02021H2279 — FI — 30.12.2021 — 000.001

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.





Oikaistu:









▼B

▼C1

KOMISSION SUOSITUS (EU) 2021/2279,

annettu 15 päivänä joulukuuta 2021,

ympäristöjalanjälkeä koskevien menetelmien käyttämisestä tuotteiden ja organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen ja siitä tiedottamiseen







1. TARKOITUS JA SOVELTAMISALA

1.1 Tällä suosituksella edistetään ympäristöjalanjälkeä koskevien menetelmien käyttöä toimintapolitiikoissa ja ohjelmissa, jotka liittyvät kaikenlaisten tuotteiden (tavaroiden ja palvelujen) ja organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen ja/tai siitä tiedottamiseen.

1.2 Tämä suositus on osoitettu jäsenvaltioille sekä yksityisille ja julkisille organisaatioille, jotka mittaavat tai aikovat mitata tuotteidensa, palvelujensa tai organisaationsa elinkaaren ympäristötehokkuutta ja/tai tarjoavat tai aikovat tarjota elinkaaren ympäristötehokkuutta koskevaa tietoa jollekin yksityiselle, julkiselle tai kansalaisyhteiskunnan sidosryhmälle EU:ssa.

1.3 Tämä suositus ei vaikuta niiden sitovien EU:n säädösten täytäntöönpanoon, joissa säädetään erityisestä menetelmästä tuotteiden tai organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden laskemiseksi. Tähän suositukseen voidaan kuitenkin viitata EU:n lainsäädännössä tai politiikoissa tuotteiden tai organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden laskentamenetelmänä.

2. MÄÄRITELMÄT

Tässä suosituksessa sovelletaan seuraavia määritelmiä:

a) Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskeva menetelmä, jäljempänä PEF-menetelmä: yleinen menetelmä tuotteen elinkaaren mahdollisten ympäristövaikutusten mittaamiseksi ja niistä tiedottamiseksi, kuten liitteessä I vahvistetaan.

b) Organisaation ympäristöjalanjälkeä koskeva menetelmä, jäljempänä ”OEF-menetelmä”: yleinen menetelmä organisaation elinkaaren mahdollisten ympäristövaikutusten mittaamiseksi ja niistä tiedottamiseksi, kuten liitteessä III vahvistetaan.

c) Tuotteen ympäristöjalanjälki: tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevaan menetelmään perustuvan tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen tulos.

d) Organisaation ympäristöjalanjälki: organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevaan menetelmään perustuvan organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen tulos.

e) Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevat tuoteryhmäsäännöt, jäljempänä ”PEFCR-säännöt”: tuoteryhmäkohtaiset, elinkaareen perustuvat säännöt, joilla täydennetään PEF-tutkimuksia koskevia yleisiä menetelmäohjeita antamalla tarkempia eritelmiä tietyn tuoteryhmän tasolla. Jos tuoteryhmälle on olemassa PEFCR-säännöt, niitä olisi käytettävä kyseiseen tuoteryhmään kuuluvien tuotteiden ympäristöjalanjäljen laskemiseen.

f) Organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevat toimialasäännöt, jäljempänä ”OEFSR-säännöt”: toimialakohtaiset, elinkaareen perustuvat säännöt, joilla täydennetään OEF-tutkimuksia koskevia yleisiä menetelmäohjeita antamalla tarkempia eritelmiä tietyn toimialan tasolla. Jos toimialalle on olemassa OEFSR-säännöt, niitä olisi käytettävä kyseiseen toimialaan kuuluvien organisaatioiden ympäristöjalanjäljen laskemiseen.

g) Elinkaaren ympäristötehokkuus: mahdollisen ympäristötehokkuuden määrällinen mittari, jossa otetaan huomioon tuotteen tai organisaation elinkaaren kaikki asiaankuuluvat vaiheet tuotantoketjun näkökulmasta

h) Elinkaaren ympäristötehokkuudesta tiedottaminen: elinkaaren ympäristötehokkuutta koskevien tietojen välittäminen muun muassa liikekumppaneille, sijoittajille, julkisille elimille tai kuluttajille.

i) Organisaatio: julkinen tai yksityinen yritys, yhtiö, viranomainen tai laitos, sen osa tai sellaisten yhdistelmä, jolla on omat toiminnot ja oma hallinto, riippumatta siitä, onko se oikeushenkilö.

j) Ohjelma: voittoa tavoitteleva tai tavoittelematon aloite, johon osallistuu yksityisiä yrityksiä tai niiden yhdistys, julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia tai valtiojohtoisia tai valtiosta riippumattomia järjestöjä ja joka edellyttää elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista.

k) Toimialajärjestö: organisaatio, joka edustaa yksityisiä yrityksiä, jotka ovat organisaation jäseniä, tai yksityisiä yrityksiä, jotka toimivat tietyllä alalla paikallisella, alueellisella, kansallisella tai kansainvälisellä tasolla.

l) Rahoitusyhteisö: kaikki rahoituspalveluja (myös taloudellista neuvontaa) tarjoavat toimijat, mukaan luettuna pankit, sijoittajat ja vakuutusyhtiöt.

3. PEF- JA OEF-MENETELMIEN KÄYTTÖ JÄSENVALTIOIDEN TOIMINTAPOLITIIKOISSA

Jäsenvaltioiden olisi:

3.1 tarvittaessa käytettävä PEF- tai OEF-menetelmiä ja niihin liittyviä PEFCR- ja OEFSR-sääntöjä vapaaehtoisissa toimintapolitiikoissa, joihin liittyy tuotteiden tai organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista. Samalla on varmistettava, etteivät nämä toimintapolitiikat luo esteitä tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle EU:ssa;

3.2 hyväksyttävä PEF- tai OEF-menetelmiin ja niihin liittyviin PEFCR- ja OEFSR-sääntöihin perustuvat elinkaaren ympäristötehokkuutta koskevat tiedot tai väittämät asiaankuuluvissa kansallisissa ohjelmissa, joihin sisältyy tuotteiden tai organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista;

3.3 pyrittävä parantamaan korkealaatuisten elinkaaritietojen saatavuutta käynnistämällä toimia kansallisten tietokantojen kehittämiseksi, tarkistamiseksi ja saataville asettamiseksi sekä tukemalla olemassa olevia julkisia tietokantoja ympäristöjalanjälkeä koskevien vaatimusten mukaisiin data-aineistoihin sovellettavien vaatimusten pohjalta. Olisi varmistettava eri tietokantojen keskinäinen johdonmukaisuus;

3.4 tuettava komission toimia, jotka liittyvät ympäristöjalanjälkeen perustuvan menetelmän kanssa yhdenmukaisten data-aineistojen saatavuuteen;

3.5 annettava pk-yrityksille apua ja välineitä, jotta nämä voivat mitata ja parantaa tuotteidensa tai organisaationsa elinkaaren ympäristötehokkuutta PEF- ja OEF-menetelmien ja niihin liittyvien PEFCR- ja OEFSR-sääntöjen perusteella ja tiedottaa siitä. Tässä yhteydessä viranomaisten olisi vältettävä uusien välineiden kehittämistä, mikäli olemassa olevat välineet soveltuvat myös edellä mainittuihin tarkoituksiin;

3.6 edistettävä OEF-menetelmän ja siihen liittyvien OEFSR-sääntöjen käyttöä julkisten organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen tai siitä tiedottamiseen;

3.7 edistettävä ja tuettava PEF- ja OEF-menetelmien käyttöä kansainvälisellä tasolla, myös monenvälisillä foorumeilla tai elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista koskevissa ohjelmissa. Tässä yhteydessä viranomaisten olisi harkittava avun ja välineiden tarjoamista EU:n kumppanimaiden pk-yrityksille niiden tuottamien välituotteiden tai puolivalmisteiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseksi ja parantamiseksi.

4. PEF- JA OEF-MENETELMIEN KÄYTTÖ YRITYKSISSÄ JA MUISSA YKSITYISISSÄ ORGANISAATIOISSA

Yritysten ja muiden yksityisten organisaatioiden, jotka päättävät mitata tuotteidensa tai organisaatioidensa elinkaaren ympäristötehokkuutta tai tiedottaa siitä, olisi:

4.1 käytettävä PEF- ja OEF-menetelmiä ja niihin liittyviä PEFCR- ja OEFSR-sääntöjä tuotteidensa tai organisaationsa elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen tai siitä tiedottamiseen;

4.2 edistettävä julkisten tietokantojen tarkistamista ja täydennettävä niitä korkealaatuisilla elinkaaritiedoilla, jotka täyttävät ympäristöjalanjälkeä koskevien vaatimusten mukaisiin data-aineistoihin sovellettavat vaatimukset, sekä tuettava komission toimia, jotka liittyvät ympäristöjalanjälkeen perustuvan menetelmän kanssa yhdenmukaisten data-aineistojen saatavuuteen;

4.3 harkittava yritysten ja erityisesti pk-yritysten tukemista koko niiden toimitusketjun osalta PEF- ja OEF-menetelmiin ja niihin liittyviin PEFCR- ja OEFSR-sääntöihin perustuvien tietojen toimittamisessa sekä niiden organisaatioiden ja tuotteiden elinkaaren ympäristötehokkuuden parantamisessa.

Toimialajärjestöjen olisi:

4.4 edistettävä PEF- ja OEF-menetelmien ja niihin liittyvien PEFCR- ja OEFSR-sääntöjen käyttöä jäsentensä keskuudessa;

4.5 edistettävä julkisten tietokantojen tarkistamista ja täydennettävä niitä korkealaatuisilla elinkaaritiedoilla, jotka täyttävät ympäristöjalanjälkeä koskevien vaatimusten mukaisiin data-aineistoihin sovellettavat vaatimukset, sekä tuettava komission toimia, jotka liittyvät ympäristöjalanjälkeen perustuvan menetelmän kanssa yhdenmukaisten data-aineistojen saatavuuteen;

4.6 tarjottava käyttöön yksinkertaistettuja laskentavälineitä ja asiantuntemusta, jotta voidaan auttaa pk-yrityksiä laskemaan tuotteidensa tai organisaationsa elinkaaren ympäristötehokkuus PEF- ja OEF-menetelmien ja niihin liittyvien PEFCR- ja OEFSR-sääntöjen perusteella;

4.7 edistettävä ja tuettava PEF- ja OEF-menetelmien käyttöä kansainvälisellä tasolla, myös monenvälisillä foorumeilla tai elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista koskevissa ohjelmissa.

5. PEF- JA OEF-MENETELMIEN JA NIIHIN LIITTYVIEN PEFCR- JA OEFSR-SÄÄNTÖJEN KÄYTTÄMINEN OHJELMISSA, JOTKA LIITTYVÄT ELINKAAREN YMPÄRISTÖTEHOKKUUDEN MITTAAMISEEN TAI SIITÄ TIEDOTTAMISEEN

5.1 Elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen tai siitä tiedottamiseen liittyvissä ohjelmissa olisi käytettävä PEF- ja OEF-menetelmiä ja niihin liittyviä PEFCR- ja OEFSR-sääntöjä vertailumenetelmänä tuotteiden ja organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamisessa tai siitä tiedottamisessa.

6. PEF- JA OEF-MENETELMIEN JA NIIHIN LIITTYVIEN PEFCR- JA OEFSR-SÄÄNTÖJEN KÄYTTÄMINEN RAHOITUSYHTEISÖSSÄ

Rahoitusyhteisön jäsenten olisi tarvittaessa:

6.1 edistettävä PEF- ja OEF-menetelmien ja niihin liittyvien PEFCR- ja OEFSR-sääntöjen perusteella laskettujen elinkaaren ympäristötehokkuutta koskevien tietojen käyttöä elinkaaren ympäristötehokkuuteen liittyvien taloudellisten riskien arvioinnissa;

6.2 edistettävä OEF-tutkimuksiin perustuvien tietojen käyttöä kestävän kehityksen indeksin ympäristöosaan liittyvien suoritustasojen arvioinnissa;

6.3 edistettävä ja tuettava PEF- ja OEF-menetelmien käyttöä kansainvälisellä tasolla, myös monenvälisillä foorumeilla tai elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamista tai siitä tiedottamista koskevissa ohjelmissa.

7. TODENTAMINEN

7.1 Jos PEF- ja OEF-tutkimukset julkistetaan kolmansille osapuolille, ne olisi todennettava PEF- ja OEF-menetelmien vaatimusten sekä PEFCR- ja OEFSR-säännöissä mahdollisesti esitettyjen erityisten ohjeiden mukaisesti.

8. SUOSITUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANOA KOSKEVAT KERTOMUKSET

8.1 Jäsenvaltioita kehotetaan raportoimaan komissiolle kerran vuodessa tämän suosituksen perusteella toteutetuista toimista. Tiedot olisi toimitettava ensimmäisen kerran vuoden kuluttua tämän suosituksen hyväksymisestä. Toimitettavien tietojen olisi sisällettävä seuraavat tiedot:

a) PEF- ja OEF-menetelmien ja niihin liittyvien PEFCR- ja OEFSR-sääntöjen käyttötapa toimintapoliittisissa aloitteissa;

b) aloitteiden kattamien tuotteiden ja organisaatioiden määrä;

c) elinkaaren ympäristötehokkuuteen liittyvät kannustimet;

d) korkealaatuisten elinkaaritietojen kehittämiseen liittyvät aloitteet;

e) pk-yrityksille annettu apu elinkaaren aikaisten ympäristötietojen toimittamisessa ja niiden elinkaaren ympäristötehokkuuden parantamisessa;

f) menetelmien käytön aikana havaitut mahdolliset ongelmat ja pullonkaulat.

9. EDELLISEN SUOSITUKSEN KUMOAMINEN

Kumotaan komission suositus 2013/179/EU. Viittauksia kumottuun suositukseen pidetään viittauksina tähän suositukseen.









LIITE I.

Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskeva menetelmä

Lyhenteet Määritelmät Suhde muihin menetelmiin ja standardeihin 1. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevat tuoteryhmäsäännöt (PEFCR-säännöt) 1.1. Lähestymistapa ja esimerkkejä mahdollisista käyttötarkoituksista 2. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevien tutkimusten yleiset näkökohdat 2.1. PEF-menetelmän soveltaminen 2.2. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen periaatteet 2.3. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen vaiheet 3. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen tavoitteiden ja soveltamisalan määrittely 3.1. Tavoitteiden määrittely 3.2. Soveltamisalan määrittely 3.2.1 Toiminnallinen yksikkö ja vertailuvirta 3.2.2 Järjestelmärajat 3.2.3 Ympäristöjalanjäljen (EF) vaikutusluokat 3.2.4 PEF-raporttiin sisällytettävät täydentävät tiedot 3.2.5 Oletukset ja tutkimuksen rajoitukset 4. Elinkaari-inventaario 4.1 Esiselvitys 4.2 Elinkaarivaiheet 4.2.1 Raaka-aineiden hankinta ja esikäsittely 4.2.2 Valmistus 4.2.3 Jakelu 4.2.4 Käyttö 4.2.5 Käytöstä poisto (ml. tuotteiden hyödyntäminen ja kierrätys) 4.3 Elinkaari-inventaarion nimikkeistö 4.4 Mallintamista koskevat vaatimukset 4.4.1 Maataloustuotanto 4.4.2 Sähkönkäyttö 4.4.3 Kuljetukset ja logistiikka 4.4.4 Tuotantohyödykkeet – infrastruktuuri ja laitteet 4.4.5 Varastointi jakelukeskuksessa tai vähittäismyymälässä 4.4.6 Otantamenettely 4.4.7 Käyttövaiheen mallintamista koskevat vaatimukset 4.4.8 Kierrätysmateriaalien ja käytöstä poiston mallintaminen 4.4.9 Tuotteen käyttöiän pidentäminen 4.4.10 Kasvihuonekaasupäästöt ja -poistumat 4.4.11 Hyvitykset 4.5 Monitoimintoisten prosessien käsittely 4.5.1 Kohdentaminen kotieläintaloudessa 4.6 Tiedonkeruuta ja tietojen laatua koskevat vaatimukset 4.6.1 Yrityskohtaiset tiedot 4.6.2 Sekundaaridata 4.6.3 Käytettävät data-aineistot 4.6.4 Rajaukset 4.6.5 Lähtötietojen laatuvaatimukset 5. Ympäristöjalanjäljen (EF) vaikutusarviointi 5.1 Luokittelu ja karakterisointi 5.1.1 Luokittelu 5.1.2 Karakterisointi 5.2 Normalisointi ja painotus 5.2.1 Ympäristöjalanjäljen vaikutusarvioinnin tulosten normalisointi 5.2.2 Ympäristöjalanjäljen vaikutusarvioinnin tulosten painotus 6. Tuotteen ympäristöjalanjäljen tulosten tulkinta 6.1 Johdanto 6.2 Tuotteen ympäristöjalanjälkimallin luotettavuuden arvioiminen 6.3 Kriittisten pisteiden yksilöiminen: merkityksellisten vaikutusluokkien, elinkaarivaiheiden, prosessien ja perusvirtojen määrittäminen 6.3.1 Merkityksellisten vaikutusluokkien yksilöiminen 6.3.2 Merkityksellisten elinkaarivaiheiden yksilöiminen 6.3.3 Merkityksellisten prosessien yksilöiminen 6.3.4 Merkityksellisten perusvirtojen yksilöiminen 6.3.5 Negatiivisten lukujen käsittely 6.3.6 Yhteenveto vaatimuksista 6.3.7 Esimerkki 6.4 Päätelmät ja suositukset 7. Tuotteen ympäristöjalanjälkiraportit 7.1 Johdanto 7.1.1 Yhteenveto 7.1.2 Yhdistetty EF-vaatimusten mukainen data-aineisto 7.1.3 Pääraportti 7.1.4 Validointilausunto 7.1.5 Liitteet 7.1.6 Luottamuksellinen raportti 8. PEF-tutkimusten ja PEF-raporttien sekä viestintävälineiden todentaminen ja validointi 8.1 Todentamisen laajuuden määrittely 8.2 Todentamismenettely 8.3 Todentaja 8.3.1 Todentajia koskevat vähimmäisvaatimukset 8.3.2 Johtavan todentajan asema todentamistiimissä 8.4 Todentamista ja validointia koskevat vaatimukset 8.4.1 PEF-tutkimuksen todentamista ja validointia koskevat vähimmäisvaatimukset 8.4.2 Todentamis- ja validointitekniikat 8.4.3 Tietojen luottamuksellisuus 8.5 Todentamis-/validointiprosessin tulokset 8.5.1 Todentamis- ja validointikertomuksen sisältö 8.5.2 Validointilausunnon sisältö 8.5.3 Todentamis- ja validointikertomuksen ja validointilausunnon voimassaolo Viittaukset Luettelo kaavioista Luettelo taulukoista

Lyhenteet

ADEME Agence de l’Environnement et de la Maîtrise de l’Energie, Ranskan ympäristö- ja energiavirasto

AF kohdentamiskerroin

AR kohdentamissuhde

B2B yritysten välinen kauppa

B2C kuluttajakauppa

BoC osaluettelo

BoM materiaaliluettelo

BP paras käytäntö

BSI British Standards Institution, Britannian standardointilaitos

CF karakterisointikerroin

CFC-yhdisteet kloorifluorihiilivedyt

CFF kiertojalanjäljen laskentakaava

CPA tilastollinen toimialoittainen tuoteluokitus

DC jakelukeskus

DMI kuiva-aineen saanti

DNM tietotarvematriisi

DQR lähtötietojen laatuluokitus

EK Euroopan komissio

EF ympäristöjalanjälki

EI ympäristövaikutus

EMAS ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä

EMS ympäristöjärjestelmät

EoL käytöstä poisto

EPD ympäristötuoteseloste

FU toiminnallinen yksikkö

GE energian kokonaiskulutus

GHG kasvihuonekaasu

GR maantieteellinen edustavuus

GRI Global Reporting Initiative, GRI-ohjeisto

GWP ilmaston lämmityspotentiaali, lämmitysvaikutus

ILCD International Reference Life Cycle Data System, ILCD-käsikirja

ILCD-EL International Reference Life Cycle Data System – Entry Level, ILCD-EL-käsikirja

IPCC hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli

ISIC kansainvälinen toimialaluokitusstandardi

ISO Kansainvälinen standardisoimisjärjestö

IUCN Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto

JRC Yhteinen tutkimuskeskus

LCA elinkaariarviointi

LCDN Life Cycle Data Network (elinkaaritiedon verkosto)

LCI elinkaari-inventaario

LCIA vaikutusarviointi

LCT elinkaariajattelu

LT käyttöikä

NACE Euroopan unionin tilastollinen toimialaluokitus (Nomenclature Générale des Activités Economiques dans les Communautés Européennes)

NDA salassapitosopimus

NGO kansalaisjärjestö

NMVOC muut haihtuvat orgaaniset yhdisteet kuin metaani

OEFSR organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevat toimialasäännöt, OEFCR-säännöt

P tarkkuus

PAS julkisesti saatavilla oleva spesifikaatio

PCR tuoteryhmäsäännöt

PEF tuotteen ympäristöjalanjälki

PEFCR tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevat tuoteryhmäsäännöt, PEFCR-säännöt

PEF-RP edustavaa tuotetta koskeva PEF-tutkimus

RF vertailuvirta

RP edustava tuote

SB järjestelmäraja

SMRS kestävyyden mittaus- ja raportointijärjestelmä

SS taustatutkimus

TeR teknologinen edustavuus

TiR ajallinen edustavuus

TS tekninen sihteeristö

UNEP YK:n ympäristöohjelma

UUID Universally Unique Identifier, yksilöllinen tunniste

WBCSD World Business Council for Sustainable Development, maailman kestävän kehityksen yritysneuvosto

WRI World Resources Institute (Maailman luonnonvarain instituutti)

Käsitteet ”on (tehtävä)”, ”olisi (tehtävä)” ja ”voidaan (tehdä)”

Liitteessä I käytetään tiettyjä sanamuotoja osoittamaan vaatimuksia, suosituksia ja yritysten valittavina olevia vaihtoehtoja.

Sanamuotoa ”on (tehtävä)” käytetään osoittamaan, mitä vaaditaan, jotta PEF-tutkimus on tämän menetelmän mukainen.

Sanamuoto ”olisi (tehtävä)” osoittaa, että kyseessä on suositus eikä vaatimus. Tutkimuksen tekijän on perusteltava ja esitettävä avoimesti tällaisista suosituksista poikkeaminen.

Sanamuotoa ”voidaan (tehdä)” käytetään osoittamaan, että kyseessä on mahdollinen vaihtoehto.

Määritelmät

Toimintotiedot – elinkaari-inventaarion (LCI) mallintamisessa käytettävät prosesseihin liittyvät tiedot. Prosessiketjujen yhdistetyt LCI-tiedot, jotka kuvaavat tietyn prosessin eri toimintoja, kerrotaan niitä vastaavilla toimintotiedoilla ( 1 ) ja lasketaan sitten yhteen kyseisen prosessin ympäristöjalanjäljen määrittämiseksi.

Toimintotietoja ovat esimerkiksi käytetyn sähkön määrä kilowattitunteina, käytetyn polttoaineen määrä, prosessin tuotokset (esim. jäte), laitteiden käyttötuntien määrä, kuljettu matka ja rakennuksen lattia-ala.

Tarkoittaa samaa kuin ”muut kuin perusvirrat”.

Happamoituminen – EF-vaikutusluokka, jossa tarkastellaan happamoitumista aiheuttavien aineiden ympäristövaikutuksia. NOx-, NH3- ja SOx-päästöt aiheuttavat vetyionien (H+) vapautumista kaasujen mineralisaation yhteydessä. Protonit edistävät maaperän ja veden happamoitumista, kun niitä vapautuu alueilla, joiden puskurointikyky on alhainen, mikä johtaa metsien häviämiseen ja järvien happamoitumiseen.

Täydentävät ympäristötiedot – muut kuin EF-vaikutusluokkia koskevat ympäristötiedot, jotka lasketaan ja ilmoitetaan PEF-tulosten ohella.

Täydentävät tekniset tiedot – muut kuin ympäristötiedot, jotka lasketaan ja ilmoitetaan PEF-tulosten ohella.

Yhdistetty data-aineisto – tuotejärjestelmän koko tai osittainen elinkaari, jossa (perusvirtojen ja mahdollisten merkityksettömien jätevirtojen ja radioaktiivisten jätteiden merkityksettömien määrien ohella) eritellään prosessissa syntyvät tuotteet syöte- ja tuotosluettelon vertailuvirtoina mutta ei muita tavaroita tai palveluja.

Yhdistettyjä data-aineistoja kutsutaan myös ”LCI-data-aineistoiksi”. Yhdistetyt data-aineistot voidaan koostaa horisontaalisesti ja/tai vertikaalisesti.

Kohdentaminen – monitoimintoisuuteen liittyvien ongelmien ratkaisemisessa käytettävä lähestymistapa. Sillä tarkoitetaan prosessin tai tuotejärjestelmän syöte- ja tuotosvirtojen jakamista tarkasteltavan järjestelmän ja yhden tai useamman muun järjestelmän välillä.

Sovelluskohtainen – materiaalin tiettyä käyttötarkoitusta koskeva yleinen näkökohta, kuten pullojen sisältämän PET-muovin keskimääräinen kierrätysaste.

Haitanjaollinen mallintaminen – prosessiperusteinen mallintaminen, jolla pyritään esittämään keskimääräiset olosuhteet staattisesti, markkinavälitteiset vaikutukset pois lukien.

Keskiarvotiedot – spesifisten tietojen tuotantopainotettu keskiarvo.

Taustaprosessit – tuotteen elinkaaren prosessit, joista ei ole mahdollista saada suoraan tietoa. Esimerkiksi useimpien toimitusketjun alkupään prosessien ja yleisesti kaikkien toimitusketjun loppupään prosessien katsotaan olevan taustaprosesseja.

Vertailuarvo – standardi tai vertailukohta, johon voidaan tehdä vertailuja. PEF-tutkimusten yhteydessä termillä ”vertailuarvo” tarkoitetaan EU:n markkinoilla myydyn edustavan tuotteen keskimääräistä ympäristötehokkuutta.

Materiaaliluettelo (BoM) – materiaaliluettelo tai tuoterakenne (tai vastaava asiakirja) on luettelo raaka-aineista, osakokoonpanoista, välikokoonpanoista, osakomponenteista, osista ja määristä, joita PEF-tutkimuksen kohteena olevan tuotteen valmistukseen tarvitaan. Joillakin aloilla tätä vastaa osaluettelo (BoC).

Yritysten välinen kauppa (B2B) – yritysten, kuten valmistajan ja tukkukauppiaan tai tukkukauppiaan ja vähittäismyyjän, väliset liiketoimet.

Kuluttajakauppa (B2C) – yritysten ja kuluttajien, kuten vähittäismyyjien ja kuluttajien, väliset liiketoimet.

Karakterisointi – sen määrittäminen, miten suuri vaikutus kullakin luokitellulla syötteellä/tuotoksella on asianomaisiin EF-vaikutusluokkiin, ja näiden vaikutusten laskeminen yhteen kunkin luokan osalta.

Tämä edellyttää inventaariotietojen lineaarista kertomista karakterisointikertoimilla kunkin tarkasteltavan aineen ja EF-vaikutusluokan osalta. Esimerkiksi ilmastonmuutosta koskevassa EF-vaikutusluokassa vertailuaine on hiilidioksidi (CO2) ja vertailuyksikkö on kg CO2-ekvivalenttia.

Karakterisointikerroin – karakterisointimallista johdettu kerroin, jonka avulla muunnetaan elinkaari-inventaarion tulokset asianomaisen EF-vaikutusluokkaindikaattorin mukaiseen yhteiseen yksikköön.

Luokittelu – elinkaari-inventaariossa määritettyjen materiaali-/energiasyötteiden ja tuotosten osoittaminen EF-vaikutusluokkiin sen mukaan, miten kukin aine saattaa vaikuttaa kuhunkin tarkasteltavaan EF-vaikutusluokkaan.

Ilmastonmuutos – EF-vaikutusluokka, jossa otetaan huomioon kaikki kasvihuonekaasupäästöjä aiheuttavat syötteet ja tuotokset. Ilmastonmuutoksen seurauksiin kuuluvat maapallon keskilämpötilan nousu ja äkilliset alueelliset ilmasto-olojen muutokset.

Rinnakkaistoiminto – rinnakkaistoiminnoilla tarkoitetaan samasta yksikköprosessista tai tuotejärjestelmästä tulevaa kahta tai useampaa toimintoa.

EF-tutkimuksen tilaaja – organisaatio (tai organisaatioryhmä), kuten kaupallinen yritys tai voittoa tavoittelematon organisaatio, joka rahoittaa PEF-menetelmän ja asiaankuuluvien PEFCR-sääntöjen (jos saatavilla) mukaisesti tehtävän EF-tutkimuksen.

Yrityskohtaiset tiedot – yhdestä tai useammasta tuotantolaitoksesta suoraan mitatut tai kerätyt tiedot (laitoskohtaiset tiedot), jotka edustavat asianomaisen yrityksen harjoittamaa toimintaa (”yritys” tarkoittaa samaa kuin ”organisaatio”). Tarkoittaa samaa kuin ”primaaridata”. Edustavuuden määrittämissä voidaan soveltaa otantamenettelyä.

Yrityskohtainen data-aineisto – data-aineisto (eritelty tai yhdistetty), johon on koottu yrityskohtaisia tietoja. Useimmissa tapauksissa toimintotiedot ovat yrityskohtaisia tietoja kun taas alaprosesseja koskevat data-aineistot on johdettu taustatietokannoista.

Vertailuväite – saman toiminnon tuottavaan kilpailevaan tuotteeseen (tai tuoteryhmän vertailuarvoon) kohdistuva tuotteen paremmuutta tai samanlaisuutta koskeva ympäristöväittämä.

Vertailu – kahden tai useamman tuotteen (graafinen tai muu) vertailu, johon ei liity vertailuväitettä mutta joka perustuu PEF-tutkimuksen tuloksiin ja asiaankuuluviin PEFCR-sääntöihin.

Kuluttaja – suuren yleisön yksittäinen jäsen, joka hankkii tai käyttää tavaroita, omaisuutta tai palveluja yksityisiin tarkoituksiin.

Rinnakkaistuote – kaksi tuotetta tai useampi tuote, jotka ovat peräisin samasta yksikköprosessista tai tuotejärjestelmästä.

Kehdosta portille – tuotteen osittainen toimitusketju raaka-aineiden hankinnasta (”kehto”) valmistajan ”portille” asti. Tähän eivät sisälly jakelua, varastointia, käyttöä ja käytöstä poistoa koskevat toimitusketjuvaiheet.

Kehdosta hautaan – tuotteen elinkaari, johon sisältyvät raaka-aineiden hankintaa, käsittelyä, jakelua, varastointia, käyttöä ja hävittämistä tai kierrätystä koskevat vaiheet. Kaikki merkitykselliset syötteet ja tuotokset otetaan huomioon kaikissa elinkaarivaiheissa.

Kriittinen arviointi – prosessi, jolla pyritään varmistamaan PEFCR-sääntöjen sekä PEF-menetelmän mukaisten periaatteiden ja vaatimusten välinen johdonmukaisuus.

Lähtötietojen laatu – lähtötietojen ominaisuudet, jotka liittyvät niiden kykyyn täyttää määritellyt vaatimukset. Lähtötietojen laatu käsittää eri näkökohtia, mukaan lukien inventaariotietojen teknologinen, maantieteellinen ja ajallinen edustavuus sekä tietojen täydellisyys ja tarkkuus.

