Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentointitarkoituksiin. Toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä.
"BNEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1251/1999,
annettu 17 päivänä toukokuuta 1999,
tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille
(EYVL L 160, 26.6.1999, s. 1)
Muutettu:
virallinen lehti
N:o sivu päivämäärä
"M1 Neuvoston asetus (EY) N:o 2704/1999 annettu 14 päivänä
joulukuuta 1999L 327 12 21.12.1999
"M2 Neuvoston asetus (EY) N:o 1672/2000 annettu 27 päivänä
heinäkuuta 2000L 193 13 29.7.2000
"M3 Neuvoston asetus (EY) N:o 1038/2001 annettu 22 päivänä
toukokuuta 2001L 145 16 31.5.20011999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 1
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1251/1999,
annettu 17 päivänä toukokuuta 1999,
tukijärjestelmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille
EUROOP AN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti
sen 36 ja 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
ottaa huomioon alueiden komitean lausunnon (4),
ottaa huomioon Euroopan tilintarkastustuomioistuimen lausunnon (5),
sekä katsoo, että(1) yhteisen maatalouspolitiikan tavoitteena on saavuttaa perustamis-
sopimuksen 33 artiklassa mainitut tavoitteet ottaen huomioon
markkinatilanne,
(2) markkinoiden paremman tasapainon turvaamiseksi tukijärjes-
telmästä tiettyjen peltokasvien viljelijöille 30 päivänä kesäkuuta
1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 1765/92 (
6)
otettiin käyttöön uusi tukijärjestelmä,
(3) vuonna 1992 tapahtuneen yhteisen maatalouspolitiikan uudis-
tuksen jälkeen markkinoiden tasapaino on parantunut merkittä-
västi,
(4) vuonna 1992 tiettyjen peltokasvien viljelijöille käyttöön otetun
tukijärjestelmän mukainen kesannointi on interventiohinnan
alentamisen ohella auttanut pitämään tuotannon hallinnassa, ja
parantunut hintakilpailukyky on mahdollistanut viljan käytön
huomattavasti suuremmassa määrin kotimaan markkinoilla pää-
asiassa eläinten rehuksi,
(5) vuonna 1992 käyttöön otettuun järjestelmään perustuvaa tukea
olisi jatkettava, mutta olisi otettava kuitenkin huomioon markki-
noiden kehittyminen ja nykyisen järjestelmän soveltamisesta
saadut kokemukset,
(6) jäsenvaltiot voivat tietyin edellytyksin saattaa nurmisäilörehun
pinta-alatukikelpoiseksi tämän järjestelmän mukaisesti,
(7) tukijärjestelmän uudistamisessa on otettava huomioon yhteisön
kansainväliset velvoitteet,
(8) markkinoiden tasapaino voidaan parhaiten saavuttaa lähentämällä
yhteisön viljan hintoja maailmanmarkkinahintoihin ja säätämällä
yleisistä pinta-alatuista,
(9) pinta-alatukia olisi tarkistettava, jos markkinatilanne muuttuu
siitä, mitä nykyisellään arvioidaan,
(10) tukeen olisi oikeutettava vain se ala, joka on varattu peltokasvien
viljelyyn tai joka on aikaisemmin saanut julkista rahoitusta
kesannointia varten,
(11) jos niiden alojen summa, joille tukea haetaan järjestelmän
mukaisesti, ylittää perusalan, olisi säädettävä tilakohtaisen!B
(1) EYVL C 170, 4.6.1998, s. 4.
(2) Lausunto annettu 6. toukokuuta 1999, ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä.
(3) EYVL C 284, 14.9.1998, s. 55.
(4) EYVL C 93, 6.4.1999, s. 1.
(5) EYVL C 401, 22.12.1998, s. 3.
(6) EYVL L 181, 1.7.1992, s. 12, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muute-
ttuna asetuksella (EY) N:o 1624/98 (EYVL L 210, 28.7.1998, s. 3).1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 2
tukikelpoisen alan vähentämisestä markkinoiden tasapainon
turvaamiseksi,
(12) jäsenvaltiot voivat soveltaa yhtä tai useampaa kansallista perus-
alaa; pidetään asianmukaisena, että tämän vaihtoehdon valitsevan
jäsenvaltion olisi voitava jakaa kukin kansallinen perusala
osaperusaloiksi; jos kansallinen perusala on ylitetty, kyseisen
jäsenvaltion olisi voitava keskittää soveltamansa toimenpiteet
kokonaan tai osittain niille aloille, joilla ylitys on todettu,
(13) pinta-alatuissa olisi otettava huomioon rakenteelliset erityispiir-
teet, jotka vaikuttavat satotasoihin; objektiivisiin perusteisiin
perustuvan aluejakosuunnitelman laatiminen olisi jätettävä jäsen-
valtioille; aluejakosuunnitelmassa olisi vahvistettava yhdenmukai-
set keskisadot; suunnitelmien olisi oltava johdonmukaisia kullakin
alueella tiettynä aikana saatuun keskisatoon nähden, ja suunnitel-
missa olisi otettava huomioon tuotantoalueiden rakenteelliset erot;
olisi säädettävä erityisestä menettelystä näiden suunnitelmien
arvioimiseksi yhteisön tasolla,
(14) kasteltujen ja kastelemattomien alojen satojen erottelu voidaan
hyväksyä edellyttäen, että kasteluviljelmille määritellään eri
perusala ja että kokonaisperusala ei kasva,
(15) maissi poikkeaa sadoltaan muista viljakasveista, mistä syystä
erilainen kohtelu saattaa olla perusteltua,
(16) pinta-alatuen laskemiseksi peruskorvaus tonnilta olisi kerrottava
kyseiselle alueelle vahvistetulla viljojen keskisadolla; jos maissille
ja muille viljakasveille vahvistetaan erilaiset satomäärät, olisi
maissille vahvistettava erilliset perusalat,
(17) peltokasveille olisi vahvistettava yhtenäinen perusmäärä; perus-
määriä tonnia kohti olisi korotettava viljojen interventiohinnan
useassa vaiheessa toteutettavan alentamisen vuoksi; valkuaiskas-
veille olisi otettava käyttöön erityistuki niiden pitämiseksi
kilpailukykyisinä viljojen kanssa,
