02019R1111 — FI — 02.07.2019 — 000.004

Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.

►B NEUVOSTON ASETUS (EU) 2019/1111, annettu 25 päivänä kesäkuuta 2019, tuomioistuimen toimivallasta, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja kansainvälisestä lapsikaappauksesta (uudelleenlaadittu) (EUVL L 178 2.7.2019, s. 1)





Oikaistu:









▼B

NEUVOSTON ASETUS (EU) 2019/1111,

annettu 25 päivänä kesäkuuta 2019,

tuomioistuimen toimivallasta, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja kansainvälisestä lapsikaappauksesta

(uudelleenlaadittu)







I LUKU

SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT

1 artikla

Soveltamisala

1. Tätä asetusta sovelletaan siviilioikeudellisissa asioissa, jotka liittyvät a) avioeroon, asumuseroon tai avioliiton pätemättömäksi julistamiseen; b) vanhempainvastuun myöntämiseen, käyttämiseen, siirtämiseen, rajoittamiseen tai lopettamiseen.

2. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuihin asioihin voivat kuulua erityisesti a) oikeus lapsen huoltoon ja tapaamisoikeus; b) holhous, edunvalvonta tai vastaavat järjestelyt; c) sellaisen henkilön tai elimen nimeäminen ja tehtävät, joka on vastuussa lapsen henkilöstä tai omaisuudesta tai joka edustaa tai avustaa lasta; d) lapsen sijoittaminen hoitolaitokseen tai sijaisperheeseen; e) lapsen omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen ja luovuttamiseen liittyvät lapsen suojelutoimenpiteet.

3. Tämän asetuksen III ja VI lukua sovelletaan silloin, kun lapsen luvaton poisvieminen tai palauttamatta jättäminen koskee useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota, ja sillä täydennetään vuoden 1980 Haagin yleissopimusta. Tämän asetuksen IV lukua sovelletaan lapsen palauttamista toiseen jäsenvaltioon koskeviin päätöksiin vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla ja jotka on pantava täytäntöön muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa ne on annettu.

4. Tätä asetusta ei sovelleta seuraaviin asioihin: a) vanhemmuuden vahvistaminen tai kiistäminen; b) lapseksiottamista koskevat päätökset, lapseksiottamista edeltävät toimenpiteet tai lapseksiottamisen kumoaminen tai peruuttaminen; c) lapsen sukunimi ja etunimet; d) vajaavaltaisuudesta vapauttaminen (emancipation); e) elatusvelvoitteet; f) tarkoitemääräykset (trust) ja perintö; g) lasten tekemien rikosten johdosta toteutetut toimenpiteet.

2 artikla

Määritelmät

1. Tässä asetuksessa tarkoitetaan ’päätöksellä’ jäsenvaltion tuomioistuimen antamaa avioeroa, asumuseroa, avioliiton pätemättömäksi julistamista tai vanhempainvastuuta koskevaa päätöstä, ratkaisua, määräystä tai tuomiota;

Jäljempänä olevassa IV luvussa ’päätöksellä’ tarkoitetaan

a) jäsenvaltiossa annettua päätöstä, joka koskee lapsen palauttamista toiseen jäsenvaltioon vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla ja joka on pantava täytäntöön muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa se on annettu;

b) väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka on määrännyt sellainen tuomioistuin, joka on tämän asetuksen nojalla toimivaltainen tutkimaan pääasian tai 27 artiklan 5 kohdan, luettuna yhdessä 15 artiklan kanssa, mukaisesti määrätyt toimenpiteet.

Jäljempänä olevassa IV luvussa ”päätöksellä” ei tarkoiteta väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka tällainen tuomioistuin on määrännyt ilman, että vastaaja on kutsuttu kuultavaksi paitsi, jos toimenpiteen sisältävä päätös on annettu vastaajalle tiedoksi ennen täytäntöönpanoa.

2. Tässä asetuksessa tarkoitetaan myös 1) ”tuomioistuimella” kaikkia jäsenvaltioiden viranomaisia, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa; 2) ”virallisella asiakirjalla” asiakirjaa, joka on laadittu tai rekisteröity virallisena asiakirjana tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa missä tahansa jäsenvaltiossa ja jonka virallisuus a) liittyy asiakirjan allekirjoitukseen ja sisältöön; ja b) joka on viranomaisen tai muun tähän tarkoitukseen valtuutetun virallisen tahon vahvistama. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä viranomaiset komissiolle 103 artiklan mukaisesti; 3) ”sopimuksella” IV luvussa osapuolten tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa laatimaa muuta kuin virallista asiakirjaa, jonka on rekisteröinyt viranomainen, jonka jäsenvaltio on tätä varten ilmoittanut komissiolle 103 artiklan mukaisesti; 4) ”päätöksen antaneella jäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa päätös on annettu, virallinen asiakirja on laadittu tai rekisteröity tai sopimus on rekisteröity; 5) ”täytäntöönpanojäsenvaltiolla” jäsenvaltiota, jossa päätöksen, virallisen asiakirjan tai sopimuksen täytäntöönpanoa haetaan; 6) ”lapsella” alle 18-vuotiasta henkilöä; 7) ”vanhempainvastuulla” kaikkia oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä on päätöksen tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella, mukaan lukien oikeus lapsen huoltoon ja tapaamisoikeus; 8) ”vanhempainvastuunkantajalla” ketä tahansa henkilöä, laitosta tai muuta elintä, jolla on vanhempainvastuu lapseen nähden; 9) ”oikeudella lapsen huoltoon” lapsen henkilöstä huolehtimiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia ja erityisesti oikeutta päättää lapsen asuinpaikasta; 10) ”tapaamisoikeudella” oikeutta tavata lasta ja myös oikeutta viedä lapsi rajoitetuksi ajaksi asuinpaikastaan muualle; 11) ”lapsen luvattomalla poisviemisellä tai palauttamatta jättämisellä” lapsen poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, jos a) tällainen poisvieminen tai palauttamatta jättäminen loukkaa oikeutta lapsen huoltoon, joka perustuu päätökseen, lakiin tai sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen mukaan voimassa olevaan sopimukseen, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen poisviemistä tai palauttamatta jättämistä; ja b) oikeutta lapsen huoltoon oli poisviemisen tai palauttamatta jättämisen hetkellä tosiasiallisesti käytetty, joko yhdessä tai yksin, tai olisi käytetty, jollei poisviemistä tai palauttamatta jättämistä olisi tapahtunut.

3. Jäljempänä 3, 6, 10, 12, 13, 51, 59, 75, 94 ja 102 artiklassa käsite ”asuinpaikka” korvaa käsitteen ”kansalainen” Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta, ja sillä on se merkitys, joka sillä on kyseisten jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä.







II LUKU

OIKEUDELLINEN TOIMIVALTA AVIOLIITTOASIOISSA JA VANHEMPAINVASTUUTA KOSKEVISSA ASIOISSA







1 JAKSO

Avioero, asumusero ja avioliiton pätemättömäksi julistaminen

3 artikla

Yleinen toimivalta

Avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevissa asioissa ovat toimivaltaisia sen jäsenvaltion tuomioistuimet,

a) jonka alueella i) puolisoiden asuinpaikka on, ii) puolisoiden viimeinen asuinpaikka oli, jos toinen puolisoista asuu siellä edelleen, iii) vastaajan asuinpaikka on, iv) jommankumman puolison asuinpaikka on, jos puolisot jättävät yhteisen hakemuksen, v) hakijan asuinpaikka on, jos hän on asunut siellä vähintään vuoden ajan välittömästi ennen hakemuksen tekemistä, tai vi) hakijan asuinpaikka on, jos hän on asunut siellä vähintään kuuden kuukauden ajan välittömästi ennen hakemuksen tekemistä, ja hän on kyseisen jäsenvaltion kansalainen, tai

b) jonka kansalaisia molemmat puolisot ovat.

4 artikla

Vastakanne

Tuomioistuimella, jossa menettely on vireillä 3 artiklan nojalla, on toimivalta käsitellä myös vastakanne, jos vastakanne kuuluu tämän asetuksen soveltamisalaan.

5 artikla

Asumuseron muuntaminen avioeroksi

Sillä jäsenvaltion tuomioistuimella, joka on myöntänyt asumuseroa koskevan päätöksen, on toimivalta myös muuntaa kyseinen asumusero avioeroksi, jos tämän jäsenvaltion laissa niin säädetään, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 artiklan säännösten soveltamista.

6 artikla

Toimivalta muissa tapauksissa

1. Jos mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei ole 3, 4 tai 5 artiklan mukaan toimivaltainen, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen valtion oman lainsäädännön mukaan, ellei 2 kohdasta muuta johdu.

2. Puoliso, jonka asuinpaikka on jäsenvaltion alueella tai joka on jäsenvaltion kansalainen, voidaan haastaa oikeuteen toisessa jäsenvaltiossa ainoastaan 3, 4 ja 5 artiklan mukaisesti.

3. Jäsenvaltion kansalainen, jonka asuinpaikka on toisen jäsenvaltion alueella, voi samoin edellytyksin kuin kyseisen valtion kansalaiset nojautua siinä valtiossa sovellettaviin toimivaltasääntöihin sellaista vastaajaa vastaan, jonka asuinpaikka ei ole jonkin jäsenvaltion alueella ja joka ei ole jonkin jäsenvaltion kansalainen.







2 JAKSO

Vanhempainvastuu

7 artikla

Yleinen toimivalta

1. Jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, jos lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana kyseisessä jäsenvaltiossa.

2. Tämän artiklan 1 kohtaa sovelletaan, jollei 8–10 artiklassa toisin säädetä.

8 artikla

Tapaamisoikeutta koskevan toimivallan säilyminen

1. Kun lapsi muuttaa laillisesti jäsenvaltiosta toiseen ja saa siellä uuden asuinpaikan, sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen aiempi asuinpaikka oli, ovat 7 artiklasta poiketen kolmen kuukauden ajan muutosta edelleen toimivaltaisia muuttamaan sellaisen tapaamisoikeutta koskevan päätöksen, joka on annettu kyseisessä jäsenvaltiossa ennen lapsen muuttoa, jos päätöksen nojalla tapaamisoikeuden saanut henkilö asuu edelleen siinä jäsenvaltiossa, jossa lapsen aiempi asuinpaikka oli.

2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta, jos 1 kohdassa tarkoitettu henkilö, jolle tapaamisoikeus on myönnetty, on hyväksynyt sen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivallan, jossa lapsella on uusi asuinpaikka, osallistumalla menettelyyn kyseisissä tuomioistuimissa niiden toimivaltaa kiistämättä.

9 artikla

Toimivalta lapsen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä koskevissa tapauksissa

Jos lapsi on luvatta viety pois tai jätetty palauttamatta, toimivalta säilyy, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan soveltamista, sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, siihen saakka kun lapsi on saanut asuinpaikan toisesta jäsenvaltiosta ja

a) jokainen henkilö, laitos tai muu elin, jolla on oikeus lapsen huoltoon, on suostunut poisviemiseen tai palauttamatta jättämiseen; tai

b) lapsi on asunut mainitussa toisessa jäsenvaltiossa vähintään yhden vuoden sen jälkeen, kun henkilö, laitos tai muu elin, jolla on oikeus lapsen huoltoon, on saanut tai hänen tai sen olisi pitänyt saada tieto lapsen olinpaikasta ja lapsi on sopeutunut uuteen ympäristöönsä ja ainakin jokin seuraavassa mainituista edellytyksistä täyttyy: i) lapsen palauttamispyyntöä ei ole tehty sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonne lapsi on viety tai josta lapsi on jätetty palauttamatta, yhden vuoden kuluessa siitä, kun lapsen huolto-oikeuden haltija on saanut tai hänen olisi pitänyt saada tieto lapsen olinpaikasta; ii) lapsen huolto-oikeuden haltijan jättämä palauttamispyyntö on peruttu eikä uutta pyyntöä ole jätetty i alakohdassa tarkoitetussa määräajassa; iii) jäsenvaltion tuomioistuin on hylännyt lapsen huolto-oikeuden haltijan jättämän palauttamispyynnön muista kuin vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdassa tai 13 artiklan toisessa kappaleessa tarkoitetuista syistä ja kyseiseen päätökseen ei enää voi hakea muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin; iv) missään sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, ei asiaa ole pantu vireille 29 artiklan 3 ja 5 kohdan mukaisesti; v) sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, ovat antaneet lapsen huoltoa koskevan päätöksen, joka ei edellytä lapsen palauttamista.

10 artikla

Oikeuspaikan valinta

1. Jäsenvaltion tuomioistuimilla on toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, kun seuraavat edellytykset täyttyvät: a) lapsella on kiinteät siteet kyseiseen jäsenvaltioon erityisesti sen vuoksi, että vanhempainvastuunkantajista i) vähintään yhden asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa; ii) lapsen asuinpaikka oli aiemmin kyseisessä jäsenvaltiossa; tai iii) lapsi on kyseisen jäsenvaltion kansalainen; b) osapuolet ja kaikki muut vanhempainvastuunkantajat ovat i) vapaasta tahdostaan sopineet toimivallasta viimeistään ajankohtana, jona asia pantiin vireille tuomioistuimessa; tai ii) hyväksyneet toimivallan nimenomaisesti menettelyn aikana ja tuomioistuin on varmistanut, että kaikille osapuolille on tiedotettu oikeudesta olla hyväksymättä toimivalta; ja c) toimivaltaa käytetään lapsen edun mukaisesti.

