1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,
elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
(89/107/ETY)
(EYVL L 40, 11.2.1989, s. 27)
Muutettu:
virallinen lehti
N:osivu päivämäärä
►M1Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/34/EY, annettu 30
päivänä kesäkuuta 1994 L 237 1 10.9.1994
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 2
▼B
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 21 päivänä joulukuuta 1988,
elintarvikkeissa sallittuja lisäaineita koskevan jäsenvaltioiden lain-
säädännön lähentämisestä
(89/107/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja
erityisesti sen 100 a artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(
1),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo, ettäeroavuudet elintarvikkeiden lisäaineita ja niiden käyttöä koskevien
kansallisten lainsäädäntöjen välillä estävät elintarvikkeiden vapaan liik-kuvuuden; eroavuudet voivat johtaa eriarvoisten kilpailun edellytystenmuodostumiseen, ja ne vaikuttavat siten suoraan yhteismarkkinoidentoteuttamiseen ja toimintaan,
siksi on tarpeen lähentää tätä lainsäädäntöä,lisäaineita koskevat vaatimukset tulisi sisällyttää laaja-alaiseen direktii-
viin, joka tarvittaessa laaditaan vaiheittain,
direktiivillä annettavien elintarvikelisäaineryhmiä koskevien luettel-
oiden laatimisesta neuvosto päättää perustamissopimuksen 100 a artik-lassa määrättyä menettelyä noudattaen,
näihin ryhmiin kuuluvien elintarvikelisäaineiden käyttö tulisi sallia vain
neuvoston antamien sovittujen tieteellisten ja teknisten arviointiperus-teiden pohjalta,
laadittaessa luetteloita lisäaineista ja päätettäessä lisäaineiden käytön
edellytyksistä tulisi komission päätöksellä 74/234/ETY (
3) perustettua
elintarvikealan tiedekomiteaa kuulla ennen kuin annetaan säännöksiä,jotka ovat omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen,
sallittujen lisäaineiden luettelo on oltava mahdollista pitää tieteen ja
tekniikan kehityksen tasalla; saattaa olla tarkoituksenmukaista, ettäperustamissopimuksessa määrätyn menettelyn lisäksi on järjestelmä,joka sallii jäsenvaltioiden osaltaan vaikuttaa yhteisön ratkaisun löytämi-seen väliaikaisten kansallisten toimenpiteiden avulla,
elintarvikelisäaineiden puhtausvaatimusten määritteleminen ja näyttee-
nottomenettelyistä ja analyysimenetelmistä päättäminen ovat teknisiäkysymyksiä, jotka tulisi uskoa komission tehtäväksi,
väri-, säilöntä-, hapettumisenesto-sekä emulgointi-, stabilointi-, sakeut-
tamis- ja hyytelöimisaineita koskevia yhteisön säännöksiä on muutet-tava tämän direktiivin mukaisesti, ja
niissä tapauksissa, joissa neuvosto siirtää komissiolle toimivallan elin-
tarvikkeita koskevien säädösten täytäntöönpanoon, tulisi säätää menette-lystä jäsenvaltioiden ja komission välisen kiinteän yhteistyön toteutta-miseksi komission päätöksellä 69/414/ETY (
4) perustetussa pysyvässä
elintarvikekomiteassa,
(1) EYVL N:oC 99, 13.4.1987, s. 65 ja EYVL N:oC 12, 16.1.1989
(2) EYVL N:oC 328, 22.12.1986, s. 5
(3) EYVL N:oL 136, 20.5.1974, s. 1
(4) EYVL N:oL 291, 19.11.1969, s. 9
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 3
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
1. Tätä direktiiviä sovelletaan liitteessä I lueteltuihin ryhmiin kuulu-
viin elintarvikelisäaineisiin, joita käytetään tai joita on tarkoitus käyttääainesosina elintarvikkeen valmistuksessa ja joita on lopullisessa valmis-teessa joko sellaisenaan tai muuttuneessa muodossa, jäljempänä ”elin-tarvikelisäaine”.