(18) jos interventiohintoja alennetaan lopullisesti, perusmäärää olisi
lisättävä soveltamalla samaa korvaustasoa kuin markkinointivuo-
sille 2000/2001 ja 2001/2002,
(19) durumvehnälle olisi otettava käyttöön erityisjärjestelmä durum-
vehnää käyttävän teollisuuden hankintatarpeita vastaavan tuotan-
totason säilyttämiseksi, ja talousarviomenoja olisi seurattava;
tähän tavoitteeseen päästäneen ottamalla käyttöön kullekin
jäsenvaltiolle durumvehnän enimmäisviljelyalaan rajoitettu lisä-
korvaus; alojen ylittyessä jätettyjä hakemuksia olisi mukautettava,
(20) durumvehnän tuotanto on joissakin jäsenvaltioissa lisäksi vakiin-
tunut perinteisten tuotantoalueiden ulkopuolelle; tuotannon tietyn
tason säilyminen kyseisillä alueilla olisi taattava myöntämällä
erityistukea,
(21) pinta-alatukien saamiseksi tuottajien olisi kesannoitava ennakolta
määritelty prosenttiosuus peltokasvien viljelyalastaan; kesannoi-
tuja aloja olisi hoidettava siten, että tietyt ympäristöä koskevat
vähimmäisvaatimukset täyttyvät; kesannoitujen alojen olisi sovel-
luttava myös non-food-tarkoituksiin edellyttäen, että voidaan
soveltaa tehokkaita valvontatoimenpiteitä,
(22) nykyisessä markkinatilanteessa kesantovelvoite olisi alennettava
10 prosenttiin ajanjaksoksi 2000-2006; prosenttimäärää olisi
tarkistettava tuotannon ja markkinoiden kehittymisen huomioon
ottamiseksi,
(23) kesannointivelvoitteesta olisi maksettava soveltuva korvaus;
korvauksen olisi vastattava viljakasvien pinta-alatukia,
(24) pientuottajilta, joiden pinta-alatukia koskeva hakemus jää tietyn
tason alle, ei pitäisi edellyttää kesannointivelvoitteen noudatta-
mista; kyseinen taso olisi vahvistettava,!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 3
(25) tuottajille voidaan myöntää vapaaehtoisesta kesannoinnista kesan-
nointitukea ylimääräisen kesannon osalta; jäsenvaltioiden olisi
vahvistettava alan enimmäismäärä,
(26) pinta-alatuet olisi maksettava kullekin viljelyalalle kerran vuodes-
sa; niiden alojen, joita ei ole otettu viljelykäyttöön välittömästi
ennen asetuksessa (ETY) N:o 1765/92 vahvistetun järjestelmän
voimaantuloa, ei pitäisi olla tukikelpoisia; tiettyjen sellaisten
erityistilanteiden huomioon ottamiseksi, joissa tämä säännös on
liian rajoittava, olisi sallittava tiettyjä jäsenvaltioiden hallinnoimia
poikkeuksia,
(27) on tarpeen vahvistaa tietyt pinta-alatukien hakemista koskevat
edellytykset ja määrätä tukien maksuajankohta,
(28) maksupäivät olisi vahvistettava, jotta peltokasvien myynti jakau-
tuisi tasaisesti markkinointivuoden aikana,
(29) kylvöpäivät olisi mukautettava eri tuotantoalueiden luonnonoloi-
hin,
(30) on tarpeen säätää siirtymäsäännöksistä lajikohtaisten tukien
poistamiseksi öljykasveilta markkinointivuodesta 2002/2003 al-
kaen; jotkut tätä alaa koskevat säännökset on säilytettävä yhteisön
kansainvälisten velvoitteiden takia,
(31) yhteisön olisi rahoitettava jäsenvaltioille tämän asetuksen sovel-
tamisesta johtuvista velvoitteista aiheutuvat kustannukset yhteisen
maatalouspolitiikan rahoittamisesta 17 päivänä toukokuuta 1999
annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1258/1999 (1), 1 ja
2 artiklan mukaisesti,
(32) on tarpeen säätää siirtymäkauden toimenpiteistä ja antaa komis-
siolle mahdollisuus tarvittaessa hyväksyä siirtymäkauden lisätoi-
menpiteitä,
(33) peltokasvien tukijärjestelmän mukautukset olisi otettava käyttöön
markkinointivuodesta 2000/2001, ja
(34) voimassa olevaan tukijärjestelmään ja aiempiin muutoksiin nyt
tehtävien mukautusten vuoksi asetus (ETY) N:o 1765/92 olisi
selkeyden vuoksi korvattava uudella asetuksella,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Tällä asetuksella otetaan käyttöön peltokasvien viljelijöitä koskeva
pinta-alatukien järjestelmä.
2. Tässä asetuksessa:
— markkinointivuosi kestää 1 päivästä heinäkuuta 30 päivään kesäkuu-
ta,
— ”peltokasveilla” tarkoitetaan liitteessä I lueteltuja kasveja.3. Jäsenvaltiot, joissa maissi ei ole perinteinen viljelykasvi, voivat
saattaa nurmisäilörehun tukikelpoiseksi peltokasvien pinta-alatukeen
samoin edellytyksin mitä peltokasveihin sovelletaan.
I LUKU
2 artikla
1. Yhteisön peltokasvien viljelijät voivat hakea pinta-alatukea tässä
luvussa vahvistetuin edellytyksin.
2. Pinta-alatuki vahvistetaan hehtaaria kohti ja eriytetään alueittain.!B
(1) Katso tämän virallisen lehden sivu 103.1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 4
Pinta-alatukea myönnetään alalle, joka on varattu peltokasvien viljelyyn
tai joka kesannoidaan tämän asetuksen 6 artiklan mukaisesti ja joka ei
ylitä alueellista perusalaa. Ala määritellään alueen niiden hehtaarien
keskiarvona, jotka oli varattu peltokasvien viljelyyn tai tarvittaessa
kesannoitu julkisesti rahoitetun tukijärjestelmän mukaisesti vuosina
1989, 1990 ja 1991. Alueella tarkoitetaan tältä osin kyseisen jäsenvaltion
valinnan mukaan jäsenvaltiota taikka jäsenvaltiossa olevaa aluetta.
3. Pinta-alatukea hakevat tuottajat ovat velvollisia kesannoimaan osan
tilansa viljelyalasta korvausta vastaan.
4. Kun niiden yksittäisten viljelyalojen summa, joille tukea haetaan
peltokasvien tukijärjestelmän nojalla, mukaan lukien mainitussa järjes-
telmässä säädetty kesannoiminen, ylittää perusalan, saman markkinoin-
tivuoden aikana viljelijäkohtaista tukikelpoista alaa vähennetään samassa
suhteessa kaikkien tämän luvun nojalla kyseisellä alueella myönnettä-
vien tukien osalta.
