistajan on valittava tallennettaviksi tehokkaan korjaustyön kannalta
sopivimmat tilatiedot. Tilatiedot on tallennettava yhdestä vikatilanteesta.
Valmistajat voivat halutessaan tallentaa tilatiedot useammista vikatilan-
teista, jos ainakin vaaditut tiedot voidaan lukea tavanomaisella 6.5.3.2
ja 6.5.3.3 kohdan vaatimusten mukaisella lukupäätteellä. Jos tietojen
tallentumisen aiheuttanut vikakoodi poistetaan tämän liitteen 3.7 kohdan
mukaisesti, tallentuneet moottoritiedot voidaan myös poistaa.
6.5.1.2 Jos seuraavat tiedot tuodaan ajoneuvon tietokoneelle tai se kykenee
määrittämään ne, niiden on vaadittujen tilatietojen lisäksi oltava
pyynnöstä saatavissa sarjaportista standardoidun dataliittimen kautta:
valvontajärjestelmän ilmoittamat vikakoodit, moottorin jäähdytysnesteen
lämpötila, onko polttoaineen lambda-säätö toiminnassa, polttoaineen
syötön asetusarvo, sytytysennakon arvo, imuilman lämpötila, imusarjan
paine, imuilman virtaus, moottorin pyörimisnopeus, kaasuläpän asen-
toanturin lähtöarvo, lisäilman syöttö (ennen katalysaattoria,
katalysaattorin jälkeen, ohivirtaus), laskennallinen kuormitusarvo,
ajoneuvon nopeus ja polttoaineen paine.
Tiedot on annettava tämän liitteen 6.5.3 kohdan määräyksiä noudattaen
standardiyksikköinä. Varsinaiset tiedot on yksilöitävä ja erotettava selk-
eästi oletusarvoista ja varakäyntiarvoista.
6.5.1.3 Kaikista niistä päästöjenrajoitusjärjestelmistä, joita testataan erikseen
käytön aikana (esimerkiksi katalysaattori ja happitunnistin), lukuun otta-
matta sytytyskatkojen havaitsemista, polttoainejärjestelmän tarkkailua ja
yleistä osien vikaantumisen valvontaa, viimeisimpien testitulosten ja
testissä käytettyjen raja-arvojen on oltava saatavilla tämän liitteen 6.5.3
kohdan mukaisesti sarjaportista standardoidun dataliittimen kautta.
Edellä mainittujen poikkeusten osalta sarjaliikenneyhteyden kautta on
oltava saatavilla viimeisimmän testin tulokset (hyväksytty/hylätty).1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 158
▼M16
▼M15
▼M15
6.5.1.4 Jäljempänä 6.5.3.3 kohdassa tarkoitettujen tietojen ajoneuvoon hyväk-
syttyä OBD-järjestelmää koskevista vaatimuksista (tämä liite tai liitteen
I 5 kohdassa määritellyt vaihtoehtoiset vaatimukset) ja OBD-järjes-
telmän valvomista tärkeimmistä päästöjenrajoitusjärjestelmistä on
oltava saatavilla sarjaportista standardoidun dataliittimen kautta tämän
lisäyksen 6.5.3 kohdan vaatimusten mukaisesti.
6.5.1.5 Uusien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammikuuta 2003 ja kaikkien
uusien käyttöönotettavien ajoneuvotyyppien osalta 1 päivästä tammi-
kuuta 2005 ohjelmiston kalibrointitunnus on oltava saatavilla
standardoidun dataliittimen sarjaportin kautta. Ohjelmiston kalibrointi-
tunnus esitetään standardoidussa muodossa.
6.5.2 Päästöjenrajoitusjärjestelmän toimintaa valvovan järjestelmän ei edel-
lytetä valvovan osien toimintaa vian tultua havaituksi, jos valvonta
saattaisi vaarantaa turvallisuutta tai johtaa osan vaurioitumiseen.
6.5.3 Päästöjenrajoitusjärjestelmää valvovien järjestelmien on oltava seuraa-
vien ISO- ja/tai SAE-standardien mukaisia ja järjestelmiin on oltava
pääsy standardoidun tietoliikenneyhteyden kautta. Muutamat ISO-stan-
dardeista on johdettu SAE (Society of Automotive Engineers) —
standardeista tai -suosituksista. Näissä tapauksissa SAE-viite ilmoitetaan
suluissa.
