1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 1
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin.Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
►B TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 8 päivänä marraskuuta 1990,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten
yhteensovittamisesta, säännöksistä, joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta
käyttämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta
(90/619/ETY)
(EYVL L 330, 29.11.1990, s. 50)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
►M1Neuvoston direktiivi 92/96/ETY, annettu 10 päivänä marraskuuta 1992 L 360 1 9.12.1992
►M2Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/65/EY, annettu 23
päivänä syyskuuta 2002L 271 16 9.10.2002
▼B
TOINEN NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 8 päivänä marraskuuta 1990,
henkivakuutuksen ensivakuutusliikettä koskevien lakien, asetusten
ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta, säännöksistä,joilla helpotetaan palvelujen tarjoamisen vapauden tehokasta
käyttämistä, sekä direktiivin 79/267/ETY muuttamisesta
(90/619/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen ja erityi-
sesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja 66 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen(1),
toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa(2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(3),
sekä katsoo, että
on välttämätöntä kehittää sisämarkkinoita henkivakuutuksen alalla sekä
suoraan hankittavaa henkivakuutuksen ensivakuutusliikkeen aloitta-mista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten yhteensovittamisesta 5 päivänä maaliskuuta 1979 annetussaensimmäisessä neuvoston direktiivissä 79/267/ETY(
4), jäljempänä
’ensimmäinen direktiivi’, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjalla, tarkoitetun toiminnan alalla;
tämän tavoitteen saavuttamiseksi olisi niille vakuutusyrityksille, joidenkotipaikka on yhteisössä, tehtävä helpommaksi palvelujen tarjoaminenjäsenvaltioissa, jotta vakuutuksenottajille annettaisiin mahdollisuusturvautua paitsi omaan jäsenvaltioonsa sijoittautuneisiin vakuutukse-nantajiin, myös vakuutuksenantajiin, joiden kotipaikka on yhteisössä ja
jotka ovat sijoittautuneet muihin jäsenvaltioihin,
perustamissopimuksen mukaan kaikenlainen palvelujen tarjoamisen
vapauteen liittyvä syrjintä, joka perustuu siihen, että yritys ei ole sijoit-tautunut jäsenvaltioon, jossa palveluja tarjotaan, on kielletty
siirtymäkauden päätyttyä; kielto koskee kaikkien yhteisössä toimivien
yritysten tarjoamia palveluja, riippumatta siitä, onko kyseessä yrityksenkotipaikka, asioimisto tai sivukonttori,
käytännön syistä palvelujen tarjoaminen olisi määriteltävä ottamalla
huomioon sekä vakuutuksenantajan sijoittautumispaikka että paikka,jossa sitoumus tehdään; tämän vuoksi myös sitoumus olisi määriteltävä;lisäksi olisi erotettava toisistaan sijoittautumiseen perustuva toiminta japalvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva toiminta,
olisi täydennettävä ensimmäistä neuvoston direktiiviä erityisesti
valvontaviranomaisten valvontavaltuuksien ja -keinojen täsmentämi-seksi; olisi annettava erityissäännökset, jotka koskevat palvelujentarjoamisen vapauteen perustuvan toiminnan aloittamista, harjoittamistaja valvontaa,
vakuutuksenottajille, jotka eivät tarvitse erityistä suojaa sitoumusval-
tiossa siksi, että he oma-aloitteisesti ryhtyvät sitoumukseen toisessavaltiossa ja siten tulevat tuon toisen valtion oikeusjärjestyksen suojaa-miksi, olisi annettava rajoittamaton vapaus käyttää hyväkseen laajimpia
mahdollisia henkivakuutuksen ja ensimmäisessä direktiivissä tarkoi-
tetun toiminnan markkinoita; muille vakuutuksenottajille olisiannettava riittävä suoja,1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 2