Lähtötietojen laatuluokitus (DQR) – data-aineiston semikvantitatiivisen arvioinnin tulos, joka perustuu teknologista, maantieteellistä ja ajallista edustavuutta ja tarkkuutta koskeviin laatukriteereihin. Lähtötietojen laatu määritetään dokumentoidun data-aineiston perusteella.

Viivästyneet päästöt – päästöt, jotka vapautuvat ajan mittaan esimerkiksi pitkien käyttö- tai käytöstäpoistovaiheiden aikana (vrt. yksittäiset, kertaluontoiset päästöt).

Suorat perusvirrat (tai ”perusvirrat”) – päästöt ja luonnonvarojen käyttö, jotka liittyvät suoraan tarkasteltavaan prosessiin, esimerkiksi kemiallisesta prosessista aiheutuvat päästöt tai kattiloista paikan päällä syntyvät hajapäästöt.

Suora maankäytön muutos (dLUC) – muutos yhdestä maankäyttötyypistä toiseen, joka tapahtuu tietyllä maa-alueella eikä johda toisen järjestelmän muuttumiseen.

Liittyä suoraan – tällä tarkoitetaan määritettyjen järjestelmärajojen sisäistä prosessia, toimintaa tai vaikutusta.

Erittely – prosessi, jossa yhdistetty data-aineisto jaotellaan pienempiin yksikköprosessikohtaisiin data-aineistoihin (horisontaalisesti tai vertikaalisesti). Erittely voi auttaa tarkentamaan tietoja. Se ei kuitenkaan saisi koskaan vaarantaa tai uhata vaarantaa alkuperäisten yhdistettyjen data-aineistojen laatua ja johdonmukaisuutta.

Toimitusketjun loppupää (downstream) – sijoittuu tuotteen toimitusketjussa viiteajankohdan jälkeen.

Ekotoksisuus makeassa vedessä – EF-vaikutusluokka, jossa tarkastellaan ekosysteemiin kohdistuvia myrkyllisiä vaikutuksia, jotka vahingoittavat yksittäisiä lajeja ja muuttavat ekosysteemin rakennetta ja toimintaa. Ekotoksisuus on seurausta useista eri toksikologisista mekanismeista, joita suoraan ekosysteemin terveyteen vaikuttavien aineiden päästöt aiheuttavat.

EF-viestintävälineet – kaikki mahdolliset keinot, joita voidaan käyttää EF-tutkimuksen tuloksista tiedottamiseen sidosryhmille (esim. tuotemerkinnät, ympäristötuoteselosteet, ympäristöväittämät, verkkosivustot, infografiikka).

EF-vaatimusten mukainen data-aineisto – data-aineisto, joka on kehitetty JRC:n säännöllisesti päivittämiä EF-vaatimuksia noudattaen. ( 2 )

Sähkön seuranta ( 3 ) – prosessi, jossa sähkönkulutustiedot yhdistetään sähköntuotannon ominaistietoihin.

Perusvirrat – elinkaari-inventaariossa perusvirtoihin sisältyvät tarkasteltavaan järjestelmään ympäristöstä tuleva materiaali tai energia, jota ihminen ei vielä ole käsitellyt, sekä tarkasteltavasta järjestelmästä ympäristöön lähtevä materiaali tai energia, jota ihminen ei enää käsittele.

Perusvirtoja ovat esimerkiksi luonnosta hankitut raaka-aineet tai päästöt ilmaan, veteen tai maaperään, jotka liittyvät suoraan EF-vaikutusluokkien karakterisointikertoimiin.

Ympäristönäkökohta – organisaation toimintojen, tuotteiden tai palvelujen osa, jolla on tai voi olla vaikutuksia ympäristöön.

EF-vaikutusarviointi – PEF-analyysin vaihe, jonka tarkoituksena on ymmärtää ja arvioida tuotejärjestelmän mahdollisten ympäristövaikutusten laajuutta ja merkittävyyttä tuotteen koko elinkaaren ajalta. EF-vaikutusarviointimenetelmien avulla voidaan perusvirroille määritellä vaikutusten karakterisointikertoimet, joiden avulla vaikutukset voidaan yhdistää rajalliseksi määräksi keskipisteindikaattoreita.

EF-vaikutusarviointimenetelmä – menetelmä, jolla elinkaari-inventaariotiedot voidaan muuntaa tarkasteltavan ympäristövaikutuksen määrällisiksi osuuksiksi.

EF-vaikutusluokka – luonnonvarojen käyttöä tai ympäristövaikutuksia kuvaava luokka, johon elinkaari-inventaariotiedot liittyvät.

EF-vaikutusluokkaindikaattori – ympäristöjalanjäljen vaikutusluokkaa edustava määrällinen mittari.

Ympäristövaikutus – mikä tahansa ympäristössä tapahtuva haitallinen tai hyödyllinen muutos, joka on kokonaan tai osittain organisaation toimintojen, tuotteiden tai palvelujen seurausta.

Ympäristömekanismi – kussakin EF-vaikutusluokassa toimiva fysikaalisten, kemiallisten ja biologisten prosessien muodostama järjestelmä, joka yhdistää elinkaari-inventaarion tulokset EF-vaikutusluokkaindikaattoreihin.

Rehevöityminen – EF-vaikutusluokka, joka liittyy jätevesistä ja lannoitetusta maatalousmaasta peräisin oleviin ravinteisiin (lähinnä typpi ja fosfori), jotka kiihdyttävät levien ja muun kasvillisuuden kasvua vedessä.

Eloperäisen aineksen hajoaminen kuluttaa happea, mikä johtaa hapen puutteeseen ja joissain tapauksissa myös kalakuolemiin. Rehevöitymistä tarkasteltaessa päästettyjen aineiden määrä muunnetaan yhteismitalliseen mittayksikköön, joka ilmaistaan kuolleen biomassan hajottamiseen tarvittavan hapen määränä.

Rehevöitymisestä aiheutuvien vaikutusten arvioinnissa käytetään kolmea EF-vaikutusluokkaa: ”rehevöityminen maalla”, ”rehevöityminen makeassa vedessä”, ”rehevöityminen merivedessä”.

Ulkoinen viestintä – viestintä muille asianosaisille kuin tutkimuksen tilaajalle tai toteuttajalle.

Ekstrapoloidut tiedot – tietystä prosessista kerätyt tiedot, joita käytetään kuvaamaan samankaltaista prosessia, josta ei ole saatavilla tietoja, ja joiden oletetaan olevan kohtuullisen edustavia.

Vuokaavio – kaavioesitys virroista, joita esiintyy yhdessä tai useammassa prosessivaiheessa tarkasteltavan tuotteen elinkaaren aikana.

Edustaprosessien perusvirrat – suorat perusvirrat (päästöt ja luonnonvarojen käyttö), joista on saatavilla primaaridataa (eli yrityskohtaisia tietoja).

Edustaprosessit – tuotteen elinkaareen sisältyvät prosessit, joista on suoraan saatavilla tietoa. Esimerkiksi valmistajan tuotantolaitos ja muut valmistajan tai sen alihankkijoiden prosessit (esim. tavarakuljetukset, päätoimipaikan palvelut) ovat edustaprosesseja.

Toiminnallinen yksikkö – tarkasteltavan tuotteen toteuttamien toimintojen ja/tai palvelujen laadulliset ja määrälliset näkökohdat. Toiminnallisen yksikön määritelmä vastaa kysymyksiin ”mitä”, ”miten paljon”, ”miten hyvin” ja ”miten kauan”.

Portilta portille – tuotteen toimitusketjun osa, joka käsittää ainoastaan tietyn organisaation tai tuotantolaitoksen prosessit.

Portilta hautaan – tuotteen toimitusketjun osa, joka käsittää ainoastaan jakelua, varastointia, käyttöä ja hävittämistä tai kierrätystä koskevat vaiheet.

Ilmaston lämmityspotentiaali eli lämmitysvaikutus (GWP) – indeksi, joka mittaa tietyn aineen massayksikön aiheuttamaa säteilypakotetta valitulla aikajänteellä. Se ilmaistaan vertailuaineena (esim. CO2-ekvivalentteina) ja lasketaan tietylle ajanjaksolle (esim. GWP20, GWP100 ja GWP500 kuvaavat 20:n, 100:n ja 500 vuoden ajanjaksoja).

GWP yhdistää tiedot sekä säteilypakotteesta (eli aineen päästöjen aiheuttamasta energiavirrasta) että ajanjaksosta, jonka aine viipyy ilmakehässä, ja mittaa siten aineen kykyä vaikuttaa maapallon keskipintalämpötilan muuttumiseen ja tästä seuraaviin muutoksiin eri ilmastomuuttujissa sekä ilmastonmuutoksen vaikutuksiin, kuten myrskyjen esiintymistiheyteen ja voimakkuuteen, sateen voimakkuuteen ja tulvien esiintymistiheyteen.

Horisontaalinen keskiarvotus – useiden yksikköprosessikohtaisten data-aineistojen tai sellaisten yhdistettyjen prosessidata-aineistojen, joissa kukin prosessi tuottaa saman vertailuvirran, yhdistäminen uudeksi prosessidata-aineistoksi.

Myrkyllisyys ihmiselle – syöpää aiheuttavat vaikutukset – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa ihmisiin kohdistuvia kielteisiä terveysvaikutuksia, joita aiheutuu myrkyllisten aineiden hengittämisestä, nauttimisesta ruoan tai veden mukana tai imeytymisestä ihon kautta, sikäli kuin niillä on yhteys syöpään.

Myrkyllisyys ihmiselle – muut kuin syöpää aiheuttavat vaikutukset – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa ihmisiin kohdistuvia kielteisiä terveysvaikutuksia, joita aiheutuu myrkyllisten aineiden hengittämisestä, nauttimisesta ruoan tai veden mukana tai imeytymisestä ihon kautta, sikäli kuin niillä on yhteys muihin kuin syöpää aiheuttaviin vaikutuksiin, jotka eivät johdu hiukkasista, hengitettävistä epäorgaanisista aineista taikka ionisoivasta säteilystä.

Riippumaton ulkopuolinen asiantuntija – asiantuntija, joka ei ole EF-tutkimuksen tilaajan tai EF-menetelmän käyttäjän kokoaikaisesti tai osa-aikaisesti työllistämä henkilö ja joka ei osallistu EF-tutkimuksen soveltamisalan määrittelyyn tai EF-tutkimuksen toteuttamiseen.

Epäsuora maankäytön muutos (iLUC) – muutos, joka tapahtuu, kun tietyn tyyppisten maa-alueiden tarve aiheuttaa muutoksia järjestelmärajojen ulkopuolella eli muissa maankäyttötyypeissä. Tällaisia epäsuoria vaikutuksia voidaan arvioida pääasiassa maa-aluetarpeiden taloudellisen mallintamisen avulla tai mallintamalla yleisesti toimintojen siirtymistä muille alueille.

Syöte – yksikköprosessiin tuleva tuote-, materiaali- tai energiavirta. Tuotteet ja materiaalit voivat olla raaka-aineita, välituotteita tai rinnakkaistuotteita.

Välituote – yksikköprosessin tuotos, joka toimii muiden yksikköprosessien syötteenä ja joka vaatii lisäprosessointia järjestelmässä. Välituote on tuote, joka edellyttää lisäkäsittelyä ennen kuin se voidaan myydä loppukuluttajalle.

Ionisoiva säteily – vaikutukset ihmisten terveyteen – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa radioaktiivisten päästöjen ihmisten terveydelle aiheuttamia haitallisia vaikutuksia.

Maankäyttö – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa maa-alueiden käyttöä ja muuntamista esimerkiksi maa- ja metsätalouden, teiden, asutuksen tai kaivostoiminnan seurauksena.

Maa-alueiden käytön osalta tarkastellaan maankäytön vaikutuksia sekä asianomaisen alueen kokoa ja käytön kestoa (muutokset maaperän laadussa kerrottuna maa-alueen koolla ja käytön kestolla). Maan muuntamisen osalta tarkastellaan maan ominaisuuksissa tapahtuvien muutosten laajuutta ja asianomaisen alueen kokoa (muutokset maaperän laadussa kerrottuna maa-alueen koolla).

Johtava todentaja – todentamistiimin jäsen, jolla on enemmän tehtäviä kuin muilla tiimin todentajilla.

Elinkaari – tuotejärjestelmän peräkkäiset tai vuorovaikutteiset vaiheet raaka-aineiden hankinnasta ja luonnonvaroista tuottamisesta loppukäsittelyyn saakka.

Elinkaariajattelu – kaikkien tuotteeseen liittyvien resurssien ja ympäristötoimien huomioiminen toimitusketjun näkökulmasta, mukaan lukien kaikki vaiheet raaka-aineiden hankinnasta käsittelyyn, jakeluun, käyttöön ja käytöstä poistoon sekä kaikki niihin liittyvät merkitykselliset ympäristövaikutukset (sen sijasta että keskityttäisiin vain yhteen näkökohtaan).

Elinkaariarviointi (LCA) – tuotejärjestelmän elinkaaren aikaisten syötteiden ja tuotosten ja mahdollisten ympäristövaikutusten koostaminen ja arviointi.

Vaikutusarviointi (LCIA) – elinkaariarvioinnin vaihe, jonka tarkoituksena on ymmärtää ja arvioida järjestelmän mahdollisten ympäristövaikutusten laajuutta ja merkittävyyttä koko elinkaaren osalta.

Vaikutusarviointimenetelmien avulla voidaan perusvirroille määritellä vaikutusten karakterisointikertoimet, joiden avulla vaikutukset voidaan yhdistää rajalliseksi määräksi keskipiste- ja/tai haittaindikaattoreita.

Elinkaari-inventaario (LCI) – LCI-data-aineistossa kuvattu perus-, jäte- ja tuotevirtojen välisten kytkösten kokonaisuus.

LCI-data-aineisto – asiakirjat tai tiedostot, jotka sisältävät elinkaaritietoa tietystä tuotteesta tai muusta kohteesta (esim. tuotantolaitoksesta, prosessista). Sisältää kuvailevat metatiedot ja määrällisen elinkaari-inventaarion. LCI-data-aineisto voi olla yksikköprosessikohtainen data-aineisto, osittain yhdistetty data-aineisto tai kokonaan yhdistetty data-aineisto.

Kuormausaste – todellisen kuorman ja enimmäiskuorman tai -kapasiteetin (esim. massa tai tilavuus), jonka ajoneuvo voi kuljettaa yhden matkan aikana, välinen suhde.

Materiaalikohtainen – tiettyä materiaalia koskeva yleinen näkökohta, esimerkiksi polyeteenitereftalaatin (PET) kierrätysaste.

Monitoimintoisuus – jos prosessilla tai laitoksella on useampi kuin yksi toiminto eli se tuottaa useita tavaroita ja/tai palveluja (”rinnakkaistuotteita”), se on ”monitoimintoinen”. Tällaisissa tapauksissa kaikki prosessiin liittyvät syötteet ja päästöt on jaettava tarkasteltavan tuotteen ja muiden rinnakkaistuotteiden kesken selkeästi määriteltyjen menettelyjen mukaisesti.

Muut kuin perusvirrat (tai kokonaisvirrat) – elinkaari-inventaariossa muilla kuin perusvirroilla tarkoitetaan kaikkia järjestelmän syötteitä (esim. sähkö, materiaalit, kuljetusprosessit) ja tuotoksia (esim. jätteet ja sivutuotteet), jotka edellyttävät tarkempaa mallintamista, jotta ne voidaan muuntaa perusvirroiksi.

Tarkoittaa samaa kuin ”toimintotiedot”.

Normalisointi – karakterisointivaihetta seuraava vaihe, jossa vaikutusarvioinnin tulokset jaetaan normalisointiarvoilla, jotka edustavat vertailuyksikön kokonaisinventaariota (esim. koko maa tai keskivertokansalainen).