2. Edellä 1 kohdan b alakohdan mukainen oikeuspaikan valintaa koskeva sopimus on tehtävä kirjallisesti, ja kaikkien asianomaisten osapuolten on päivättävä ja allekirjoitettava se tai se on sisällytettävä oikeudenkäyntipöytäkirjoihin kansallisen lainsäädännön ja menettelyn mukaisesti. ”Kirjallisena” pidetään myös kaikkea sähköisin keinoin tapahtuvaa viestintää, jonka tuloksena on sopimuksen pysyvä tallenne.

Henkilöt, joista tulee menettelyn osapuolia sen jälkeen, kun asia on pantu vireille tuomioistuimessa, voivat ilmaista hyväksyntänsä vireillepanon jälkeen. Jos he eivät vastusta oikeuspaikan valintaa, heidän katsotaan hyväksyneen sen hiljaisesti.

3. Jos osapuolet eivät muuta sovi, 1 kohdassa myönnetty toimivalta lakkaa heti, kun a) menettelyssä annettuun päätökseen ei enää voi hakea muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin; tai b) kun menettely päättyy muusta syystä.

4. Edellä 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa myönnetty toimivalta on yksinomainen.

11 artikla

Lapsen olinpaikkaan perustuva toimivalta

1. Jos lapsen asuinpaikkaa ei kyetä ratkaisemaan eikä toimivaltaa voida määrittää 10 artiklan nojalla, toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsi on.

2. Edellä olevassa 1 kohdassa tarkoitettua toimivaltaa sovelletaan myös lapsipakolaisiin ja asuinpaikkajäsenvaltiostaan levottomuuksien vuoksi siirtymään joutuneisiin lapsiin.

12 artikla

Toimivallan siirto toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle

1. Poikkeuksellisissa olosuhteissa sen jäsenvaltion tuomioistuin, joka on toimivaltainen tutkimaan pääasian, voi jonkin osapuolen hakemuksesta tai omasta aloitteestaan, jos se katsoo, että tuomioistuimella toisessa jäsenvaltiossa, johon lapsella on erityisiä siteitä, olisi paremmat edellytykset arvioida lapsen etua kyseisessä asiassa, lykätä asian tai sen tietyn osan käsittelyä ja joko a) asettaa yhdelle tai useammalle osapuolelle määräajan, johon mennessä on ilmoitettava kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle menettelyn vireilläolosta ja mahdollisuudesta toimivallan siirtoon sekä esitettävä hakemus kyseiselle tuomioistuimelle; tai b) pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuinta käyttämään toimivaltaansa 2 kohdan mukaisesti.

2. Kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuin voi, milloin tämä on asiaan liittyvien erityisten seikkojen vuoksi lapsen edun mukaista, hyväksyä toimivallan kuuden viikon kuluessa siitä, kun a) asia on pantu vireille 1 kohdan a alakohdan mukaisesti; tai b) 1 kohdan b alakohdan mukainen pyyntö on vastaanotettu.

Tuomioistuimen, jossa asia on toiseksi pantu vireille tai jota on pyydetty hyväksymään toimivalta, on ilmoitettava ensimmäiselle tuomioistuimelle viipymättä. Jos se hyväksyy toimivallan, on tuomioistuimen, jossa asia on ensimmäiseksi pantu vireille, jätettävä asia tutkimatta.

3. Tuomioistuin, jossa asia on ensimmäiseksi pantu vireille, on jatkettava toimivaltansa käyttöä, ellei se ole vastaanottanut toisen jäsenvaltion tuomioistuimelta ilmoitusta toimivallan hyväksymisestä seitsemän viikon kuluessa siitä, kun a) osapuolille 1 kohdan a alakohdan mukaisesti asetettu määräaika hakemuksen esittämiseksi toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle on päättynyt, tai b) kyseinen tuomioistuin on vastaanottanut 1 kohdan b alakohdan mukaisen pyynnön.

4. Edellä olevaa 1 kohtaa sovellettaessa lapsella katsotaan olevan erityisiä siteitä jäsenvaltioon, jos a) kyseisestä jäsenvaltiosta on tullut lapsen asuinpaikka sen jälkeen, kun asia on pantu vireille 1 kohdassa tarkoitetussa tuomioistuimessa; b) lapsen asuinpaikka oli aiemmin kyseisessä jäsenvaltiossa; c) lapsi on kyseisen valtion kansalainen; d) lapsen vanhempainvastuunkantajan asuinpaikka on kyseisessä jäsenvaltiossa; tai e) asia koskee lapsen suojelutoimenpiteitä, jotka liittyvät lapsen kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevan omaisuuden hallinnoimiseen, säilyttämiseen tai luovuttamiseen.

5. Jos tuomioistuimen yksinomainen toimivalta on todettu 10 artiklan mukaan, kyseinen tuomioistuin ei voi siirtää toimivaltaa toisen jäsenvaltion tuomioistuimelle.

13 artikla

Sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimen pyyntö toimivallan siirtämiseksi, joka ei ole toimivaltainen

1. Poikkeuksellisissa olosuhteissa jos jäsenvaltiossa, joka ei ole tämän asetuksen nojalla toimivaltainen mutta johon lapsella on 12 artiklan 4 kohdan mukaisesti erityisiä siteitä, tuomioistuin katsoo, että sillä on paremmat edellytykset arvioida lapsen etua kyseisessä asiassa, kyseinen tuomioistuin voi pyytää toimivallan siirtoa sen jäsenvaltion tuomioistuimelta, jossa lapsen asuinpaikka on, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 9 artiklan soveltamista.

2. Pyynnön vastaanottanut tuomioistuin voi hyväksyä toimivaltansa siirron kuuden viikon kuluessa 1 kohdan mukaisen pyynnön vastaanottamisesta, jos se katsoo, että tällainen siirto on asiaan liittyvien erityisten seikkojen vuoksi lapsen edun mukaista. Jos pyynnön vastaanottanut tuomioistuin hyväksyy toimivallan siirron, se ilmoittaa tästä pyynnön esittäneelle tuomioistuimelle viipymättä. Jos pyyntöä ei hyväksytä määräajassa, pyynnön esittäneellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa.

14 artikla

Toimivalta muissa tapauksissa

Jos mikään jäsenvaltion tuomioistuin ei ole 7–11 artiklan mukaan toimivaltainen, toimivalta määräytyy kussakin jäsenvaltiossa kyseisen jäsenvaltion oman lainsäädännön mukaan.

15 artikla

Väliaikaiset toimenpiteet ja turvaamistoimet kiireellisissä tapauksissa

1. Vaikka jonkin toisen jäsenvaltion tuomioistuin olisi toimivaltainen tutkimaan pääasian, jäsenvaltion tuomioistuimilla on kiireellisissä tapauksissa toimivalta toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, jotka voivat olla kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti saatavilla, ja jotka koskevat a) kyseisessä jäsenvaltiossa olevaa lasta; tai b) lapselle kuuluvaa omaisuutta kyseisessä jäsenvaltiossa.

2. Jos lapsen edun suojelu niin vaatii, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä toteuttaneen tuomioistuimen on ilmoitettava niistä välittömästi sen jäsenvaltion tuomioistuimelle tai toimivaltaiselle viranomaiselle, joka on 7 artiklan nojalla toimivaltainen tutkimaan pääasian, tai tarvittaessa mille tahansa jäsenvaltion tuomioistuimelle, joka käyttää pääasian suhteen toimivaltaa tämän asetuksen nojalla, joko suoraan 86 artiklan mukaisesti tai 76 artiklan nojalla nimettyjen keskusviranomaisten välityksellä.

3. Edellä olevan 1 kohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden soveltaminen on keskeytettävä, kun sen jäsenvaltion tuomioistuin, joka on tämän asetuksen nojalla toimivaltainen tutkimaan pääasian, on toteuttanut soveltuviksi katsomansa toimenpiteet.

Tarvittaessa kyseinen tuomioistuin voi ilmoittaa päätöksestään väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia toteuttaneelle tuomioistuimelle joko suoraan 86 artiklan mukaisesti tai 76 artiklan nojalla nimettyjen keskusviranomaisten välityksellä.

16 artikla

Liitännäiskysymykset

1. Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa vireille pantu asia ei kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, mutta sen tulos riippuu vanhempainvastuuta koskevaan asiaan kuuluvan liitännäiskysymyksen ratkaisemisesta, kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin voi ratkaista kysymyksen, vaikka kyseinen jäsenvaltio ei ole tämän asetuksen nojalla toimivaltainen.

2. Liitännäiskysymyksen ratkaisulla 1 kohdan nojalla on oikeusvaikutuksia ainoastaan menettelyssä, jossa kyseinen ratkaisu tehtiin.

3. Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa perintöasiaa koskevassa menettelyssä lapsen puolesta toteutetun tai toteutettavan oikeustoimen pätevyys edellyttää jonkin tuomioistuimen lupaa tai hyväksyntää, kyseisen jäsenvaltion tuomioistuin voi päättää sallia tai hyväksyä tällaisen oikeustoimen, vaikka se ei ole tämän asetuksen nojalla toimivaltainen.

4. Edellä olevan 15 artiklan 2 kohtaa sovelletaan vastaavasti.







3 JAKSO

Yhteiset säännökset

17 artikla

Asian paneminen vireille tuomioistuimessa

Asian katsotaan tulleen vireille tuomioistuimessa

a) ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen, edellyttäen että hakija ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle;

b) jos asiakirja on annettava tiedoksi ennen sen jättämistä tuomioistuimeen, ajankohtana, jona tiedoksiannosta vastaava viranomainen ottaa sen vastaan, edellyttäen että hakija ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin asiakirjan jättämiseksi tuomioistuimeen; tai

c) jos asian käsittely aloitetaan tuomioistuimen omasta aloitteesta, ajankohtana, jona tuomioistuin tekee päätöksen käsittelyn aloittamisesta, tai jos tällaista päätöstä ei edellytetä, ajankohtana, jona tuomioistuin kirjaa asian rekisteriin.

18 artikla

Toimivallan tutkiminen

Jos jäsenvaltion tuomioistuimessa on pantu vireille asia, jossa se ei tämän asetuksen mukaan ole toimivaltainen tutkimaan pääasiaa, mutta jossa toisen jäsenvaltion tuomioistuin on tämän asetuksen mukaan toimivaltainen tutkimaan pääasian, sen on oma-aloitteisesti todettava, ettei sillä ole toimivaltaa käsitellä kyseistä asiaa.

19 artikla

Edellytysten tutkiminen

1. Jos vastaaja, jonka asuinpaikka on muussa valtiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa menettely aloitettiin, ei vastaa asiassa, toimivaltaisen tuomioistuimen on lykättävä asian käsittelyä, kunnes on selvitetty, että vastaajalla on ollut mahdollisuus saada haastehakemus tai vastaava asiakirja niin hyvissä ajoin, että hän on voinut valmistautua vastaamaan asiassa tai että kaikkiin tätä varten tarpeellisiin toimenpiteisiin on ryhdytty.

2. Asetuksen (EY) N:o 1393/2007 19 artiklaa sovelletaan tämän artiklan 1 kohdan sijasta, jos haastehakemus tai vastaava asiakirja oli mainitun asetuksen nojalla toimitettava jäsenvaltiosta toiseen.

3. Kun asetusta (EY) N:o 1393/2007 ei voida soveltaa, sovelletaan oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa koskevan 15 päivänä marraskuuta 1965 tehdyn Haagin yleissopimuksen 15 artiklaa, jos haastehakemus tai vastaava asiakirja oli kyseisen yleissopimuksen nojalla toimitettava ulkomaille.

20 artikla

Vireilläolo ja samassa yhteydessä käsiteltävät kanteet

1. Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan vireille samojen asianosaisten välillä avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevia menettelyjä, sen tuomioistuimen, jossa menettely on aloitettu myöhemmin, on omasta aloitteestaan lykättävä asian käsittelyä, kunnes on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa menettely on ensin pantu vireille, toimivaltainen.

2. Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan vireille vanhempainvastuuseen liittyviä menettelyjä, jotka koskevat samaa lasta ja samaa asiaa, sen tuomioistuimen, jossa menettely on aloitettu myöhemmin, on omasta aloitteestaan lykättävä asian käsittelyä, kunnes on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa menettely on ensin pantu vireille, toimivaltainen, paitsi jos jonkin tuomioistuinten toimivalta perustuu yksinomaan 15 artiklaan.

3. Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin nostettu, on jätettävä asia tutkimatta.

Tällöin asian myöhemmin vireille pannut osapuoli voi siirtää asian siihen tuomioistuimeen, jossa menettely on aloitettu ensin.