(1) EYVL N:o C 38, 15.2.1989, s. 7 ja
EYVL N:o C 72, 22.3.1990, s. 5
(2) EYVL N:o C 175, 16.7.1990, s. 107
ja 24.10.1990 tehty päätös
(3) EYVL N:o C 298, 27.11.1989, s. 2
(4) EYVL N:o L 63, 13.3.1979, s. 1
▼B
joidenkin ryhmäeläkerahastojen hoitamisessa erilaisten järjestelmien
moninaisuus ja monimutkaisuus ja niiden läheinen yhteys sosiaalitur-vajärjestelmiin vaativat huolellista tutkimista; tämän vuoksi tämän
direktiivin soveltamisalaan kuuluvien palvelujen tarjoamisen vapautta
koskevien erityissäännösten ei tulisi koskea niitä; ryhmäeläkerahas-toista annetaan eri direktiivi,
jäsenvaltiossa voimassa olevat sopimusoikeudelliset säännökset, joita
sovelletaan ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettuun toimintaan, poik-
keavat edelleen toisistaan; vapaus valita jokin muu kuinsitoumusvaltion sopimusoikeus voidaan joissakin tapauksissa salliaerityisolosuhteet huomioon ottavien säännösten mukaisesti,
vakuutuskannan luovuttamista koskevia ensimmäisen direktiivin
säännöksiä olisi tehostettava ja täydennettävä säännöksin, jotka erityi-
sesti koskisivat palvelujen vapaan tarjoamisen perusteellamuodostuneen vakuutuskannan luovuttamista toiselle yritykselle,
vakuutuksenottajien suojaamiseksi jäsenvaltioille olisi annettava
yhteensovittamisen nykyvaiheessa mahdollisuus rajoittaa palvelujen
vapaaseen tarjoamiseen ja sijoittautumiseen perustuvan toiminnan
samanaikaista harjoittamista; rajoituksia ei kuitenkaan saa säätääelleivät vakuutuksenottajat tarvitse tällaista suojaa,
palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuva liiketoiminnan aloittaminen
ja harjoittaminen edellyttää menettelyä, jolla varmistetaan, että vakuu-
tusyritys noudattaa taloudellisia takuita, vakuutusehtoja ja
maksuperusteita koskevia säännöksiä; tätä menettelyä voidaan lieventääjos palvelujen tarjoamisen vapaus liittyy vakuutuksenottajiin, jotkaeivät tarvitse erityissuojaa sitoumusvaltiossa sen sitoumuksen erityis-piirteiden vuoksi, jonka he aikovat tehdä,
palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella tehdyn henkivakuutussopi-
muksen vakuutuksenottajalle olisi annettava mahdollisuus peruuttaasopimuksensa määräajassa, joka on 14—30 päivän pituinen,
ensimmäisen direktiivin mukaan on direktiivin 73/239/ETY(
1),
jäljempänä ’ensimmäinen yhteensovittamisdirektiivi (vahinkova-
kuutus)’, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 88/
357/ETY(2), ja ensimmäisessä direktiivissä tarkoitetun toiminnan sama-
naikainen harjoittaminen periaatteessa kielletty; siinä sallittiin olemassaolevien, kumpaakin toimintaa samanaikaisesti harjoittavien yritystentoiminnan jatkuminen ja säädettiin, etteivät ne saa perustaa asioimistojatai sivukonttoreita henkivakuutusta varten; vakuutuspalvelujen tarjoa-
misen vapauden perusteella tehtyjen sopimusten erityisluonne antaa
kuitenkin jäsenvaltiolle oikeuden, ainakin tämän direktiivin tiedoksiantamisesta alkavan siirtymäkauden ajan, noudattaa tiettyä joustavuuttaedellä mainitun periaatteen soveltamisessa,
mikään tässä direktiivissä ei estäisi kumpaakin toimintaa samanaikai-
sesti harjoittavaa yritystä jakamasta toimintaansa kahdeksi yritykseksi,joista toinen toimisi henkivakuutuksen alalla ja toinen vahinkovakuu-tuksen alalla; jotta sellainen jakaminen tapahtuisi parhaissamahdollisissa oloissa on toivottavaa sallia jäsenvaltioiden toteuttaayhteisön kilpailuoikeutta koskevien sääntöjen mukaisesti asianmukaiset
verojärjestelyt erityisesti niiden pääomavoittojen osalta, jotka aiheutui-
sivat sellaisesta jaosta,
palvelujen tarjoamisen vapauden alueella on välttämätöntä säätää
erityisen yhteistyön järjestämisestä jäsenvaltioiden toimivaltaistenvalvontaviranomaisten sekä näiden viranomaisten ja komission kesken;