Normalisoidut vaikutusarvioinnin tulokset ilmaisevat analysoitavan järjestelmän vaikutusten suhteellisia osuuksia kutakin vaikutusluokkaa koskevasta kokonaisosuudesta vertailuyksikköä kohti.

Kun eri vaikutusaloja koskevat vaikutusarvioinnin normalisoidut tulokset esitetään rinnakkain, käy ilmi, mihin vaikutusluokkiin analysoitava järjestelmä vaikuttaa eniten ja vähiten.

Normalisoidut vaikutusarvioinnin tulokset kuvastavat ainoastaan analysoitavan järjestelmän osuutta koko vaikutuspotentiaalista eivätkä asianomaisen kokonaisvaikutuksen vakavuutta tai merkittävyyttä. Normalisoidut tulokset ovat dimensiottomia mutta eivät additiivisia.

Organisaation ympäristöjalanjälkeä koskevat toimialasäännöt (OEFSR-säännöt) - toimialakohtaiset, elinkaareen perustuvat säännöt, jotka täydentävät OEF-tutkimuksia koskevia yleisiä metodologisia ohjeita täsmentämällä niitä tietyn toimialan osalta.

OEFCR-säännöt auttavat siirtämään OEF-tutkimuksen painopisteen niihin näkökohtiin ja parametreihin, joilla on eniten merkitystä, ja siten lisäävät tulosten merkityksellisyyttä, toistettavuutta ja johdonmukaisuutta ja vähentävät kustannuksia verrattuna OEF-menetelmän kattavien vaatimusten mukaisesti toteutettuihin tutkimuksiin. Ainoastaan Euroopan komission laatimat tai sen kanssa yhteistyössä laaditut, komission hyväksymät tai EU:n säädöksinä hyväksytyt OEFCR-säännöt ovat tämän menetelmän mukaisia sääntöjä.

Tuotos – yksikköprosessista poistuva tuote-, materiaali- tai energiavirta. Tuotteet ja materiaalit voivat olla raaka-aineita, välituotteita, rinnakkaistuotteita tai päästöjä. Tuotoksiin kuuluvat myös perusvirrat.

Otsonikato – EF-vaikutusluokka, joka koskee stratosfäärisen otsonin häviämistä otsonia tuhoavien aineiden, esimerkiksi pitkäikäisten klooria ja bromia sisältävien kaasujen (kuten CFC-yhdisteet, HCFC-yhdisteet ja halonit), päästöjen seurauksena.

Osittain eritelty data-aineisto – data-aineisto, joka sisältää elinkaari-inventaarion perusvirrat ja toimintotiedot ja joka muodostaa täydellisen yhdistetyn LCI-data-aineiston yhdessä täydentävien taustadata-aineistojen kanssa.

Osittain eritelty data-aineisto tasolla 1 – data-aineisto, joka sisältää toimitusketjun ensimmäisen alatason perusvirrat ja toimintotiedot, mutta kaikki käytetyt täydentävät taustadata-aineistot ovat yhdistetyssä muodossa.

Kaavio 1

Esimerkki osittain eritellystä data-aineistosta tasolla 1

Hiukkaset – EF-vaikutusluokka, joka koskee hiukkasten ja niiden esiasteiden (NOx, SOx, NH3) päästöjen aiheuttamia kielteisiä vaikutuksia ihmisten terveyteen.

PEFCR-taustatutkimus – PEFCR-sääntöluonnokseen perustuva PEF-tutkimus. Taustatutkimuksia käytetään PEFCR-sääntöluonnoksessa tehtyjen päätösten vahvistamiseen ennen lopullisten PEFCR-sääntöjen julkaisemista.

PEF-profiili – PEF-tutkimuksen määrälliset tulokset. PEF-profiili sisältää vaikutusten määrällisen kuvauksen eri vaikutusluokkien osalta sekä sellaiset täydentävät ympäristötiedot, joiden raportointi katsotaan tarpeelliseksi.

PEF-raportti – Asiakirja, jossa esitetään yhteenveto PEF-tutkimuksen tuloksista.

Edustavaa tuotetta koskeva PEF-tutkimus (PEF-RP) – PEF-tutkimus, joka on tehty yhdestä tai useammasta edustavasta tuotteesta ja jonka tarkoituksena on määrittää merkitykselliset elinkaarivaiheet, prosessit, perusvirrat, vaikutusluokat ja muut keskeiset vaatimukset, joita tarvitaan vertailuarvon määrittämiseksi PEFCR-sääntöjen soveltamisalaan kuuluville tuoteryhmille/alaryhmille.

PEF-tutkimus – kaikki toimet, jotka vaaditaan PEF-tulosten laskemiseen, mukaan lukien mallintaminen, tiedonkeruu ja tulosten analysointi. PEF-tutkimuksen tulokset muodostavat perustan PEF-raportin laatimiselle.

Otsonin valokemiallinen muodostuminen – EF-vaikutusluokka, joka koskee otsonin muodostumista alailmakehässä (troposfääri), mikä on seurausta haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC) ja hiilimonoksidin (CO) valokemiallisesta hapettumisesta typpioksidien (NOx) ja auringonvalon vaikutuksesta.

Alailmakehän suuret otsonipitoisuudet vahingoittavat kasvillisuutta, ihmisten hengitysteitä ja ihmisen valmistamia materiaaleja reagoimalla orgaanisten materiaalien kanssa.

Perusjoukko – tilastollisen tutkimuksen kohteena olevien yksilöiden (ei välttämättä orgaanisten) ääretön tai äärellinen joukko.

Primaaridata – PEF-menetelmän tai PEFCR-sääntöjen käyttäjän tiedot tarkasteltavan toimitusketjun tietyistä prosesseista.

Tällaiset tiedot voivat olla toimintotietoja tai edustaprosessien perusvirtoja (elinkaari-inventaariotietoja). Primaaridata voi sisältää laitoskohtaisia, yrityskohtaisia (jos saman tuotteen valmistukseen liittyy useita tuotantolaitoksia) ja toimitusketjukohtaisia tietoja.

Primaaridataa voidaan kerätä mittareista, ostotiedoista, sähkö-, kaasu- ja vesilaskuista, teknisistä malleista, suoran seurannan kautta, materiaali-/tuotetaseista, stoikiometrian avulla tai muilla menetelmillä, joilla saadaan tietoa PEF-menetelmän tai PEFCR-sääntöjen käyttäjän arvoketjun tietyistä prosesseista.

Tässä menetelmässä ”primaaridata” tarkoittaa samaa kuin ”yrityskohtaiset tiedot” ja ”toimitusketjukohtaiset tiedot”.

Tuote – mikä tahansa tavara tai palvelu.

Tuoteryhmä – vastaavia toimintoja tuottavien tuotteiden (tai palvelujen) muodostama ryhmä.

Tuoteryhmäsäännöt (PCR) – joukko määriteltyjä sääntöjä, vaatimuksia ja suuntaviivoja tyypin III ympäristöselosteiden kehittämiselle yhtä tai useampaa tuoteryhmää varten.

Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevat tuoteryhmäsäännöt (PEFCR) – tuoteryhmäkohtaiset, elinkaareen perustuvat säännöt, joilla täydennetään PEF-tutkimuksia koskevia yleisiä menetelmäohjeita antamalla tarkempia eritelmiä tietyn tuoteryhmän osalta.

PEFCR-säännöt auttavat siirtämään PEF-tutkimuksen painopisteen niihin näkökohtiin ja parametreihin, joilla on eniten merkitystä, ja siten lisäävät tulosten merkityksellisyyttä, toistettavuutta ja johdonmukaisuutta ja vähentävät kustannuksia verrattuna PEF-menetelmän kattavien vaatimusten mukaisesti toteutettuihin tutkimuksiin.

Ainoastaan Euroopan komission laatimat tai sen kanssa yhteistyössä laaditut, komission hyväksymät tai EU:n säädöksinä hyväksytyt PEFCR-säännöt ovat tämän menetelmän mukaisia sääntöjä.

Tuotevirta – tuotteet, jotka tulevat toisesta tuotejärjestelmästä tai lähtevät toiseen tuotejärjestelmään.

Tuotejärjestelmä – sarja yksikköprosesseja, joissa on perusvirtoja ja tuotevirtoja, jotka toteuttavat yhden tai useamman määritellyn toiminnon ja jotka kuvaavat tuotteen elinkaarta.

Raaka-aine – tuotteen tuottamiseen käytettävä ensiö- tai uusiomateriaali.

Vertailuvirta – tietyn tuotejärjestelmän prosesseista seuraavien tuotosten määrä, joka vaaditaan täyttämään toiminnallisen yksikön ilmaisema toiminto.

Kunnostaminen – prosessi, jossa komponentit palautetaan toiminnalliseen ja/tai tyydyttävään tilaan alkuperäiseen spesifikaatioon verrattuna (sama tehtävä), käyttäen menetelmänä esimerkiksi uudelleen pinnoittamista tai maalausta. Kunnostetut tuotteet on voitu testata ja todentaa toimivan asianmukaisesti.

Päästöt – päästöt ilmaan, veteen ja maaperään.

Edustava tuote (malli) – tämä voi olla todellinen tai virtuaalinen (ei olemassa oleva) tuote. Virtuaalisen tuotteen tapauksessa laskenta olisi suoritettava Euroopan markkinoiden myyntilukujen perusteella painotettujen kaikkien asianomaiseen tuoteryhmään tai alaryhmään kuuluvien teknologioiden/materiaalien keskimääräisten ominaisuuksien perusteella.

Perustelluissa tapauksissa voidaan käyttää myös muita painotuksia, kuten massaan (materiaalitonnia) tai tuoteyksikköihin (kappaletta) perustuvaa painotettua keskiarvoa.

Edustava otos – yhden tai useamman muuttujan tapauksessa edustava otos on otos, jossa näiden muuttujien jakauma on täsmälleen sama (tai samankaltainen) kuin perusjoukossa, jonka osajoukko otos on.

Luonnonvarojen käyttö – fossiiliset luonnonvarat – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa uusiutumattomien fossiilisten luonnonvarojen (esim. maakaasu, hiili, öljy) käyttöä.

Luonnonvarojen käyttö – mineraalit ja metallit – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa uusiutumattomien abioottisten luonnonvarojen (mineraalien ja metallien) käyttöä.

Arviointi – menettely, jolla varmistetaan, että PEFCR-sääntöjen laatimis- tai tarkistusprosessi on suoritettu PEF-menetelmän ja liitteessä II olevan A osan vaatimusten mukaisesti.

Arviointikertomus – arviointimenettelyä koskeva dokumentaatio, joka sisältää arviointilausunnon, kaikki merkitykselliset tiedot arviointimenettelystä, arvioijan (arvioijien) yksityiskohtaiset huomautukset ja niihin annetut vastaukset sekä arvioinnin tuloksen. Asiakirjassa on oltava arvioijan (tai johtavan arvioijan, jos kyseessä on arviointipaneeli) sähköinen tai käsin kirjoitettu allekirjoitus.

Arviointipaneeli – asiantuntijoiden (arvioijien) muodostama ryhmä, joka suorittaa PEFCR-sääntöjen arvioinnin.

Arvioija – riippumaton ulkopuolinen asiantuntija, joka suorittaa PEFCR-sääntöjen arvioinnin ja on mahdollisesti arviointipaneelin jäsen.

Otos – osajoukko, jolla on samat ominaisuudet kuin suuremmalla perusjoukolla. Tilastollisissa analyyseissä käytetään otosta, kun perusjoukon koko on liian suuri, jotta voitaisiin ottaa huomioon kaikki mahdolliset jäsenet tai havainnot. Otoksen olisi edustettava koko perusjoukkoa, eikä siinä saisi suosia mitään tiettyä ominaisuutta.

Sekundaaridata – tiedot, jotka ovat peräisin muualta kuin PEF-tutkimuksen toteuttavan yrityksen toimitusketjun tietyistä prosesseista.

Sekundaaridatalla viitataan tietoihin, joita yritys ei ole suoraan itse kerännyt, mitannut tai estimoinut vaan jotka on hankittu ulkopuolisen tahon LCI-tietokannasta tai muusta lähteestä.

Sekundaaridataa ovat muun muassa toimialakohtaiset keskiarvotiedot (esim. julkaistut tuotantotiedot, viralliset tilastot tai toimialajärjestöiltä saadut tiedot), kirjallisuudesta peräisin olevat tiedot, tekniset tutkimukset sekä patentit. Sekundaaridata voi myös perustua taloustietoihin ja sisältää epäsuoria tietoja ja muuta geneeristä dataa.

Horisontaalisesti yhdistetty primaaridata katsotaan sekundaaridataksi.

Herkkyysanalyysi – järjestelmälliset menettelyt, joilla arvioidaan menetelmien ja lähtötietojen valinnan vaikutuksia PEF-tutkimuksen tuloksiin.

Laitoskohtaiset tiedot – suoraan yhdestä laitoksesta (tuotantolaitoksesta) mitatut tai kerätyt tiedot.

Tarkoittaa samaa kuin ”primaaridata”.

Vaikutusten kokonaispistemäärä – kaikkien ympäristövaikutusluokkien painotettujen EF-tulosten summa.

Tarkat tiedot – suoraan mitatut tai kerätyt tiedot, jotka edustavat toimintoja tietyssä laitoksessa tai laitoskokonaisuudessa.

Tarkoittaa samaa kuin ”primaaridata”.

Alaprosesseihin jakaminen – monitoimintoisten prosessien tai laitosten jakaminen osiin, jotta voidaan eristää kunkin prosessin tai laitoksen tuotoksiin suoraan liittyvät syötevirrat. Prosessia tutkitaan sen selvittämiseksi, voidaanko se jakaa alaprosesseihin. Jos alaprosesseihin jakaminen on mahdollista, inventaariotietoja tulisi kerätä ainoastaan niistä yksikköprosesseista, jotka liittyvät suoraan tarkasteltaviin tuotteisiin/palveluihin.

Osajoukko – tilastollisen tutkimuksen kohteena olevien yksilöiden (ei välttämättä orgaanisten) ääretön tai äärellinen joukko, joka muodostaa koko perusjoukon homogeenisen osajoukon.

Tarkoittaa samaa kuin ”osite”.

Alaprosessit – prosessit, joita käytetään kuvaamaan tason 1 prosessien toimintoja (= osatekijät). Alaprosessit voidaan kuvata (osittain) yhdistetyssä muodossa (ks. kaavio 1).

Osaotos – osajoukon otos.

Toimitusketju – kaikki toimitusketjun alku- ja loppupään toiminnot, jotka liittyvät PEF-menetelmän käyttäjän toimintaan, mukaan lukien myytyjen tuotteiden käyttövaihe ja käytöstä poisto käyttövaiheen jälkeen.

Toimitusketjukohtainen – yrityksen tiettyä toimitusketjua koskeva näkökohta, kuten kierrätysmateriaalin osuus tietyn yrityksen tuottamassa alumiinissa.

Järjestelmärajat – niiden näkökohtien määritteleminen, jotka sisällytetään tutkimukseen tai jätetään sen ulkopuolelle. Esimerkiksi ”kehdosta hautaan” -tyyppisen EF-analyysin järjestelmärajoihin sisältyvät kaikki toiminnot raaka-aineiden hankinnasta ja käsittelystä jakeluun, varastointiin, käyttöön ja hävittämiseen tai kierrättämiseen asti.

Järjestelmän rajakaavio – PEF-tutkimusta varten määriteltyjen järjestelmärajojen graafinen esitys.

Tilapäinen hiilen varastointi – hiiltä poistuu ilmakehästä ja varastoituu tilapäisesti, kun tuote vähentää kasvihuonekaasujen määrää ilmakehässä tai kun tuotteen päästöt ovat negatiivisia.