2. Tässä direktiivissä ”elintarvikelisäaineella” tarkoitetaan ainetta,
jota ei tavanomaisesti sellaisenaan käytetä elintarvikkeena ja jota eitavanomaisesti käytetä elintarvikkeelle ominaisena ainesosana riippu-matta siitä, onko lisäaineella ravitsemuksellista arvoa, ja jonka teknolo-gisessa tarkoituksessa tapahtuva lisääminen elintarvikkeeseen elintarvik-keen valmistuksen, käsittelyn, pakkaamisen, kuljetuksen tai varastoinninaikana johtaa tai jonka voi perustellusti olettaa johtavan siihen, ettälisäaine tai sen sivutuotteet tulevat joko suoraan tai epäsuorasti kyseisenelintarvikkeen osiksi.
3. Tätä direktiiviä ei sovelleta:
a) valmistuksen apuaineisiin(
1);
b) kasvien ja kasvituotteiden suojeluun käytettyihin aineisiin, joiden
käyttö perustuu kasvien terveyttä koskeviin yhteisön säännöksiin;
c) elintarvikkeissa käytettäviin aromiaineisiin, joihin sovelletaan
neuvoston direktiiviä 88/388/ETY (2);
d) elintarvikkeisiin lisättyihin aineisiin (kuten kivennäis- ja hivenainei-
siin tai vitamiineihin).
2 artikla
1. Vain lisäainetta, joka on 3 artiklan 3 kohdan mukaisesti luetteloitu
johonkin liitteessä I mainittuun ryhmään, voidaan käyttää elintarvikkeenvalmistukseen ja vain luettelossa määritellyin edellytyksin.
2. Lisäaineen sisällyttäminen johonkin liitteessä I mainittuun
ryhmään määräytyy kyseiseen lisäaineeseen tavanomaisesti liitetynpääasiallisen käyttötarkoituksen mukaisesti. Lisäaineen sisällyttäminenjohonkin erityiseen ryhmään ei sulje pois mahdollisuutta sallia senkäyttöä useampaan tarkoitukseen.
3. Luetteloon otettavan elintarvikelisäaineen on oltava liitteessä II
esitettyjen yleisten ominaisuuksien mukainen.
3 artikla
1. Liitteessä I tarkoitettuihin ryhmiin kuuluvia lisäaineita koskevat
erityissäännökset annetaan laaja-alaisella direktiivillä, johon tiettyjälisäaineryhmiä koskevat voimassa olevat erityisdirektiivit sisältyvät.Direktiivi voidaan kuitenkin laatia vaiheittain.
2. Neuvosto antaa komission ehdotuksesta perustamissopimuksen
100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen:
a) muut aineet poissulkevan luettelon lisäaineista, joiden käyttö on
sallittua;
b) luettelon elintarvikkeista, joihin näitä lisäaineita voidaan lisätä,
olosuhteet, joissa niitä voidaan lisätä, sekä tarvittaessa raja-arvotniiden teknologiselle käytölle;
(1) Tässä direktiivissä ”valmistuksen apuaineella” tarkoitetaan ainetta, joka ei
sellaisenaan ole elintarvikkeen ainesosa ja jota käytetään tiettyä teknolo-gista tarkoitusta varten raaka-aineen, elintarvikkeen tai sen ainesosanprosessoinnissa ja joka itse, tai sen johdannainen, saattaa esiintyä lopulli-sessa valmisteessa tahattomasti, teknisesti väistämättömästi muodostuneenajäämänä, josta ei aiheudu vaaraa terveydelle ja jolla ei ole teknologistavaikutusta valmiissa tuotteessa.
(
2) EYVL N:oL 184, 15.7.1988, s. 61
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 4
▼B
c) kantaja-aineina ja liuottimina käytettyjä lisäaineita koskevat sään-
nökset, tarvittaessa mukaan lukien niiden puhtausvaatimukset.
3. Jäljempänä 11 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen pääte-
tään:
a) lisäaineiden puhtausvaatimuksista;
b) tarvittaessa analyysimenetelmistä sen toteamiseksi, että a alakoh-
dassa tarkoitetut puhtausvaatimukset on täytetty;
c) tarvittaessa näytteenottomenettelyistä sekä kvalitatiivisista ja kvanti-
tatiivisista menetelmistä lisäaineiden analysoimiseksi elintarvik-keista;
d) muista tarvittavista säännöksistä 2 artiklan säännösten noudattamisen
varmistamiseksi.