olisi myös säädettävä seuraamusjärjestelmästä, jota sovellettaisiin, jos
palveluja tarjoava yritys ei noudata sen jäsenvaltion säännöksiä, jossapalveluja tarjotaan,1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 3
(1) EYVL N:o L 228, 16.8.1973, s. 3
(2) EYVL N:o L 172, 4.7.1988, s. 1
▼B
vakuutusteknisen vastuuvelan, mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, on
kuuluttava sen jäsenvaltion määräysten ja valvonnan piiriin, jossapalveluja tarjotaan, jos palvelujen tarjoaminen koskee sitoumuksia,
joiden suhteen valtio, jossa palvelu otetaan vastaan, haluaa tarjota
erityissuojaa vakuutuksenottajille; jos perusteita vakuutuksenottajienerityissuojalle ei kuitenkaan ole, vakuutustekninen vastuuvelka,mukaan lukien vakuutusmaksuvastuu, jää sen jäsenvaltion sääntelyn javalvonnan alaisuuteen, johon yritys on sijoittautunut,
jotkut jäsenvaltiot eivät kohdista henkivakuutussopimuksiin eikä
muuhun ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettuun toimintaan lainkaanvälillisiä veroja, kun taas toiset soveltavat niihin erityisveroja; näidenverojen rakenne ja verokanta vaihtelevat huomattavasti niitä sovelta-vien eri jäsenvaltioiden kesken; olisi pyrittävä välttämään tilanteita,
joissa nuo eroavuudet johtavat kilpailun vääristymiseen eri jäsenval-
tioiden yritysten välillä; ennen välillisen verotuksenyhdenmukaistamista tämä epäkohta voidaan korjata soveltamalla senjäsenvaltion verojärjestelmää, jossa sitoumus on tehty; jäsenvaltioidenon laadittava menetelmät sen varmistamiseksi, että nämä verot kanne-taan,
ensimmäisessä direktiivissä on erityissäännöksiä, jotka koskevat sell-
aisten yritysten asioimistoille ja sivukonttoreille myönnettäviätoimilupia, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella,
olisi säädettävä joustavasta menettelystä, jolla voidaan arvioida
yhteisön laajuisesti vastavuoroisuutta suhteissa kolmansiin maihin;
tällä menettelyllä ei pyritä sulkemaan yhteisön rahoitusmarkkinoita,vaan pikemminkin, koska yhteisön tarkoituksena on pitää rahoitusmark-kinansa avoimina muulle maailmalle, tehostaa yleistenrahoitusmarkkinoiden vapautumista muissa kolmansissa maissa; tässädirektiivissä säädetään menettelytavoista kolmansien maiden kanssa
käytäviä neuvotteluja varten sekä viimeisenä keinona mahdollisuudesta
ryhtyä toimenpiteisiin, joilla uusien toimilupahakemusten käsittelyälykätään tai uusien toimilupien myöntämistä rajoitetaan,
perustamissopimuksen 8 c artiklan mukaisesti olisi kiinnitettävä
huomiota siihen, kuinka paljon eri kehitystasoilla olevien kansantalouk-
sien täytyy ponnistella; tämän vuoksi on joillekin jäsenvaltioille
annettava siirtymäjärjestelyin oikeus ryhtyä vaiheittain soveltamaanpalvelujen tarjoamisen vapautta koskevia tämän direktiivinerityissäännöksiä,
ottaen huomioon kansallisten lainsäädäntöjen väliset eroavuudet on
myös tarkoituksenmukaista myöntää sitä haluaville jäsenvaltioille
oikeus siirtymäjärjestelyihin, jotka työsopimukseen liittyvissä ryhmäva-kuutussopimuksissa tai tapauksissa, joissa vakuutuksenvälittäjä onmukana, antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden mukauttaalainsäädäntönsä ennen kuin ne ryhtyvät kokonaisuudessaan sovelta-
maan tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat vakuutuksenottajan
aloitteesta tehtyä palvelujen tarjoamisen vapauteen perustuvaa sopi-musta, ja
on erityisen tärkeää sallia sitä haluaville jäsenvaltioille tarpeeksi pitkä
aika asianmukaisten säännösten antamiseen vakuutuksenvälittäjän
ammatillisen pätevyyden ja itsenäisyyden varrnistamiseksi; kun otetaan