4. Jos kanne nostetaan jäsenvaltion tuomioistuimessa, jolle 10 artiklassa tarkoitetussa toimivallan hyväksymisessä on myönnetty yksinomainen toimivalta, toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on keskeytettävä asian käsittely, kunnes tuomioistuin, jossa kanne on sopimuksen tai hyväksymisen perusteella nostettu, toteaa, että se ei ole toimivaltainen sopimuksen tai hyväksymisen nojalla.

5. Jos ja siltä osin kuin tuomioistuin on todennut olevansa yksinomaisesti toimivaltainen 10 artiklassa tarkoitetun toimivallan hyväksymisen mukaisesti, toisen jäsenvaltion tuomioistuimen on jätettävä asia tutkimatta.

21 artikla

Lapsen oikeus ilmaista näkemyksensä

1. Kun jäsenvaltioiden tuomioistuimet käyttävät tämän luvun 2 jakson mukaista toimivaltansa, niiden on kansallisten lakien ja menettelyjen mukaisesti annettava lapselle, joka kykenee muodostamaan oman näkemyksensä, aito ja tuloksellinen mahdollisuus ilmaista näkemyksensä joko suoraan taikka edustajan tai asiaankuuluvan elimen välityksellä.

2. Kun tuomioistuin antaa kansallisten lakien ja menettelyjen mukaisesti lapselle mahdollisuuden ilmaista näkemyksensä tämän artiklan mukaisesti, se ottaa lapsen näkemyksen asianmukaisella tavalla huomioon tämän iän ja kehitysasteen mukaisesti.







III LUKU

KANSAINVÄLINEN LAPSIKAAPPAUS

22 artikla

Lapsen palauttaminen vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen perusteella

Jos henkilö, laitos tai muu elin, joka väittää oikeutta lapsen huoltoon loukatun, hakee joko suoraan tai keskusviranomaisen avustuksella jäsenvaltion tuomioistuimelta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla päätöstä, jossa määrätään palauttamaan alle 16-vuotias lapsi, joka on luvattomasti viety muuhun jäsenvaltioon tai jätetty palauttamatta muusta jäsenvaltiosta kuin siitä, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, sovelletaan tämän asetuksen 23–29 artiklaa ja VI lukua täydentämään vuoden 1980 Haagin yleissopimusta.

23 artikla

Hakemusten vastaanottaminen ja käsittely keskusviranomaisissa

1. Pyynnön vastaanottaneen keskusviranomaisen on toimittava nopeasti käsitellessään 22 artiklassa tarkoitettua vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen perustuvaa hakemusta.

2. Kun pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion keskusviranomainen saa 22 artiklassa tarkoitetun hakemuksen, sen on viiden työpäivän kuluessa hakemuksen vastaanottamisesta annettava vastaanottoilmoitus. Sen on ilman aiheetonta viivytystä ilmoitettava tapauksen mukaan pyynnön esittäneen jäsenvaltion keskusviranomaiselle tai hakijalle, mitä alustavia toimenpiteitä on tehty tai tehdään hakemuksen käsittelemiseksi, ja se voi pyytää muita tarvittavia asiakirjoja ja tietoja.

24 artikla

Nopeutetut tuomioistuinmenettelyt

1. Tuomioistuimen, jolle 22 artiklassa tarkoitettu lapsen palauttamista koskeva hakemus tehdään, on toimittava hakemuksen käsittelyssä pikaisesti, noudattaen nopeimpia käytettävissä olevia kansallisen lainsäädännön menettelyjä.

2. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on annettava päätöksensä viimeistään kuuden viikon kuluttua siitä, kun asia on saatettu sen käsiteltäväksi, paitsi jos se on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi mahdotonta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.

3. Ylemmän oikeusasteen tuomioistuimen on annettava päätöksensä viimeistään kuuden viikon kuluttua siitä, kun kaikki vaadittavat menettelyvaiheet on toteutettu ja tuomioistuimen on mahdollista tutkia muutoksenhaku oikeuden istunnossa tai muulla tavoin, paitsi jos se on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi mahdotonta.

25 artikla

Vaihtoehtoinen riitojenratkaisu

Tuomioistuimen on mahdollisimman varhain ja missä tahansa menettelyn vaiheessa pyydettävä joko suoraan tai tarvittaessa keskusviranomaisten avustuksella osapuolia harkitsemaan halukkuuttaan osallistua sovitteluun tai muihin vaihtoehtoisiin riitojenratkaisukeinoihin, paitsi jos tämä on vastoin lapsen etua, ei sovellu tässä nimenomaisessa tapauksessa tai pitkittäisi aiheettomasti menettelyä.

26 artikla

Lapsen oikeus ilmaista näkemyksensä palauttamismenettelyssä

Tämän asetuksen 21 artiklaa sovelletaan myös vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisissa palauttamismenettelyissä.

27 artikla

Menettely lapsen palauttamista varten

1. Tuomioistuin ei voi kieltäytyä lapsen palauttamisesta, ellei lapsen palauttamista hakeneelle henkilölle ole annettu tilaisuutta tulla kuulluksi.

2. Tuomioistuin voi menettelyn missä tahansa vaiheessa tutkia 15 artiklan mukaisesti, olisiko yhteydenpito lapsen ja hänen palauttamistaan hakeneen henkilön välillä varmistettava lapsen etu huomioon ottaen.

3. Jos tuomioistuin harkitsee lapsen palauttamisesta kieltäytymistä yksinomaan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdan perusteella, se ei saa kieltäytyä palauttamasta lasta, jos lapsen palauttamista hakenut osapuoli kykenee riittävät todisteet toimittamalla vakuuttamaan tuomioistuimen tai tuomioistuin on muutoin vakuuttunut siitä, että on toteutettu riittävät järjestelyt lapsen suojelemiseksi hänen palauttamisensa jälkeen.

4. Tämän artiklan 3 kohdan soveltamiseksi tuomioistuin voi olla yhteydessä sen jäsenvaltion toimivaltaisiin viranomaisiin, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, joko suoraan 86 a artiklan mukaisesti tai keskusviranomaisten avustuksella.

5. Jos tuomioistuin määrää lapsen palauttamisesta, se voi tarvittaessa toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia tämän asetuksen 15 artiklan mukaisesti suojatakseen lasta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdassa tarkoitetulta vakavalta vaaralta, edellyttäen että näiden toimenpiteiden tarkastelu ja toteuttaminen ei aiheettomasti pitkitä palauttamismenettelyä.

6. Lapsen palauttamista koskeva päätös voidaan julistaa väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi, vaikka siihen olisi haettu muutosta, kun lapsen etu edellyttää lapsen palauttamista, ennen kuin muutoksenhakua koskeva päätös on annettu.

28 artikla

Lapsen palauttamista koskevien päätösten täytäntöönpano

1. Toimivaltaisen täytäntöönpanoviranomaisen, jolle on tehty pyyntö lapsen palauttamista toiseen jäsenvaltioon koskevan päätöksen täytäntöönpanosta, on toimittava nopeasti pyynnön käsittelyssä.

2. Jos 1 kohdassa tarkoitettua päätöstä ei ole pantu täytäntöön kuuden viikon kuluessa päivästä, jona täytäntöönpanomenettely aloitettiin, täytäntöönpanoa hakeneella osapuolella tai täytäntöönpanojäsenvaltion keskusviranomaisella on oikeus pyytää toimivaltaiselta täytäntöönpanoviranomaiselta perusteluja viivästymiselle.

29 artikla

Lapsen palauttamisesta kieltäytymisestä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdan ja 13 artiklan toisen kappaleen perusteella seuraava menettely

1. Tätä artiklaa sovelletaan, kun päätös, jossa kieltäydytään palauttamasta lasta toiseen jäsenvaltioon, perustuu yksinomaan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohtaan tai 13 artiklan toiseen kappaleeseen.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen antavan tuomioistuimen on omasta aloitteestaan annettava todistus käyttäen liitteessä I esitettyä lomaketta. Todistus on täytettävä ja annettava päätöksen kielellä. Todistus voidaan myös antaa jonkin osapuolen pyytämällä muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä. Tämä ei velvoita todistuksen antavaa tuomioistuinta toimittamaan vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä käännöstä tai translitterointia.

3. Jos ajankohtana, jona tuomioistuin antaa 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen, menettely lapsen huoltoa koskevien oikeuksien asiasisällöstä on jo vireillä sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, tuomioistuimen on, jos se on tietoinen kyseisestä menettelystä, kuukauden kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen antamisesta toimitettava asianomaisen jäsenvaltion tuomioistuimelle joko suoraan tai keskusviranomaisten välityksellä seuraavat asiakirjat: a) jäljennös 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä; b) 2 kohdan mukaisesti annettu todistus; ja c) tarvittaessa oikeudessa kuulemista koskeva selostus, tiivistelmä tai pöytäkirja sekä muut asiakirjat, jotka se katsoo tarpeellisiksi.

4. Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, voi tarvittaessa vaatia, että osapuoli toimittaa 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä ja todistukseen tämän artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti liitetyistä muista asiakirjoista.

5. Jos muissa kuin 3 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun ilmoitus 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä annettiin, jokin osapuolista saattaa sen jäsenvaltion tuomioistuimen, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, tutkittavaksi lapsen huoltoa koskevien oikeuksien asiasisällön, kyseisen osapuolen on toimitettava tuomioistuimelle seuraavat asiakirjat: a) jäljennös 1 kohdassa tarkoitetusta päätöksestä; b) 2 kohdan mukaisesti annettu todistus; ja c) tarvittaessa lapsen palauttamisesta kieltäytyneessä tuomioistuimessa kuulemista koskeva selostus, tiivistelmä tai pöytäkirja.

6. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa tarkoitetussa lapsen palauttamatta jättämistä koskevassa päätöksessä määrätään, 3 ja 5 kohdassa tarkoitetussa menettelyssä lapsen huoltoa koskevien oikeuksien asiasisällöstä annettu päätös, jossa edellytetään lapsen palauttamista, on täytäntöönpanokelpoinen toisessa jäsenvaltiossa IV luvun mukaisesti.







IV LUKU

TUNNUSTAMINEN JA TÄYTÄNTÖÖNPANO







1 JAKSO

Yleiset säännökset päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta







1 alajakso

Tunnustaminen

30 artikla

Päätöksen tunnustaminen

1. Jäsenvaltiossa annettu päätös on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa vaatimatta minkään erityisen menettelyn noudattamista.

2. Mitään erityistä menettelyä ei vaadita siviilisäätyä koskevien jäsenvaltioiden rekistereiden päivittämiseksi toisessa jäsenvaltiossa annetun avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevan päätöksen perusteella, johon kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan ei saa hakea muutosta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan soveltamista.

3. Jokainen, jonka etua päätöksen tunnustaminen koskee, voi 59–62 artiklassa ja tarvittaessa tämän luvun 5 jaksossa ja VI luvussa säädettyjä menettelyjä noudattaen hakea päätöstä siitä, että 38 ja 39 artiklassa tarkoitettuja perusteita tunnustamisesta kieltäytymiselle ei ole.

4. Kunkin jäsenvaltion komissiolle 103 artiklan mukaisesti ilmoittaman tuomioistuimen alueellinen toimivalta määräytyy sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa tämän artiklan 3 kohdan mukainen menettely pannaan vireille.

5. Jos kysymys päätöksen tunnustamisesta tulee esille jäsenvaltion tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa, asiaa käsittelevä tuomioistuin voi ratkaista kysymyksen.

31 artikla

Tunnustamista varten toimitettavat asiakirjat

1. Asianosaisen, joka haluaa jäsenvaltiossa vedota toisessa jäsenvaltiossa annettuun päätökseen, on esitettävä: a) päätöksestä jäljennös, joka täyttää tarvittavat vaatimukset sen aitouden toteamiseksi; ja b) 36 artiklan mukaisesti annettu todistus.

2. Tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun päätökseen vedotaan, voi tarvittaessa vaatia asianomaista osapuolta toimittamaan käännöksen tai translitteroinnin tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä 91 artiklan mukaisesti.

3. Tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun päätökseen vedotaan, voi vaatia asianosaista toimittamaan todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevan sisällön käännöksen tai translitteroinnin lisäksi käännöksen tai translitteroinnin päätöksestä 91 artiklan mukaisesti, jos se ei voi käsitellä asiaa ilman tällaista käännöstä tai translitterointia.

32 artikla

Asiakirjojen puuttuminen

1. Jollei 31 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja asiakirjoja toimiteta, tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen voi asettaa niiden toimittamiselle määräajan tai hyväksyä vastaavat muut asiakirjat tai, jos se katsoo, että sillä on riittävät tiedot, vapauttaa hakijan toimittamisvelvollisuudesta.

2. Jos tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen niin vaatii, tällaisista vastaavista muista asiakirjoista on toimitettava käännös tai translitterointi 91 artiklan mukaisesti.

33 artikla

Asian käsittelyn keskeyttäminen

Tuomioistuin, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun päätökseen vedotaan, voi keskeyttää asian käsittelyn kokonaan tai osittain, jos

a) päätökseen on haettu muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa; tai

b) on haettu päätöstä siitä, että tunnustamisesta kieltäytymiselle ei ole 38 ja 39 artiklassa tarkoitettuja perusteita, tai päätöstä siitä, että tunnustamisesta on kieltäydyttävä jollakin kyseisistä perusteista.