Tyypin III ympäristöseloste – ympäristöseloste, jossa esitetään määrälliset ympäristötiedot käyttäen ennalta määritettyjä parametreja sekä tarvittaessa täydentäviä ympäristötietoja.

Epävarmuusanalyysi – menettely, jossa arvioidaan PEF-tutkimuksen tuloksiin sisältyvä epävarmuus, joka aiheutuu lähtötietojen laadun vaihtelusta ja valintoihin liittyvästä epävarmuudesta.

Yksikköprosessi – pienin elinkaari-inventaariossa huomioon otettava osa, jonka suhteen syöte- ja tuotostiedot määritellään.

Yksikköprosessi (musta laatikko) – prosessiketju tai laitostason yksikköprosessi. Tämä kattaa horisontaalisesti keskiarvotetut yksikköprosessit eri laitoksissa. Se kattaa myös monitoimintoiset yksikköprosessit, joissa eri rinnakkaistuotteet läpikäyvät erilaisia läpinäkymättömiä käsittelyvaiheita (”mustassa laatikossa”), mikä aiheuttaa kohdentamisongelmia prosessia koskevan data-aineiston osalta. ( 4 )

Yksikköprosessi (yksi toiminto) – yksikkökohtainen yksikköprosessi, jota ei voida enää jakaa osiin. Kattaa myös yksikkökohtaiset monitoimintoiset yksikköprosessit. ( 5 )

Toimitusketjun alkupää (upstream) – hankittujen tavaroiden/palvelujen toimitusketjuvaiheet ennen niiden tuloa järjestelmärajojen sisäpuolelle.

PEFCR-sääntöjen käyttäjä – sidosryhmätoimija, joka toteuttaa PEFCR-sääntöihin perustuvan PEF-tutkimuksen.

PEF-menetelmän käyttäjä – sidosryhmätoimija, joka toteuttaa PEF-menetelmään perustuvan PEF-tutkimuksen.

PEF-tulosten käyttäjä – sidosryhmätoimija, joka käyttää PEF-tuloksia mihin tahansa sisäiseen tai ulkoiseen tarkoitukseen.

Validointi – yhden tai useamman ympäristöjalanjäljen todentajan antama vahvistus siitä, että PEF-tutkimuksen lähtötiedot, PEF-raportti ja käytetyt viestintävälineet ovat luotettavia, uskottavia ja paikkansapitäviä.

Validointilausunto – asiakirja, jossa kootaan yhteen todentajien tai todentamistiimin päätelmät EF-tutkimuksesta. Tämä asiakirja on pakollinen, ja siinä on oltava todentajan (tai johtavan todentajan, jos kyseessä on todentamistiimi) sähköinen tai käsin kirjoitettu allekirjoitus.

Todentaminen – ympäristöjalanjäljen todentajan suorittama vaatimustenmukaisuuden arviointiprosessi sen määrittämiseksi, onko PEF-tutkimus tehty liitteen I mukaisesti.

Todentamiskertomus – todentamisprosessia ja havaintoja koskevat asiakirjat, mukaan lukien todentajan (todentajien) yksityiskohtaiset huomautukset sekä niihin annetut vastaukset. Tämä asiakirja on pakollinen, mutta se voi olla myös luottamuksellinen. Asiakirjassa on oltava todentajan (tai johtavan todentajan, jos kyseessä on todentamistiimi) sähköinen tai käsin kirjoitettu allekirjoitus.

Todentamistiimi – todentajien ryhmä, joka todentaa EF-tutkimuksen, EF-raportin ja EF-viestintävälineet.

Todentaja – riippumaton ulkopuolinen asiantuntija, joka suorittaa EF-tutkimuksen todentamisen ja on mahdollisesti todentamistiimin jäsen.

Vertikaalinen yhdistäminen – tekninen yhdistäminen tarkoittaa sellaisten yksikköprosessien vertikaalista yhdistämistä, jotka liittyvät suoraan yhteen ainoaan laitokseen tai prosessikulkuun. Vertikaalisessa yhdistämisessä yhdistetään useita yksikköprosessikohtaisia data-aineistoja (tai yhdistettyjä prosessidata-aineistoja) toisiinsa virtojen avulla.

Jäte – aineet tai esineet, jotka niiden haltija aikoo hävittää (tai jotka haltijan edellytetään hävittävän).

Vedenkulutus – EF-vaikutusluokka, joka kuvaa vesialueella suhteellista saatavilla olevaa vettä sen jälkeen, kun ihmisten ja vesiekosysteemien kysyntä on tyydytetty. Siinä arvioidaan vesiniukkuuspotentiaalia joko ihmisten tai ekosysteemien kannalta olettaen, että mitä vähemmän vettä on saatavilla kullakin alueella, sitä todennäköisempää on, että toinen käyttäjä jää vettä vaille.

Painotus – vaihe, joka tukee analyysin tulosten tulkintaa ja niistä tiedottamista. PEF-tulokset kerrotaan painotuskertoimilla (%), jotka kuvastavat tarkasteltaville vaikutusluokille annettua suhteellista merkitystä. Painotettuja EF-tuloksia voidaan suoraan verrata eri vaikutusluokkien välillä ja myös laskea yhteen eri vaikutusluokista, jotta saadaan yksi vaikutusten kokonaispistemäärä.

Suhde muihin menetelmiin ja standardeihin

Jokainen PEF-menetelmässä esitetty vaatimus on kehitetty ottaen huomioon vastaavien, yleisesti tunnustettujen ympäristötilinpitomenetelmien ja ohjeasiakirjojen suositukset.

Näihin menetelmäoppaisiin kuuluvat seuraavat:

ISO-standardit, erityisesti seuraavat:

(a) EN ISO 14040:2006 Ympäristöasioiden hallinta – Elinkaariarviointi – Periaatteet ja pääpiirteet;

(b) EN ISO 14044:2006 Ympäristöasioiden hallinta – Elinkaariarviointi – Vaatimukset ja suuntaviivoja;

(c) EN ISO 14067:2018 Kasvihuonekaasut – Tuotteiden hiilijalanjälki – Hiilijalanjäljen laskemista koskevat vaatimukset ja ohjeet;

(d) ISO 14046:2014 Ympäristöasioiden hallinta – Vesijalanjälki – Periaatteet, vaatimukset ja ohjeet;

(e) EN ISO 14020:2001 Environmental labels and declarations – General principles (Ympäristömerkit ja ympäristöselosteet – Yleiset periaatteet);

(f) EN ISO 14021:2016 Ympäristömerkit ja ympäristöselosteet – Omaehtoiset ympäristöväittämät (tyypin II ympäristöselosteet);

(g) EN ISO 14025:2010 Ympäristömerkit ja ympäristöselosteet – Tyypin III ympäristöselosteet – Periaatteet ja menettelyt;

(h) ISO 14050:2020 Environmental management – Vocabulary (Ympäristöasioiden hallinta – Sanasto);

(i) CEN ISO/TS 14071:2016 Environmental management – Life cycle assessment – Critical review processes and reviewer competencies: Additional requirements and guidelines to EN ISO 14044:2006 (Ympäristöasioiden hallinta – Elinkaariarviointi – Kriittiset arviointiprosessit ja arvioijien pätevyys: EN ISO 14044:2006 -standardin lisävaatimukset ja -ohjeet);

(j) ISO 17024:2012 Conformity assessment – General requirements for bodies operating certification of persons (Vaatimustenmukaisuuden arviointi – Yleiset vaatimukset elimille, jotka suorittavat henkilöiden sertifiointia);

(k) PEF-opas, liite komission suositukseen 2013/179/EU yhteisten menetelmien käyttämisestä tuotteiden ja organisaatioiden elinkaaren ympäristötehokkuuden mittaamiseen ja siitä tiedottamiseen (huhtikuu 2013);

(l) Euroopan komission Yhteisen tutkimuskeskuksen kehittämä elinkaaritietojen kansainvälistä viitejärjestelmää (International Reference Life Cycle Data System) koskeva ILCD-käsikirja ( 6 );

(m) ekologista jalanjälkeä koskevat standardit ( 7 );

(n) tuotteen elinkaaren tilinpito- ja raportointistandardi ( 8 ) (WRI/WBCSD);

(o) massatuotantotuotteita koskevan ympäristöviestinnän yleisperiaatteet (BP X30-323-0:2015 General principles for an environmental communication on mass market products; Agence de la transition écologique, ADEME) ( 9 );

(p) tavaroiden ja palvelujen elinkaaren aikaisten kasvihuonekaasupäästöjen arviointia koskeva eritelmä (PAS 2050:2011 Specification for the assessment of the life cycle greenhouse gas emissions of goods and services; British Standards Institution BSI);

(r) FAO 2016, ”Environmental performance of animal feeds supply chains: Guidelines for assessment. LEAP Partnership” (rehun toimitusketjujen ympäristötehokkuuden arviointia koskevat ohjeet).

Yksityiskohtainen kuvaus analysoiduista menetelmistä ja analyysin tuloksista esitetään asiakirjassa ”Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment” ( 11 ).

1. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevat tuoteryhmäsäännöt (PEFCR-säännöt)

PEFCR-sääntöjen ensisijaisena tavoitteena on vahvistaa yhdenmukaiset ja erityiset säännöt tarkasteltavaan tuoteryhmään kuuluvien tuotteiden merkityksellisten ympäristötietojen laskemiseksi. Keskeinen tavoite on keskittyä kunkin tuoteryhmän kannalta olennaisimpiin näkökohtiin, jotta PEF-tutkimusten toteuttaminen olisi helpompaa, nopeampaa ja edullisempaa.

Toinen tärkeä tavoite on mahdollistaa vertailujen tekeminen ja vertailuväitteiden esittäminen kaikissa tapauksissa, joissa se on mahdollista, merkityksellistä ja tarkoituksenmukaista. Vertailut ja vertailuväitteet ovat sallittuja vain, jos PEF-tutkimus tehdään PEFCR-sääntöjen mukaisesti. Jos tarkasteltavalle tuotteelle on saatavilla PEFCR-säännöt, PEF-tutkimus on toteutettava niitä noudattaen.

PEFCR-sääntöjen laatimista koskevat vaatimukset esitetään liitteessä II olevassa A osassa. PEFCR-säännöissä voidaan täsmentää PEF-menetelmässä esitettyjä vaatimuksia ja esittää lisävaatimuksia, jos PEF-menetelmässä annetaan useita vaihtoehtoja. Tavoitteena on myös varmistaa, että PEFCR-säännöt laaditaan PEF-menetelmän mukaisesti ja että niissä esitetään tarvittavat tiedot, jotta PEF-tutkimusten vertailtavuutta, parempaa toistettavuutta, johdonmukaisuutta, merkityksellisyyttä, kohdentamista ja vaikuttavuutta koskevat tavoitteet voidaan saavuttaa.

PEFCR-sääntöjen olisi mahdollisuuksien mukaan ja eri käyttöyhteydet huomioon ottaen oltava voimassa olevien kansainvälisten tuoteryhmäsääntöjen (PCR) mukaisia. Jos muista järjestelmistä on saatavilla muita tuoteryhmäsääntöjä, ne on lueteltava ja arvioitava. Niitä voidaan käyttää PEFCR-sääntöjen kehittämisen perustana liitteessä II esitetyt vaatimukset huomioon ottaen.

1.1. Lähestymistapa ja esimerkkejä mahdollisista käyttötarkoituksista

PEF-menetelmässä vahvistettujen sääntöjen ansiosta alan toimijat voivat toteuttaa PEF-tutkimuksia, joiden toistettavuus, johdonmukaisuus, luotettavuus, todennettavuus ja vertailtavuus on helpompi varmistaa. PEF-tutkimusten tulokset muodostavat perustan ympäristöjalanjälkeä koskevien tietojen esittämiselle, ja niitä voidaan käyttää moniin eri käyttötarkoituksiin.

Jos tarkasteltavalle tuotteelle ei ole olemassa PEFCR-sääntöjä, PEF-tutkimuksen mahdollisia käyttötarkoituksia ovat seuraavat:

1) Sisäiset käyttötarkoitukset: a) prosessien optimointi tuotteen koko elinkaaren ajan b) ympäristöasioiden hallinnan tukeminen c) ympäristön kannalta kriittisten pisteiden yksilöiminen d) tuotesuunnittelun tukeminen tuotteen elinkaaren aikaisten ympäristövaikutusten vähentämiseksi e) ympäristötehokkuuden parantaminen ja seuranta.

2) Ulkoiset käyttötarkoitukset (esim. yritysten väliset (B2B) ja yritysten ja kuluttajien väliset (B2C)): a) tuotteen ympäristöjalanjälkeen liittyvien toimintaperiaatteiden soveltaminen tai noudattaminen b) asiakkaiden ja kuluttajien vaatimuksiin vastaaminen c) markkinointi d) yhteistyö koko toimitusketjussa tuotteen optimoimiseksi koko elinkaaren ajan e) osallistuminen kolmansien osapuolten ohjelmiin, jotka liittyvät ympäristöväittämiin tai joilla annetaan näkyvyyttä tuotteidensa elinkaaren ympäristötehokkuuden laskeville ja siitä tiedottaville toimijoille. Jos tarkasteltavalle tuotteelle on olemassa PEFCR-säännöt, PEF-tutkimuksen mahdollisia käyttötarkoituksia ovat edellä lueteltujen lisäksi muun muassa seuraavat: — PEF-tutkimuksiin perustuvat vertailut ja vertailuväitteet (eli väitteet tuotteen ympäristötehokkuuden yleisestä paremmuudesta tai vastaavuudesta suhteessa toiseen tuotteeseen (EN ISO 14040:2006 -standardin mukaisesti)); — vertailut ja vertailuväitteet, joissa ensin määritellään tuoteryhmän vertailuarvo ja tämän jälkeen muut tuotteet luokitellaan sen mukaan, millainen niiden ympäristötehokkuus on vertailuarvoon nähden; — tuoteryhmälle yhteisten merkittävien ympäristövaikutusten määrittäminen; — maineeseen perustuvat ohjelmat, joilla annetaan näkyvyyttä tuotteille, joiden elinkaaren ympäristötehokkuus on määritetty; — ympäristöä säästävät hankinnat (julkiset ja yritysten hankinnat).

2. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevien tutkimusten yleiset näkökohdat

2.1. PEF-menetelmän soveltaminen

PEF-menetelmässä vahvistetaan PEF-tutkimuksen toteuttamisessa noudatettavat säännöt. Menetelmä kuvataan niiden menetelmävaiheiden mukaisessa järjestyksessä, jotka on suoritettava tuotteen ympäristöjalanjälkeä määritettäessä.

Tarvittaessa kunkin kohdan alussa esitetään yleinen kuvaus asianomaisesta menetelmävaiheesta, yhteenveto huomioon otettavista näkökohdista sekä esimerkkejä.

Jos PEFCR-sääntöjen laatimiselle on määritetty lisävaatimuksia, ne esitetään liitteessä II.

2.2. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen periaatteet

PEF-tutkimuksen toteuttaminen edellyttää seuraavan kahden vaatimuksen täyttymistä:

i) materiaaliluettelon on koskettava tarkasteltavaa tuotetta;

ii) valmistusprosessin mallintamisen on perustuttava yrityskohtaisiin tietoihin (esim. tarkasteltavan tuotteen materiaalien/osien kokoamiseen tarvittava energia).

Huomautus: Jos yritys tuottaa useampaa kuin yhtä tuotetta, käytettävien toimintotietojen (myös materiaaliluettelon) on koskettava tutkimuksen kohteena olevaa tuotetta.

Jotta PEF-tutkimus olisi luotettava, toistettavissa ja todennettavissa, on noudatettava tiettyjä keskeisiä tutkimusperiaatteita. Nämä periaatteet muodostavat PEF-menetelmän soveltamista koskevat yleiset ohjeet. Ne on otettava huomioon jokaisessa PEF-tutkimuksen vaiheessa tavoitteiden ja soveltamisalan määrittelystä ja tiedonkeruusta aina vaikutusarviointiin, raportointiin ja tulosten todentamiseen saakka.