huomioon vakuutuksenvälittäjien kasvava merkitys heidän neuvoessaanvakuutusten ostajia, joilla on valittavanaan kasvava määrä tuotteitapalvelujen tarjoamisen vapaudesta johtuen, vakuutuksenvälittäjänammatillinen pätevyys ja itsenäisyys ovat kuluttajan oikeuksien turvaa-misen kannalta olennaisia,1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 4
▼B
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I OSASTO
Yleiset säännökset
1 artikla
Tämän direktiivin tarkoituksena on:
a) täydentää direktiiviä 79/267/ETY;
b) säätää erityissäännökset vapaudesta tarjota kyseisessä direktiivissä
tarkoitettuun toimintaan liittyviä palveluja; nämä säännökset ovattämän direktiivin III osastossa.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) ”ensimmäisellä direktiivillä” direktiiviä 79/267/ETY;
b) ”yrityksellä”:
— I ja II osastossa jokaista yritystä, joka on saanut ensimmäisen
direktiivin 6 tai 27 artiklan mukaisen virallisen toimiluvan,
— III ja IV osastossa jokaista yritystä, joka on saanut ensimmäisen
direktiivin 6 artiklan mukaisen virallisen toimiluvan;
c) ”toimipaikalla” yrityksen kotipaikkaa, asioimistoa tai sivukonttoria
ottaen huomioon, mitä 3 artiklassa säädetään;
d) ”sitoumuksella” sitoumusta, joka käsittää jonkin ensimmäisen direk-
tiivin 1 artiklassa tarkoitetun vakuutuslajin tai toiminnan;
e) ”sitoumusjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa vakuutuksenottajalla on
vakinainen asuinpaikka tai, jos vakuutuksenottaja on oikeushenkilö,jossa tällä on toimipaikka, johon sopimus liittyy;
f) ”sijoittautumisjäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa sitoumuksen tehnyt
toimipaikka on;
g) ”jäsenvaltiolla, jossa palveluja tarjotaan” sitoumusjäsenvaltiota, kun
sitoumuksen on solminut toisessa jäsenvaltiossa oleva toimipaikka;
h) ”emoyrityksellä” direktiivin 83/349/ETY(
1) 1 ja 2 artiklan mukaista
yrityksen emoyhtiötä;
i) ”tytäryrityksellä” direktiivin 83/349/ETY 1 ja 2 artiklan mukaista
yrityksen tytäryritystä; myös jokaista tytäryrityksen tytäryritystä onpidettävä noiden yritysten johdossa olevan emoyrityksen tytäryri-tyksenä.
3 artikla
Ensimmäisessä direktiivissä ja tässä direktiivissä yrityksen kaikenlainen
pysyvä läsnäolo jäsenvaltion alueella rinnastetaan asioimistoon tai sivu-konttoriin, vaikka tuo läsnäolo ei käsitä asioimistoa tai sivukonttoriavaan ainoastaan toimiston, jota hoitaa yrityksen oma henkilökunta tai
itsenäisesti toimiva henkilö, jolla on jatkuva valtuus toimia yrityksen
lukuun asioimiston tapaan.
II OSASTO
Ensimmäistä direktiiviä täydentävät säännökset
4 artikla
1. Ensimmäisessä direktiivissä tarkoitettua toimintaa koskeviin sopi-
muksiin sovelletaan sitoumusjäsenvaltion lakia. Mikäli tuossa laissaniin sallitaan sopimuspuolet voivat kuitenkin valita toisen valtion lain.1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 5
(1) EYVL N:o L 193, 18.7.1983, s. 1
▼B
2. Jos vakuutuksenottaja on luonnollinen henkilö ja hänellä on vaki-
nainen asuinpaikka muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalainenhän on, sopimuspuolet voivat valita jälkimmäisen jäsenvaltion lain.
3. Jos valtioon kuuluu useita erillisiä alueita, joista jokaisessa on
voimassa oma sopimusoikeutensa, jokaista tällaista aluetta pidetään
valtiona määriteltäessä lakia, jota tämän direktiivin mukaan sovelle-taan.
Jäsenvaltio, jonka eri alueilla on oma sopimusoikeutensa, ei ole velvol-
linen soveltamaan tämän direktiivin säännöksiä kysymyksiin, jotkakoskevat lainvalintaa näiden alueellisten lainsäädäntöjen välillä.
4. Tällä artiklalla ei rajoiteta tuomioistuinmaan oikeussääntöjen
soveltamista tilanteessa, jossa ne ovat pakottavia sopimukseen muuten
sovellettavasta laista riippumatta.
Jos jäsenvaltion laissa niin säädetään, sitoumusjäsenvaltion lain pakot-
tavia säännöksiä voidaan soveltaa siinä laajuudessa kuin tuonjäsenvaltion lain mukaan niitä on sovellettava riippumatta siitä, mitälakia sovelletaan sopimukseen.