2 alajakso

Täytäntöönpanokelpoisuus ja täytäntöönpano

34 artikla

Täytäntöönpanokelpoiset päätökset

1. Vanhempainvastuusta jäsenvaltiossa annettu päätös, joka on siinä jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoinen, on täytäntöönpanokelpoinen muissa jäsenvaltioissa ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.

2. Lapsen tapaamisoikeuden myöntävän päätöksen täytäntöön panemiseksi toisessa jäsenvaltiossa päätöksen antanut tuomioistuin voi julistaa kyseisen päätöksen väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi mahdollisesta muutoksenhausta riippumatta.

35 artikla

Täytäntöönpanoa varten toimitettavat asiakirjat

1. Jäsenvaltiossa annetun päätöksen panemiseksi täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa täytäntöönpanoa hakevan osapuolen on toimitettava toimivaltaiselle täytäntöönpanoviranomaiselle a) päätöksestä jäljennös, joka täyttää tarvittavat vaatimukset sen aitouden toteamiseksi; ja b) 36 artiklan mukaisesti annettu todistus.

2. Jäsenvaltiossa annetun väliaikaisia toimenpiteitä tai turvaamistoimia koskevan päätöksen panemiseksi täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa täytäntöönpanoa hakevan osapuolen on toimitettava toimivaltaiselle täytäntöönpanoviranomaiselle a) päätöksestä jäljennös, joka täyttää tarvittavat vaatimukset sen aitouden toteamiseksi; b) 36 artiklan mukaisesti annettu todistus, jossa vahvistetaan, että päätös on täytäntöönpanokelpoinen päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa ja että päätöksen antanut tuomioistuin i) on pääasiassa toimivaltainen, tai ii) on määrännyt toimenpiteen 27 artiklan 5 kohdan, luettuna yhdessä 15 artiklan kanssa, mukaisesti; ja c) kun toimenpide on määrätty varaamatta vastaajalle tilaisuutta vastata asiassa, todiste tuomion tiedoksi antamisesta.

3. Toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen voi tarvittaessa vaatia täytäntöönpanoa hakevaa asianosaista toimittamaan 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä, jossa täsmennetään täytäntöön pantava velvoite.

4. Toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen voi vaatia täytäntöönpanoa hakevaa asianosaista toimittamaan 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin päätöksestä, jos se ei voi käsitellä asiaa ilman tällaista käännöstä tai translitterointia.







3 alajakso

Todistus

36 artikla

Todistuksen antaminen

1. Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, on asianosaisen hakemuksesta annettava todistus a) avioliittoasiaa koskevasta päätöksestä käyttäen liitteessä II esitettyä lomaketta; b) vanhempainvastuuta koskevasta päätöksestä käyttäen liitteessä III esitettyä lomaketta; c) edellä 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta lapsen palauttamista koskevasta päätöksestä ja tarvittaessa mahdollisista 27 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrätyistä, päätöksestä seuraavista väliaikaisista toimenpiteistä ja turvaamistoimista käyttäen liitteessä IV esitettyä lomaketta.

2. Todistus on täytettävä ja annettava päätöksen kielellä. Todistus voidaan myös antaa asianosaisen pyytämällä muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä. Tämä ei velvoita todistuksen antavaa tuomioistuinta toimittamaan vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä käännöstä tai translitterointia.

3. Todistuksen antamiseen ei voida hakea muutosta.

37 artikla

Todistuksen oikaisu

1. Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, on hakemuksesta oikaistava todistus, jos täytäntöönpantava päätös ja todistus ovat keskenään ristiriidassa asiavirheen tai puutteen vuoksi, ja se voi tehdä oikaisun myös omasta aloitteestaan.

2. Todistuksen oikaisemista koskeviin menettelyihin sovelletaan päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädäntöä.







4 alajakso

Tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytyminen

38 artikla

Avioliittoa koskevissa asioissa annettujen päätösten tunnustamisesta kieltäytymisen perusteet

Avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista koskevaa päätöstä ei tunnusteta:

a) jos tunnustaminen on selvästi vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jossa tunnustamista pyydetään;

b) jos päätös on annettu pois jäänyttä vastaajaa vastaan eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu vastaajalle tiedoksi niin hyvissä ajoin ja sillä tavalla, että vastaaja olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, paitsi jos vastaajan todetaan yksiselitteisesti hyväksyneen päätöksen;

c) jos päätös on ristiriidassa sellaisen päätöksen kanssa, joka on annettu oikeudenkäynnissä samojen asianosaisten välillä siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään; tai

d) jos päätös on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai muussa valtiossa kuin jäsenvaltiossa samojen asianosaisten välillä aikaisemmin annetun päätöksen kanssa ja tämä aikaisemmin annettu päätös täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään.

39 artikla

Vanhempainvastuuta koskevien päätösten tunnustamisesta kieltäytymisen perusteet

1. Vanhempainvastuuta koskevan päätöksen tunnustamisesta kieltäydytään a) jos tunnustaminen on selvästi, ottaen huomioon lapsen etu, vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jossa tunnustamista pyydetään; b) jos päätös on annettu pois jäänyttä henkilöä vastaan eikä haastehakemusta tai vastaavaa asiakirjaa ole annettu tiedoksi pois jääneelle henkilölle niin hyvissä ajoin ja sillä tavalla, että hän olisi voinut valmistautua vastaamaan asiassa, paitsi jos hänen katsotaan yksiselitteisesti hyväksyneen päätöksen; c) kenen tahansa sellaisen henkilön hakemuksesta, joka väittää päätöksen estävän häntä täyttämästä vanhempainvastuutaan, jos tälle henkilölle ei ole varattu tilaisuutta tulla kuulluksi; d) jos ja siltä osin kuin päätös on ristiriidassa vanhempainvastuuta koskevassa asiassa myöhemmin siinä jäsenvaltiossa annetun päätöksen kanssa, jossa tunnustamista pyydetään; e) jos ja siltä osin kuin päätös on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai sellaisessa muussa valtiossa, jossa lapsen asuinpaikka on ja joka ei ole jäsenvaltio, vanhempainvastuuta koskevassa asiassa myöhemmin annetun päätöksen kanssa, ja tämä myöhemmin annettu päätös täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään; tai f) jos 82 artiklassa säädettyä menettelyä ei ole noudatettu.

2. Vanhempainvastuuta koskevan päätöksen tunnustamisesta voidaan kieltäytyä, jos päätös on annettu siten, että lapselle, joka kykenee muodostamaan oman näkemyksensä, ei ole annettu mahdollisuutta ilmaista näkemystään 21 artiklan mukaisesti paitsi, jos a) menettely koski ainoastaan lapsen omaisuutta ja edellyttäen, että menettelyn kohde ei edellyttänyt tällaisen mahdollisuuden antamista; tai b) oli olemassa vakavia perusteita, erityisesti asian kiireellisyys, jotka oli otettava huomioon.

40 artikla

Tunnustamisesta kieltäytymistä koskeva menettely

1. Tunnustamisesta kieltäytymistä koskeviin hakemuksiin sovelletaan 59–62 artiklassa säädettyjä menettelyjä ja tarvittaessa tämän luvun 5 jakson ja VI luvun säännöksiä soveltuvin osin.

2. Kunkin jäsenvaltion komissiolle 103 artiklan mukaisesti ilmoittaman tuomioistuimen alueellinen toimivalta määräytyy sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa tunnustamatta jättämistä koskeva menettely pannaan vireille.

41 artikla

Vanhempainvastuuta koskevien päätösten täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet

Vanhempainvastuuta koskevan päätöksen täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, jos todetaan, että jokin 39 artiklassa tarkoitettu tunnustamisesta kieltäytymisen peruste täyttyy, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 56 artiklan 6 kohdan soveltamista.







2 JAKSO

Tiettyjen etuoikeutettujen päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano

42 artikla

Soveltamisala

1. Tätä jaksoa sovelletaan seuraavantyyppisiin päätöksiin, jos niistä on annettu todistus päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa 47 artiklan mukaisesti: a) päätökset siltä osin kuin niissä myönnetään tapaamisoikeus; ja b) edellä 29 artiklan 6 kohdan nojalla tehdyt päätökset siltä osin kuin niissä edellytetään lapsen palauttamista.

2. Tämä jakso ei estä asianosaista hakemasta 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen tunnustamista ja täytäntöönpanoa tämän luvun 1 jaksossa vahvistettujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien säännösten mukaisesti.







1 alajakso

Tunnustaminen

43 artikla

Tunnustaminen

1. Jäsenvaltiossa annettu 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä ja sen tunnustamista ei voida vastustaa, paitsi jos ja siltä osin kuin päätöksen todetaan olevan ristiriidassa 50 artiklassa tarkoitetun myöhemmän päätöksen kanssa.

2. Asianosaisen, joka haluaa jäsenvaltiossa vedota toisessa jäsenvaltiossa annettuun 42 artikla 1 kohdassa tarkoitettuun päätökseen, on esitettävä a) päätöksestä jäljennös, joka täyttää tarvittavat vaatimukset sen aitouden toteamiseksi; ja b) 47 artiklan mukaisesti annettu todistus.

3. Edellä olevaa 31 artiklan 2 ja 3 kohtaa sovelletaan vastaavasti.

44 artikla

Asian käsittelyn keskeyttäminen

Tuomioistuin, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun päätökseen vedotaan, voi keskeyttää asian käsittelyn kokonaan tai osittain, jos

a) on toimitettu hakemus, jossa vedotaan kyseisen päätöksen ristiriitaisuuteen 50 artiklassa tarkoitetun myöhemmän päätöksen kanssa; tai

b) henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, on 48 artiklan mukaisesti hakenut 47 artiklan nojalla annetun todistuksen peruuttamista.







2 alajakso

Täytäntöönpanokelpoisuus ja täytäntöönpano

45 artikla

Täytäntöönpanokelpoiset päätökset

1. Jäsenvaltiossa annettu 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös, joka on kyseisessä jäsenvaltiossa täytäntöönpanokelpoinen, on tämän jakson mukaan täytäntöönpanokelpoinen muissa jäsenvaltioissa ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.

2. Edellä 42 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun päätöksen täytäntöön panemiseksi toisessa jäsenvaltiossa päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimet voivat julistaa kyseisen päätöksen väliaikaisesti täytäntöönpanokelpoiseksi mahdollisesta muutoksenhausta riippumatta.

46 artikla

Täytäntöönpanoa varten toimitettavat asiakirjat

1. Jäsenvaltiossa annetun 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen panemiseksi täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa täytäntöönpanoa hakevan osapuolen on toimitettava toimivaltaiselle täytäntöönpanoviranomaiselle a) päätöksestä jäljennös, joka täyttää tarvittavat vaatimukset sen aitouden toteamiseksi; ja b) 47 artiklan mukaisesti annettu todistus.

2. Jäsenvaltiossa annetun 42 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun päätöksen panemiseksi täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen voi tarvittaessa vaatia hakijaa toimittamaan 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä, jossa täsmennetään täytäntöön pantava velvoite.

3. Jäsenvaltiossa annetun 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen panemiseksi täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen voi vaatia hakijaa toimittamaan 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin päätöksestä, jos se ei voi käsitellä asiaa ilman tällaista käännöstä tai translitterointia.







3 alajakso

Etuoikeutetuista päätöksistä annettava todistus

47 artikla

Todistuksen antaminen

1. Tuomioistuimen, joka on antanut 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen, on asianosaisen hakemuksesta annettava todistus a) lapsen tapaamisoikeuden myöntävästä päätöksestä käyttäen liitteessä V esitettyä lomaketta; b) lapsen palauttamista edellyttävästä ja 29 artiklan 6 kohdan nojalla lapsen huoltoa koskevien oikeuksien asiasisällöstä annetusta päätöksestä, käyttäen liitteessä VI esitettyä lomaketta.

2. Todistus on täytettävä ja annettava päätöksen kielellä. Todistus voidaan myös antaa jonkin osapuolen pyytämällä muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä. Tämä ei velvoita todistuksen antavaa tuomioistuinta toimittamaan vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä käännöstä tai translitterointia.

3. Tuomioistuin antaa todistuksen ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) kaikilla asianosaisilla on ollut tilaisuus tulla kuulluiksi; b) lapselle on annettu mahdollisuus ilmaista näkemyksensä 21 artiklan mukaisesti; c) päätös on annettu pois jäänyttä henkilöä vastaan ja joko i) haastehakemus tai vastaava asiakirja on annettu tiedoksi pois jääneelle henkilölle niin hyvissä ajoin ja sillä tavalla, että hän on voinut valmistautua vastaamaan asiassa; tai ii) pois jääneen henkilön on todettu hyväksyneen päätöksen yksiselitteisesti.

4. Todistus 42 artikla 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta päätöksestä annetaan ainoastaan, jos tuomioistuin on päätöstä antaessaan ottanut huomioon vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdan ja 13 artiklan toisen kappaleen mukaisesti toisessa jäsenvaltiossa annetun aiemman päätöksen taustalla olevat perustelut ja tosiseikat, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän artiklan 3 kohdan soveltamista.