Menetelmän käyttäjien on noudatettava PEF-tutkimusta tehdessään seuraavia periaatteita:

(1) Merkityksellisyys

Kaikkien tuotteen ympäristöjalanjäljen määrittämiseen käytettyjen menetelmien ja kerättyjen tietojen on oltava tutkimuksen kannalta mahdollisimman merkityksellisiä.

(2) Täydellisyys

Tuotteen ympäristöjalanjäljen määrittämisessä on otettava huomioon kaikki ympäristön kannalta merkitykselliset materiaali- ja energiavirrat, muut määriteltyjen järjestelmärajojen noudattamisen edellyttämät ympäristötoimenpiteet sekä tietovaatimukset ja käytetyt vaikutusarviointimenetelmät.

(3) Johdonmukaisuus

PEF-tutkimuksen kaikissa vaiheissa on noudatettava tarkasti tätä menetelmää tutkimuksen sisäisen johdonmukaisuuden ja vertailtavuuden varmistamiseksi.

(4) Tarkkuus

Tuotejärjestelmien mallintamisessa ja tulosten raportoinnissa on pyrittävä kaikin kohtuullisin keinoin vähentämään epävarmuuksia.

(5) Avoimuus

PEF-tiedot on julkistettava siten, että käyttäjät saavat riittävästi tietoa päätöksentekoa varten ja sidosryhmät voivat arvioida tietojen varmuutta ja luotettavuutta.

2.3. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen vaiheet

Tämän menetelmän mukaiseen PEF-tutkimukseen sisältyy useita vaiheita, jotka ovat tavoitteiden määrittely, soveltamisalan määrittely, elinkaari-inventaario (LCI), vaikutusarviointi (LCIA), PEF-tulosten tulkinta ja PEF-raportointi – ks. kaavio 2).

Kaavio 2

Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen vaiheet

Tavoitteiden määrittelyvaiheessa määritellään tutkimuksen tavoitteet ja erityisesti sen käyttötarkoitukset, tutkimuksen toteuttamisen syyt ja kohdeyleisö. Soveltamisalan määrittelyvaiheessa tehdään tärkeimmät menetelmävalinnat, kuten määritellään tarkka toiminnallinen yksikkö, määritetään järjestelmärajat, valitaan täydentävät ympäristötiedot ja tekniset tiedot ja yksilöidään keskeiset oletukset ja rajoitukset.

Elinkaari-inventaario (LCI) kattaa tiedonkeruun ja laskentamenettelyn tutkimuksen kohteena olevan järjestelmän syötteiden ja tuotosten määrittämiseksi. Syötteillä ja tuotoksilla tarkoitetaan energiavaroja, raaka-aineita ja muita fyysisiä syötteitä, tuotteita, sivutuotteita ja jätteitä sekä päästöjä ilmaan, veteen ja maaperään. Tietoa kerätään sekä edustaprosesseista että taustaprosesseista. Tietoja tarkastellaan prosessiyksiköiden ja toiminnallisen yksikön tasolla. Elinkaari-inventaario on iteratiivinen prosessi: kun tiedonkeruu tuottaa järjestelmästä enemmän tietoa, voi olla tarpeen määrittää uusia tietovaatimuksia tai rajoituksia, jotka puolestaan edellyttävät muutoksia tiedonkeruumenettelyihin, jotta tutkimuksen tavoitteet voidaan edelleen saavuttaa.

Vaikutusarviointivaiheessa (LCIA) elinkaari-inventaariotiedot yhdistetään ympäristövaikutusluokkiin ja -indikaattoreihin. Tämä tehdään vaikutusarviointimenetelmillä, joissa ensin luokitellaan päästöt eri vaikutusluokkiin ja sitten muunnetaan ne yhteismitalliseen yksikköön (esim. CO2- ja CH4-päästöt ilmaistaan CO2-ekvivalentteina niiden lämmitysvaikutuksen mukaan). Tällaisia vaikutusluokkia ovat esimerkiksi ilmastonmuutos, happamoituminen ja luonnonvarojen käyttö.

Tulkintavaiheessa elinkaari-inventaarion ja vaikutusarvioinnin tuloksia tulkitaan ilmoitetun tavoitteen ja soveltamisalan mukaisesti. Tässä vaiheessa yksilöidään merkitykselliset vaikutusluokat, elinkaarivaiheet, prosessit ja perusvirrat. Analyysin tulosten perusteella voidaan tehdä päätelmiä ja antaa suosituksia. PEF-tutkimus sisältää myös raportointivaiheen, jossa kootaan tutkimuksen tulokset yhteen PEF-raportissa.

Lopuksi todentamisvaiheessa suoritetaan vaatimustenmukaisuuden arviointiprosessi sen tarkistamiseksi, onko PEF-tutkimus toteutettu PEF-menetelmän mukaisesti. Todentaminen on pakollista aina, kun PEF-tutkimusta tai siihen sisältyviä tietoja käytetään ulkoisessa viestinnässä.

3. Tuotteen ympäristöjalanjälkeä koskevan tutkimuksen tavoitteiden ja soveltamisalan määrittely

3.1. Tavoitteiden määrittely

PEF-tutkimuksen ensimmäisessä vaiheessa määritellään tutkimuksen tavoitteet ja yleinen tutkimuskehys. Tavoitteiden selkeällä määrittelyllä pyritään varmistamaan, että tavoitteet, menetelmät, tulokset ja käyttötarkoitukset ovat yhdenmukaisia ja että tutkimuksen toteuttajia ohjaa yhteinen visio.

Päätös käyttää PEF-menetelmää tarkoittaa, että tietyistä tavoitteiden määrittelyyn liittyvistä näkökohdista päätetään etukäteen PEF-menetelmän erityisvaatimusten vuoksi.

Tavoitteita määriteltäessä on tärkeää yksilöidä tutkimuksen käyttötarkoitukset sekä vaadittu analyyttisen tarkkuuden ja perusteellisuuden taso. Tämä on otettava huomioon myös tutkimuksen rajauksessa (soveltamisalan määrittelyvaihe).

PEF-tutkimuksen tavoitteiden määrittelyssä on huomioitava seuraavat näkökohdat:

1. käyttötarkoitukset

2. tutkimuksen toteuttamisen syyt ja asiayhteys

3. kohdeyleisö

4. tutkimuksen tilaaja

5. tutkimuksen todentaja.







Taulukko 1 Esimerkki tavoitteiden määrittelystä: T-paidan ympäristöjalanjälkeä koskeva tutkimus Näkökohdat Tiedot Käyttötarkoitus: Annetaan asiakkaalle tietoa tuotteesta Tutkimuksen toteuttamisen syyt ja asiayhteys: Asiakkaan pyyntöön vastaaminen Kohdeyleisö: Ulkopuolinen tekninen kohdeyleisö, yritysten välinen viestintä Tutkimuksen todentaja: Riippumaton ulkopuolinen todentaja Y Tutkimuksen tilaaja: Osakeyhtiö G

3.2. Soveltamisalan määrittely

PEF-tutkimuksen soveltamisalan määrittelyn yhteydessä kuvataan yksityiskohtaisesti arvioitava järjestelmä ja siihen liittyvät tekniset eritelmät.

Soveltamisalan on oltava tutkimuksen tavoitteiden mukainen, ja siihen on sisällyttävä seuraavat näkökohdat (ks. tarkemmat kuvaukset jäljempänä):

1. toiminnallinen yksikkö ja vertailuvirta

2. järjestelmärajat

4. merkitykselliset täydentävät tiedot

5. oletukset ja rajoitukset.

3.2.1 Toiminnallinen yksikkö ja vertailuvirta

Toiminnallinen yksikkö on tuotejärjestelmän mitattavissa oleva tulos, jota käytetään vertailuyksikkönä. Se kuvaa laadullisesti ja määrällisesti tarkasteltavan tuotteen toimintoa ja kestoa.

Vertailuvirta on määritellyn toiminnon tuottamiseen tarvittavien tuotteiden määrä. Kaikki muut analyysiin sisältyvät syöte- ja tuotosvirrat liittyvät siihen määrällisesti. Tuotteen käyttöiän saavuttamiseen tarvittavien tuotteiden määrä tulisi aina pyöristää ylöspäin, ellei ole perusteltua syytä toimia toisin. Vertailuvirta voidaan ilmaista suoraan suhteessa toiminnalliseen yksikköön taikka tuotesuuntautuneemmalla tavalla.

Menetelmän käyttäjän on määritettävä toiminnallinen yksikkö ja vertailuvirta PEF-tutkimusta varten. Lisäksi on kuvattava, mitkä tuotteen osat eivät kuulu toiminnalliseen yksikköön, ja perusteltava syyt (esim. ”ne eivät ole määrällisesti ilmaistavissa” tai ”ne ovat luonteeltaan subjektiivisia”).

Toiminnallinen yksikkö on määritettävä seuraavien näkökohtien perusteella:

i) toiminto/palvelu: ”mitä”

ii) toiminnon/palvelun laajuus: ”miten paljon”

iii) odotettu laatutaso: ”miten hyvin”

iv) tuotteen kestävyys/käyttöikä: ”miten kauan”.

Lisäksi on määritettävä ruokahävikki varastointi-, vähittäismyynti- ja kuluttajavaiheessa, jos elintarvikepakkauksessa ilmoitetaan säilyvyysaika (esim. ”parasta ennen” -päivä, ”viimeinen käyttöpäivä” tai kuukausina). Jos pakkaustyyppi vaikuttaa säilyvyysaikaan, myös se on otettava huomioon, koska se vaikuttaa toiminnallisen yksikön ”miten kauan” -näkökohtaan.

Jos soveltuvia standardeja on olemassa, niitä on käytettävä ja niihin on viitattava PEF-tutkimuksen toiminnallisen yksikön määrittelyssä. Tutkimuksessa on noudatettava kansainvälistä yksikköjärjestelmää (SI-järjestelmää) eli metrijärjestelmää.

Esimerkki 1:

Sisustusmaalin toiminnallinen yksikkö: Toiminnallisen yksikön on kyettävä suojaamaan ja peittämään yhden neliömetrin ala 50 vuoden ajan määritetyllä laatutasolla (vähintään 98 %:n peittokyky).

Mitä: Mahdollistaa pinnan peittämisen ja suojaamisen.

Miten paljon: Riittävästi yhden neliömetrin pinta-alan peittämiseen.

Miten hyvin: Vähintään 98 %:n peittokyky.

Miten kauan: 50 vuoden ajan (rakennuksen käyttöikä).

Vertailuvirta: Määritellyn toiminnon suorittamiseen tarvittava tuotemäärä, joka ilmaistaan kilogrammoina maalia.

Esimerkki 2:

Lemmikkieläinten ruoan toiminnallinen yksikkö ja vertailuvirta:

Mitä: Kissoille tai koirille tarkoitetun valmisruoan annostelu suositellun päivittäisen energiansaannin varmistamiseksi (”päivittäinen annos”; muuntokelpoinen energia kilokaloreina ilmaistuna, kcal ME).

Miten paljon: Päivittäinen annos.

Miten hyvin: Täyttää keskimääräisen kissan tai koiran päivittäiset ravitsemukselliset ja kaloritarpeet (”keskimääräinen” viittaa lemmikkieläimen keskimääräiseen painoon, joka on 4 kg kissojen ja 15 kg koirien tapauksessa).

Miten kauan: Kissan tai koiran yhden päivän tarpeeseen.

Vertailuvirta: Määritellyn toiminnon suorittamiseen tarvittava tuotemäärä, joka ilmoistaan grammoina (g) per päivä.

Välituotteiden toiminnallinen yksikkö on vaikeampi määritellä, koska välituotteilla saattaa usein olla useita tehtäviä eikä niiden koko elinkaarta välttämättä tunneta. Tällaisessa tapauksessa olisi käytettävä ilmoitettua yksikköä, esimerkiksi massaa (kg) tai tilavuutta (m3). Tällöin vertailuvirta saattaa olla sama kuin toiminnallinen yksikkö.

3.2.2 Järjestelmärajat

Järjestelmärajat määrittävät, mitkä tuotteen elinkaaren osat ja niihin liittyvät elinkaarivaiheet ja prosessit kuuluvat tutkimuksen kohteena olevaan järjestelmään (eli niitä tarvitaan tuotteen toiminnallisen yksikön mukaisen toiminnon suorittamiseen), pois lukien prosessit, jotka on suljettu pois rajaussäännön perusteella (ks. 4.6.4 kohta). Poissulkemisten syyt ja mahdolliset merkitykset on perusteltava ja dokumentoitava.

Järjestelmärajat on määritettävä toimitusketjun yleisen logiikan mukaisesti, mukaan lukien kaikki vaiheet raaka-aineiden hankinnasta ja esikäsittelystä päätuotteen tuotantoon, jakeluun, varastointiin, käyttöön ja käytöstä poistoon asti (ks. 4.2 kohta). Vähintään kaikki edustajärjestelmän rinnakkaistuotteet, sivutuotteet ja jätevirrat on yksilöitävä selkeästi.

Järjestelmän rajakaavio

Järjestelmän rajakaavio (vuokaavio) on kaavioesitys analysoitavasta järjestelmästä. Siinä on esitettävä selkeästi, mitkä toiminnot ja prosessit sisältyvät analyysiin ja mitkä on jätetty analyysin ulkopuolelle. Lisäksi menetelmän käyttäjän on korostettava ne osa-alueet, joiden osalta on käytetty yrityskohtaisia tietoja.

Järjestelmäkaaviossa ja PEF-raportissa käytettyjen toiminto- ja/tai prosessinimien on oltava yhdenmukaiset. Järjestelmäkaavio on sisällytettävä sekä soveltamisalan määrittelyyn että PEF-raporttiin.

3.2.3 Ympäristöjalanjäljen (EF) vaikutusluokat

Vaikutusarvioinnin tarkoituksena on ryhmitellä ja koota yhteen kerätyt elinkaari-inventaariotiedot sen mukaan, mikä on niiden osuus kussakin EF-vaikutusluokassa. EF-vaikutusluokkien valinnassa on otettava huomioon laaja joukko tarkasteltavan tuotteen toimitusketjuun liittyviä merkityksellisiä ympäristökysymyksiä PEF-tutkimuksiin sovellettavien yleisten täydellisyysvaatimusten mukaisesti.

EF-vaikutusluokilla ( 13 ) tarkoitetaan erityisiä ympäristövaikutusten luokkia, joita tarkastellaan PEF-tutkimuksessa. Ne muodostavat EF-vaikutusarviointimenetelmän. Karakterisointimalleja käytetään mittaamaan ympäristömekanismia elinkaari-inventaarion (eli tuotteen elinkaareen liittyvien syötteiden kuten luonnonvarojen sekä päästöjen) ja kunkin EF-vaikutusluokan indikaattorin välillä.

Taulukko 2 sisältää luettelon EF-vaikutusluokista ja niihin liittyvistä arviointimenetelmistä. PEF-tutkimuksessa on sovellettava kaikkia EF-vaikutusluokkia ilman poissulkemisia. Täydellinen luettelo käytettävistä karakterisointikertoimista on saatavilla EF-viitepaketissa ( 14 ).