Myös alat, joille ei haeta tukea tämän asetuksen nojalla mutta joita
käytetään tuen hakemisen perusteena naudanliha-alan yhteisestä mark-
kinajärjestelystä 17 päivänä toukokuuta 1999 annetun asetuksen (EY)
N:o 1254/1999 (1) nojalla, otetaan huomioon laskettaessa niitä aloja,
joille tukea on haettu.
5. Jos jäsenvaltio saattaa nurmisäilörehun tukikelpoiseksi peltokasvien
pinta-alatukeen, on määriteltävä erillinen perusala. Jos peltokasvien tai
nurmisäilörehun perusalaa ei tiettynä markkinointivuotena saavuteta,
puuttuvat hehtaarit osoitetaan vastaavalle perusalalle samana markki-
nointivuotena.
6. Jos jäsenvaltio on päättänyt vahvistaa yhden tai useamman
kansallisen perusalan, se voi jakaa kunkin kansallisen perusalan
2 kohdan mukaisesti vahvistettaviin osaperusaloihin.
Tätä kohtaa sovellettaessa ”Secano”- ja ”Regadío” -perusaloja pidetään
kansallisina perusaloina.
Jos kansallinen perusala ylittyy, kyseinen jäsenvaltio voi objektiivisia
perusteita noudattaen keskittää 4 kohdan mukaisesti sovellettavat
toimenpiteet kokonaan tai osittain niille osaperusviljelyaloille, joilla
ylitys on todettu.
Jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet soveltaa tämän kohdan mukaisia
mahdollisuuksia, on ilmoitettava valinnoistaan ja niiden yksityiskohtai-
sista soveltamissäännöistä tuottajille ja komissiolle 15 päivään syyskuuta
mennessä.
3 artikla
1. Pinta-alatuen laskemisessa käytettävien keskisatojen vahvistamiseksi
jokaisen jäsenvaltion on laadittava aluejakosuunnitelma, jossa mää-
ritellään asiaankuuluvat ja objektiiviset perusteet eri tuotantoalueiden
määrittämiseksi, jotta saataisiin erillisiä, yhtenäisiä alueita.
Tässä yhteydessä jäsenvaltioiden on aluejakosuunnitelmia laatiessaan
otettava asianmukaisella tavalla huomioon erityistilanteet. Jäsenvaltiot
voivat erityisesti mukauttaa keskisatoja, jotta tuotantoalueiden väliset
mahdolliset rakenne-erot tulevat huomioon otetuiksi.
2. Jäsenvaltiot voivat aluejakosuunnitelmissaan myös soveltaa maissiin
eri satolukemaa kuin muihin viljakasveihin.
a) Jos maissin sato on korkeampi kuin muiden viljakasvien, maissille
on erikseen vahvistettava 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu perusala,
joka kattaa yhden tai useamman maissintuotantoalueen jäsenvaltion
valinnan mukaan.!B
(1) Katso tämän virallisen lehden sivu 21.1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 5
Jäsenvaltiot voivat kyseisillä alueilla vahvistaa erillisiä perusaloja
myös muille peltokasveille kuin maissille. Tällöin, jos maissin
perusalaa ei tiettynä markkinointivuonna saavuteta, puuttuvat
hehtaarit osoitetaan samana markkinointivuonna muiden peltokas-
vien kuin maissin vastaavaan perusalaan.
b) Jos maissin sato vastaa muiden viljakasvien satoa tai on pienempi
kuin se, maissille voidaan myös vahvistaa erillinen perusala
a alakohdan mukaisesti. Tällöin ja jos jäsenvaltiot päättävät vahvis-
taa perusalan ”muille peltokasveille kuin maissille”:
— jos maissin perusalaa ei tiettynä markkinointivuonna saavuteta,
puuttuvat hehtaarit osoitetaan samana markkinointivuonna
muiden kasvien vastaaville perusaloille,
— jos muiden peltokasvien kuin maissin perusalaa ei tiettynä
markkinointivuonna saavuteta, puuttuvat hehtaarit osoitetaan
samana markkinointivuonna kyseiselle maissin perusalalle.
Jos nämä perusalat ylitetään, sovelletaan 2 artiklan 4 kohtaa.
3. Jäsenvaltiot voivat aluejakosuunnitelmissaan määrätä erilaisia satoja
kastelluille ja kastelemattomille viljelyaloille. Tässä tapauksessa jäsen-
valtiot vahvistavat kasteluviljelmiä käsittäville aloille eri perusalan.
Kastellun perusalan on vastattava vuosina 1989-1991 peltokasvisatoa
varten kasteltujen alojen keskiarvoa, mukaan lukien asetuksen (ETY)
N:o 1765/92 3 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan viimeisessä
virkkeessä säädetyt lisäykset. Portugalissa kasteltua perusalaa kuitenkin
lisätään asteittain korkeintaan 60 000 hehtaarilla niillä aloilla, joiden
osalta kastelujärjestelmiin tehtyjen investointien on vahvistettu alkaneen
1 päivän elokuuta 1992 jälkeen. Tämä lisäys voidaan lisätä osittain tai
kokonaan 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun kasteltuun maissin
perusalaan.
Kastellun perusalan vahvistaminen ei saa kuitenkaan aiheuttaa kyseisen
jäsenvaltion kokonaisperusalan kasvua. Jos kasteltu ala ylitetään,
sovelletaan 2 artiklan 4 kohtaa.
Jos kasteltua perusalaa ei saavuteta jonakin markkinointivuotena,
puuttumaan jäävät hehtaarit on lisättävä kyseisen markkinointivuoden
vastaavaan kastelemattomaan perusalaan.
4. Aluejakosuunnitelmassa on kaikissa tapauksissa varmistettava, että
noudatetaan kyseisen jäsenvaltion sitä keskisatoa, joka on vahvistettu
2 kohdassa tarkoitetulle jaksolle ja kyseisessä kohdassa tarkoitetuin
perustein.
5. Jäsenvaltion on kunkin tuotantoalueen osalta ilmoitettava yksityis-
kohtaiset tiedot kyseisellä alueella viisivuotiskautena markkinointivuo-
sien 1986/1987 ja 1990/1991 välillä peltokasvien viljelyyn käytetyistä
aloista ja tuotetuista sadoista. Keskimääräinen viljasato on laskettava
erikseen kunkin alueen osalta jättämällä pois kyseisestä ajanjaksosta
vuosi, jolloin sato on ollut suurin, ja vuosi, jolloin se on ollut pienin.