▼
M1
3 a artikla
1. Poiketen siitä, mitä 3 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa sääde-
tään, neuvosto antaa komission ehdotuksesta ja perustamissopimuksen100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen jäsenvaltioille luvanjatkaa kieltoa, joka koskee tiettyjen lisäaineiden käyttöä tiettyjen perin-teisinä pidettyjen elintarvikkeiden tuotannossa, jos:
— kyseinen kielto on ollut voimassa 1 päivänä tammikuuta 1992,— asianomaiset jäsenvaltiot sallivat kaikkien niiden elintarvikkeiden
tuotannon ja myynnin alueellaan, joita ei pidetä perinteisinä ja jotkaovat 3 artiklan säännösten mukaisia.
2. Jäsenvaltioiden on 1 päivään heinäkuuta 1994 mennessä toimitet-
tava komissiolle luettelo elintarvikkeista, joita ne pitävät perinteisinä, jailmoitettava yksityiskohtaisesti valintojensa perustelut sekä vastaavatsäädökset, joissa kielletään tiettyjen lisäaineiden käyttö kyseisissä elin-tarvikkeissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta, mitä asetuksissa (ETY)N:o2081/92 (
1) ja (ETY) N:o2082/92 (2)säädetään. Komissio antaa 1
päivään huhtikuuta 1995 mennessä neuvostolle ehdotuksen perusteiksi,joita sovelletaan päätettäessä, onko tuote perinteinen vai ei, sekä kansal-lisista kielloista, joita voidaan jatkaa näiden perusteiden mukaisesti.
Neuvosto tekee ratkaisunsa 1 päivään huhtikuuta 1996 mennessä.3. Jäsenvaltiot voivat jatkaa kieltoja, jotka ne ovat antaneet komis-
siolle tiedoksi 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, kunnesneuvosto tekee päätöksensä 2 kohdan mukaisesti, jos 1 kohdassa tarkoi-tettuja yleisiä edellytyksiä noudatetaan.
▼
B
4 artikla
1. Jos jäsenvaltio yksityiskohtaisin perustein toteaa tämän direktiivin
tai 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direktiivin antamisen jälkeensaadun uuden tiedon tai suoritetun uudelleenarvioinnin perusteella, ettälisäaineen käyttö elintarvikkeessa, vaikka se on tämän direktiivinmukaista tai lisäaine kuuluu 3 artiklassa tarkoitettuun luetteloon, onihmisten terveydelle vaaraksi, jäsenvaltiovo i alueellaan väliaikaisestijoko keskeyttää kyseisten säännösten soveltamisen tai rajoittaa sitä.Jäsenvaltion on ilmoitettava tästä viipymättä muille jäsenvaltioille jakomissiolle sekä perusteltava päätöksensä.
2. Komissio tutkii pysyvässä elintarvikekomiteassa 1 kohdassa
tarkoitetut jäsenvaltion perustelut niin pian kuin mahdollista ja antaaasiasta viipymättä lausuntonsa sekä toteuttaa asian vaatimat toimenpi-teet.
(1) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2081/92, annettu 14 päivänä heinäkuuta
1992, maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjenja alkuperänimitysten suojasta (EYVL N:o L 208, 24.7.1992, s. 1).
(
2) Neuvoston asetus (ETY) N:o 2082/92, annettu 14 päivänä heinäkuuta
1992, maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden erityisluonnetta koskevistatodistuksista (EYVL N:o L 208, 24.7.1992, s. 9).
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 5
▼B
3. Jos komission mielestä tämän direktiivin tai 3 artiklassa tarkoi-tetun laaja-alaisen direktiivin muuttaminen on tarpeen 1 kohdassamainittujen ongelmien ratkaisemiseksi ja ihmisten terveyden turvaami-seksi, se aloittaa 11 artiklassa säädetyn menettelyn muutosten hyväksy-miseksi; jäsenvaltio, joka on toteuttanut suojatoimenpiteet, voi tässätapauksessa jatkaa niitä, kunnes muutokset on hyväksytty.