5. Jollei edellisistä kohdista muuta johdu, jäsenvaltioiden on sovel-
lettava tässä direktiivissä tarkoitettuihin vakuutussopimuksiin
kansainvälisen yksityisoikeutensa yleisiä sopimusvelvoitteita koskevia
säännöksiä.
5 artikla
Lisätään ensimmäisen direktiivin 23 artiklaan kohta seuraavasti:
”3. Jokaisen jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet
sen varmistamiseksi, että vakuutusyrityksiä valvovilla viranomai-
silla on tarvittavat valtuudet ja keinot niiden vakuutusyritystentoiminnan valvomiseksi, jotka ovat sijoittautuneet sen alueelle,mukaan lukien yritysten tuon alueen ulkopuolella tapahtuvatoiminta, tätä toimintaa koskevien neuvoston direktiivien mukaisesti
ja niiden täytäntöönpanon varmistamiseksi.
Noiden valtuuksien ja keinojen on ennen kaikkea annettava valvon-
taviranomaisille mahdollisuus:
— tutkia yksityiskohtaisesti yrityksen tilaa ja koko liiketoimintaa
muun muassa:
— keräämällä tietoja tai vaatimalla vakuutusliikettä koskevia
asiakirjoja tarkastettavakseen,
— suorittamalla tarkastuksia paikan päällä yrityksen toimiti-
loissa;
— toteuttaa yritystä koskevat toimenpiteet, jotka ovat tarkoituksen-
mukaisia ja tarpeellisia sen varmistamiseksi, että yrityksentoiminta on niiden lakien, asetusten ja hallinnollistenmääräysten mukaista, joita yrityksen on noudatettava kussakin
jäsenvaltiossa, ja etenkin toimintasuunnitelman mukaista, sikäli
kun se edelleen velvoittaa yritystä, sekä vakuutettujen etujavaarantavan säännösten vastaisen menettelyn estämiseksi japoistamiseksi;
— varmistaa, että valvontaviranomaisten vaatimat toimenpiteet
toteutetaan tarvittaessa pakkokeinoin, ja jos se on tarkoituksen-mukaista, oikeusteitse.
Jäsenvaltiot voivat myös antaa valvontaviranomaisille oikeuden
saada käyttöönsä kaikki välittäjien hallussa olevat tiedot sopimuk-sista.”1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 6
▼B
6 artikla
1. Poistetaan ensimmäisen direktiivin 25 artikla.
7 artikla
Korvataan ensimmäisen direktiivin 22 artiklan 2 kohta seuraavasti:
”2. Italian tasavallan on toteutettava kaikki toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että vaatimus siitä, että sen alueelle sijoittuneet
yritykset jälleenvakuuttavat osan vakuutusliikkeestään ’Istituto
Nazionale di Assicurazioni’ -nimisessä laitoksessa, kumotaanviimeistään 20 päivänä marraskuuta 1994.”
8 artikla
1. Korvataan ensimmäisen direktiivin III osaston otsikko seuraa-
vasti:
”III A OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan asioimistoihin tai sivukonttoreihin,
jotka ovat sijoittautuneet yhteisön alueelle ja jotka kuuluvat
yrityksille, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella.”
2. Lisätään ensimmäisen direktiivin 32 artiklan jälkeen otsikko seur-
aavasti:
”III B OSASTO
Säännökset, joita sovelletaan kolmannen maan lainsäädännön
alaisten emoyritysten tytäryrityksiin ja sellaisten emoyritystensuorittamiin osuuksien hankintoihin.”
9 artikla
Lisätään ensimmäiseen direktiivin III B osastoon artiklat seuraavasti:
”32 a artikla
Jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava
komissiolle:
a) yhden tai useamman sellaisen emoyrityksen suoraan tai välilli-
sesti omistamalle tytäryritykselle annetusta toimiluvasta, johonsovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä. Komissio ilmoittaaasiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetulle komitealle;
b) jos tällainen emoyritys hankkii yhteisön vakuutusyrityksestä
osuuden, joka muuttaisi viimeksi mainitun sen tytäryritykseksi.Komissio ilmoitta asiasta 32 b artiklan 6 kohdassa tarkoitetulle
komitealle.
Kun toimilupa myönnetään yhden tai useamman emoyrityksen,
johon sovelletaan kolmannen maan lainsäädäntöä suoraan tai välil-
lisesti omistamalle tytäryritykselle, yritysryhmän rakenne onmääritettävä ilmoituksessa, jonka toimivaltainen viranomainentekee komissiolle.