5. Todistuksella on oikeusvaikutuksia vain siltä osin, kuin päätös on täytäntöönpanokelpoinen.

6. Todistuksen antamiseen ei voida kohdistaa muita kuin 48 artiklassa tarkoitettuja riitauttamisia.

48 artikla

Todistuksen oikaisu ja peruuttaminen

1. Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, on hakemuksesta oikaistava todistus, jos päätös ja todistus ovat keskenään ristiriidassa asiavirheen tai puutteen vuoksi, ja se voi tehdä oikaisun myös omasta aloitteestaan.

2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomioistuimen on hakemuksesta tai omasta aloitteestaan peruutettava todistus, jos se on annettu virheellisin perustein 47 artiklassa vahvistetut vaatimukset huomioon ottaen. Sovelletaan 49 artiklaa vastaavasti.

3. Todistuksen oikaisua tai peruuttamista koskevaan menettelyyn, mukaan lukien mahdollinen muutoksenhaku, sovelletaan päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädäntöä.

49 artikla

Todistus siitä, että täytäntöönpanokelpoisuutta ei ole tai että sitä on rajoitettu

1. Jos ja siltä osin kuin päätös, josta on annettu todistus 47 artiklan mukaisesti, on lakannut olemasta täytäntöönpanokelpoinen tai sen täytäntöönpanokelpoisuutta on lykätty tai rajoitettu, todistus siitä, että täytäntöönpanokelpoisuutta ei ole tai sitä on rajoitettu, on annettava päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimelle, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, milloin tahansa esitetystä pyynnöstä käyttäen liitteessä VII esitettyä lomaketta.

2. Todistus on täytettävä ja annettava päätöksen kielellä. Todistus voidaan myös antaa jonkin osapuolen pyytämällä muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä. Tämä ei velvoita todistuksen antavaa tuomioistuinta toimittamaan vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä käännöstä tai translitterointia.







4 alajakso

Tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytyminen

50 artikla

Keskenään ristiriitaiset päätökset

Edellä 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun päätöksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, jos ja siltä osin kuin se on ristiriidassa samaa lasta koskevasta vanhempainvastuusta annetun myöhemmän päätöksen kanssa, joka on annettu

a) jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään; tai

b) toisessa jäsenvaltiossa tai sellaisessa kolmannessa maassa, jossa lapsen asuinpaikka on, edellyttäen että tämä myöhemmin annettu päätös täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään.







3 JAKSO

Täytäntöönpanoa koskevat yleiset säännökset







1 alajakso

Täytäntöönpano

51 artikla

Täytäntöönpanomenettely

1. Toisessa jäsenvaltiossa tehtyjen päätösten täytäntöönpanomenettelyyn sovelletaan täytäntöönpanojäsenvaltion lakia, jollei tämän jakson säännöksistä muuta johdu. Jäsenvaltiossa annettu päätös, joka on täytäntöönpanokelpoinen päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa, pannaan täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa samoin edellytyksin kuin kyseisessä jäsenvaltiossa annettu päätös, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 41, 50, 56 ja 57 artiklan soveltamista.

2. Toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa hakevalla asianosaisella ei tarvitse olla postiosoitetta täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Kyseisellä asianosaisella ei tarvitse olla valtuutettua edustajaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa, paitsi jos tällainen edustaja on pakollinen täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan asianosaisten kansalaisuudesta riippumatta.

52 artikla

Toimivaltaiset täytäntöönpanoviranomaiset

Täytäntöönpanohakemus on toimitettava viranomaiselle, joka on täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lain nojalla toimivaltainen täytäntöönpanoa varten ja jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 103 artiklan mukaisesti.

53 artikla

Osittainen täytäntöönpano

1. Päätöksen täytäntöönpanoa hakeva asianosainen voi hakea päätöksen osittaista täytäntöönpanoa.

2. Jos päätöksellä on ratkaistu useampia vaatimuksia ja täytäntöönpanosta on kieltäydytty yhden tai useamman vaatimuksen osalta, ne päätöksen osat, joita kieltäytyminen ei koske, on kuitenkin voitava panna täytäntöön.

3. Tämän artiklan 1 ja 2 kohtaan ei voida vedota lapsen palauttamista koskevan päätöksen täytäntöön panemiseksi, jollei samalla panna täytäntöön myös väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimia, joista on määrätty lapsen suojelemiseksi vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan ensimmäisen kappaleen b alakohdassa tarkoitetulta vaaralta.

54 artikla

Järjestelyt tapaamisoikeuden käyttämiseksi

1. Toimivaltaiset täytäntöönpanoviranomaiset tai täytäntöönpanojäsenvaltion tuomioistuimet voivat tehdä tapaamisoikeuden käyttöä koskevia järjestelyjä, jos pääasian tutkinnassa toimivaltaisen jäsenvaltion tuomioistuinten antamassa päätöksessä ei ole määrätty tarvittavista järjestelyistä tai siinä määrätyt järjestelyt eivät ole riittäviä, edellyttäen että päätöksen olennaista sisältöä noudatetaan.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut järjestelyt eivät ole enää sovellettavissa, jos pääasian tutkinnassa toimivaltainen jäsenvaltion tuomioistuin antaa asiassa myöhemmän päätöksen.

55 artikla

Todistuksen ja päätöksen tiedoksiantaminen

1. Kun haetaan toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa, 36 tai 47 artiklan mukaisesti annettu todistus on annettava tiedoksi henkilölle, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, ennen ensimmäistä täytäntöönpanotoimenpidettä. Todistukseen on liitettävä päätös, jos sitä ei ole jo annettu kyseiselle henkilölle tiedoksi, ja tarvittaessa yksityiskohtaiset tiedot 54 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista järjestelyistä.

2. Kun tiedoksiantaminen on tehtävä muussa kuin päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa, henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, voi pyytää käännöksen tai translitteroinnin a) päätöksestä riitauttaakseen sen täytäntöönpanon; b) tarvittaessa 47 artiklan nojalla annetun todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä, jos niitä ei ole laadittu kielellä, jota hän ymmärtää, tai sen jäsenvaltion virallisella kielellä, jossa hänellä on asuinpaikka, tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useita virallisia kieliä, sen paikkakunnan virallisella kielellä tai jollakin virallisista kielistä, missä hänellä on asuinpaikka, tai jos niihin ei ole liitetty käännöstä tai translitterointia tällaiseen kieleen.

3. Kun käännöstä tai translitterointia pyydetään 2 kohdan nojalla, muita täytäntöönpanotoimenpiteitä kuin turvaamistoimia ei saa toteuttaa, ennen kuin käännös tai translitterointi on toimitettu henkilölle, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan.

4. Edellä olevaa 2 ja 3 kohtaa ei sovelleta siltä osin, kuin 1 kohdassa tarkoitetut päätös ja tarvittaessa todistus on jo annettu tiedoksi henkilölle, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, 2 kohdassa asetettujen käännöstä ja translitterointia koskevien vaatimusten mukaisesti.







2 alajakso

Täytäntöönpanomenettelyn keskeyttäminen ja täytäntöönpanosta kieltäytyminen

56 artikla

Keskeyttäminen ja kieltäytyminen

1. Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen täytäntöönpanoviranomaisen tai tuomioistuimen on omasta aloitteestaan tai sen henkilön hakemuksesta, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, tai, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään, asianomaisen lapsen hakemuksesta keskeytettävä täytäntöönpanomenettely, jos päätöksen täytäntöönpanokelpoisuus keskeytyy päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa.

2. Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi sen henkilön hakemuksesta, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, tai, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään, asianomaisen lapsen hakemuksesta keskeyttää täytäntöönpanomenettelyn kokonaan tai osittain jostakin seuraavasta syystä: a) päätökseen on haettu muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa; b) edellä a alakohdassa tarkoitetun varsinaisin muutoksenhakukeinoin tapahtuvan muutoksenhaun määräaika ei ole vielä päättynyt; c) on esitetty 41, 50 tai 57 artiklaan perustuva täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus; d) henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, on 48 artiklan mukaisesti hakenut 47 artiklan nojalla annetun todistuksen peruuttamista.

3. Jos toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin keskeyttää täytäntöönpanomenettelyn 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta syystä, se voi täsmentää määräajan, jonka kuluessa muutosta on haettava.

4. Poikkeustapauksissa toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi sen henkilön hakemuksesta, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, tai, jos kansallisessa lainsäädännössä niin säädetään, asianomaisen lapsen tai tämän lapsen edun mukaisesti toimivan asianosaisen hakemuksesta keskeyttää täytäntöönpanomenettelyn, jos täytäntöönpano saattaisi lapsen vakavaan vaaraan altistumisesta ruumiillisille tai henkisille vaurioille sellaisten väliaikaisten esteiden vuoksi, jotka ovat ilmenneet päätöksen antamisen jälkeen, tai muiden olosuhteissa tapahtuneiden olennaisten muutosten vuoksi.

Täytäntöönpanoa on jatkettava heti, kun vakava vaara ruumiillisista tai henkisistä vaurioista lakkaa olemasta.

5. Ennen kuin toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin kieltäytyy täytäntöönpanosta 6 kohdan nojalla edellä 4 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, niiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet helpottaakseen kansallisen lainsäädännön ja menettelysääntöjen sekä lapsen edun mukaista täytäntöönpanoa.

6. Jos 4 kohdassa tarkoitettu vakava vaara on pysyvä, toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi hakemuksesta kieltäytyä päätöksen täytäntöönpanosta.

57 artikla

Täytäntöönpanon keskeyttämisen tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet kansallisessa lainsäädännössä

Täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisia täytäntöönpanon keskeyttämisen tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteita sovelletaan, sikäli kuin ne eivät ne ole ristiriidassa 41, 50 ja 56 artiklan soveltamisen kanssa.

58 artikla

Täytäntöönpanosta kieltäytymisen osalta toimivaltaisten viranomaisten tai tuomioistuinten toimivalta

1. Edellä 39 artiklaan perustuva täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus on toimitettava tuomioistuimelle, jonka kukin jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 103 artiklan mukaisesti. Muihin tässä asetuksessa vahvistettuihin tai sallittuihin perusteisiin perustuva täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus on toimitettava viranomaiselle tai tuomioistuimelle, jonka kukin jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 103 artiklan mukaisesti.

2. Kunkin jäsenvaltion komissiolle 103 artiklan mukaisesti ilmoittaman viranomaisen tai tuomioistuimen alueellinen toimivalta määräytyy sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, jossa tämän artiklan 1 kohdan mukainen menettely pannaan vireille.

59 artikla

Täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus

1. Menettelyyn, jossa haetaan täytäntöönpanosta kieltäytymistä, sovelletaan täytäntöönpanojäsenvaltion lakia, siltä osin kuin siitä ei säädetä tässä asetuksessa.

2. Hakijan on toimitettava toimivaltaiselle täytäntöönpanoviranomaiselle tai tuomioistuimelle päätöksen jäljennös ja, jos se on mahdollista, tarvittaessa 36 tai 47 artiklan mukaisesti annettu todistus.

3. Toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi tarvittaessa vaatia hakijaa toimittamaan 91 artiklan mukaisesti käännöksen tai translitteroinnin 36 tai 47 artiklan mukaisesti annetun todistuksen vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä, jossa täsmennetään täytäntöön pantava velvoite.

4. Jos toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin ei voi käsitellä asiaa ilman käännöstä tai translitterointia, se voi vaatia hakijaa toimittamaan tällaisen käännöksen tai translitteroinnin 91 artiklan mukaisesti.

5. Toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi antaa vapautuksen 2 kohdassa tarkoitettujen asiakirjojen toimittamisvelvollisuudesta, jos a) ne ovat jo sen hallussa tai b) se katsoo olevan kohtuutonta vaatia hakijalta niiden toimittamista.

Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin voi vaatia toista asianosaista toimittamaan asiakirjat.

6. Toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanosta kieltäytymistä hakevalla asianosaisella ei tarvitse olla postiosoitetta täytäntöönpanojäsenvaltiossa. Kyseisellä asianosaisella ei tarvitse olla valtuutettua edustajaa täytäntöönpanojäsenvaltiossa, paitsi jos tällainen edustaja on pakollinen täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaan asianosaisten kansalaisuudesta riippumatta.

60 artikla

Nopeat menettelyt

Toimivaltaisten täytäntöönpanoviranomaisten tai tuomioistuinten on käsiteltävä täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevat hakemukset ilman aiheetonta viivytystä.

61 artikla

Riitautus tai muutoksenhaku

1. Kumpikin asianosainen voi riitauttaa täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskevasta hakemuksesta annetun päätöksen tai hakea siihen muutosta.

2. Riitautus tai muutoksenhaku on toimitettava viranomaiseen tai tuomioistuimeen, jonka täytäntöönpanojäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 103 artiklan mukaisesti viranomaiseksi tai tuomioistuimeksi, jolle tällainen riitautus tai muutoksenhaku on osoitettava.