Tämä velvollisuus voidaan kuitenkin täyttää:
— portugalilaisten viljojen osalta toimittamalla ne tiedot, jotka on
annettu Portugalin viljan ja riisin yhteisten markkinajärjestelyjen
siirtymäsäännöksistä 11 päivänä joulukuuta 1990 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 3653/90 (1) nojalla,
— viiden uuden Saksan osavaltion (Länder) osalta ilmoittamalla
muiden Saksan osavaltioiden (Länder) osalta sovellettavat keskimää-
räiset sadot,
— Italian osalta vahvistamalla viitesato 3,9 tonniin hehtaarilta ja
Espanjan osalta 2,9 tonniin hehtaarilta.!B
(1) EYVL L 362, 27.12.1990, s. 28, asetus sellaisena kuin se on muutettuna
komission asetuksella (EY) N:o 1664/95 (EYVL L 158, 8.7.1995, s. 13).1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 6
Jos jäsenvaltio päättää käsitellä:
— maissia erillään muista viljoista, viljan keskisato, jota ei saa muuttaa,
on jaettava maissiin ja muihin viljoihin,
— kastellut viljelyalat erillään kastelemattomista viljelyaloista, vastaava
keskisato, jota ei saa muuttaa, on jaettava näihin kahteen viljely-
alatyyppiin.
6. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle aluejakosuunnitelmansa
sekä kaikki sitä tukevat tarvittavat tiedot 1 päivään elokuuta 1999
mennessä. Tämän velvoitteen täyttämiseksi ne voivat viitata asetuksen
(ETY) N:o 1765/92 mukaisesti komissiolle toimittamaansa aluejako-
suunnitelmaan.
Komissio tarkastelee jäsenvaltioiden toimittamia aluejakosuunnitelmia ja
huolehtii siitä, että jokainen suunnitelma perustuu asianmukaisiin ja
objektiivisiin perusteisiin ja että se vastaa käytettävissä olevia his-
toriatietoja. Komissio voi jättää hyväksymättä suunnitelmat, jotka eivät
vastaa edellä mainittuja asianmukaisia perusteita ja erityisesti kyseisen
jäsenvaltion keskisadon ollessa kyseessä. Tässä tapauksessa kyseisen
jäsenvaltion on muutettava suunnitelmaansa neuvoteltuaan asiasta
komission kanssa.
Jäsenvaltio voi tarkistaa aluejakosuunnitelmaansa komission pyynnöstä
tai omasta aloitteestaan tässä artiklassa määriteltyä menettelyä noudat-
taen.
7. Jos jäsenvaltio 1 kohtaa soveltaessaan päättää vahvistaa tuotanto-
alueita, joiden rajaus ei vastaa alueellisten perusalojen rajoja, jäsenval-
tion on toimitettava komissiolle yhteenveto tukihakemuksista ja niihin
liittyvistä sadoista. Jos näistä tiedoista ilmenee, että jäsenvaltion osalta
vuonna 1993 sovellettuun aluejakosuunnitelmaan perustuva keskisato
ylittyy tai Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta vuonna 1995 sovellettuun
suunnitelmaan perustuva keskisato ylittyy taikka Italian ja Espanjan
osalta 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti vahvistettu keskisato ylittyy,
kaikkia kyseisessä jäsenvaltiossa seuraavana markkinointivuonna mak-
settavia korvauksia alennetaan suhteessa todettuun ylitykseen. Tätä
säännöstä ei kuitenkaan sovelleta, jos tukihakemuksissa haettu määrä,
ilmaistuna viljatonneina, ei ylitä jäsenvaltion kaikkien perusalojen
satojen yhteismäärää edellä mainitun keskisadon mukaan laskettuna.
Jäsenvaltiot voivat valita, että ne toteavat jokaisen perusalan osalta, onko
sen keskisato mahdollisesti ylittynyt. Tässä tapauksessa tässä kohdassa
tarkoitettuja säännöksiä sovelletaan kullakin kyseisellä perusalalla
maksettaviin korvauksiin.
4 artikla
1. Pinta-alatuki lasketaan kertomalla peruskorvaus tonnilta aluejako-
suunnitelmassa määritellyllä kyseisen alueen viljan keskisadolla, jollei
10 artiklasta muuta johdu.
2. Edellä 1 kohdassa mainittu laskelma tehdään viljan keskisadon
perusteella. Jos kuitenkin maissia käsitellään erikseen, maissisatoa
käytetään laskentaperusteena maissille ja muiden viljojen kuin maissin
satoa viljoille, öljykasveille, pellavansiemenille sekä kuidun tuotantoon
tarkoitetulle pellavalle ja hampulle.
3. Perusmäärät vahvistetaan seuraavasti:
valkuaiskasveille:— 72,50 EUR/t markkinointivuodesta 2000/2001 alkaen;viljakasveille, nurmisäilörehulle ja kesannolle:— 58,67 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,— 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2001/2002 alkaen;!B
!M2
!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 7
"M2pellavansiemenille sekä kuidun tuotantoon tarkoitetulle pellavalle
ja hampulle 3:
— 88,26 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
— 75,63 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002,
— 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen;
öljykasveille:
— 63,00 EUR/t markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen.
Asetuksen (ETY) N:o 1766/92 3 artiklan 4 kohdassa suunnitellun viljan
interventiohinnan lopullisen alennuksen nojalla 63 euron/t määrää
voidaan korottaa markkinointivuodesta 2002/2003 alkaen.
Tämä pinta-alatukien korotus on samassa suhteessa interventiohinnan
alennukseen kuin vuosina 2000/2001 ja 2001/2002 sovellettava.
4. Viljojen, öljykasvien, pellavansiementen sekä kuidun tuotantoon
tarkoitetun pellavan ja hampun pinta-alatukeen sovelletaan Suomessa ja
Ruotsin 62. leveyspiirin pohjoispuolisilla alueilla ja eräillä lähialueilla,
joilla vallitsevat vastaavanlaiset maatalouden harjoittamisen erityisen
vaikeaksi tekevät ilmasto-olosuhteet, 19 euron/t lisämäärää kerrottuna
pinta-alatuen laskemiseen käytettävällä sadolla.
5 artikla
Pinta-alatukeen myönnetään lisäkorvaus, jonka suuruus on 344,50 euroa
hehtaarilta, durumvehnän viljelyyn varatulle viljelyalalle liitteessä II
luetelluilla perinteisillä tuotantoalueilla liitteessä III vahvistettujen
määrien rajoissa.