32 b artikla
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista yleisistä
vaikeuksista, joita niiden vakuutusyrityksille koituu niiden sijoittau-
tuessa kolmanteen valtioon tai harjoittaessaan siellä toimintaansa.
2. Komissio laatii ensimmäisen kerran viimeistään kuusi
kuukautta ennen direktiivin 90/619/ETY (
1) 30 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettua päivämäärää ja sen jälkeen määräajoin kertomuksen,jossa 3 ja 4 kohdan mukaisesti tarkastellaan yhteisön vakuutusyri-tysten kolmansissa valtioissa saamaa kohtelua sijoittautumisessa javakuutusliikkeen harjoittamisessa sekä osuuksien hankkimisessa1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 7
▼M1
▼B
▼B
kolmansien maiden vakuutusyrityksistä. Komissio antaa nuo selvi-
tykset sekä tarvittavat ehdotukset neuvostolle.
3. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kerto-
musten tai muiden tietojen perusteella, että jokin kolmas maa eimyönnä yhteisön vakuutusyrityksille yhtä tehokasta markkinoil-lepääsyä, kuin yhteisö myöntää tuon kolmannen maanvakuutusyrityksille, komissio voi pyytää neuvostolta tarvittavia
valtuuksia neuvotellakseen yhtäläisten kilpailuedellytysten saami-
sesta yhteisön vakuutusyrityksille. Neuvosto päättää asiastamääräenemmistöllä.
4. Jos komissio havaitsee joko 2 kohdassa tarkoitettujen kerto-
musten tai muiden tietojen perusteella, että jossakin kolmannessa
maassa toimivat yhteisön vakuutusyritykset eivät saa osakseen sell-
aista kansallista kohtelua, joka antaisi niille samatkilpailuedellytykset kuin kotimaisille vakuutusyrityksille, ja ettätehokkaan markkinoillepääsyn edellytykset eivät täyty, komissiovoi aloittaa neuvottelut tilanteen korjaamiseksi.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan 32 b
artiklan 6 kohdassa säädetyn menettelyn mukaisten neuvottelujenaloittamisen lisäksi päättää milloin tahansa myös, että jäsenval-tioiden toimivaltaisten viranomaisten on rajoitettava tai lykättäväpäätöksiään, jotka koskevat:
— vireillä olevia ja tulevia toimilupahakemuksia, ja
— suorien tai välillisten osuuksien hankintoja, joita kyseisen
kolmannen maan lainsäädännön alaiset emoyritykset suorittavat.
Nämä toimenpiteet saavat olla voimassa enintään kolme kuukautta.
Neuvosto voi komission ehdotuksesta päättää määräenemmistöllä
ennen tuon kolmen kuukauden määräajan päättymistä neuvottelujen
tulosten perusteella toimenpiteiden jatkamisesta.
Tällaista päätösten rajoittamista tai lykkäämistä ei saa soveltaa
tapauksiin, joissa yhteisössä toimiluvan saaneet vakuutusyrityksettai niiden tytäryritykset perustavat tytäryrityksiä tai joissa sellaisetyritykset tai tytäryritykset hankkivat osuuksia yhteisön vakuutusyr-ityksistä.
5. Kun komissio havaitsee, että jokin 3 tai 4 kohdassa kuvattu
tilanne on syntynyt, jäsenvaltioiden on ilmoitettava sille sen
pyynnöstä:
a) jokaisesta sellaisen tytäryrityksen toimilupahakemuksesta, jonka
yksi tai useampi kyseisen kolmannen maan lainsäädännönalainen emoyritys suoraan tai välillisesti omistaa;
b) jokaisesta tällaisen yrityksen suunnitelmasta hankkia sellainen
osuus yhteisön vakuutusyrityksestä, että jälkimmäisestä tulisi
edellisen tytäryritys.
Tämä tietojenantovelvollisuus lakkaa, kun 3 tai 4 kohdassa tarkoi-
tetun kolmannen maan kanssa on päästy sopimukseen tai kun 4kohdan 2 ja 3 alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden sovelta-
minen päättyy.
6. Komissiota avustaa komitea, jossa on jäsenvaltioiden edustajat
ja puheenjohtajana komission edustaja.