62 artikla

Uusi riitautus tai jatkomuutoksenhaku

Riitautukseen tai muutoksenhakuun annetun päätöksen saa riitauttaa uudelleen tai siihen saa hakea muutosta ainoastaan, jos asianomainen jäsenvaltio on ilmoittanut 103 artiklan mukaisesti komissiolle ne tuomioistuimet, joissa uusi riitautus tai jatkomuutoksenhaku on pantava vireille.

63 artikla

Asian käsittelyn keskeyttäminen

1. Toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin, jolle täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus on esitetty tai joka käsittelee 61 tai 62 artiklan mukaisesti esitetyn muutoksenhaun, voi keskeyttää asian käsittelyn jonkin seuraavan syyn nojalla: a) päätökseen on haettu muutosta varsinaisin muutoksenhakukeinoin päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa; b) edellä a alakohdassa tarkoitetun varsinaisin muutoksenhakukeinoin tapahtuvan muutoksenhaun määräaika ei ole vielä päättynyt; tai ▼C1 c) henkilö, jota vastaan täytäntöönpanoa haetaan, on 48 artiklan mukaisesti hakenut 47 artiklan nojalla annetun todistuksen peruuttamista. ▼B

2. Jos toimivaltainen täytäntöönpanoviranomainen tai tuomioistuin lykkää asian käsittelyä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetusta syystä, se voi määrätä ajan, jonka kuluessa muutosta on haettava.







4 JAKSO

Viralliset asiakirjat ja sopimukset

64 artikla

Soveltamisala

Tätä jaksoa sovelletaan avioeroon, asumuseroon ja vanhempainvastuuseen liittyvien asioiden virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sopimuksiin, jotka on rekisteröity, II luvun mukaisesti toimivaltaisessa jäsenvaltiossa.

65 artikla

Virallisten asiakirjojen ja sopimusten tunnustaminen ja täytäntöönpano

1. Asumuseroa ja avioeroa koskevat viralliset asiakirjat ja sopimukset, joilla on sitova oikeusvaikutus päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa, on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä. Tämän luvun 1 jaksoa sovelletaan vastaavasti, jollei tässä jaksossa muuta säädetä.

2. Vanhempainvastuuta koskevat viralliset asiakirjat ja sopimukset, jotka ovat oikeudellisesti sitovia ja täytäntöönpanokelpoisia päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa, on tunnustettava ja pantava täytäntöön muissa jäsenvaltioissa ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista. Tämän luvun 1 ja 3 jaksoa sovelletaan vastaavasti, jollei tässä jaksossa muuta säädetä.

66 artikla

Todistus

1. Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen tai toimivaltaisen viranomaisen, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, on asianosaisen hakemuksesta annettava virallista asiakirjaa tai sopimusta koskeva todistus a) avioliittoasioissa käyttäen liitteessä VIII esitettyä lomaketta; b) vanhempainvastuuta koskevissa asioissa käyttäen liitteessä IX esitettyä lomaketta.

Edellä b alakohdassa tarkoitettuun todistukseen on sisällyttävä yhteenveto viralliseen asiakirjaan tai sopimukseen sisältyvästä täytäntöönpanokelpoisesta velvoitteesta.

2. Todistus voidaan antaa ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: a) jäsenvaltio, joka valtuutti viranomaisen tai muun virallisen tahon laatimaan tai rekisteröimään virallisen asiakirjan tai rekisteröimään sopimuksen, oli II luvun mukaan toimivaltainen; ja b) virallisella asiakirjalla tai sopimuksella on sitova oikeusvaikutus kyseisessä jäsenvaltiossa.

3. Sen estämättä, mitä edellä 2 kohdassa säädetään, vanhempainvastuuta koskevissa asioissa todistusta ei saa antaa, jos on viitteitä siitä, että virallisen asiakirjan tai sopimuksen sisältö on vastoin lapsen etua.

4. Todistus on täytettävä virallisen asiakirjan tai sopimuksen kielellä. Todistus voidaan myös antaa asianosaisen pyytämällä muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä. Tämä ei velvoita todistuksen antavaa tuomioistuinta tai toimivaltaista viranomaista toimittamaan vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevasta sisällöstä käännöstä tai translitterointia.

5. Jos todistusta ei anneta, virallista asiakirjaa tai sopimusta ei tunnusteta eikä panna täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa.

67 artikla

Todistuksen oikaisu ja peruuttaminen

1. Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen tai toimivaltaisen viranomaisen, joka on ilmoitettu komissiolle 103 artiklan mukaisesti, on hakemuksesta oikaistava todistus, jos virallinen asiakirja tai sopimus ja todistus ovat keskenään ristiriidassa asiavirheen tai puutteen vuoksi, ja se voi tehdä oikaisun myös omasta aloitteestaan.

2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomioistuimen tai toimivaltaisen viranomaisen on hakemuksesta tai omasta aloitteestaan peruutettava todistus, jos todistus on annettu virheellisin perustein 66 artiklassa vahvistetut vaatimukset huomioon ottaen.

3. Todistuksen oikaisua tai peruuttamista koskevaan menettelyyn, mukaan lukien mahdollinen muutoksenhaku, sovelletaan päätöksen antaneen jäsenvaltion lainsäädäntöä.

68 artikla

Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymisen perusteet

1. Asumuseroa tai avioeroa koskevien virallisten asiakirjojen ja sopimusten tunnustamisesta on kieltäydyttävä, jos a) tunnustaminen on selvästi vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jossa tunnustamista pyydetään; b) päätös on ristiriidassa sellaisen päätöksen, virallisen asiakirjan tai sopimuksen kanssa, joka on annettu samojen asianosaisten välillä siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään; tai c) päätös on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai muussa valtiossa kuin jäsenvaltiossa samojen asianosaisten välillä aikaisemmin annetun päätöksen, virallisen asiakirjan tai sopimuksen kanssa ja tämä aikaisemmin annettu päätös, virallinen asiakirja tai sopimus täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään.

2. Vanhempainvastuuta koskevien virallisten asiakirjojen ja sopimusten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä, a) jos tunnustaminen on selvästi, ottaen huomioon lapsen etu, vastoin sen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita, jossa tunnustamista pyydetään; b) kenen tahansa sellaisen henkilön hakemuksesta, joka väittää virallisen asiakirjan tai sopimuksen estävän häntä täyttämästä vanhempainvastuutaan, jos virallinen asiakirja laadittiin tai rekisteröitiin tai sopimus tehtiin ja rekisteröitiin ilman tämän henkilön osallisuutta; c) jos ja siltä osin kuin virallinen asiakirja tai sopimus on ristiriidassa vanhempainvastuuta koskevassa asiassa myöhemmin siinä jäsenvaltiossa annetun päätöksen, virallisen asiakirjan tai sopimuksen kanssa, jossa tunnustamista pyydetään tai täytäntöönpanoa haetaan; d) jos ja siltä osin kuin virallinen asiakirja tai sopimus on ristiriidassa toisessa jäsenvaltiossa tai sellaisessa muussa valtiossa, jossa lapsen asuinpaikka on ja joka ei ole jäsenvaltio, vanhempainvastuuta koskevassa asiassa myöhemmin annetun päätöksen, virallisen asiakirjan tai sopimuksen kanssa, ja tämä myöhemmin annettu päätös, virallinen asiakirja tai sopimus täyttää ne edellytykset, jotka ovat tarpeen sen tunnustamiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään tai täytäntöönpanoa haetaan.

3. Vanhempainvastuuta koskevan virallisen asiakirjan tai sopimuksen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos virallinen asiakirja laadittiin tai rekisteröitiin tai sopimus rekisteröitiin antamatta lapselle, joka kykenee muodostamaan oman näkemyksensä, mahdollisuutta ilmaista näkemystään.







5 JAKSO

Muut säännökset

69 artikla

Kielto tutkia päätöksen antaneen tuomioistuimen toimivaltaa

Päätöksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimen toimivaltaa ei saa tutkia. Edellä 3–14 artiklassa tarkoitettuihin tuomioistuimen toimivaltaa koskeviin säännöksiin ei voida soveltaa 38 artiklan a alakohdassa ja 39 artiklan a alakohdassa tarkoitettua oikeusjärjestyksen perusteita koskevaa kieltäytymisperustetta.

70 artikla

Sovellettavan lain eroavuus

Avioliittoa koskevissa asioissa annetun päätöksen tunnustamisesta ei voida kieltäytyä sillä perusteella, että sen jäsenvaltion, jossa tunnustamista pyydetään, lainsäädännössä ei sallita avioeroa, asumuseroa tai avioliiton pätemättömäksi julistamista samojen tosiseikkojen perusteella.

71 artikla

Kielto tutkia uudelleen asiaratkaisu

Toisessa jäsenvaltiossa annettua päätöstä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi.

72 artikla

Muutoksenhaku joissakin jäsenvaltioissa

Jos päätös on annettu Irlannissa, Kyproksessa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on jokaista siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on annettu, käytettävissä olevaa muutoksenhakukeinoa pidettävä tässä luvussa tarkoitettuna varsinaisena muutoksenhakukeinona.

73 artikla

Kustannukset

Tätä lukua sovelletaan myös tämän asetuksen mukaan aloitetuista menettelyistä aiheutuvien oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamiseen sekä tällaisia oikeudenkäyntikuluja koskevan määräyksen tai päätöksen täytäntöönpanoon.

74 artikla

Oikeusapu

1. Jos siinä jäsenvaltiossa, jossa tuomio on annettu, täytäntöönpanon hakijalle on myönnetty kokonaan tai osittain maksuton oikeusapu tai vapautus kulujen tai maksujen suorittamisesta, hänelle on myös 30 artiklan 3 kohdassa ja 40 ja 59 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä myönnettävä oikeusapu tai vapautus kulujen tai maksujen suorittamisesta niin laajalti, kuin se on mahdollista täytäntöönpanevan jäsenvaltion lain mukaan.

2. Hakijalla, joka on päätöksen antaneessa jäsenvaltiossa saanut maksuttoman menettelyn jossakin 103 artiklan mukaisesti komissiolle ilmoitetussa hallintoviranomaisessa, on kaikissa 30 artiklan 3 kohdassa ja 40 ja 59 artiklassa säädetyissä menettelyissä oikeus saada oikeusapua tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tätä tarkoitusta varten kyseisen osapuolen on toimitettava päätöksen antaneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen laatima asiakirja, jossa todistetaan, että taloudelliset edellytykset saada täydellistä tai osittaista oikeusapua tai vapautus kulujen tai kustannusten suorittamisesta täyttyvät hänen kohdallaan.

75 artikla

Vakuus, takuu tai talletus

Asianosaiselta, joka jäsenvaltiossa hakee toisessa jäsenvaltiossa annetun päätöksen täytäntöönpanoa, ei saa vaatia vakuutta, takuuta, talletusta tai muuta senkaltaista suoritusta sillä perusteella, että hän on ulkomaalainen tai että hänen asuinpaikkansa ei ole täytäntöönpanojäsenvaltiossa.







V LUKU

YHTEISTYÖ VANHEMPAINVASTUUTA KOSKEVISSA ASIOISSA

76 artikla

Keskusviranomaisten nimeäminen

Kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi tai useampi keskusviranomainen avustamaan tämän asetuksen soveltamisessa vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja määriteltävä sen tai niiden alueelliset tai asiakohtaiset tehtävät. Jos jäsenvaltio on nimennyt useamman kuin yhden keskusviranomaisen, tiedonannot lähetetään yleensä suoraan toimivaltaiselle keskusviranomaiselle. Jos tiedonanto osoitetaan muulle kuin toimivaltaiselle keskusviranomaiselle, tämän tehtävänä on toimittaa se edelleen toimivaltaiselle keskusviranomaiselle ja ilmoittaa tästä tiedonannon lähettäjälle.

77 artikla

Keskusviranomaisten yleiset tehtävät

1. Keskusviranomaisten on toimitettava tietoja jäsenvaltioiden lainsäädännöistä, menettelyistä ja saatavilla olevista palveluista vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja toteutettava aiheellisiksi katsomiaan toimenpiteitä tämän asetuksen soveltamisen parantamiseksi.

2. Keskusviranomaisten on tehtävä yhteistyötä ja edistettävä jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi.

3. Edellä 1 ja 2 kohtaa sovellettaessa voidaan käyttää siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellista verkostoa.

78 artikla

Keskusviranomaisten välityksellä toimitettavat pyynnöt

1. Keskusviranomaisten on toisen jäsenvaltion keskusviranomaisen pyynnöstä tehtävä yhteistyötä yksittäisissä tapauksissa tämän asetuksen tavoitteiden saavuttamiseksi.

2. Tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen voi esittää tämän luvun nojalla pyyntöjä. Myös vanhempainvastuunkantajat voivat esittää pyyntöjä 79 artiklan c ja g alakohdan sekä 80 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla.

3. Lukuun ottamatta kiireellisiä tapauksia tämän luvun nojalla esitetyt pyynnöt on toimitettava sen jäsenvaltion keskusviranomaiselle, jossa pyynnön esittänyt tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen taikka hakijan asuinpaikka on, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 86 artiklan soveltamista.