Jos niiden viljelyalojen yhteismäärä, joiden osalta pinta-alatuen lisäkor-
vausta haetaan, on tietyn markkinointivuoden aikana edellä tarkoitettua
rajaa suurempi, tuottajakohtaista viljelyalaa, jonka osalta lisäkorvausta
voidaan maksaa, vähennetään suhteessa siihen.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin liitteessä III jäsenvaltioittain vahvistettuja
määriä noudattaen jakaa mainitussa liitteessä esitetyt viljelyalat
liitteessä II määriteltyjen tuotantoalueiden kesken tai tarvittaessa
3 artiklassa tarkoitettujen tuotantoalueiden kesken vuosien 1993-1997
durumvehnätuotannon määrän mukaisesti. Jos niiden viljelyalojen
summa, joiden osalta pinta-alatuen lisäkorvausta haetaan tietyllä
tuotantoalueella, tietyn markkinointivuoden aikana ylittää vastaavan
alueellisen ylärajan, kyseisen tuotantoalueen tuottajakohtaista viljely-
alaa, jonka osalta lisäkorvausta voidaan maksaa, vähennetään samassa
suhteessa. Tämä vähennys tehdään, kun jäsenvaltion sisällä on toteutettu
alojen siirto niiltä alueilta, jotka eivät ole saavuttaneet alueellista
ylärajaansa, alueille, joilla tämä yläraja on ylitetty.
Alueille, joilla durumvehnän tuotanto on vakiintunutta ja jotka ovat
muita kuin liitteessä II tarkoitettuja alueita, myönnetään erityistukea
138,90 euroa hehtaarilta liitteessä IV mainittuja hehtaarimääriä noudat-
taen.
5 a artikla
1. Kuidun tuotantoon tarkoitetun pellavan ja hampun pinta-alatuen
edellytyksenä on tapauskohtaisesti asetuksen (EY) N:o 1673/2000 2
artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen tekeminen tai sitoumuksen
antaminen.
Kuidun tuotantoon tarkoitetun hampun pinta-alatuen edellytyksenä on
lisäksi sellaisten lajikkeiden käyttö, joiden tetrahydrokannabinolipitoi-
suus (THC) on enintään 0,2 prosenttia.!B
!M2
!B
!M21999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 8
2. Jäsenvaltiot ottavat käyttöön tetrahydrokannabinolipitoisuuden tar-
kastusjärjestelmän vähintään 30 prosentilla kuidun tuotantoon tarkoite-
tun hampun niistä pinta-aloista, joista on tehty tukihakemus. Jos
jäsenvaltio kuitenkin ottaa käyttöön mainitun viljelyn ennakkolupajärjes-
telmän, vähimmäismääräksi vahvistetaan 20 prosenttia.
6 artikla
1. Kunkin pinta-alatukia hakevan viljelijän kesantovelvoite vahvis-
tetaan hakemuksen kohteena olevan peltokasveille varatun viljelyalan ja
kesannoidun alan suhdelukuna tämän asetuksen mukaisesti.
Kesantovelvoite vahvistetaan 10 prosentiksi markkinointivuodesta
2000/2001 markkinointivuoteen 2006/2007 saakka.
2. Jäsenvaltioiden on sovellettava kesannoitujen alojen erityistilannetta
vastaavia aiheellisia ympäristötoimenpiteitä.
3. Kesannoituja aloja voidaan käyttää
— yhteisössä sellaisten tuotteiden raaka-aineiden tuottamiseen, joita ei
ole ensisijaisesti tarkoitettu ihmis- tai eläinravinnoksi, edellyttäen
että sovelletaan tehokkaita valvontajärjestelmiä, ja
— rehupalkokasvien viljelyyn tiloilla asetuksessa (ETY) N:o 2092/91
säädettyjä velvoitteita noudattaen toteutettuna niiden koko tuotannon
osalta.
Jäsenvaltioille annetaan lupa maksaa kansallista tukea enintään
50 prosenttiin saakka niistä kustannuksista, jotka liittyvät siihen, että
kesannoiduille alueille perustetaan biomassan tuottamiseen tarkoitettujen
monivuotisten kasvien viljelmiä.
Jos sellaisten sivutuotteiden määrä, jotka on tarkoitettu ihmisten tai
eläinten ravinnoksi ja jotka todennäköisesti syntyvät sen seurauksena,
että öljysiemeniä viljellään kesannoidulla alalla ensimmäisen alakohdan
mukaisesti, ylittää tuottajien kanssa tehdyn sopimusten mukaisten
ennakkotuotosmäärien perusteella miljoona tonnia vuodessa ilmaistuna
vastaavana määränä soijapapujauhoa, kunkin sopimuksen perusteella
tuotettavaa ennakkotuotosmäärää, joka voidaan käyttää ihmisten tai
eläinten ravinnoksi, alennetaan, jotta kokonaismäärä saadaan rajoitetuksi
miljoonaan tonniin.
4. Jos kastellulle ja kastelemattomalle maalle on vahvistettu eri
satotasot, kesantokorvaukseen sovelletaan kastelemattomalle maalle
vahvistettuja tasoja. Portugalin osalta korvauksessa otetaan huomioon
asetuksen (ETY) N:o 3653/90 nojalla myönnettävä korvaus.
5. Viljelijöille voidaan myöntää kesantokorvausta vapaaehtoisesti
kesannoidulta velvoitteen ylittävältä osalta. Jäsenvaltioiden on sallittava
viljelijöiden kesannoida vähintään kymmenen prosenttia hakemuksen
kohteena olevasta peltokasveille varatusta viljelyalasta ja tämän
asetuksen mukaisesti kesannoidusta alasta. Jäsenvaltio voi vahvistaa
suurempia prosenttimääriä erityistilanteiden ja viljelymaan riittävän
käytön turvaamisen perusteella.
6. Kesantokorvaus voidaan myöntää monivuotisena enintään viiden
vuoden ajanjaksolle.
7. Kesantovelvoite ei koske viljelijöitä, jotka hakevat korvausta
viljelyalalta, jonka tuotanto ei ylitä 92 viljatonnin tuottamiseen
tarvittavaa viljelyalaa kyseiselle alueelle vahvistetun keskisadon mukaan
laskettuna. Näihin viljelijöihin sovelletaan 5 ja 6 kohtaa.