5 artikla
1. Jäsenvaltio voi, ottaakseen huomioon tieteen ja tekniikan kehit-
yksen, joka on tapahtunut 3 artiklassa tarkoitetun luettelon antamisenjälkeen, sallia alueellaan väliaikaisesti johonkin liitteessä I mainittuunryhmään kuuluvan elintarvikelisäaineen, jota ei ole mainittu luettelossa,pitämisen kaupan ja käytön, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a) lupa on voimassa enintään kaksi vuotta;
b) jäsenvaltiotarkastaa virallisesti edellä tarko itettua lisäainetta sisäl-
tävät elintarvikkeet;
c) jäsenvaltiovo i luvan edellytyksenä vaatia, että kyseistä lisäainetta
sisältävät elintarvikkeet merkitään tietyllä tavalla.
2. Jäsenvaltion on toimitettava muille jäsenvaltioille ja komissiolle 1
kohdan mukaisesti tehty lupaa koskeva päätös kirjallisena kahdenkuukauden kuluessa päätöksen voimaantulosta.
3. Ennen 1 kohdan a alakohdassa säädetyn kahden vuoden määräajan
päättymistä jäsenvaltio voi pyytää komissiota täydentämään 3 artiklanmukaisesti annettua luetteloa elintarvikelisäaineella, jonka käyttö onkansallisesti sallittua tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti. Samallajäsenvaltion on toimitettava elintarvikelisäaineen luetteloon ottamistapuoltavaa aineistoa sekä ilmoitettava, kuinka elintarvikelisäainettakäytetään. Jos komissio pitää pyyntöä perusteltuna, se muuttaa perusta-missopimuksen 100 a artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen 3artiklan mukaisesti annettua luetteloa. Neuvosto päättää komissionehdotuksesta asiasta 18 kuukauden kuluessa siitä, kun asia on saatettusen käsiteltäväksi.
4. Jos komissio ei 1 kohdassa säädetyn kahden vuoden määräajan
kuluessa tee 3 kohdassa tarkoitettua ehdotusta, tai jos neuvosto ei annapäätöstä 3 kohdassa säädetyn 18 kuukauden kuluessa, kansallinen lupaon peruutettava. Samalla on peruutettava kaikki muiden jäsenvaltioidenkyseistä lisäainetta koskevat luvat.
5. Kyseiselle elintarvikelisäaineelle ei saa antaa uutta lupaa, ellei se
ole 4 kohdassa tarkoitetun peruutuksen jälkeisen tieteen ja tekniikankehityksen huomioon ottaen perusteltua.
6 artikla
Säännökset, jotka saattavat olla omiaan vaikuttamaan kansanterveyteen
annetaan sen jälkeen, kun elintarvikealan tiedekomiteaa on kuultu.
7 artikla
1. Elintarvikelisäaineita, joita ei ole tarkoitettu myytäväksi kulutta-
jalle, voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa onseuraavat näkyvällä, selvästi luettavalla ja pysyvällä tavalla tehdytmerkinnät:
a) — elintarvikelisäaineen tai seoksessa olevan kunkin lisäaineen
yhteisön säännösten mukainen nimi ja ETY-numero, tai jossellaisia säännöksiä ei ole, selostus lisäaineesta, joka on riittäväntäsmällinen erottamaan sen niistä lisäaineista, joihin sen voisisekoittaa, paino-osuuden mukaan alenevassa järjestyksessä,
— jos elintarvikelisäaineeseen lisätään muita aineita tai elintarvik-
keen ainesosia sen varastoinnin, myynnin, standardoinnin,laimentamisen tai liuottamisen helpottamiseksi, lisäaineen nimiensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti sekä maininta jokai-sesta lisäaineen osasta paino-osuuden mukaan alenevassa järjes-tyksessä;
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 6
▼B
b) — maininta ”elintarvikekäyttöön”,
— maininta ”rajoitettuun elintarvikekäyttöön”, taikka— tarkempi viittaus sen aiottuun elintarvikekäyttöön;
c) tarvittaessa erityiset säilytystä ja käyttöä koskevat vaatimukset;
d) käyttöohje, jos sen poisjättäminen aiheuttaa sen, ettei lisäaineen
tarkoituksenmukainen käyttö ole mahdollista;
e) maininta erän tunnistamiseksi;
f) valmistajan, pakkaajan tai yhteisöön sijoittautuneen myyjän nimi tai
toiminimi ja osoite;
g) tieto jokaisen sellaisen ainesosan prosenttiosuudesta, jonka käyttöä
elintarvikkeessa rajoitetaan määrän suhteen, tai muu sopiva koostu-mukseen liittyvä tieto, joka tekee ostajalle mahdolliseksi kulloinkinkyseessä olevaa elintarviketta koskevien yhteisön säännösten tainiiden puuttuessa vastaavien kansallisten säännösten noudattamisen.Kun sama määrää koskeva rajoitus koskee kokonaista ainesosienryhmää, käytettynä yksin tai yhdessä, prosenttiosuudet voidaanyhdistää ja ilmoittaa yhtenä lukuna;
h) nettopaino;
i) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laaja-alaisessa
direktiivissä.