6.5.3.1 Ajoneuvon tietokoneen ja ulkopuolisen tietokoneen välisen tietoliiken-
neyhteyden on oltava jonkin jäljempänä mainitun standardin mukainen
kuvatuin rajoituksin:
ISO 9141-2 ”Road Vehicles — Diagnostic Systems — CARB Require-
ments for the Interchange of Digital Information”.
ISO FDIS 11519-4 ”Road Vehicles — Low Speed Serial Data Commu-
nication — Osa 4: Class B Data Communication Interface” (SAE
J1850). Päästöihin liittyvissä sanomissa käytetään syklistä redundanssi-
tarkistusta ja kolmen tavun mittaista otsikkoa, mutta ei tavuerottelua
eikä tarkistussummia.
ISO FDIS 14230 — Osa 4 ”Road Vehicles — Diagnostic Systems —
Keyword Protocol 2000”.
ISO WD 15765-4 Road vehicles — Diagnostic systems — Diagnostics
on CAN — Osa 4: Requirements for emissionrelated systems.
6.5.3.2 Sisäisten valvontajärjestelmien kanssa toimivien testauslaitteiden ja
vianmääritystyökalujen on täytettävä tai ylitettävä standardissa ISO DIS
15031-4 — päivätty kesäkuussa 1998 (SAE J1978 — päivätty helmi-
kuussa 1998) annetut toiminnalliset vaatimukset.
6.5.3.3 Vianmäärityksen perustiedot (6.5.1 kohdan mukaisesti) sekä kaksisuun-
taiset tarkistustiedot on toimitettava standardissa ISO DIS 15031-5 —
päivätty lokakuussa 1998 (SAE J1979 — päivätty syyskuussa 1997)
määriteltyä esitystapaa ja yksiköitä käyttäen, ja niitä on kyettävä luke-
maan standardissa ISO DIS 15031-4 — päivätty kesäkuussa 1998 (SAE
J1978 — päivätty (helmikuussa 1998) asetettujen vaatimusten mukai-
sella lukupäätteellä.
6.5.3.4 Valmistajan on yksilöitävä havaittu vika käyttämällä tarkoitukseen
soveltuvaa vikakoodia, joka on ”Käyttövoimajärjestelmän vianmääritys-
koodeja” (P0-vikakoodeja) koskevan standardin ISO DIS 15031-6 —
päivätty lokakuussa 1998 (SAE J2012 — päivätty heinäkuussa 1996)
6.3 jakson vaatimusten mukainen. Jos tämä ei ole mahdollista, valmis-
taja voi käyttää standardin ISO DIS 15031-6 — päivätty lokakuussa
1998 (SAE J2012 — päivätty heinäkuussa 1996) 5.3 ja 5.6 kohdan
mukaisia vianmäärityskoodeja (P1-vikakoodeja). Vikakoodeihin on
oltava pääsy vianmääritykseen käytettävillä vakiolaitteilla, jotka
täyttävät tämän liitteen 6.5.3.2 kohdan määräykset.
Standardin ISO DIS 15031-6 (SAE J2012 — päivätty heinäkuussa 1996)
6.3 jaksossa olevaa huomautusta, joka sijaitsee välittömästi ennen
jaksossa olevaa vikakoodiluetteloa, ei sovelleta.
6.5.3.5 Ajoneuvon ja lukupäätteen välinen tietoliikennerajapinta on standardoi-
tava ja sen on täytettävä kaikki standardin ISO DIS 15031-3 —
päivätty joulukuussa 1998 (SAE J1962 — päivätty helmikuussa 1998)
vaatimukset. Asennuskohta on valittava hyväksyntäviranomaisten suos-
tumuksella siten, että huoltohenkilökunnalla on helppo pääsy siihen
mutta että se on suojattu tavanomaisissa käyttöolosuhteissa tapahtuvilta
vahingoilta.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 159
▼M16
▼M15
▼M16
▼M16
6.5.3.6 Valmistajan on asetettava ajoneuvojen huoltoon ja korjaukseen tarpeel-
liset tekniset tiedot saataville, tarvittaessa maksua vastaan, jollei tietoja
ole suojattu immateriaalioikeuksin tai jollei niihin kuulu olennaista ja
salaista taitotietoa, joka on tunnistettavissa asianmukaisella tavalla;
tarpeellisia teknisiä tietoja ei saa tällaisessa tapauksessa asiattomasti
kieltäytyä antamasta.