4. Tämä artikla ei estä keskusviranomaisia tai toimivaltaisia viranomaisia tekemästä sellaisia uusia tai pitämästä voimassa niitä nykyisiä sopimuksia tai järjestelyjä yhden tai useamman jäsenvaltion keskusviranomaisten tai toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jotka mahdollistavat niiden keskinäisissä suhteissa suoran yhteydenpidon.

5. Tämä luku ei estä vanhempainvastuunkantajaa esittämästä vaatimustaan suoraan toisen jäsenvaltion tuomioistuimille.

6. Mikään 79 tai 80 artiklassa ei velvoita keskusviranomaista käyttämään toimivaltaa, joka pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan kuuluu ainoastaan oikeusviranomaisille.

79 artikla

Pyynnön vastaanottaneiden keskusviranomaisten erityiset tehtävät

Pyynnön vastaanottaneiden keskusviranomaisten on joko suoraan taikka tuomioistuinten, toimivaltaisten viranomaisten tai muiden elinten välityksellä toteutettava kaikki asianmukaiset toimet

a) avun antamiseksi kansallisten lakien ja menettelyjen mukaisesti lapsen olinpaikan määrittämistä varten, jos vaikuttaa siltä, että lapsi saattaa olla pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion alueella ja tämä tieto on tarpeen tämän asetuksen nojalla tehdyn hakemuksen tai pyynnön täyttämistä varten;

b) vanhempainvastuuta koskevassa menettelyssä tarvittavien tietojen keräämiseksi ja vaihtamiseksi 80 artiklan mukaisesti;

c) tietojen ja avun antamiseksi vanhempainvastuunkantajille, jotka hakevat päätösten, erityisesti lapsen tapaamisoikeutta ja palauttamista koskevien päätösten, tunnustamista ja täytäntöönpanoa pyynnön vastaanottaneen keskusviranomaisen alueella, mukaan lukien tarvittaessa tiedot siitä, miten saada oikeusapua;

d) tuomioistuinten, toimivaltaisten viranomaisten ja muiden asianosaisten elinten keskinäisen viestinnän helpottamiseksi, erityisesti 81 artiklan soveltamiseksi;

e) tuomioistuinten keskinäisen viestinnän helpottamiseksi tarvittaessa, erityisesti 12, 13, 15 ja 20 artiklan soveltamiseksi;

f) sellaisten tietojen ja avun antamiseksi, joista on hyötyä tuomioistuimille ja toimivaltaisille viranomaisille 82 artiklan soveltamisessa; ja

g) sen helpottamiseksi, että vanhempainvastuunkantajat pääsevät sopimukseen sovittelun tai muiden vaihtoehtoisten riitojenratkaisukeinojen avulla, ja valtioiden rajat ylittävän yhteistyön helpottamiseksi tätä tarkoitusta varten.

80 artikla

Yhteistyö vanhempainvastuuta koskevassa menettelyssä tarvittavien tietojen keräämistä ja vaihtamista varten

1. Kun perusteltu pyyntö on esitetty, sen jäsenvaltion keskusviranomaisen, jossa lapsella on tai oli asuinpaikka taikka jossa hän on tai oli, on joko suoraan tai tuomioistuinten, toimivaltaisten viranomaisten tai muiden elinten välityksellä a) annettava jo laadittu selvitys tai laadittava ja annettava selvitys i) lapsen tilanteesta; ii) vireillä olevista menettelyistä, jotka koskevat lapseen liittyvää vanhempainvastuuta; tai iii) päätöksistä, jotka koskevat lapseen liittyvää vanhempainvastuuta; b) annettava kaikki muut tiedot, jotka ovat tarpeen vanhempainvastuuta koskevassa menettelyssä pyynnön esittäneessä jäsenvaltiossa, erityisesti tiedot sen vanhemman, sukulaisen tai muun henkilön tilanteesta, joka voi olla sopiva huolehtimaan lapsesta, jos lapsen tilanne sitä edellyttää; tai c) se voi pyytää jäsenvaltionsa tuomioistuinta tai toimivaltaista viranomaista harkitsemaan, onko tarpeen toteuttaa toimenpiteitä lapsen henkilön tai omaisuuden suojelemiseksi.

2. Silloin kun lapsi on vakavassa vaarassa ja tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen, joka harkitsee tai on toteuttanut toimenpiteitä lapsen suojelemiseksi, saa tietoonsa, että lapsen asuinpaikka on muuttunut toiseen jäsenvaltioon tai että lapsi on toisessa jäsenvaltiossa, sen on ilmoitettava kyseisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimille tai toimivaltaisille viranomaisille asianomaisesta vaarasta ja toimenpiteistä, joita on toteutettu tai joita harkitaan. Nämä tiedot voidaan toimittaa suoraan tai keskusviranomaisten välityksellä.

3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen pyyntöjen ja lisäasiakirjojen mukana on toimitettava käännös pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion viralliselle kielelle tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useampia virallisia kieliä, sen paikan viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä, jossa pyyntö on tarkoitus täyttää, taikka sellaiselle muulle kielelle, jonka pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisesta hyväksynnästä komissiolle 103 artiklan mukaisesti.

4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettava pyynnön esittäneelle keskusviranomaiselle viimeistään kolmen kuukauden kuluttua pyynnön vastaanottamisesta, paitsi jos tämä on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi mahdotonta.

81 artikla

Vanhempainvastuuta koskevien päätösten täytäntöönpano toisessa jäsenvaltiossa

1. Jäsenvaltion tuomioistuin voi pyytää toisen jäsenvaltion tuomioistuimilta tai toimivaltaisilta viranomaisilta apua tämän asetuksen nojalla annettujen vanhempainvastuuta koskevien päätösten täytäntöönpanossa, erityisesti turvattaessa mahdollisuus tapaamisoikeuden tosiasialliseen toteutumiseen.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön ja oheisasiakirjojen mukana on toimitettava käännös pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion viralliselle kielelle tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useampia virallisia kieliä, sen paikan viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä, jossa pyyntö on tarkoitus täyttää, taikka sellaiselle muulle kielelle, jonka pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisesta hyväksynnästä komissiolle 103 artiklan mukaisesti.

82 artikla

Lapsen sijoittaminen toiseen jäsenvaltioon

1. Jos tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen suunnittelee lapsen sijoittamista toiseen jäsenvaltioon, sen on ensin saatava hyväksyntä tämän toisen jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta. Tätä varten pyynnön esittävän jäsenvaltion keskusviranomaisen on toimitettava pyynnön vastaanottaneelle jäsenvaltiolle, johon lapsi on tarkoitus sijoittaa, hyväksymistä koskeva pyyntö, joka sisältää lasta koskevan selvityksen ja syyt, joiden vuoksi sijoittamista tai hoitoa ehdotetaan, tiedot mahdollisesti suunnitellusta rahoituksesta sekä muut tarpeellisiksi katsomansa tiedot, kuten sijoittamisen odotettu kesto.

2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta, kun lapsi on tarkoitus sijoittaa vanhemman luo.

Jäsenvaltiot voivat päättää, ettei niiden 1 kohdassa tarkoitettua hyväksyntää tarvita niiden alueen sisällä tapahtuville lapsen sijoittamisille tämän vanhempien tai tiettyjen läheisten sukulaisten ryhmien luo. Kyseisten sukulaisten ryhmät on ilmoitettava komissiolle 103 artiklan nojalla.

3. Toisen jäsenvaltion keskusviranomainen voi ilmoittaa lapsen sijoittamista suunnittelevalle tuomioistuimelle tai toimivaltaiselle viranomaiselle lapsen läheisestä yhteydestä kyseiseen jäsenvaltioon. Tämä ei vaikuta lapsen sijoittamista suunnittelevan jäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön ja menettelyyn.

4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön ja lisäasiakirjojen mukana on toimitettava käännös pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion viralliselle kielelle tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useampia virallisia kieliä, sen paikan viralliselle kielelle tai jollekin sen virallisista kielistä, jossa pyyntö on tarkoitus täyttää, taikka sellaiselle muulle kielelle, jonka pyynnön vastaanottanut jäsenvaltio on ilmoittanut hyväksyvänsä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava tällaisesta hyväksynnästä komissiolle 103 artiklan mukaisesti.

5. Pyynnön esittänyt jäsenvaltio saa määrätä tai järjestää 1 kohdassa tarkoitetun sijoittamisen ainoastaan sen jälkeen, kun pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on hyväksynyt sijoittamisen.

6. Päätös hyväksynnän myöntämisestä tai epäämisestä on toimitettava pyynnön esittäneelle keskusviranomaiselle viimeistään kolmen kuukauden kuluttua pyynnön vastaanottamisesta, paitsi jos tämä on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi mahdotonta.

7. Menettely hyväksynnän saamiseksi määräytyy pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.

8. Tämä artikla ei estä keskusviranomaisia tai toimivaltaisia viranomaisia tekemästä sellaisia uusia tai pitämästä voimassa niitä nykyisiä sopimuksia tai järjestelyjä yhden tai useamman jäsenvaltion keskusviranomaisten tai toimivaltaisten viranomaisten kanssa, jotka yksinkertaistavat hyväksynnän saamiseksi toteutettavan kuulemismenettelyn niiden keskinäisissä suhteissa.

83 artikla

Keskusviranomaisten kustannukset

1. Keskusviranomaisten tämän asetuksen nojalla antaman avun on oltava maksutonta.

2. Kukin keskusviranomainen vastaa kustannuksista, jotka sille aiheutuvat tämän asetuksen soveltamisesta.

84 artikla

Keskusviranomaisten kokoukset

1. Keskusviranomaisten on kokoonnuttava säännöllisesti helpottaakseen tämän asetuksen soveltamista.

2. Keskusviranomaisten kokoukset kutsutaan koolle etenkin komission toimesta siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa päätöksen 2001/470/EY mukaisesti.







VI LUKU

YLEISET SÄÄNNÖKSET

85 artikla

Soveltamisala

Tätä lukua sovelletaan III–V luvun mukaiseen pyyntöjen ja hakemusten käsittelyyn.

86 artikla

Tuomioistuinten välinen yhteistyö ja kommunikointi

1. Tämän asetuksen soveltamista varten tuomioistuimet voivat tehdä yhteistyötä ja kommunikoida toistensa kanssa suoraan tai pyytää tietoja toisiltaan suoraan edellyttäen, että kommunikoinnissa noudatetaan menettelyn osapuolten menettelyllisiä oikeuksia ja tiedon luottamuksellisuutta.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua yhteistyötä voidaan toteuttaa kaikin tuomioistuimen asianmukaisiksi katsomin keinoin. Yhteistyö voi koskea erityisesti seuraavia: a) kommunikointi 12 ja 13 artiklan soveltamista varten; b) 15 artiklan mukaisesti annetut tiedot; c) tiedot vireillä olevasta menettelystä 20 artiklan soveltamista varten; d) kommunikointi III–V luvun soveltamista varten.

87 artikla

Tietojen kerääminen ja toimittaminen

1. Pyynnön vastaanottaneen keskusviranomaisen on toimitettava kaikki tämän asetuksen mukaiset hakemukset tai pyynnöt taikka niihin sisältyvät tiedot vanhempainvastuuta tai kansainvälistä lapsikaappausta koskevissa asioissa jäsenvaltionsa tuomioistuimelle, toimivaltaiselle viranomaiselle tai kansallisessa lainsäädännössä ja menettelysäännöissä tarkoitetulle välittäjälle.

2. Välittäjä, tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen, jolle 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettu tämän asetuksen mukaan, voi käyttää niitä ainoastaan tämän asetuksen soveltamista varten.

3. Välittäjän, tuomioistuimen tai toimivaltaisen viranomaisen, jolla on hallussaan tai joka on toimivaltainen keräämään tämän asetuksen mukaisen pyynnön tai hakemuksen täytäntöönpanon edellyttämät tiedot, on toimitettava kyseiset tiedot pyynnön vastaanottaneelle keskusviranomaiselle tämän pyynnöstä niissä tapauksissa, joissa pyynnön vastaanottaneella keskusviranomaisella ei ole suoraa pääsyä näihin tietoihin.

4. Pyynnön vastaanottaneen keskusviranomaisen on tarvittaessa toimitettava tämän artiklan nojalla saadut tiedot pyynnön esittäneelle keskusviranomaiselle kansallisen lainsäädännön ja menettelyjen mukaisesti.

88 artikla

Rekisteröidylle annettava ilmoitus

Jos on olemassa vaara, että ilmoittaminen voi vaikeuttaa tämän asetuksen mukaisen pyynnön tai hakemuksen tuloksellista täyttämistä, jota varten tiedot toimitettiin, asetuksen (EU) 2016/679 14 artiklan 1–4 kohdassa säädetyn rekisteröidylle ilmoittamista koskevan velvoitteen noudattamista voidaan lykätä siihen asti, kunnes pyyntö tai hakemus on täytetty.