2. Edellä 1 kohdasta poiketen a alakohdan toisessa luetelmakohdassa
sekä d-g alakohdassa vaaditut maininnat voidaan merkitä pelkästäänlähetykseen liittyviin asiakirjoihin, jotka toimitetaan ennen tavaranluovutusta tai sen yhteydessä, jos maininta ”tarkoitettu elintarvikkeidenvalmistukseen, ei vähittäismyyntiin” esiintyy kyseisen valmisteenpakkauksen tai astian selvästi havaittavassa osassa.
8 artikla
Elintarvikelisäaineita, jotka on tarkoitettu myytäväksi kuluttajalle,
voidaan pitää kaupan vain, jos niiden pakkauksissa tai astioissa onnäkyvin, selvästi luettavin ja pysyvin kirjaimin merkitty seuraavattiedot:
a) tuotteen myyntinimitys. Tämä nimitys määräytyy kyseistä tuotetta
koskevien yhteisön säännösten perusteella täydennettynä sen ETY-numerolla tai, jos yhteisön säännöksiä ei ole, tuotteesta annetunkuvauksen perusteella, joka on riittävän täsmällinen erottamaan senniistä tuotteista, joihin sen voisi sekoittaa.
b) 7 artiklan 1 kohdan a-f ja h alakohdassa vaaditut tiedot;
c) neuvoston direktiivin 79/112/ETY (
1) 9 artiklassa tarkoitettu vähim-
mäissäilyvyysaika;
d) muu tieto, josta säädetään 3 artiklassa tarkoitetussa laaja-alaisessa
direktiivissä.
9 artikla
Edellä 7 ja 8 artiklaa ei sovelleta, jos muualla laeissa, asetuksissa tai
hallinnollisissa määräyksissä säädetään yksityiskohtaisemmin tailaajemmin painoista ja mitoista tai vaarallisten aineiden esillepanosta,luokittelusta, pakkaamisesta ja merkinnästä sekä niiden valmistuksestatai kuljetuksesta.
10 artikla
Jäsenvaltioiden on oltava säätämättä sen lisäksi, mitä 7 ja 8 artiklassa
säädetään, kuinka vaaditut tiedot on esitettävä. Edellä 7 ja 8 artiklassasäädetyt tiedot on esitettävä kielellä, jota ostaja helposti ymmärtää,jollei muihin toimenpiteisiin ole ryhdytty ostajan tiedonsaannin turvaa-miseksi. Tällä säännöksellä ei estetä ilmoittamasta edellä tarkoitettujatietoja useammalla kielellä.
(1) EYVL N:oL 33, 8.2.1979, s. 1
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 7
▼B
11 artikla
1. Jos tässä artiklassa säädettyä menettelyä on noudatettava, asian
saattaa pysyvän elintarvikekomitean käsiteltäväksi sen puheenjohtajaomasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
2. Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista
toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksesta määräajassa,jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden mukaan. Lausuntoannetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2 kohdassa määrätylläenemmistöllä. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
3. a) Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komi-
tean lausunnon mukaiset.
b) Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon
mukaisia tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipy-mättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä.Neuvosto ratkaisee asian määräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa kolmen kuukauden kuluessa
siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissio tekeepäätöksen ehdotetuista toimenpiteistä.