Näitä tietoja on oikeus saada kaikilla, jotka kaupallisesti harjoittavat
huolto- tai korjaustoimintaa, tiepelastuspalvelua, ajoneuvojen tarkasta-
mista tai testaamista tai vara- ja täydennysosien tai testaus- ja
vianmäärityslaitteiden valmistusta tai myyntiä.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 160
▼M15
Lisäys 2
AJONEUVOPERHEEN OLENNAISET PIIRTEET
1. OMINAISUUDET, JOTKA MÄÄRITTELEVÄT OBD-PERHEEN
OBD-perhe voidaan määritellä luettelemalla perusominaisuudet, joiden osalta
perheeseen kuuluvien ajoneuvojen on oltava samanlaiset. Joissain tapauksissa
ominaisuudet voivat vaikuttaa toisiinsa. Tällainen yhteisvaikutus on myös
otettava huomioon, ja on varmistettava, että vain ajoneuvot, jotka ovat pako-
kaasupäästöjensä osalta samanlaiset, luetaan samaan OBD-perheeseen.
2. Edellä esitetyn tavoitteen kannalta katsotaan, että ajoneuvotyypit kuuluvat
samaan perheeseen moottorin, päästöjenrajoitusjärjestelmän ja sisäisen
valvontajärjestelmän osalta, jos ne ovat tässä kohdassa lueteltujen ominai-
suuksien suhteen samanlaisia.
Moottori:
— kiertoprosessi (kipinäsytytteinen polttomoottori, puristussytytteinen polt-
tomoottori, kaksitahtinen, nelitahtinen)
— polttoaineensyöttömenetelmä (kaasutin tai ruiskutus).
Päästöjenrajoitusjärjestelmä:
— katalysaattorin tyyppi (hapetus, kolmitoiminen, lämmitetty, muu)
— hiukkasloukun tyyppi— lisäilman suihkutus (on / ei ole)
— pakokaasujen kierrätys (on / ei ole).
OBD-järjestelmän osat ja toiminta:OBD-järjestelmän suorittama toiminnan valvonta, vikojen havaitseminen ja
vikojen ilmaisu ajoneuvon kuljettajalle.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 161
▼M14
LIITE XII
NESTEKAASUA TAI MAAKASUA POLTTOAINEENA KÄYTTÄVÄN
AJONEUVON EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ PILAANNUTTAVIEN
AINEIDEN PÄÄSTÖJEN OSALTA
1. JOHDANTO
Tässä liitteessä kuvataan sellaisen ajoneuvon tyyppihyväksyntään sovel-
lettavat erityisvaatimukset, joka toimii nestekaasulla tai maakaasulla tai
joka voi toimia sekä lyijyttömällä bensiinillä että nestekaasulla tai
maakaasulla tapahtuvan testauksen osalta.
Markkinoilla on tarjolla koostumukseltaan suuresti vaihtelevaa neste-
kaasua ja maakaasua, jolloin polttoaineen syöttöjärjestelmän on
pystyttävä mukautumaan kyseisiin koostumuksiin. Kyseisen kyvyn
osoittamiseksi ajoneuvo on testattava tyyppi I -testissä kahdella
äärimmäisellä vertailupolttoaineella, ja ajoneuvon on osoitettava polt-
toaineen syöttöjärjestelmän itsemukautuvuus. Kun ajoneuvon
polttoaineen syöttöjärjestelmän itsemukautuvuus on osoitettu, kyseistä
ajoneuvoa voidaan pitää perheen kanta-ajoneuvona. Jos kyseiseen
perheeseen kuuluville ajoneuvoille asetettujen vaatimusten mukaisiin
ajoneuvoihin asennetaan sama polttoaineen syöttöjärjestelmä, ajoneuvot
on tarpeen testata ainoastaan yhdellä polttoaineella.
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä liitteessä:
2.1 kanta-ajoneuvolla tarkoitetaan ajoneuvoa, joka on valittu toimimaan
ajoneuvona, jossa polttoaineen syöttöjärjestelmän itsemukautuvuus osoi-
tetaan ja johon perheeseen kuuluvat ajoneuvot viittaavat. Perheessä voi
olla useampia kuin yksi kanta-ajoneuvo,
2.2 perheeseen kuuluva ajoneuvo on ajoneuvo, joka ei poikkea kanta-
ajoneuvo(i)sta seuraavien olennaisten ominaisuuksien osalta:
2.2.1 a) se on saman ajoneuvovalmistajan tuotantoa,
b) siihen sovelletaan samoja päästöjen raja-arvoja,
c) jos kaasun syöttöjärjestelmä on keskitetty koko moottorin osalta:
sen varmennettu lähtöteho on 0,7 - 1,15 × kanta-ajoneuvon moottorin
lähtöteho,
jos kaasun syöttöjärjestelmässä on erillinen syöttö sylinteriä kohti:
sen varmennettu lähtöteho sylinteriä kohti on 0,7 - 1,15 × kanta-
ajoneuvon moottorin lähtöteho,
d) jos siihen on asennettu katalysaattorijärjestelmä, sen katalysaattori on
samantyyppinen (kolmitiekatalysaattori, hapetus, NOx:n poisto),
e) sen kaasun syöttöjärjestelmä (paineensäädin mukaan lukien) on
saman järjestelmävalmistajan tuotantoa ja samaa tyyppiä: imu,
höyryruiskutus, (yksipiste, monipiste), nesteruiskutus (yksipiste,
monipiste),
f) kyseistä kaasun syöttöjärjestelmää valvoo samantyyppinen ja samat
tekniset ominaisuudet omaava elektroninen valvontayksikkö, joka
sisältää samat ohjelmistoperiaatteet ja saman valvontastrategian.