8. Alueet, jotka:— on kesannoitu maatalousympäristöön liittyvistä syistä (Euroopan
maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maaseudun
kehittämiseen ja tiettyjen asetusten muuttamisesta ja kumoamisesta!M2
!B
!M3
!B
!M1
!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 9
17 päivänä toukokuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 1257/1999 (1) 22-24 artikla) ja joita ei ole otettu maanviljely-
eikä muuhun tuottavaan käyttöön kuin tämän asetuksen mukaisesti
kesannoidun maan osalta on hyväksyttyä, tai
— on metsitetty metsitykseen liittyvistä syistä (asetuksen (EY)
N:o 1257/1999 31 artikla),
kun toimenpiteet ovat tapahtuneet 28 päivän kesäkuuta 1995 jälkeen,
voidaan lukea 1 kohdassa mainittujen kesannointivaatimusten mukaisesti
kesannoituihin alueisiin, asianomaisen jäsenvaltion asettamaan tilakoh-
taiseen rajaan asti, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan
soveltamista.
Näille alueille ei kuitenkaan myönnetä 4 artiklassa määriteltyä pinta-
alatukea ja asetuksen (EY) N:o 1257/1999 24 artiklan 1 kohdan tai
31 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan perusteella myönnettävä tuki
rajoitetaan korkeintaan yhtä suureksi määräksi kuin 4 artiklan 3 kohdassa
määritelty pinta-alatuki kesannoidulle alueelle.
Jäsenvaltiot voivat päättää olla soveltamatta tässä kohdassa tarkoitettua
järjestelmää uusiin hakijoihin alueella, jossa on jatkuvasti vaarana, että
alueellinen perusala ylitetään merkittävästi.
7 artikla
Korvaushakemuksia ei voida esittää sellaisista alueista, jotka olivat 31
päivänä joulukuuta 1991 pysyvänä laitumena, pysyvässä viljelyksessä,
metsinä tai muussa kuin maatalouskäytössä. Kuidun tuotantoon tarkoi-
tetun pellavan ja hampun viljelyalojen ja myös tähän liittyvän
kesannointivelvoitteen piiriin kuuluvien pinta-alojen osalta voidaan
kuitenkin esittää tukihakemuksia, kun on kyse alueista, jotka ovat
kuuluneet pellava- ja hamppualan yhteisestä markkinajärjestelystä 29
päivänä kesäkuuta 1970 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o
1308/70 (2) tuen piiriin vähintään yhtenä markkinointivuotena kaudella
1998/1999—2000/2001.
Jäsenvaltiot voivat poiketa myöhemmin määritettävin edellytyksin näistä
säännöksistä erityistilanteissa erityisesti rakenneuudistusohjelmiin kuu-
luvien alojen osalta tai sellaisten alojen osalta, joilla tavanomaisessa
viljelykierrossa käytetään monivuotisia peltokasveja liitteessä I tarkoi-
tettujen kasvien kanssa. Näissä tapauksissa jäsenvaltioiden on toteutet-
tava toimenpiteet sen välttämiseksi, että soveltaminen johtaisi tukikel-
poisen kokonaisviljelyalan merkittävään lisäykseen. Näihin toimenpitei-
siin voi kuulua erityisesti aiemmin tukikelpoisten alueiden luokittelemi-
nen alueiksi, jotka eivät oikeuta tukeen.
Jäsenvaltiot voivat poiketa ensimmäisestä kohdasta myös ottaakseen
huomioon johonkin julkisen intervention muotoon liittyvät tietyt
erityistilanteet, jos tämä interventio johtaa siihen, että viljelijän on
tavanomaista viljelytoimintaansa jatkaakseen viljeltävä kasveja aloilla,
jotka aiemmin eivät ole oikeuttaneet tukeen, ja jos kyseinen interventio
tarkoittaa, että alunperin tukikelpoiset alat eivät enää sitä ole sillä
perusteella, että tukeen oikeutettujen alueiden kokonaismäärä ei tällöin
nouse merkittävästi.
Jäsenvaltiot voivat lisäksi tietyissä kahteen edeltävään kohtaan kuu-
lumattomissa tapauksissa poiketa ensimmäisestä kohdasta, jos ne
osoittavat komissiolle toimitetussa suunnitelmassa, että tukikelpoisten
alueiden kokonaislukumäärä ei muutu.!B
(1) Katso tämän virallisen lehden s. 80.
(2) EYVL L 146, 4.7.1970, s. 1, asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
asetuksella (EY) N:o 2702/1999 (EYVL L 327, 14.12.1999, s. 7).!M2
!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 10
8 artikla
1. Tuet maksetaan sadonkorjuuta seuraavan 16 päivän marraskuuta ja
31 päivän tammikuuta välisenä aikana. Kuitenkin sovellettaessa 6 artiklan
3 kohtaa kesantokorvaukset maksetaan 16 päivän marraskuuta ja
31 päivän maaliskuuta välisenä aikana.
2. Saadakseen pinta-alatukea viljelijän on suoritettava kylvöt viimeis-
tään kyseistä sadonkorjuuta edeltävään 31 päivään toukokuuta mennessä
ja jätettävä hakemus viimeistään 15 päivään toukokuuta mennessä.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet muistuttaak-
seen hakijoita tarpeesta noudattaa voimassa olevaa ympäristölainsää-
däntöä.
9 artikla
Tämän luvun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt annetaan
vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992
annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (1) 23 artiklassa
säädettyä menettelyä noudattaen ja erityisesti säännöt, jotka koskevat:
— perusalojen vahvistamista ja hallinnointia,
— tuotantoa koskevien aluejakosuunnitelmien laatimista,
— nurmisäilörehua,— pinta-alatuen myöntämistä,— tukikelpoisen alan vähimmäiskokoa; näissä säännöissä on erityisesti
otettava huomioon valvonnan asettamat vaatimukset ja kyseisessä
järjestelmässä tavoiteltu teho,
— edellä 5 artiklassa tarkoitetun durumvehnän osalta myönnettävän
pinta-alatuen lisäkorvauksen saamisen määrittelemistä ja kyseisessä
artiklassa tarkoitetun erityistuen saamisen edellytyksiä sekä erityi-
sesti huomioon otettavien alueiden määrittämistä,
— kuidun tuotantoon tarkoitetun pellavan ja hampun osalta 5 a artiklan
1 kohdassa tarkoitettujen sopimusten ja sitoumuksen yksityis-
kohtaisia sääntöjä,
— kuidun tuotantoon tarkoitetun hampun osalta erityistarkastustoimen-
piteitä sekä menetelmiä, joita käytetään tetrahydrokannabinolipitoi-
suuden määrittelemiseksi,
— kesannointia ja erityisesti 6 artiklan 3 kohtaa; näillä edellytyksillä
määritellään rehupalkokasvit, joita voidaan viljellä kesannoiduilla
aloilla, ja kyseisen kohdan ensimmäisen luetelmakohdan osalta
näihin edellytyksiin saattaa kuulua kasvien kasvattaminen ilman
korvausta,
— edellä olevan 7 artiklan soveltamista; näissä edellytyksissä mää-
ritellään olosuhteet, joissa poikkeamiset 7 artiklan soveltamisesta
voidaan hyväksyä ja jäsenvaltioiden velvollisuus esittää suunnitellut
toimenpiteet komissiolle hyväksymistä varten,
— päätöksellä 93/355/ETY (
2) hyväksytyn GATT -sopimukseen liittyvän
Euroopan talousyhteisön ja Amerikan yhdysvaltojen välisen öljysie-
meniä koskevan yhteisymmärryspöytäkirjan noudattamista.