12 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että liitteessä I määriteltyihin ryhmiin kuuluvia elintar-vikelisäaineita pidetään kaupan ainoastaan, jos ne ovat tässä direktii-vissä ja sen liitteissä annettujen määritelmien ja määräysten mukaiset.
2. Jäsenvaltiot eivät saa kieltää, rajoittaa tai estää elintarvikelisäai-
neiden, elintarvikkeiden tai elintarvikkeiden ainesosien pitämistä kaupanelintarvikelisäaineisiin liittyvien seikkojen perusteella, jos nämä ovattämän direktiivin, voimassa olevien erityisdirektiivien ja 3 artiklassatarkoitetun laaja-alaisen direktiivin säännösten mukaisia.
3. Mitä 2 kohdassa säädetään, ei rajoita kansallisten säännösten
soveltamista, jos vastaavan 3 artiklassa tarkoitetun laaja-alaisen direk-tiivin säännöksiä ei ole.
13 artikla
Toimenpiteistä, joilla voimassa olevat yhteisön direktiivit saatetaan
tämän direktiivin mukaisiksi, päätetään 11 artiklassa säädettyä menet-telyä noudattaen.
14 artikla
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat tämän direktiivin
noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 18 kuukauden kuluessa direk-tiivin tiedoksi antamisesta. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolleviipymättä. Näillä toimenpiteillä on:
— sallittava viimeistään kahden vuoden kuluttua tämän direktiivin
tiedoksi antamisesta tämän direktiivin mukaisten elintarvikelisäai-neiden pitäminen kaupan ja käyttö;
— kiellettävä viimeistään kolmen vuoden kuluttua tämän direktiivin
tiedoksi antamisesta(
1) niiden elintarvikelisäaineiden pitäminen
kaupan ja käyttö, jotka eivät ole tämän direktiivin mukaisia.
2. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei vaikuta voimassa oleviin yhteisön
säännöksiin eikä niihin kansallisiin säännöksiin, joita 3 artiklassa tarkoi-tetun laaja-alaisen direktiivin puuttuessa sovelletaan tiettyihin elintarvi-kelisäaineryhmiin tai joissa määritellään elintarvikkeet, joihin tämändirektiivin mukaisia elintarvikelisäaineita saa käyttää.
15 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
(1) Tämä direktiivi on annettu jäsenvaltioille tiedoksi 28 päivänä joulukuuta
1988.
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 8
▼B
LIITE I
Elintarvikelisäaineryhmät
Elintarvikevärit
SäilöntäaineetHapettumisenestoaineetEmulgointiaineetEmulgoivat suolatSakeuttamisaineetHyytelöimisaineetStabilointiaineet (
1)
ArominvahventeetHapotHappamuuden säätöaineet (
2)
PaakkuuntumisenestoaineetMuunnetut tärkkelyksetMakeutusaineetNostatusaineetVaahdonestoaineetPintakäsittelyaineet (
3)
JauhonparannusaineetKiinteyttämisaineetKosteudenpidätysaineetSekoittumisenestoaineet (
4)
Entsyymit (4)(5)
HomogenisointiaineetKantaja- ja pakkauskaasut
(1) Tähän ryhmään kuuluvat myös vaahdonstabilisointiaineet.
(2) Nämä voivat toimia happamuuden säätäjinä kumpaankin suuntaan.
(3) Näihin aineisiin kuuluvat voiteluaineet.
(4) Näiden ryhmänimien ottaminen mukaan luetteloon ei vaikuta niitä koskeviin tuleviin
päätöksiin tai niiden ilmoittamiseen kuluttajalle tarkoitettujen elintarvikkeiden merkin-nöissä.
(
5) Vain lisäaineina käytetyt.