Taulukko 2 EF-vaikutusluokat ja niitä vastaavat vaikutusluokkaindikaattorit sekä karakterisointimallit EF-vaikutusluokka Vaikutusluokkaindikaattori Yksikkö Karakterisointimalli Luotettavuus Ilmastonmuutos – yhteensä (1) Ilmaston lämmityspotentiaali (GWP100) kg CO2-ekv. Bernin malli – ilmaston lämmityspotentiaali (GWP) 100 vuoden ajanjaksolla (IPCC 2013:n mukaisesti) I Otsonikato Otsonituhopotentiaali (ODP) kg CFC-11-ekv. EDIP-malli, joka perustuu Maailman ilmatieteellisen järjestön (WMO) määrittämään otsonituhopotentiaaliin määrittelemättömällä ajanjaksolla (WMO 2014 + integroinnit) I Myrkyllisyys ihmiselle – syöpää aiheuttavat vaikutukset Myrkyllisyyden vertailuyksikkö ihmisillä (CTUh) CTUh Perustuu USEtox2.1-malliin (Fantke ym. 2017) sellaisena kuin se on mukautettuna julkaisussa Saouter ym. 2018 III Myrkyllisyys ihmiselle – muut kuin syöpää aiheuttavat vaikutukset Myrkyllisyyden vertailuyksikkö ihmisillä (CTUh) CTUh Perustuu USEtox2.1-malliin (Fantke ym. 2017) sellaisena kuin se on mukautettuna julkaisussa Saouter ym. 2018 III Hiukkaset Vaikutukset ihmisten terveyteen Tautien esiintyvyys PM-malli (Fantke ym. 2016 julkaisussa UNEP 2016) I Ionisoiva säteily – vaikutukset ihmisten terveyteen Ihmisten altistumisen tehokkuus suhteessa U-235:een kBq U-235-ekv. Julkaisussa Dreicer ym. 1995 kehitetty ihmisten terveyteen kohdistuvien vaikutusten malli (Frischknecht ym. 2000) II Otsonin valokemiallinen muodostuminen – ihmisten terveys Alailmakehän otsonipitoisuuden kasvu kg NMVOC-ekv. LOTOS-EUROS-malli (Van Zelm ym. 2008) sellaisena kuin sitä sovelletaan julkaisussa ReCiPe 2008 II Happamoituminen Accumulated Exceedance (AE) -malli mol H+-ekv. Accumulated Exceedance -malli (Seppälä ym. 2006, Posch ym. 2008) II Rehevöityminen maalla Accumulated Exceedance (AE) -malli mol N-ekv. Accumulated Exceedance -malli (Seppälä ym. 2006, Posch ym. 2008) II Rehevöityminen makeassa vedessä Makean veden ympäristöihin pääsevien ravinteiden osuus (P) kg P-ekv. EUTREND-malli (Struijs ym. 2009) sellaisena kuin se on sovellettuna julkaisussa ReCiPe II Rehevöityminen merivedessä Meriympäristöihin päätyvien ravinteiden osuus (N) kg N-ekv. EUTREND-malli (Struijs ym. 2009) sellaisena kuin se on sovellettuna julkaisussa ReCiPe II Ekotoksisuus makeassa vedessä Myrkyllisyyden vertailuyksikkö ekosysteemeille (CTUe) CTUe Perustuu USEtox2.1-malliin (Fantke ym. 2017) sellaisena kuin se on mukautettuna julkaisussa Saouter ym. 2018 III Maankäyttö (2) Maaperän laatuindeksi (3) dimensioton (pt) LANCA-malliin (De Laurentiis ym. 2019) ja LANCA CF:n versioon 2.5 (Horn ja Maier 2018) perustuva maaperän laatuindeksi III Vedenkulutus Vesiniukkuuspotentiaali (niukkuuspainotettu vedenkulutus) veden käyttö suhteessa alueelliseen vesiniukkuuteen, m3-ekv. Available WAter REmaining (AWARE) -malli (Boulay ym. 2018; UNEP 2016) III Luonnonvarojen käyttö – mineraalit ja metallit Abioottisten luonnonvarojen ehtyminen (ADP – luonnonvarat) kg Sb-ekv. van Oers ym. 2002, sellaisena kuin se on sovellettuna CML 2002 (v. 4.8) -menetelmässä III Luonnonvarojen käyttö – fossiiliset luonnonvarat Abioottisten luonnonvarojen ehtyminen – fossiiliset polttoaineet (ADP – fossiiliset luonnonvarat) (4) MJ van Oers ym. 2002, sellaisena kuin se on sovellettuna CML 2002 (v. 4.8) -menetelmässä III ( 1 ) Indikaattori ”ilmastonmuutos – yhteensä” koostuu kolmesta alaindikaattorista, jotka ovat ”ilmastonmuutos – fossiilinen”, ”ilmastonmuutos – biogeeninen” sekä Ilmastonmuutos – maankäyttö ja maankäytön muutokset Alaindikaattorit kuvataan tarkemmin liitteessä I olevassa 4.4.10 kohdassa. Alaryhmät ”ilmastonmuutos – fossiilinen”, ”ilmastonmuutos – biogeeninen” ja ”ilmastonmuutos – maankäyttö ja maankäytön muutokset” on ilmoitettava erikseen, jos niiden kunkin osuus ilmastonmuutoksen kokonaispistemäärästä on yli viisi prosenttia. ( 2 ) Viittaa asutukseen ja muuntamiseen. ( 3 ) JRC on muodostanut tämän indikaattorin neljästä indikaattorista (bioottinen tuotanto, eroosionkestävyys, mekaaninen suodatus ja pohjavesien uusiutuminen), jotka on esitetty maankäytöstä aiheutuvien vaikutusten arviointia koskevassa LANCA-mallissa (De Laurentiis ym. 2019). ( 4 ) EF-virtojen luettelossa ja tässä suosituksessa uraani sisältyy energiankantajien luetteloon, ja sitä mitataan megajouleina.

Lisätietoja vaikutusarviointilaskelmista annetaan tämän liitteen 5 kohdassa.

3.2.4 PEF-raporttiin sisällytettävät täydentävät tiedot

Tuotteen potentiaaliset ympäristövaikutukset voivat ulottua EF-vaikutusluokkia pidemmälle. On tärkeää, että ne raportoidaan mahdollisuuksien mukaan täydentävissä ympäristötietoissa.

Saattaa olla tarpeen ottaa huomioon myös tarkasteltavan tuotteen merkitykselliset tekniset ja/tai fyysiset ominaisuudet. Nämä seikat on raportoitava täydentävissä teknisissä tiedoissa.

3.2.4.1 Täydentävät ympäristötiedot

Täydentävien ympäristötietojen on oltava:

(a) asiaa koskevan lainsäädännön, kuten sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin ( 15 ) ja siihen liittyvän ohjeistuksen, mukaisia;

(b) asianomaisen tuotteen tai tuoteryhmän kannalta merkityksellisiä;

(c) EF-vaikutusluokkia täydentäviä tietoja: täydentävät ympäristötiedot eivät saa kuvata EF-vaikutusluokkien kanssa samoja tai samankaltaisia näkökohtia, niillä ei saa korvata EF-vaikutusluokkien karakterisointimalleja eikä niissä saa raportoida EF-vaikutusluokkiin lisättyjen uusien karakterisointikertoimien tuloksia.

Täydentäviä tietoja tukeviin malleihin on viitattava selkeästi, ja ne on dokumentoitava yhdessä niitä vastaavien indikaattorien kanssa. Esimerkiksi tietyn tuotantolaitoksen tai toiminnan yhteydessä voi ilmetä maankäytön muutoksista johtuvia biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvia vaikutuksia. Tämä saattaa edellyttää sellaisten muiden vaikutusluokkien käyttöä, jotka eivät sisälly tässä esitettyihin EF-vaikutusluokkiin, tai jopa täydentäviä laadullisia kuvauksia, jos vaikutuksia ei voida yhdistää tuotteen toimitusketjuun määrällisesti. Tällaisten lisämenetelmien katsotaan täydentävän EF-vaikutusluokkia.

Täydentävien ympäristötietojen on liityttävä yksinomaan ympäristökysymyksiin. Tietoja ja ohjeita, jotka eivät liity tuotteen ympäristötehokkuuteen (kuten käyttöturvallisuustiedotteita), ei saa sisällyttää täydentäviin ympäristötietoihin.

Täydentävissä ympäristötiedoissa voidaan raportoida seuraavia tietoja:

(a) tiedot paikallisista tai tuotantolaitoskohtaisista vaikutuksista,

(b) hyvitykset,

(c) ympäristöindikaattorit tai tuotevastuuindikaattorit (esim. Global Reporting Initiativen (GRI) mukaiset),

(d) ”portilta portille” -arviointien tapauksessa niiden Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) uhanalaisten lajien luettelossa tai kansallisessa uhanalaisten lajien luettelossa olevien lajien määrä, joilla on elinympäristöjä toiminnan vaikutusalueilla (sukupuuttoriskin perusteella),

(e) kuvaus toimintojen, tuotteiden tai palvelujen merkittävistä vaikutuksista biologiseen monimuotoisuuteen suojelualueilla ja muilla alueilla, joiden monimuotoisuusarvo on suuri,

(f) melun vaikutukset,

(g) muut PEF-tutkimuksen kannalta merkityksellisiksi katsotut ympäristötiedot.

Biologinen monimuotoisuus

PEF-menetelmään ei sisälly biologista monimuotoisuutta kuvaavaa vaikutusluokkaa, koska toistaiseksi ei ole olemassa kansainvälistä yksimielisyyttä menetelmästä, jolla kyseinen vaikutus voitaisiin määrittää. PEF-menetelmään sisältyy kuitenkin ainakin kahdeksan vaikutusluokkaa, jotka vaikuttavat biologiseen monimuotoisuuteen (”ilmastonmuutos”, ”rehevöityminen makeassa vedessä”, ”rehevöityminen merivedessä”, ”rehevöityminen maalla”, ”happamoituminen”, ”vedenkulutus”, ”maankäyttö” ja ”ekotoksisuus makeassa vedessä”).

Koska biologinen monimuotoisuus on tärkeä näkökohta monien tuoteryhmien tapauksessa, kussakin PEF-tutkimuksessa on selvitettävä, onko biologinen monimuotoisuus merkityksellinen näkökohta tarkasteltavan tuotteen kannalta. Jos on, PEF-menetelmän käyttäjän on sisällytettävä biologista monimuotoisuutta koskevat indikaattorit täydentäviin ympäristötietoihin.

Biologinen monimuotoisuus voidaan ottaa huomioon muun muassa seuraavin keinoin:

(a) Ilmaistaan (vältetty) vaikutus biologiseen monimuotoisuuteen sen materiaalin prosentuaalisena osuutena, joka on peräisin ekosysteemeistä, joita on hoidettu biologisen monimuotoisuuden edellytysten ylläpitämiseksi tai parantamiseksi. Tämä voidaan osoittaa seuraamalla säännöllisesti biologisen monimuotoisuuden tasoa ja lajien lisääntymistä ja häviämistä ja raportoimalla siitä (esim. ”häiriöistä johtuva lajien häviäminen on alle 15 %”; PEF-tutkimuksissa voidaan kuitenkin asettaa lajien häviämiselle oma taso, edellyttäen että tämä on perusteltua eikä se ole ristiriidassa asiaankuuluvien PEFCR-sääntöjen kanssa). Arvioinnissa olisi tarkasteltava sekä materiaaleja, jotka päätyvät lopputuotteisiin, että tuotantoprosessin aikana käytettyjä materiaaleja (esim. teräksen tuotantoprosesseissa käytetty puuhiili tai lypsylehmien ruokinnassa käytetty soija).

(b) Täydentävissä tiedoissa voidaan myös ilmoittaa niiden materiaalien osuus, joista ei ole saatavilla alkuperäketjua tai jäljitettävyyttä koskevia tietoja.

(c) Biologinen monimuotoisuus voidaan osoittaa myös sertifiointijärjestelmän avulla. Tällöin PEF-menetelmän käyttäjän tulisi määrittää, mikä sertifiointijärjestelmä tarjoaa riittävästi näyttöä biologisen monimuotoisuuden säilymisestä, ja kuvailtava käytetyt kriteerit.

PEF-menetelmän käyttäjä voi valita myös muita asiaankuuluvia indikaattoreita kuvaamaan tuotteen vaikutuksia biologiseen monimuotoisuuteen. Valitut menetelmät on perusteltava ja kuvattava PEF-tutkimuksessa.

3.2.4.2 Täydentävät tekniset tiedot

Täydentäviin teknisiin tietoihin voi sisältyä seuraavia tietoja (luettelo ei ole tyhjentävä):

(a) materiaaliluettelojen tiedot,

(b) purettavuus, kokoonpanon helppous, korjattavuus ja muita kiertotalouteen liittyviä tietoja,

(c) tiedot vaarallisten aineiden käytöstä,

(d) tiedot vaarallisten/vaarattomien jätteiden hävittämisestä,

(e) tiedot energiankulutuksesta,

(f) tekniset parametrit, kuten seuraavien käyttö: uusiutuva ja uusiutumaton energia, uusiutuvat ja uusiutumattomat polttoaineet, uusiomateriaalit, makeat vesivarat,

(g) jätteen kokonaispaino jätteen lajin ja hävittämismenetelmän mukaan eriteltynä,

(h) sellaisen kuljetetun, tuodun, viedyn tai käsitellyn jätteen paino, jota pidetään vaarallisena Baselin yleissopimuksen ( 16 ) liitteiden I, II, III ja VIII mukaisesti, sekä maan rajojen yli siirretyn jätteen prosenttiosuus,

(i) tiedot, jotka liittyvät tuotteen toiminnalliseen yksikköön ja tekniseen toimintaan,

(j) tiedot biohajoavuudesta ja kompostoitavuudesta.

Kun tarkasteltava tuote on välituote, täydentäviin teknisiin tietoihin on sisällytettävä seuraavat tiedot:

(a) biogeeninen hiilipitoisuus tehdasportilla (fyysinen ja kohdennettu pitoisuus),

(b) kierrätysmateriaalin osuus (R1),

(c) tarvittaessa tulokset, joiden osalta on käytetty sovelluskohtaisia A-arvoja kiertojalanjäljen laskentakaavassa (Circular Footprint Formula, CFF).

3.2.5 Oletukset ja tutkimuksen rajoitukset

PEF-tutkimuksiin voi liittyä useita rajoituksia, minkä vuoksi on tarpeen tehdä oletuksia. Kaikki rajoitukset (esim. tietovajeet) ja oletukset on raportoitava avoimesti.

4. Elinkaari-inventaario

Kaikista tuotteen toimitusketjuun liittyvistä materiaali-, energia- ja jätesyötteistä ja tuotoksista sekä päästöistä ilmaan, veteen ja maaperään on koostettava inventaario, joka muodostaa perustan tuotteen ympäristöjalanjäljen mallintamiselle.

Yksityiskohtaiset tietovaatimukset ja tietojen laatuvaatimukset kuvataan 4.6 kohdassa.

Elinkaari-inventaariossa (LCI) on luokiteltava seuraavat virrat:

1) perusvirrat

2) muut kuin perusvirrat (tai kokonaisvirrat) (esim. tuote- tai jätevirrat).

PEF-tutkimuksessa kaikki elinkaari-inventaarioon sisältyvät muut kuin perusvirrat on mallinnettava perusvirtojen tasolle, lukuun ottamatta tarkasteltavan tuotteen tuotevirtaa. Esimerkiksi jätevirtoja ei saa ilmoittaa ainoastaan kilogrammoina kotitalousjätettä tai vaarallista jätettä, vaan ne on mallinnettava kiinteän jätteen käsittelystä aiheutuvina päästöinä veteen, ilmaan ja maaperään. Elinkaari-inventaarion mallintaminen on saatettu loppuun vasta, kun myös kaikki muut kuin perusvirrat on ilmaistu perusvirtoina. PEF-tutkimuksen LCI-data-aineistoihin saa näin ollen sisältyä ainoastaan perusvirtoja, tarkasteltavan tuotteen tuotevirtaa lukuun ottamatta.