Komissio voi samaa menettelyä noudattaen:
— joko edellyttää tuen myöntämiseksi seuraavia:
i) tiettyjen siementen käyttöä;!B
(1) EYVL L 181, 1.7.1992, s. 21, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna
komission asetuksella (EY) N:o 923/96 (EYVL L 126, 24.5.1996, s. 37).
(2) EYVL L 147, 18.6.1993, s. 25.!M2
!M3
!B
!M21999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 11
ii) durumvehnän sekä kuidun tuotantoon tarkoitetun pellavan ja
hampun osalta varmennettujen siementen käyttöä;
iii) öljykasvien, durumvehnän, pellavansiementen sekä kuidun
tuotantoon tarkoitetun pellavan ja hampun osalta tiettyjen
lajikkeiden käyttöä,
— tai säätää jäsenvaltioiden mahdollisuudesta asettaa kyseiset edelly-
tykset tuen myöntämisen edellytykseksi,
— sallia 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen muuttamisen
tietyillä alueilla, joilla poikkeuksellisten ilmasto-olojen vuoksi ei
voida soveltaa tavanomaisia määräaikoja,
— poiketen siitä, mitä 8 artiklan 1 kohdassa säädetään, antaa
jäsenvaltioille luvan talousarviotilanteen salliessa maksaa ennen
16 päivää marraskuuta tietyillä alueilla 50 prosenttiin asti pinta-
alatuista sekä kesannointikorvauksesta niinä vuosina, joina sadot
heikentyvät poikkeuksellisten ilmasto-olojen vuoksi niin paljon, että
viljelijöille aiheutuu vakavia taloudellisia vaikeuksia.
II LUKU
10 artikla
1. Öljykasvien pinta-alatuki markkinointivuosille 2000/2001 ja
2001/2002 lasketaan kertomalla seuraavat määrät kyseisen alueen
aluejakosuunnitelmassa määritellyllä viljan keskisadolla:
— 81,74 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
— 72,37 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002.Jäsenvaltioilla on kuitenkin mahdollisuus jatkossakin vahvistaa öljykas-
vien tuki historiallisen öljykasvien alueellisen sadon perusteella. Tässä
tapauksessa sato kerrotaan 1,95:llä.
2. Markkinointivuosille 2000/2001 ja 2001/2002 taattu enimmäisala
öljykasvien pinta-alakohtaisia erityistukia varten vahvistetaan 5 482 000
hehtaariksi, jota vähennetään kyseiseen markkinointivuoteen sovelletta-
van pakollisen kesannon määrällä tai 10 prosentilla, jos kyseinen määrä
on alle 10 prosenttia. Jos taattu enimmäismäärä 2 artiklan soveltamisen
jälkeen ylittyy, komissio vähentää 1 kohdassa tarkoitettuja määriä 3 ja
4 kohdan säännösten mukaisesti.
3. Jos öljykasveille varattu alue, joka on jo määritelty tukikelpoiseksi
öljykasvien pinta-alakohtaista erityistukea varten, jonakin vuonna ylittää
taatun enimmäisalan, komissio vähentää kyseisen vuoden perusmäärää
1 prosentilla kutakin taatun enimmäismäärän ylittävää prosenttiyksikköä
kohti. Jos taattu enimmäismäärä ylittyy enemmän kuin kynnysprosent-
tiosuuden verran, sovelletaan erityissääntöjä. Kynnysprosenttiarvoon
saakka määrää vähennetään jäsenvaltioissa yhtenäisesti. Kynnysprosent-
tiarvon ylittymisen jälkeen niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat ylittäneet
liitteessä V asetetut kansalliset viitealat, sovelletaan asianmukaisia
lisävähennyksiä, alennettuna 4 kohdassa tarkoitetulla määrällä. Saksan
osalta kuitenkin asianmukaista lisävähennystä voidaan mukauttaa sen
pyynnöstä kokonaan tai osittain alueellisen perusalan mukaan; jos tätä
vaihtoehtoa käytetään, Saksan on viipymättä lähetettävä komissiolle
sovellettavien vähennysten laskemiseen tarvittavat tiedot.
Komissio vahvistaa asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa annettua
menettelyä noudattaen sovellettavien asianmukaisten vähennysten koon
ja jakautumisen ja varmistaa erityisesti, että painotettu keskivähennys
koko yhteisössä vastaa prosenttiosuutta, jolla taattu enimmäisala on
ylitetty.
4. Edellä 3 kohdan mukaisen kynnysprosenttiarvon olisi oltava
0 prosenttia.!M2
!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 12
5. Jos öljykasvien pinta-alatukea vähennetään 3 ja 4 kohdan mää-
räysten mukaisesti, komissio vähentää asiaankuuluvaa perusmäärää
seuraavan markkinointivuoden osalta samalla prosenttimäärällä, paitsi
jos taattua enimmäisalaa ei kyseisenä vuonna ylitetä, jolloin komissio voi
päättää, ettei tällaista vähennystä sovelleta.
6. Jos taattu enimmäisala yhteisössä ylittyy markkinointivuonna
2000/2001, komissio soveltaa markkinointivuonna 1999/2000 alueelli-
siin viitemääriin sovellettua vähennysprosenttia asiaankuuluvaan perus-
määrään markkinointivuonna 2000/2001 samalla prosenttimäärällä.