2.2.2 Vaatimuksen c) osalta: jos osoittautuu, että kaksi kaasua polttoaineena
käyttävää ajoneuvoa voisi kuulua samaan perheeseen niiden varmen-
nettua lähtötehoa, vastaavasti P1 ja P2 (P1 < P2), lukuun ottamatta, ja
kumpikin ajoneuvoista testataan kanta-ajoneuvon testimenettelyllä,
perhesuhde katsotaan päteväksi kaikkien niiden ajoneuvojen osalta,
joiden varmennettu lähtoteho on 0,7*P1 - 1,15*P2.
3. EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN MYÖNTÄMINEN
EY-tyyppihyväksyntä myönnetään edellyttäen, että seuraavat vaati-
mukset täyttyvät:
3.1 Kanta-ajoneuvon pakokaasupäästöjen hyväksyntä:
Kanta-ajoneuvon olisi pystyttävä mukautumaan kaikkiin markkinoilla
mahdollisesti esiintyviin polttoainekoostumuksiin. Nestekaasun C3/C4-
koostumus vaihtelee. Maakaasua on yleensä olemassa kahdentyyppistä
polttoainetta, lämpöarvoltaan korkeaa (H-kaasu) ja lämpöarvoltaan
matalaa (L-kaasu), mutta kummankin laadun sisällä on huomattavaa1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 162
▼M14
vaihtelua; polttoaineet eroavat merkittävästi Wobben indeksin suhteen.
Kyseiset vaihtelut näkyvät vertailupolttoaineissa.
3.1.1 Kanta-ajoneuvo(t) on testattava tyyppi I -testissä kahdella liitteen IX a
äärimmäisellä vertailupolttoaineella.
3.1.1.1 Jos siirtymistä yhdestä polttoaineesta toiseen käytännössä helpotetaan
katkaisinta käyttämällä, katkaisinta ei saa käyttää tyyppihyväksynnän
aikana.
Tällaisessa tapauksessa voidaan liitteessä III olevassa 5.3.1 kohdassa
tarkoitettua esivakauttavaa ajosykliä valmistajan pyynnöstä ja teknisen
tutkimuslaitoksen suostumuksella pidentää.
3.1.2 Ajoneuvo(je)n katsotaan olevan vaatimustenmukainen (vaatimustenmu-
kaiset), jos ajoneuvo(t) täyttää (täyttävät) päästöjen raja-arvot.
3.1.3 Päästötulosten suhde ”r” olisi määriteltävä kunkin pilaannuttavan aineen
osalta seuraavasti:
r¼fp¨a¨ast¨otulos ensimm¨ aisen vertailupolttoaineen osalta g
fp¨a¨ast¨otulos toisen vertailupolttoaineen osalta g
3.2 Perheeseen kuuluvan ajoneuvon pakokaasupäästöjen hyväksyntä:
Perheeseen kuuluvalle ajoneuvolle on suoritettava tyyppi I -testi yhdellä
vertailupolttoaineella. Vertailupolttoaineena voidaan käyttää kumpaa
tahansa vertailupolttoaineista. Ajoneuvon katsotaan olevan vaatimusten-
mukainen, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
3.2.1 Ajoneuvo on edellä 2.2 kohdassa tarkoitetun perheeseen kuuluvan
ajoneuvon määritelmän mukainen.