89 artikla

Tietojen salassapito

1. Keskusviranomainen, tuomioistuin tai toimivaltainen viranomainen ei saa paljastaa tai vahvistaa III–VI luvun soveltamista varten kerättyjä tai toimitettuja tietoja, jos se katsoo, että tietojen paljastaminen tai vahvistaminen saattaisi vaarantaa lapsen tai jonkun toisen henkilön terveyden, turvallisuuden tai vapauden.

2. Jäsenvaltioiden keskusviranomaisten, tuomioistuinten ja toimivaltaisten viranomaisten on otettava huomioon toisen jäsenvaltion tekemä kyseistä asiaa koskeva päätös erityisesti perheväkivaltatapauksissa.

3. Mikään tässä artiklassa ei saa estää tietojen keräämistä ja toimittamista keskusviranomaisten, tuomioistuinten ja toimivaltaisten viranomaisten kesken siltä osin, kuin se on tarpeen III–VI luvun mukaisten velvoitteiden täytäntöönpanemiseksi.

90 artikla

Laillistaminen tai vastaava muodollisuus

Tämän asetuksen yhteydessä ei vaadita laillistamista eikä muuta vastaavaa muodollisuutta.

91 artikla

Kielet

1. Ellei 55 artiklan 2 kohdan a alakohdasta muuta johdu, kun tämän asetuksen nojalla vaaditaan käännös tai translitterointi, tällainen käännös tai translitterointi on laadittava asianomaisen jäsenvaltion virallisella kielellä tai, jos kyseisessä jäsenvaltiossa on useita virallisia kieliä, sen paikkakunnan, jossa toisessa jäsenvaltiossa annettuun päätökseen vedotaan tai jossa hakemus tehdään, tuomioistuinmenettelyissä käytettävällä virallisella kielellä tai jollakin niistä kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.

2. Tämän asetuksen 29, 36, 47, 49 ja 66 artiklassa tarkoitettujen todistusten vapaiden tekstikenttien käännettävissä olevan sisällön käännökset tai translitteroinnit voidaan laatia myös jollakin muulla Euroopan unionin toimielinten virallisella kielellä tai virallisilla kielillä, jonka tai jotka asianomainen jäsenvaltio on 103 artiklan mukaisesti ilmoittanut voivansa hyväksyä.

3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle Euroopan unionin toimielinten virallinen kieli tai viralliset kielet, jota tai joita saa käyttää viestinnässä keskusviranomaisten kanssa niiden oman virallisen kielen tai omien virallisten kielten lisäksi.

4. III ja IV luvun soveltamista varten vaaditun käännöksen on oltava sellaisen henkilön laatima, jolla on siihen kelpoisuus jossakin jäsenvaltiossa.







VII LUKU

DELEGOIDUT SÄÄDÖKSET

92 artikla

Muutokset liitteisiin

Siirretään komissiolle valta antaa 93 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitteitä I–IX niiden päivittämiseksi tai teknisten muutosten tekemiseksi niihin.

93 artikla

Siirretyn säädösvallan käyttäminen

1. Komissiolle siirrettyä valtaa antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.

2. Siirretään komissiolle 22 päivästä heinäkuuta 2019 määräämättömäksi ajaksi 92 artiklassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä.

3. Neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 92 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä , tai jonakin myöhempänä, päätöksessä mainittuna päivänä. Peruuttamispäätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.

4. Ennen kuin komissio hyväksyy delegoidun säädöksen, se kuulee kunkin jäsenvaltion nimeämiä asiantuntijoita paremmasta sääntelystä 13 päivänä huhtikuuta 2016 tehdyssä toimielinten välisessä sopimuksessa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti.

5. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi neuvostolle.

6. Edellä 92 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos neuvosto on ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittanut komissiolle, että se ei vastusta säädöstä. Neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.

7. Komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille hyväksymistään delegoiduista säädöksistä, delegoitujen säädösten vastustamisesta ja siitä, jos neuvosto on peruuttanut säädösvallan siirron.







VIII LUKU

ASETUKSEN SUHDE MUIHIN SÄÄDÖKSIIN

94 artikla

Asetuksen suhde muihin säädöksiin

1. Jollei tämän artiklan 2 kohdasta ja 95–100 artiklasta muuta johdu, tämä asetus korvaa jäsenvaltioiden osalta asetuksen (EY) N:o 2201/2003 voimaan tullessa voimassa olevat yleissopimukset, jotka on tehty kahden tai useamman jäsenvaltion välillä ja jotka koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita.

2. Suomi ja Ruotsi saivat mahdollisuuden ilmoittaa asetuksen (EY) N:o 2201/2003 59 artiklan 2 kohdan ja kyseisen säännöksen b ja c alakohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti, että avioliittoa, lapseksiottamista ja holhousta koskevia kansainvälis-yksityisoikeudellisia määräyksiä sisältävää Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan kesken 6 päivänä helmikuuta 1931 tehtyä sopimusta sekä siihen liittyvää päätöspöytäkirjaa sovelletaan kokonaisuudessaan tai osittain näiden valtioiden keskinäisissä suhteissa tuon asetuksen säännösten sijasta. Suomen ja Ruotsin ilmoitukset on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EY) N:o 2201/2003 liitteessä. Mainitut jäsenvaltiot voivat peruuttaa nämä ilmoituksensa kokonaisuudessaan tai osittain milloin tahansa.

3. Mahdolliset 2 kohdassa tarkoitettujen jäsenvaltioiden väliset sopimukset, jotka koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita, voidaan tulevaisuudessa tehdä vain, jos niissä olevat toimivaltaperusteet ovat tämän asetuksen mukaiset.

4. Euroopan unionin kansalaisten kansallisuudesta riippumattoman tasa-arvoisen kohtelun periaatetta on noudatettava.

5. Päätökset, jotka on annettu 2 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen antaneessa Pohjoismaassa II luvun säännöstä vastaavan toimivaltamääräyksen nojalla, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön muissa jäsenvaltioissa IV luvun 1 jakson säännösten mukaisesti.

6. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle a) jäljennös 3 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista ja niiden täytäntöönpanoa koskevasta yhdenmukaisesta lainsäädännöstä; b) tieto 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen sopimusten irtisanomisesta tai muuttamisesta ja yhdenmukaisen lainsäädännön kumoamisesta tai muuttamisesta.

Nämä tiedot julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.

95 artikla

Suhde tiettyihin monenvälisiin yleissopimuksiin

Jäsenvaltioiden välisissä suhteissa tällä asetuksella on etusija suhteessa seuraaviin yleissopimuksiin nähden siltä osin, kuin ne koskevat tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita:

a) alaikäisten suojelun suhteen toimivaltaisista viranomaisista ja sovellettavasta lainsäädännöstä 5 päivänä lokakuuta 1961 tehty Haagin yleissopimus;

b) avioliittojen pätevyyttä koskevien päätösten tunnustamisesta 8 päivänä syyskuuta 1967 tehty Luxemburgin yleissopimus;

c) avioerojen ja asumuserojen tunnustamisesta 1 päivänä kesäkuuta 1970 tehty Haagin yleissopimus;

d) lasten huoltoa koskevien päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja lasten palauttamisesta 20 päivänä toukokuuta 1980 tehty eurooppalainen yleissopimus.

96 artikla

Suhde vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen

Jos lapsi on luvatta viety pois siitä jäsenvaltiosta tai jätetty palauttamatta muusta jäsenvaltiosta kuin siitä, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, sovelletaan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräyksiä täydennettyinä tämän asetuksen III ja VI luvun säännöksillä. Kun jäsenvaltiossa annettu päätös, jossa määrätään lapsen palauttamisesta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla, on tunnustettava ja pantava täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa sen jälkeen, kun lapsi on viety pois tai jätetty palauttamatta luvattomasti, sovelletaan IV lukua.

97 artikla

Suhde vuoden 1996 Haagin yleissopimukseen

1. Kun on kyse tämän asetuksen ja vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen välisestä suhteesta, tätä asetusta sovelletaan a) ellei tämän artiklan 2 kohdasta muuta johdu, kun kyseessä olevan lapsen asuinpaikka on jäsenvaltion alueella; b) jäsenvaltion tuomioistuimen antaman päätöksen tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon toisen jäsenvaltion alueella siinäkin tapauksessa, että kyseessä olevan lapsen asuinpaikka on sellaisessa valtiossa, joka on mainitun yleissopimuksen sopimuspuoli ja jossa tätä asetusta ei sovelleta.

2. Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, a) kun osapuolet ovat sopineet, että toimivalta kuuluu tuomioistuimelle sellaisessa vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen sopimusvaltiossa, jossa tätä asetusta ei sovelleta, sovelletaan tuon yleissopimuksen 10 artiklaa; b) kun kyseessä on toimivallan siirto jäsenvaltion tuomioistuimen ja sellaisen vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen sopimusvaltion tuomioistuimen välillä, jossa tätä asetusta ei sovelleta, sovelletaan tuon yleissopimuksen 8 ja 9 artiklaa; c) kun vanhempainvastuuta koskeva menettely on vireillä sellaisen vuoden 1996 Haagin yleissopimuksen sopimusvaltion tuomioistuimessa, jossa tätä asetusta ei sovelleta, silloin kun jäsenvaltion tuomioistuimessa pannaan vireille samaa lasta ja samaa asiaa koskeva menettely, sovelletaan tuon yleissopimuksen 13 artiklaa.

98 artikla

Vaikutusten ulottuvuus

1. Edellä 94–97 artiklassa mainittuja sopimuksia ja yleissopimuksia sovelletaan edelleen asioissa, joista tässä asetuksessa ei säädetä.

2. Tämän asetuksen 95–97 artiklassa tarkoitetut yleissopimukset ja erityisesti vuosien 1980 ja 1996 Haagin yleissopimukset ovat edelleen voimassa niiden sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden välillä tämän asetuksen 95–97 artiklan mukaisesti.

99 artikla

Pyhän istuimen kanssa tehdyt sopimukset

1. Tämä asetus ei rajoita Vatikaanissa 18 päivänä toukokuuta 2004 allekirjoitetun Pyhän istuimen ja Portugalin välillä tehdyn kansainvälisen sopimuksen (konkordaatti) soveltamista.

2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun sopimuksen mukaisesti annettu tuomio avioliiton mitättömäksi julistamisesta tunnustetaan jäsenvaltioissa IV luvun 1 jakson 1 alajaksossa säädetyin edellytyksin.

3. Mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, sovelletaan myös seuraaviin Pyhän istuimen kanssa tehtyihin kansainvälisiin sopimuksiin: a) Italian tasavallan ja Pyhän istuimen välillä 11 päivänä helmikuuta 1929 tehty concordato lateranense, sellaisena kuin se on muutettuna Roomassa 18 päivänä helmikuuta 1984 allekirjoitetulla sopimuksella ja sen lisäpöytäkirjalla; b) Pyhän istuimen ja Espanjan välillä oikeusasioista 3 päivänä tammikuuta 1979 tehty sopimus; c) Maltan ja Pyhän istuimen välillä 3 päivänä helmikuuta 1993 tehty sopimus konkordaatin mukaisten avioliittojen sekä kyseisiä avioliittoja koskevien kirkollisten viranomaisten ja tuomioistuinten päätösten siviilioikeudellisten vaikutusten tunnustamisesta, mukaan lukien samana päivänä tehty soveltamispöytäkirja, ja sopimuksen 27 päivänä tammikuuta 2014 tehty kolmas lisäpöytäkirja.

4. Espanja, Italia ja Malta saavat soveltaa 2 kohdassa tarkoitettujen tuomioiden tunnustamiseen samoja menettelyjä ja tarkastuksia kuin kirkollisten tuomioistuinten 3 kohdassa tarkoitettujen Pyhän istuimen kanssa tehtyjen kansainvälisten sopimusten mukaisesti antamiin tuomioihin.

5. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle a) jäljennös 1 ja 3 kohdassa tarkoitetuista sopimuksista; b) tieto sopimusten irtisanomisesta tai muuttamisesta.







IX LUKU

LOPPUSÄÄNNÖKSET

100 artikla

Siirtymäsäännökset

1. Tätä asetusta sovelletaan ainoastaan sellaisiin oikeudenkäynteihin, jotka on pantu vireille, sellaisiin virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sellaisiin sopimuksiin, jotka on rekisteröity 1 päivänä elokuuta 2022 tai sen jälkeen.

2. Asetusta (EY) N:o 2201/2003 sovelletaan edelleen tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluviin päätöksiin, jotka on annettu oikeudenkäynneissä, jotka on pantu vireille, virallisiin asiakirjoihin, jotka on laadittu tai rekisteröity, ja sopimuksiin, joista on tullut täytäntöönpanokelpoisia siinä jäsenvaltiossa, jossa ne tehtiin ennen 1 päivää elokuuta 2022.

101 artikla

Seuranta ja arviointi

1. Viimeistään 2 päivänä elokuuta 2032 komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella kertomuksen tämän asetuksen jälkiarvioinnista ja liittää siihen tarvittaessa lainsäädäntöehdotuksia.

2. Jäsenvaltioiden on 2 päivästä elokuuta 2025 pyynnöstä toimitettava komissiolle tämän asetuksen toiminnan ja so