4.1 Esiselvitys

Elinkaari-inventaariota koostettaessa on mahdollista toteuttaa alustava selvitys (esiselvitys). Se auttaa keskittämään tiedonkeruutoimia ja lähtötietojen laadun painopisteitä. Myös esiselvitykseen on sisällyttävä vaikutusarviointi, jonka tietojen perusteella tarkasteltavan tuotteen elinkaarimallia on tarkennettava iteratiivisesti. Esiselvityksen osalta ei sallita rajauksia. Siinä voidaan kuitenkin käyttää valmiiksi saatavilla olevaa primaari- tai sekundaaridataa, joka täyttää lähtötietojen laatua koskevat vaatimukset mahdollisimman hyvin (määritelty 4.6 kohdassa). Kun esiselvitys on suoritettu, alkuperäistä soveltamisalaa voidaan vielä tarkentaa.

4.2 Elinkaarivaiheet

PEF-tutkimuksessa on tarkasteltava vähintään seuraavia oletuselinkaarivaiheita:

1) raaka-aineiden hankinta ja esikäsittely (ml. osien ja komponenttien tuotanto)

2) valmistus (päätuotteen tuotanto)

3) jakelu (tuotteen jakelu ja varastointi)

4) käyttö

5) käytöstä poisto (ml. tuotteiden hyödyntäminen ja kierrätys).

Jos näistä oletusvaiheista käytetään eri nimiä, menetelmän käyttäjän on täsmennettävä, mitä oletusvaiheita ne vastaavat.

Tarvittaessa PEF-menetelmän käyttäjä voi myös jakaa elinkaarivaiheita osiin tai lisätä analyysiin uusia elinkaarivaiheita. Tämä on kuitenkin perusteltava PEF-raportissa. Esimerkiksi elinkaarivaihe ”raaka-aineiden hankinta ja esikäsittely” voidaan jakaa vaiheisiin ”raaka-aineiden hankinta”, ”esikäsittely” ja ”toimittajien suorittamat raaka-ainekuljetukset”.

Välituotteiden osalta ei oteta huomioon seuraavia elinkaarivaiheita:

1) jakelu (perustellut poikkeukset sallitaan)

2) käyttö

3) käytöstä poisto (ml. tuotteiden hyödyntäminen ja kierrätys).

4.2.1 Raaka-aineiden hankinta ja esikäsittely

Tämä elinkaarivaihe alkaa luonnonvarojen hankinnasta ja päättyy, kun tuotteen komponentit saapuvat (”portin” kautta) tuotteen tuotantolaitokseen. Tähän vaiheeseen voi sisältyä esimerkiksi seuraavia prosesseja:

1) luonnonvarojen louhinta ja hankinta

2) tarkasteltavan tuotteen kaikkien materiaalisyötteiden esikäsittely, mukaan lukien kierrätysmateriaalit

3) maa- ja metsätaloustoimet

4) kuljetukset raaka-aineiden hankintapaikoilla ja esikäsittelylaitoksissa sekä niiden välillä ja kuljetukset tuotantolaitokseen.

Myös pakkaustuotanto on mallinnettava osana raaka-aineiden hankintaa ja esikäsittelyä koskevaa elinkaarivaihetta.

4.2.2 Valmistus

Tuotantovaihe alkaa, kun tuotteen komponentit saapuvat tuotantopaikalle, ja päättyy, kun valmis tuote lähtee tuotantolaitoksesta. Esimerkkejä tuotantoon liittyvistä toiminnoista:

1) kemiallinen prosessointi

2) valmistus

3) puolivalmiiden tuotteiden kuljettaminen eri valmistusprosessien välillä

4) komponenttien kokoaminen.

Valmistusvaiheen mallintamisessa on myös otettava huomioon valmistuksessa käytetyistä tuotteista syntyvä jäte. Tällaiseen jätteeseen on sovellettava kiertojalanjäljen laskentakaavaa (4.4.8 kohta).

4.2.3 Jakelu

Tuotteet jaetaan käyttäjille, ja niitä voidaan varastoida useassa toimitusketjun vaiheessa. Jakeluvaiheeseen kuuluvat kuljetus tehtaalta varastoon tai vähittäismyyntiin, varastointi varastossa tai vähittäismyymälässä ja kuljetus varastosta tai vähittäismyymälästä kuluttajan kotiin.

Esimerkkejä prosesseista:

1) energiasyötteet varastojen valaisemiseen ja lämmittämiseen

2) kylmäaineiden käyttö varastoissa ja kuljetusajoneuvoissa

3) ajoneuvojen polttoaineenkulutus

4) tiet ja kuorma-autot.

Mallintamisessa on myös huomioitava jakelun ja varastoinnin aikana syntyvä tuotehävikki. Tällaiseen jätteeseen on sovellettava kiertojalanjäljen laskentakaavaa (4.4.8 kohta), ja saadut tulokset on otettava huomioon jakeluvaiheen analyysissa.

Liitteessä II olevassa F osassa esitetään jakeluvaiheessa ja kuluttajan luona syntyvän hävikin oletusmäärät tuotetyypeittäin. Näitä määriä on käytettävä, jos tarkkoja tietoja ei ole saatavilla. Varastoinnin energiankulutusta koskevat kohdentamissäännöt esitetään 4.4.5 kohdassa. Kuljetuksia käsitellään tarkemmin 4.4.3 kohdassa.

4.2.4 Käyttö

Käyttövaiheen osalta kuvataan, miten loppukäyttäjän (esim. kuluttajan) odotetaan käyttävän tuotetta. Tämä vaihe alkaa siitä hetkestä, kun loppukäyttäjä aloittaa tuotteen käytön, ja päättyy, kun tuote lähtee käyttöpaikasta ja siirtyy käytöstäpoistovaiheeseen (esim. kierrätettäväksi tai loppukäsiteltäväksi).

Käyttövaihe kattaa kaikki toimet ja tuotteet, joita tarvitaan tuotteen asianmukaiseen käyttöön (eli sen varmistamiseen, että tuote täyttää alkuperäisen tehtävänsä koko elinkaarensa ajan). Tuotteen käytöstä syntyvää jätettä, kuten elintarvikejätettä, kuluttajapakkauksia tai itse tuotetta, kun se ei enää täytä tehtäväänsä, ei huomioida käyttövaiheessa vaan osana tuotteen käytöstäpoistovaihetta.

Esimerkkejä: Pastan keittämisessä käytetyn hanaveden toimittaminen taikka tuotteen huoltoon, korjaukseen tai kunnostukseen tarvittavien materiaalien valmistus ja jakelu sekä niistä syntyvä jäte (esim. tuotteen korjaamiseen tarvittavat varaosat, jäähdytysnesteen tuotanto tai hävikistä johtuva jätehuolto). Kahvikapseleiden loppukäsittely, kahvinvalmistuksessa syntyvät jäämät ja jauhetun kahvin pakkaukset puolestaan huomioidaan käytöstäpoistovaiheessa.

Joissakin tapauksissa tarkasteltavan tuotteen asianmukainen käyttö edellyttää myös muiden tuotteiden käyttöä siten, että niistä tulee fyysisesti osa tarkasteltavaa tuotetta. Tällaisista tuotteista aiheutuvien jätteiden käsittely kuuluu tarkasteltavan tuotteen käytöstäpoistovaiheeseen. Esimerkiksi jos tarkasteltava tuote on pesuaine, pesuaineen käytön yhteydessä syntyvän jäteveden käsittely kuuluu pesuaineen käytöstäpoistovaiheeseen.

Käyttöskenaariossa on otettava huomioon myös se, voiko tarkasteltavan tuotteen käyttö johtaa muutoksiin järjestelmässä, jossa sitä käytetään.

Käyttöskenaariota koskevien teknisten tietojen lähteisiin kuuluvat muun muassa seuraavat:

1) markkinatutkimukset ja muut markkinatiedot,

2) julkaistut kansainväliset standardit, joissa esitetään ohjeita ja vaatimuksia tuotteen käyttövaihetta ja käyttöikää koskevien skenaarioiden laatimiseksi (käyttöiän arvioimiseksi),

3) julkaistut kansalliset suuntaviivat, joissa esitetään ohjeita tuotteen käyttövaihetta ja käyttöikää koskevien skenaarioiden laatimiseksi (käyttöiän arvioimiseksi),

4) julkaistut toimialakohtaiset suuntaviivat, joissa esitetään ohjeita tuotteen käyttövaihetta ja käyttöikää koskevien skenaarioiden laatimiseksi (käyttöiän arvioimiseksi).

Menetelmää, jota valmistaja suosittelee soveltamaan tuotteen käyttövaiheessa (esim. paistaminen uunissa tietyssä lämpötilassa tietyn ajan), olisi käytettävä tuotteen käyttövaiheen määrittämisen perustana. Tosiasiallinen käyttötapa voi kuitenkin poiketa suositelluista tavoista, ja sitä olisi käytettävä mahdollisuuksien mukaan. Se olisi myös dokumentoitava.

Liitteessä II olevassa F osassa esitetään jakeluvaiheessa ja kuluttajan luona syntyvän hävikin oletusmäärät tuotetyypeittäin. Näitä määriä on käytettävä, jos tarkkoja tietoja ei ole saatavilla.

Seuraavat prosessit eivät kuulu käyttövaiheeseen:

1) Uudelleenkäytettävien tuotteiden (ks. myös 4.4.9.2 kohta) osalta ei oteta huomioon prosesseja, jotka tarvitaan tuotteen keräämiseksi ja valmistelemiseksi uutta käyttökertaa varten (esim. uudelleenkäytettävien pullojen keräämisestä ja puhdistamisesta aiheutuvat ympäristövaikutukset). Nämä prosessit on kuitenkin sisällytettävä käytöstäpoistovaiheeseen, jos tuote uudelleenkäytetään eri eritelmän mukaisena tuotteena (tarkempia tietoja on 4.4.9 kohdassa). Jos tuotteen käyttöikä ulotetaan käsittämään myös uudet alkuperäisen tuote-eritelmän mukaiset tuotteet (joilla on sama tehtävä), myös nämä prosessit on sisällytettävä toiminnalliseen yksikköön ja vertailuvirtaan.

2) Kuljetus vähittäismyymälästä kotiin on jätettävä käyttövaiheen ulkopuolelle ja sisällytettävä jakeluvaiheeseen.

3) Kuljetus käytöstä poistoa varten on jätettävä käyttövaiheen ulkopuolelle ja sisällytettävä käytöstäpoistovaiheeseen.

Käyttövaiheessa käytetyistä tuotteista peräisin oleva jäte on sisällytettävä käyttövaiheen mallinnukseen. Tällaiseen jätteeseen on sovellettava kiertojalanjäljen laskentakaavaa (4.4.8 kohta).

PEF-raportissa on dokumentoitava tässä vaiheessa käytetyt menetelmät ja oletukset. Kaikki käyttövaihetta koskevat merkitykselliset oletukset on dokumentoitava.

Käyttövaiheen mallintamisen tekniset vaatimukset esitetään 4.4.7 kohdassa.

4.2.5 Käytöstä poisto (ml. tuotteiden hyödyntäminen ja kierrätys)

Käytöstäpoistovaihe alkaa, kun käyttäjä poistaa käytöstä tarkasteltavan tuotteen ja sen pakkauksen, ja päättyy, kun tarkasteltava tuote palautuu luontoon jätteenä tai kun se siirtyy toisen tuotteen elinkaareen (kierrätettynä syötteenä). Tyypillisesti tähän sisältyy tarkasteltavasta tuotteesta peräisin oleva jäte, kuten elintarvikejäte ja kuluttajapakkaukset.

Valmistus-, jakelu-, vähittäismyynti- tai käyttövaiheessa taikka käytön jälkeen syntyvä jäte on sisällytettävä tuotteen elinkaareen ja mallinnettava siinä elinkaaren vaiheessa, jossa se syntyy.

Käytöstäpoistovaihe on mallinnettava kiertojalanjäljen laskentakaavan ja 4.4.8 kohdassa selostettujen vaatimusten mukaisesti. PEF-menetelmän käyttäjän on otettava huomioon kaikki tarkasteltavan tuotteen käytöstä poistoon liittyvät prosessit. Esimerkkejä tähän elinkaarivaiheeseen sisältyvistä prosesseista:

1) tarkasteltavan tuotteen ja sen pakkauksen kerääminen ja kuljettaminen loppukäsittelylaitoksiin

2) komponenttien purkaminen

3) paloittelu ja lajittelu

4) jätevesi, joka on peräisin tuotteen käytöstä veteen liuotettuna tai veden kanssa (esim. pesuaineet ja suihkugeelit)

5) muuntaminen kierrätysmateriaaliksi

6) kompostointi ja muut orgaanisen jätteen käsittelymenetelmät

7) polttaminen ja pohjatuhkan hävittäminen

8) sijoittaminen kaatopaikalle, kaatopaikan toiminta ja ylläpito.

Välituotteiden osalta ei oteta huomioon tarkasteltavan tuotteen käytöstäpoistovaihetta.

4.3 Elinkaari-inventaarion nimikkeistö

Elinkaari-inventaariotietojen on oltava EF-vaatimusten mukaisia:

— kaikkien perusvirtojen nimikkeistön on noudatettava EF-viitepaketin viimeisintä versiota, joka on saatavilla EF-kehittäjien verkkosivulla ( 17 );

— prosessidata-aineistojen ja tuotevirtojen nimikkeistön on noudatettava ”ILCD Handbook – Nomenclature and other conventions” -käsikirjaa ( 18 ).

4.4 Mallintamista koskevat vaatimukset

Tässä kohdassa esitetään yksityiskohtaisia ohjeita ja vaatimuksia siitä, miten tiettyjä elinkaarivaiheita, prosesseja ja muita tuotteen elinkaareen liittyviä näkökohtia voidaan mallintaa elinkaari-inventaarion koostamiseksi. Kohdassa käsitellään seuraavia aiheita:

(a) maataloustuotanto

(b) sähkönkäyttö

(c) kuljetukset ja logistiikka

(d) tuotantohyödykkeet (infrastruktuuri ja laitteet)

(e) varastointi jakelukeskuksessa tai vähittäismyymälässä

(f) otantamenettely

(g) käyttövaihe

(h) käytöstä poiston mallintaminen

(i) tuotteen käyttöiän pidentäminen

(j) pakkaukset

(k) kasvihuonekaasupäästöt ja -poistumat

(l) hyvitykset

(m) monitoimintoisten prosessien käsittely

(n) tiedonkeruuta ja tietojen laatua koskevat vaatimukset

(o) rajaukset.

4.4.1 Maataloustuotanto

4.4.1.1 Monitoimintoisten prosessien käsittely

Monitoimintoisten prosessien osalta on noudatettava LEAP-ohjeissa kuvattuja sääntöjä. ( 19 )

4.4.1.2 Viljelykasvi- ja maa-, alue- ja ilmastokohtaiset tiedot

Satoa, vedenkulutusta, maankäyttöä, maankäytön muutoksia, (keinotekoisten ja orgaanisten) lannoitteiden määriä (typen ja fosforin määriä) sekä torjunta-ainemääriä (kunkin tehoaineen osalta erikseen) määritettäessä on käytettävä viljelykasvi- ja maa-, alue- ja ilmastokohtaisia tietoja hehtaaria kohti vuodessa.

4.4.1.3 Keskiarvotiedot

Viljelytiedot on kerättävä riittävän pitkältä ajalta, jotta saadaan keskimääräinen arvio viljelykasvien tuotannon syötteiden ja tuotosten LCI-tiedoista, jossa otetaan huomioon myös kausivaihtelut. Tämä on toteutettava LEAP-ohjeissa kuvatulla tavalla:

(a) Yksivuotisten kasvien osalta on käytettävä vähintään kolmen vuoden arviointijaksoa (jotta voidaan tasoittaa satoerot, jotka johtuvat kasvuolosuhteiden, kuten sääolojen ja tuholais- ja tautitilanteen, vaihtelusta eri vuosina). Jos tietoja ei ole saatavilla kolmen vuoden ajanjaksolta esimerkiksi uuden tuotantojärjestelmän käynnistämisen vuoksi (esim. uusi kas