Komission edustaja tekee komitealle ehdotuksen tarvittavista
toimenpiteistä. Komitea antaa lausuntonsa ehdotuksestamääräajassa, jonka puheenjohtaja voi asettaa asian kiireellisyyden
mukaan. Lausunto annetaan perustamissopimuksen 148 artiklan 2
kohdassa niiden päätösten edellytykseksi määrätyllä enemmistöllä,jotka neuvosto tekee komission ehdotuksesta. Komiteaan kuuluvienjäsenvaltioiden edustajien äänet painotetaan mainitussa artiklassamäärätyllä tavalla. Puheenjohtaja ei osallistu äänestykseen.
Komissio päättää suunnitelluista toimenpiteistä, jos ne ovat komi-
tean lausunnon mukaiset.
Jos suunnitellut toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon
mukaisia tai lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 8
▼B
neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä. Neuvosto
ratkaisee asian määräenemmistöllä.
Jos neuvosto ei ole ratkaissut asiaa määräajassa, jonka se säätää
erikseen kussakin tämän kohdan nojalla antamassaan säädöksessäja joka ei missään tapauksessa saa olla pidempi kuin kolmekuukautta siitä, kun asia on tullut vireille neuvostossa, komissiotekee päätöksen ehdotetuista toimenpiteistä, jollei neuvosto ole
yksinkertaisella enemmistöllä hylännyt mainittuja toimenpiteitä.
7. Tämän artiklan mukaisten toimenpiteiden on oltava niiden
velvoitteiden mukaisia, joita yhteisöllä on vakuutusyritystentoiminnan aloittamista ja harjoittamista koskevien kahden- ja
monenvälisten kansainvälisten sopimusten nojalla.
(
1) EYVL N:o L 330, 29.11.1991, s. 50”
III OSASTO
Palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat erityiset säännökset
11 artikla
Yrityksen, joka aikoo ensimmäisen kerran harjoittaa liiketoimiaan
yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisen vapauden
perusteella, on ilmoitettava asiasta ennalta kotijäsenvaltion toimivaltai-sille viranomaisille ja esitettävä niiden sitoumusten laatu, joita se aikookattaa.
14 artikla
1. Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on kuukauden
kuluessa 11 artiklassa säädetystä ilmoituksesta annettava tiedoksi jäsen-valtiolle tai jäsenvaltioille, jonka tai joiden alueella yritys aikooharjoittaa liiketoimia palvelujen tarjoamisen vapauden perusteella:
a) todistus siitä, että yrityksellä on direktiivin 79/267/ETY 19 ja 20
artiklan mukaisesti laskettu vähimmäissolvenssimarginaali;
b) vakuutusluokat, joiden mukaista liiketoimintaa yrityksellä on toimi-
valta harjoittaa;
c) niiden sitoumusten laatu, joita yritys aikoo kattaa siinä jäsenval-
tiossa, jossa palveluja tarjotaan.
Samalla niiden on ilmoitettava asiasta kyseiselle yritykselle.
2. Jos kotijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset eivät määräajassa
toimita 1 kohdassa tarkoitettuja tietoja, niiden on samassa määräajassailmoitettava kyseiselle yritykselle kieltäytymisensä syyt. Kieltäyty-minen voidaan saattaa kotijäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi.
3. Yritys voi aloittaa liiketoimintansa sinä päivänä, jona se on todis-
tettavasti saanut tiedon 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetystäilmoituksesta.
15 artikla
1. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä, että vakuutuksenottajalla, joka
tekee yksilöllisen henkivakuutussopimuksen, on oikeus peruuttaasopimus 30 kalenteripäivän määräajan kuluessa siitä, kun hän sai tiedonkyseisen sopimuksen tekemisestä.
Vakuutuksenottajan tekemä peruutusilmoitus vapauttaa hänet kaikista
vastaisista sopimusvelvoitteista.1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 9
▼M1
▼B
▼M2
▼B
▼B
Peruutuksen muut oikeusvaikutukset ja sen edellytykset määräytyvät
sopimukseen 4 artiklan mukaan sovellettavan lain perusteella; tämäkoskee erityisesti menettelytapoja, joita käyttäen vakuutuksenottajalle
ilmoitetaan sopimuksen tekemisestä.
2. Jäsenvaltiot eivät voi soveltaa 1 kohtaa sopimuksiin, jotka on
tehty enintään kuudeksi kuukaudeksi, eikä silloin, kun vakuutuksenot-taja ei asemansa tai niiden olosuhteiden vuoksi, joissa sopimus ontehty, tarvitse tätä erityistä suojaa. Jäsenvaltioiden on
lainsäädännössään ilmoitettava tapaukset, joissa 1 kohtaa ei sovelleta.