3.2.2 Testitulokset kunkin pilaannuttavan aineen osalta kerrotaan sen ”r”-
tekijällä (ks. 3.1.3 kohta edellä), jos r on yli 1,0. Jos r on alle 1,0, sen
arvoksi oletetaan 1. Näiden kertolaskutoimitusten tulokset muodostavat
lopullisen päästötuloksen. Valmistajan pyynnöstä tyyppi I -testi voidaan
suorittaa vertailupolttoaineella 2 tai kummallakin vertailupolttoaineella
niin, että korjaus ei ole tarpeen.
3.2.3 Ajoneuvon on oltava asianmukaista luokkaa koskevien päästöjen raja-
arvojen mukainen sekä mitattujen että laskemalla saatujen päästöjen
osalta.
4. YLEISET EDELLYTYKSET
4.1 Testi vaatimustenmukaisuuden osoittamiseksi voidaan suorittaa markki-
noilla saatavissa olevalla polttoaineella, jonka C3/C4-suhde on
vertailupolttoaineiden C3/C4-suhteiden välillä nestekaasun osalta tai
jonka Wobben indeksi on äärimmäisten vertailupolttoaineiden Wobben
indeksien välillä maakaasun osalta. Tällaisessa tapauksessa on suoritet-
tava polttoaineanalyysi.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 163
▼M14
LIITE XIII
VARAOSAKATALYSAATTORIN EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄ ERIL-
LISENÄ TEKNISENÄ YKSIKKÖNÄ
1. SOVELTAMISALA
Tätä liitettä sovelletaan yhteen tai useampaan M1-jaN1- luokan (1) moot-
toriajoneuvojen tyyppiin varaosina (2) asennettaviksi tarkoitettujen
katalysaattoreiden EY-tyyppihyväksyntään erillisinä teknisinä yksikköinä
direktiivin 70/156/ETY, 4 artiklan 1 kohdan d alakohdan tarkoituksessa.
2. MÄÄRITELMÄT
Tässä liitteessä tarkoitetaan:
2.1 ”alkuperäisellä katalysaattorilla”, ks. liitteessä I oleva 2.17 kohta,2.2 ”varaosakatalysaattorilla”, ks. liitteessä I oleva 2.18 kohta,2.3 ”katalysaattorin tyypillä” katalysaattoreita, jotka eivät eroa toisistaan seur-
aavien olennaisten ominaisuuksien suhteen:
2.3.1 päällystettyjen kennojen lukumäärä, rakenne ja materiaali,2.3.2 katalysoivan toiminnan tyyppi (hapetus, kolmitiekatalysaattori jne.)2.3.3 tilavuus, etupinnan ja kennon pituuden suhde,
2.3.4 katalysaattorimateriaalin sisältö,
2.3.5 katalysaattorimateriaalin suhteellinen osuus,2.3.6 kennotiheys,2.3.7 mitat ja muoto,
2.3.8 lämpösuojaus,
2.4 ”ajoneuvotyypillä”, ks. liitteessä I oleva 2.1 kohta,2.5 ”varaosakatalysaattorin hyväksynnällä” sellaisen katalysaattorin hyväk-
syntää, joka on tarkoitettu asennettavaksi varaosana yhteen tai useampaan
erityiseen ajoneuvotyyppiin, kun otetaan huomioon pilaannuttavien
aineiden päästöjen rajoittaminen, melutaso ja vaikutus ajoneuvon suoritus-
kykyyn.
3. EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN
3.1 Valmistajan on haettava direktiivin 70/156/ETY 3 artiklan 4 kohdan
mukaista EY-tyyppihyväksyntää varaosakatalysaattorin tyypille.
3.2 Ilmoituslomakkeen malli estitetään tämän liitteen lisäyksessä 1.
3.3 Tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tekniselle tutkimuslaitokselle on
toimitettava:
3.3.1 direktiivin 70/220/ETY mukaisesti hyväksyttyä tyyppiä edustava(t)
ajoneuvo(t), jo(t)ka on varustettu uudella, aluperäisellä katalysaattorilla.
Hakija valitsee kyseisen ajoneuvon (kyseiset ajoneuvot) teknisen tutki-
muslaitoksen suostumuksella. Ajoneuvo(je)n on oltava tämän direktiivin
liitteessä III olevan 3 osan vaatimusten mukainen (mukaiset).
Testiajoneuvo(je)n päästöjen valvontajärjestelmässä ei saa olla vikoja;
liiallisesti kuluneet tai huonosti toimivat, päästöihin vaikuttavat alkuperä-
iset osat on korjattava tai vaihdettava. Testiajoneuvo(t) on viritettävä
oikein ja säädettävä valmistajan eritelmien mukaisesti ennen päästöjen
testausta.