7. Ellei tämän artiklan määräyksistä muuta johdu, jäsenvaltiot, joissa
on olemassa merkittävä uhka liitteessä V esitetyn kansallisen viitealan
huomattavasta ylittymisestä seuraavana markkinointivuonna, voivat
rajoittaa alaa, jolta yksittäinen tuottaja voi saada tässä artiklassa
tarkoitettua pinta-alakohtaista öljykasvitukea. Tällainen raja lasketaan
prosentteina joko jäsenvaltion tai alueellisen perusalan viljeltävästä
peltoalasta, joka on pinta-alatukikelpoista tämän asetuksen mukaisesti, ja
sitä sovelletaan tuottajan tukikelpoiseen peltoalaan. Raja voi vaihdella eri
alueellisten perusviljelyalojen tai osaperusviljelyalojen mukaan objektii-
visten perusteiden pohjalta. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisesta
rajasta viimeistään sen markkinointivuoden 1 päivään elokuuta mennes-
sä, joka edeltää markkinointivuotta, jolta pinta-alatukea anotaan, tai
aiempana ajankohtana, jos kyseisen markkinointivuoden kylvöt tapah-
tuvat jäsenvaltiossa tai jäsenvaltion jollakin alueella ennen elokuun
1 päivää.
8. Tämän artiklan mukaisesti sovellettava, taatun enimmäisalan ylittä-
misestä johtuva vähennys on vähintään:
— 58,67 EUR/t markkinointivuodelle 2000/2001,
— 63,00 EUR/t markkinointivuodelle 2001/2002.
9. Syötäviksi tarkoitettujen auringonkukansiementen, jotka kylvetään
satoa varten, tuottajat eivät kuulu tässä artiklassa tarkoitetun tuen piiriin.
10. Komissio antaa kahden vuoden kuluessa tämän artiklan täytäntöön-
panosta neuvostolle kertomuksen öljykasvimarkkinoiden kehityksestä.
Tarvittaessa kertomukseen liitetään asianmukaisia ehdotuksia, mikäli
tuotantokapasiteetti merkittävästi heikkenee.
11 artikla
Tässä asetuksessa vahvistettuja pinta-alatukia ja kesantokorvausta
samoin kuin kesantovelvoitteen prosenttiosuutta voidaan muuttaa
tuotannossa, tuottavuudessa ja markkinoissa tapahtuvan kehityksen
perusteella perustamissopimuksen 37 artiklan 2 kohdassa määrättyä
menettelyä noudattaen.
12 artikla
Jos tarvitaan erityistoimenpiteitä helpottamaan siirtymistä voimassa
olevasta järjestelmästä tällä asetuksella säädettyyn järjestelmään,
toimenpiteet annetaan asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa
säädettyä menettelyä noudattaen.
13 artikla
Tässä asetuksessa määriteltyjä toimenpiteitä on pidettävä asetuksen (EY)
N:o 1258/1999 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuna
interventiotoimenpiteenä, jonka tarkoituksena on tasapainottaa maa-
taloustuotteiden markkinoita.
14 artikla
Kumotaan asetus (ETY) N:o 1765/92 ja asetus (EY) N:o 1872/94.!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 13
15 artikla
1. Tämä asetus tulee voimaan seitsemän päivää sen jälkeen, kun se on
julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä .
2. Tätä asetusta sovelletaan markkinointivuodesta 2000/2001 alkaen.3. Asetusta (ETY) N:o 1765/92 ja asetusta (EY) N:o 1872/94
sovelletaan edelleen markkinointivuosiin 1998/1999 ja 1999/2000.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan
sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 14
LIITE I
TUOTTEIDEN KUV AUS
CN-koodi Kuvaus
I VILJAT
1001 10 00 Durumvehnä
1001 90 Muu vehnä ja vehnää sisältävä seosvilja, muu
kuin durumvehnä
1002 00 00 Ruis
1003 00 Ohra
1004 00 00 Kaura
1005 Maissi
1007 00 Durra
1008 Tattari, hirssi ja kanariansiemenet; muu vilja
0709 90 60 Sokerimaissi
II ÖLJYSIEMENET
1201 00 Soijapavut
ex 1205 00 Rapsin- ja rypsinsiemenet
ex 1206 00 10 Auringonkukansiemenet
III V ALKUAISKASVIT
0713 10 Herneet
0713 50 Härkäpavut
ex 1209 29 50 Makeat lupiinit
IV PELLAV A
ex 1204 00 Pellavansiemenet
(Linum usitatissimum L.)
ex 5301 10 00 Kuidun tuotantoon tarkoitettu raaka tai liotettu
pellava
(Linum usitatissimum L.)
V HAMPPU
ex 5302 10 00 Kuidun tuotantoon tarkoitettu raaka tai liotettu
hamppu
(Cannabis sativa L.)!B
!M21999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 15
LIITE II
DURUMVEHNÄN PERINTEISET TUOTANTOALUEET
KREIKKA
Seuraavien alueiden prefektuurit (nomoi)
Keski-Kreikka
PeloponnesosJooniansaaretThessaliaMakedoniaEgeansaaretTraakia
ESPANJA
Maakunnat
Almería
BadajozBurgosCádizCórdobaGranadaHuelvaJaénMálagaNavarraSalamancaSevillaToledoZamoraZaragoza
ITÄV ALTA
Pannonia
RANSKA
Alueet
Midi-Pyrénées
Provence-Alpes-Côte d’AzurLanguedoc-Roussillon
Departementit ( *)
Ardèche
Drôme
ITALIA
Alueet
Abruzzit
BasilicataCalabriaCampania!
B
(*) Kukin näistä departementeista voidaan liittää johonkin yllä mainituista alueista.1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 16
Lazio
Marche
Molise
Umbria
Apulia
Sardinia
Sisilia
Toscana
PORTUGALI
Alueet
Santarém
Lissabon
Setúbal
Portalegre
Évora
Beja
Faro!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 17
LIITE III
TAATUT ENIMMÄISALAT, JOTKA SAA V AT DURUMVEHNÄN
PINTA-ALATUEN LISÄKORV AUSTA
(hehtaaria)
Kreikka 617 000
Espanja 594 000Ranska 208 000Italia 1 646 000Itävalta 7 000Portugali 118 000!
B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 18
LIITE IV
TAATUT ENIMMÄISALAT, JOTKA SAA V AT DURUMVEHNÄN
ERITYISTUKEA
(hehtaaria)
Saksa 10 000
Espanja 4 000Ranska 50 000Italia 4 000Yhdistynyt kuningaskunta 5 000!
B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 19
LIITE V
KANSALLINEN VIITEVILJEL YALA
(tuhansia hehtaareja)
MaaMarkkinointivuosille 2000/2001 ja
2001/2002
Belgia 6
Tanska 236
Saksa 929
Kreikka 26
Espanja 1 168
Ranska 1 730
Irlanti 5
Italia 542
Luxemburg 2
Alankomaat 7
Itävalta 147
Portugali 93
Suomi 70
Ruotsi 137
Yhdistynyt kuningaskunta 385!B1999R1251 — FI — 01.08.2001 — 002.002 — 20