1989L0107 — FI — 10.09.1994 — 001.001 — 9
▼B
LIITE II
Elintarvikelisäaineiden käytön yleiset edellytykset
1. Elintarvikelisäaine voidaan hyväksyä vain jos:
— voidaan osoittaa riittävä teknologinen tarve ja tavoitetta ei voida toteuttaa
muilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla;
— se ei vaaranna kuluttajan terveyttä ehdotetulla käyttötasolla siltä osin kuin
voidaan päätellä käytössä olevan tieteellisen aineiston perusteella;
— sen käyttäminen ei johda kuluttajaa harhaan.
2. Elintarvikelisäaineiden käyttöä tulee harkita vain silloin, kun on perusteltua
syytä olettaa, että ehdotetusta käytöstä on kuluttajalle osoitettavissa olevaahyötyä; on toisin sanoen määriteltävä, mitä yleensä tarkoitetaan käsitteellä”tarve”. Lisäaineen käytön tulee palvella yhtä tai useampaa alakohdissa a-dsäädettyä tarkoitusta ja vain silloin, kun tätä tarkoitusta ei voida toteuttaamuilla taloudellisesti ja teknologisesti toteutettavissa olevilla tavoilla, ja kunsiitä ei aiheudu vaaraa kuluttajan terveydelle:
a) ylläpitää elintarvikkeen ravitsemuksellista laatua, tahallinen elintarvikkeen
ravitsemuksellisen laadun alentaminen on perusteltua vain, jos elintarvik-keella ei ole merkittävää osuutta tavanomaisessa ruokavaliossa tai joslisäaine on tarpeen valmistettaessa elintarvikkeita kuluttajaryhmille, jotkatarvitsevat erityisruokavaliota;
b) muodostaa erityisruokavaliota tarvitseville kuluttajaryhmille valmistetta-
vien elintarvikkeiden ainesosia tai osia;
c) edistää elintarvikkeen säilyvyyttä tai sen aistinvaraisia ominaisuuksia,
edellyttäen että tämä ei muuta elintarvikkeen ominaisuuksia, sisältöä tailaatua ja siten johda kuluttajaa harhaan;
d) helpottaa elintarvikkeen valmistusta, prosessointia, käsittelyä, pakkaa-
mista, kuljetusta ja varastointia, jos lisäainetta ei käytetä peittämään ala-arvoisen raaka-aineen käytöstä johtuvia vaikutuksia tai ei-suotavaa(mukaan lukien epähygieenistä) menettelyä näiden toimintojen aikana.
3. Elintarvikelisäaineen tai sen johdannaisten mahdollisten haitallisten vaiku-
tusten arvioimiseksi lisäaineesta on tehtävä asianmukaiset kokeet ja toksikolo-giset arviot. Arvioinnin tulee käsittää myös esimerkiksi lisäaineen käytönkaikki kumulatiiviset, synergistiset ja muiden aineiden vaikutusta vahvistavatvaikutukset, sekä ihmisen herkistyminen keholle vieraille aineille.
4. Kaikkien elintarvikelisäaineiden on oltava jatkuvan tarkastelun alaisena, ja ne
pitää arvioida tarvittaessa uudelleen käyttöolosuhteiden muuttuessa ja tieteel-lisen tietämyksen lisääntyessä.
5. Elintarvikelisäaineiden pitää aina olla hyväksyttyjen puhtausvaatimusten
mukaisia.
6. Elintarvikelisäainetta hyväksyttäessä on:
a) määriteltävä ne elintarvikkeet, joihin lisäainetta voidaan lisätä, ja tämän
lisäämisen edellytykset;
b) rajoitettava käyttö siihen alimpaan tasoon, jolla toivottu vaikutus saadaan
aikaan;
c) otettava huomioon elintarvikelisäaineelle määritetty hyväksyttävä päivit-
täinen saanti tai muu vastaava arvio, sekä sen oletettava päivittäinen saantikaikista lähteistä. Niissä tapauksissa, joissa elintarvikelisäainetta käytetäänerityisten kuluttajaryhmien nauttimiin elintarvikkeisiin, tulisi kyseisenlisäaineen osalta huomiota kiinnittää näihin ryhmiin kuuluvien kuluttajienmahdolliseen päivittäiseen saantiin.