3.3.2 yksi varaosakatalysaattorin tyyppiä edustava näyte. Kyseiseen näytteeseen
on merkittävä selvästi ja pysyvästi hakijan toiminimi tai tavaramerkki ja
näytteen kauppanimitys.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 164
(1) Sellaisina kuin ne on määritelty direktiivin 70/156/ETY liitteessä II olevassa A
jaksossa.
(2) Tätä liitettä ei sovelleta varaosakatalysaattoreihin, jotka on tarkoitettu asennettaviksi
ajoneuvojen sisäisellä valvontajärjestelmällä (OBD) varustettuihin M1-jaN1-luokan
ajoneuvoihin.
▼M14
4. EY-TYYPPIHYVÄKSYNNÄN MYÖNTÄMINEN
4.1 Jos asiaankuuluvat vaatimukset täyttyvät, EY-tyyppihyväksyntä
myönnetään direktiivin 70/156/ETY 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
4.2 EY-tyyppihyväksyntätodistuksen malli esitetään tämän liitteen lisäyksessä
2.
4.3 Jokaiselle hyväksytylle varaosakatalysaattorin tyypille annetaan hyväk-
syntänumero direktiivin 70/156/ETY liitteen VII mukaisesti. Sama
jäsenvaltio ei saa antaa samaa numeroa toiselle varaosakatalysaattorin
tyypille. Sama tyyppihyväksyntänumero voi kattaa kyseisen varaosakata-
lysaattorin tyypin käytön useissa erillaisissa ajoneuvotyypeissä.
5. EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄMERKINTÄ
5.1 Jokaisessa varaosakatalysaattorissa, joka on tämän direktiivin mukaisesti
erillisenä teknisenä yksikkönä hyväksytyn tyypin mukainen, on oltava
EY-tyyppihyväksyntämerkki.
5.2 Tämän merkin on koostuttava ”e” -kirjainta ympäröivästä suorakulmiosta,
jota seuraa EY-tyyppihyväksynnän myöntäneen jäsenvaltion tunnusnu-
mero tai -kirjaimet:
1. Saksa
2. Ranska
3. Italia
4. Alankomaat5. Ruotsi
6. Belgia
9. Espanja11. Yhdistynyt kuningaskunta
12. Itävalta
13. Luxemburg17. Suomi18. Tanska
21. Portugali
23. KreikkaIRL Irlanti
Hyväksyntämerkissä on myös oltava suorakulmion lähellä oleva ”perush-
yväksyntänumero”, joka sisältyy direktiivin 70/156/ETY liitteessä VII
tarkoitetun tyyppihyväksyntänumeron 4 jaksoon ja jonka edellä on kaksi
lukua, jotka ilmaisevat direktiiviin 70/220/ETY tehdylle viimeiselle
huomattavalle tekniselle tarkistukselle annetun järjestysnumeron osan
EY-tyyppihyväksynnän myöntämispäivänä. Tämän direktiivin järjestysnu-
mero on 00.
5.3 Edellä 5.2 kohdassa tarkoitetun hyväksyntämerkin on oltava selvästi luet-
tavissa eikä se saa kulua pois.
5.4 Tämän liitteen lisäyksessä 3 annetaan esimerkkejä siitä, miten tyyppi-
hyväksyntämerkki ja edellä tarkoitetut tyyppihyväksyntätiedot järjestetään.
6. VAATIMUKSET
6.1 Yleiset vaatimukset
6.1.1 Varaosakatalysaattori on suunniteltava, rakennettava ja pystyttävä asenta-
maan siten, että ajoneuvo täyttää edelleen tämän direktiivin vaatimukset ja
että pilaannuttavien aineiden päästöjä rajoitetaan tehokkaasti ajoneuvon
koko tavanomaisen käyttöiän ajan tavanomaisissa käyttöolosuhteissa.
6.1.2 Varaosakatalysaattori on asennettava täsmälleen samaan paikkaan kuin
alkuperäinen katalysaattori, eikä mahdollis(t)en happianturin (happianture-
iden) sijaintia pakosarjassa saa muuttaa.
6.1.3 Jos alkuperäiseen katalysaattoriin sisältyy lämpösuoja, varaosakatalysaat-
toriin on sisällyttävä vastaava suoja.
6.1.4 Varaosakatalysaattorin on oltava kestävä eli sen on oltava suunniteltu,
rakennettu ja se on pystyttävä asentamaan niin, että saavutetaan kohtuul-
linen vastus syöpymis- ja hapettumisilmiöille, joille katalysaattori
altistetaan, ottaen huomioon ajoneuvon käyttöolosuhteet.