17 artikla
Kaikkiin muutoksiin, jotka yritys aikoo tehdä 11 artiklassa tarkoitet-
tuihin tietoihin, on sovellettava 11 ja 14 artiklassa säädettyämenettelyä.
IV OSASTO
Siirtymäsäännökset
27 artikla
1. Sellaisten ryhmävakuutussopimusten osalta, jotka on tehty vakuu-
tetun henkilön työsopimuksen tai ammatilliseen toimintaan liittyen,
jokainen jäsenvaltio voi 31 päivään joulukuuta 1994 saakka rajata
sitoumukset, joihin nähden ne ovat jäsenvaltioita, joissa palveluja tarjo-taan, 12 artiklan mukaisesti tehtyihin sitoumuksiin.
2. Jäsenvaltiot saavat enintään kolmen vuoden ajan 30 artiklan 2
kohdassa säädetystä soveltamisajankohdasta määrätä, että vakuutukse-
nottajan katsotaan toimineen oma-aloitteisesti vain 13 artiklan 1kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetyssä tapauksessa.
V OSASTO
Loppusäännökset
28 artikla
Komission ja jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten on toimit-
tava tiiviissä yhteistyössä helpottaakseen ensimmäisessä direktiivissätarkoitettujen vakuutuslajien ja siinä tarkoitetun toiminnan valvontaa
yhteisössä.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kaikista olennaisista
vaikeuksista, jotka liittyvät tämän direktiivin soveltamiseen, muunmuassa jos jäsenvaltio havaitsee, että ensimmäisessä direktiivissä
tarkoitettua liiketoimintaa siirtyy epätavallisessa määrin sen alueelle
sijoittautuneiden yritysten vahingoksi ja välittömästi sen rajojen ulko-puolelle perustettujen asioimistojen ja sivukonttoreiden eduksi.
Komission ja kyseisten jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten
on tutkittava nämä vaikeudet mahdollisimman nopeasti sopivanratkaisun löytämiseksi.
Tarvittaessa komissio tekee neuvostolle aiheelliset ehdotukset.1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 10
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
29 artikla
Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle säännöllisesti,
ensimmäisen kerran 20 päivänä marraskuuta 1995, kertomuksen palve-
lujen tarjoamisen vapauteen perustuvien vakuutusmarkkinoiden
kehityksestä.
30 artikla
Jäsenvaltioiden on muutettava kansalliset säännöksensä tämän direk-
tiivin mukaisiksi 24 kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta(1)j a
ilmoitettava tästä viipymättä komissiolle.
Edellä 1 kohdan mukaisesti muutettuja säännöksiä on ryhdyttävä sovel-
tamaan 30 kuukauden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
31 artikla
Kun tämä direktiivi on annettu tiedoksi, jäsenvaltioiden on huolehdit-
tava, että niiden tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamatkeskeiset lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset toimitetaan kirjalli-
sina komissiolle.
32 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 11
(1) Tämä direktiivi on annettu tiedoksi jäsenvaltioille 20 päivänä marraskuuta
1990.
▼B
LIITE
A.Vakuutuksenottajan 13 artiklan 1 kohdan 2 luetelmakohdan mukaisesti alle-
kirjoitettava ilmoitus
Ilmoitan toivovani, että (välittäjän nimi) antaa minulle tietoja sellaisten
yritysten tarjoamista vakuutussopimuksista, jotka ovat sijoittautuneet
muuhun jäsenvaltioon kuin (vakuutuksenottajan vakinaiseen asuinpaikan
jäsenvaltio). Olen tietoinen siitä, että tällainen yrityksen valvonta on järjes-
tetty sijoittautumisvaltiossa, eikä (vakuutuksenottajan vakinaisen asuinpaikan
jäsenvaltio).
B.Vakuutuksenottajan 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti allekirjoitettava
ilmoitus
Olen tietoinen siitä, että (vakuutuksenantajan nimi) on sijoittautunut (vakuu-
tuksenantajan sijoittautumisjäsenvaltio) ja ymmärrän, että tämän
vakuutuksenantajan valvonnasta ovat vastuussa (vakuutuksenantajan sijoit-
tautumisjäsenvaltio) valvontaviranomaiset eivätkä (vakuutuksenottajan
vakinaisen asuinpaikan jäsenvaltio) viranomaiset.1990L0619 — FI — 09.10.2002 — 002.001 — 12