6.2 Päästöjä koskevat vaatimukset
Sellaisella varaosakatalysaattorin tyypillä, jolle hyväksyntää haetaan,
varustetu(i)lle tämän liitteen 3.3.1 kohdassa tarkoitetu(i)lle ajoneuvo(i)lle1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 165
▼M14
on suoritettava tyyppi I -testi tämän direktiivin vastaavassa liitteessä
kuvailluissa olosuhteissa, jotta varaosakatalysaattorin suorituskykyä
voidaan verrata alkuperäisen katalysaattorin suorituskykyyn jäljempänä
kuvaillun menettelyn mukaisesti.
6.2.1 Vertailuperustan määritteleminen
Ajoneuvoon (ajoneuvoihin) asennetaan uusi, alkuperäinen katalysaattori
(ks. 3.3.1 kohta), joka on ajettava sisään 12:ssa taajaman ulkopuolisen
ajon syklissä (tyyppi I -testi, 2 osa).
Tämän esivakautuksen jälkeen ajoneuvo(t) on pidettävä tilassa, jonka
lämpötila säilyy suhteellisen vakiona välillä 293 - 303 K (20 - 30 ºC).
Tämän vakautuksen on kestettävä vähintään kuusi tuntia ja jatkuttava,
kunnes moottoriöljyn ja jäähdytysnesteen lämpötila on ± 2K tilan lämpöti-
lasta. Myöhemmin suoritetaan kolme tyyppi I -testiä.
6.2.2 Varaosakatalysaattorin pakokaasutesti
Testiajoneuvo(je)n alkuperäisiin varusteisiin kuuluva katalysaattori korva-
taan varaosakatalysaattorilla (ks. 3.3.2 kohta) joka on ajettava sisään
12:ssa taajaman ulkopuolisen ajon syklissä (tyyppi I -testi, 2 osa).
Tämän esivakautuksen jälkeen ajoneuvo(t) on pidettävä tilassa, jonka
lämpötila säilyy suhteellisen vakiona välillä 293 - 303 K (20 - 30 ºC).
Tämän vakautuksen on kestettävä vähintään kuusi tuntia ja jatkuttava,
kunnes moottoriöljyn ja jäähdytysnesteen lämpötila on ± 2K tilan lämpöti-
lasta. Myöhemmin suoritetaan kolme tyyppi I -testiä.
6.2.3 Varaosakatalysaattoreilla varustettujen ajoneuvojen pilaannuttavien
aineiden päästöjen arviointi
Alkuperäisiin varusteisiin kuuluvalla katalysaattorilla varustetun (varustet-
tujen) testiajoneuvo(je)n on täytettävä ajoneuvo(je)n tyyppihyväksynnän
mukaiset raja-arvot mukaan lukien tarvittaessa ajoneuvo(je)n tyyppihyväk-
synnän aikana sovelletut huononemiskertoimet.
Varaosakatalysaattorilla varustetun (varustettujen) ajoneuvo(je)n päästöjä
koskevat vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos tulokset täyttävät kunkin
säännellyn pilaannuttavan aineen (CO, HC + NOxja hiukkaset) osalta
seuraavat edellytykset:
M≤0,85 S + 0,4 G (1)
M≤G (2)
jossa:
M varaosakatalysaattorin ollessa asennettuna kolmesta tyyppi I -testistä
saatujen yhden pilaannuttavan aineen (CO tai hiukkaset) päästöjen tai
kahden pilaannuttavan aineen (HC + NOx) päästöjen summan
keskiarvo,
S alkuperäisen katalysaattorin ollessa asennettuna kolmesta tyyppi I -
testistä saatujen yhden pilaannuttavan aineen (CO tai hiukkaset)
päästöjen tai kahden pilaannuttavan aineen (HC + NOx) päästöjen
summan keskiarvo,
G yhden pilaannuttavan aineen päästöjen (CO tai hiukkaset) tai kahden
pilaannuttavan aineen (HC + NOx) päästöjen summan raja-arvo ajoneu-
vo(je)n tyyppihyväksynnän mukaisesti ja tarvittaessa jäljempänä 6.4
kohdan mukaisesti määritellyillä huononemiskertoimilla jaettuna.
Kun hyväksyntää sovelletaan saman autovalmistajan erilaisiin ajoneuvo-
tyyppeihin ja edellyttäen, että kyseisiin erilaisiin ajoneuvotyyppeihin
asennetaan samantyyppinen alkuperäinen katalysaattori, tyyppi I -testi
voidaan rajoittaa vähintään kahteen ajoneuvoon, jotka on valittu hyväk-
synnästä vastaavan teknisen tutkimuslaitoksen suostumuksella.
6.3 Melua ja pakokaasun vastapainetta koskevat vaatimukset
Varaosakatalysaattorin on täytettävä direktiivin 70/157/ETY liitteen II
tekniset vaatimukset.
6.4 Kestävyysvaatimukset
Varaosakatalysaattorin on täytettävä tämän direktiivin liitteessä I olevan
5.3.5 kohdan vaatimukset eli tyyppi V -testi tai oltava seuraavassa taulu-
kossa esitettyjen tyyppi I -testien tulosten huononemiskertoimien
mukainen.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 166
▼M14
Taulukko XIII.6.4
MoottoriluokkaHuononemiskertoimet
CO HC + NOxHiukkaset
Otto 1,2 1,2 —
Diesel 1,1 1,0 1,2
7. TYYPIN JA HYVÄKSYNTÖJEN MUUTOKSET
Jos tämän direktiivin mukaisesti hyväksyttyä tyyppiä muutetaan, on sovel-
lettava direktiivin 70/156/ETY 5 artiklan säännöksiä.
8. TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS
8.1 Toimenpiteet tuotannon vaatimustenmukaisuuden varmistamiseksi toteute-
taan direktiivin 70/156/ETY 10 artiklan säännösten mukaisesti.
8.2 Erityissäännökset8.2.1 Direktiivin 70/156/ETY liitteessä X olevassa 2.2 kohdassa tarkoitetuilla
tarkistuksilla on osoitettava myös tämän liitteen 2.3 kohdassa määritel-
tyjen ominaisuuksien mukaisuus.
8.2.2 Direktiivin 70/156/ETY liitteessä X olevan 2.4.4 kohdan soveltamiseksi
voidaan suorittaa tämän liitteen 6.2 kohdassa (päästöjä koskevat vaati-mukset) kuvaillut testit. Tässä tapauksessa hyväksynnän haltija voi
vaihtoehtoisesti pyytää saada käyttää vertailun perustana tyyppihyväk-
syntätestien aikana käytettyä varaosakatalysaattoria (tai muuta näytettä,
jonka on osoitettu vastaavan hyväksyttyä tyyppiä) eikä alkuperäistä kata-
lysaattoria. Tutkittavan näytteen avulla mitatut päästöarvot saavat
keskimäärin ylittää vertailuun käytetyn näytteen avulla lasketut keskiarvot
enintään 15 prosentilla.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 167
▼M14
Lisäys 1
Ilmoituslomake N:o … varaosakatalysaattoreiden EY-tyyppihyväksynnästä (direktiivi 70/220/
ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä …)
Seuraavat tiedot on tarvittaessa toimitettava kolmena kappaleena ja niihin on liitettävä sisällysluettelo.
Mahdolliset piirustukset on toimitettava sopivassa mittakaavassa ja riittävän yksityiskohtaisina A4-
koossa tai tähän kokoon taitettuina. Mahdollisten valokuvien on oltava riittävän yksityiskohtaisia.
Jos järjestelmissä, osissa tai erillisissä teknisissä yksiköissä on sähköohjattuja toimintoja, tiedot niiden
suoritusarvoista on toimitettava.
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 168
▼M14
Lisäys 2
Malli
(Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))
EY-TYYPPIHYVÄKSYNTÄTODISTUS
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 169
▼M14
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 170
▼M14
Lisäyksen liite
EY-tyyppihyväksyntätodistukseen N:o …
moottoriajoneuvojen varaosakatalysaattoreiden tyyppihyväksynnästä erillisinä teknisinä yksikköinä
direktiivin 70/220/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä …, mukaisesti
1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 171
▼M14
Lisäys 3
EY-Tyyppihyväksyntämerkkien malli
(Ks. tämän liitteen 5.2 kohta)
Edellä oleva hyväksyntämerkki, joka on kiinnitetty varaosakatalysaattorin osaan, osoittaa, että
kyseinen tyyppi on hyväksytty Ranskassa (e2) tämän direktiivin mukaisesti. Hyväksyntänumeron kaksi
ensimmäistä lukua (00) viittaavat direktiivin 70/220/ETY tehdylle viimeisimmälle tarkistukselle annet-tuun järjestyslukuun. Seuraavat neljä lukua (1234) muodostavat hyväksyntäviranomaisen
varaosakatalysaattorille antaman perushyväksyntänumeron.1970L0220 — FI — 31.12.1999 — 017.001 — 172