Läbivaadatud direktiivis käsitletakse LHÜde ülejääki, mis on kogunenud alates 2009. aastast, peamiselt majanduskriisi tulemusena ja rahvusvaheliste ühikute kasutamise tõttu ELi heitkoguste kompenseerimiseks. Viimase kolme aastaga on ülejääk pidevalt vähenenud, kokku ligi poole miljardi LHÜ võrra, vt joonis 3. See on toimunud osaliselt tänu LHÜde enampakkumise edasilükkamisele . Ülejääk on siiski märkimisväärne: praegu rohkem kui 1,6 miljardit LHÜd.

9. novembril 2017 jõudsid Euroopa Parlament ja nõukogu esialgsele kokkuleppele ELi HKSi läbivaatamises, peamiselt seoses 2020. aastale järgneva perioodiga. Läbivaadatud HKSi direktiiv avaldati 14. märtsil 2018. Muu hulgas vähendatakse sellega veelgi heitkoguste ülempiiri, suurendades lineaarset vähendamistegurit alates 2021. aastast 2,2 %ni aastas. See tähendab, et ajavahemikus 2021–2030 vähendatakse heidet 48 miljonit CO2-ekvivalenttonni aastas võrreldes 38 miljoni ekvivalenttonniga praeguses kauplemisetapis, hoides nii ELi HKSi õigel kursil, et saavutada 2030. aastaks vähendamise eesmärk 43 %. Vastavalt joonisele 3 näitavad liikmesriikide endi prognoosid (enamiku liikmesriikide puhul 2017. aastast) heitkoguste väiksemat vähenemist, kui seda nõuab HKS.

Metaani heitkogused on pidevalt vähenenud. 2016. aastal olid need 38 % väiksemad kui 1990. aastal, osaliselt tänu ELi poliitikale, eriti ühisele põllumajanduspoliitikale ja jäätmeid käsitlevatele õigusaktidele. Põllumajandusest pärit metaani heitkogused (pool kogu metaaniheitest pärineb loomakasvatusest) on alates 1990. aastast vähenenud 22 % ja jäätmekäitlusest tulenevad heitkogused 45 %. 2018. aasta mais vastu võetud uued jäätmeid käsitlevad õigusaktid toovad kaasa jäätmekäitlusest pärit heite edasise vähenemise, sest selles sätestatakse ambitsioonikad jäätmete prügilasse ladestamisega seotud eesmärgid ning piirangud, samuti biojäätmete kohustuslik eraldi kogumine.

Heitkogused, mis tulenevad energia kasutamisest hoonetes, näitavad aastate lõikes mõningaid erinevusi, mis on tingitud ilmastikuga seotud muutustest küttevajaduses. Siiski olid heitkogused 2017. aastal võrreldes 2005. aastaga 16 % väiksemad ning eeldatakse, et vähenemissuundumus ajavahemikul kuni 2030. aastani jätkub.

Jõupingutuste jagamise otsusega hõlmatud transpordi heitkogused olid 2017. aastal võrreldes 2005. aastaga veidi vähenenud. Maanteetranspordi heitkogused on suurenenud, sest nõudlus liikuvuse järele kasvas 1990ndatest kuni 2007. aastani. Pärast paar aastat väldanud vähenemist on transpordi heitkogused alates 2014. aastast jälle kasvanud. 2030. aastaks prognoositakse olemasolevaid poliitikameetmeid arvestades vaid mõningast vähenemist. Asjaomaste suundumuste valguses on komisjon teinud ettepaneku sihipäraste reguleerivate meetmete võtmiseks selles sektoris (vt punkt 5.1). Transpordi heitkogused moodustavad 36 % jõupingutuste jagamise otsusega hõlmatud heitkogustest.

2017. aasta esialgsed andmed näitavad, et 2016. aastast 2017. aastani jõupingutuste jagamise otsuse kohased heitkogused suurenesid (0,8 %) ja seda kolmandat aastat järjest. Alates jõupingutuste jagamise otsuse jõustumisest 2013. aastal, on transpordi heitkogused kasvanud 7 % ning põllumajanduse heitkogused 2 %, samas kui teistest sektoritest pärinevad heitkogused on vähenenud.

Vastavalt kehtivate meetmete alusel tehtud liikmesriikide prognoosidele peaksid heitkogused 2020. aastal jääma 16 % alla 2005. aasta taset, mis on rohkem kui 2020. aastaks seatud eesmärk vähendada heitkoguseid 10 %. 2030. aastal peaksid heitkogused prognooside kohaselt olema 21 % väiksemad kui 2005. aastal. Et saavutada eesmärk vähendada 2030. aastaks heidet 30 % võrreldes 2005. aasta tasemega, on vaja võtta lisameetmeid.

Jõupingutuste jagamise otsusega hõlmatud heitkogused olid 2017. aastal 11 % väiksemad kui 2005. aastal. Seega ületas EL oma vahe-eesmärki saavutada 7 % vähenemine 4 protsendipunkti võrra. Alates süsteemi käivitamisest 2013. aastal on kogu ELi hõlmavad heitkogused olnud igal aastal koguheite piirmäärast oluliselt väiksemad. See tõi ajavahemikul 2013–2017 kaasa aastaks eraldatud heitkoguste kumulatiivse ülejäägi ligi 1023 miljonit CO2-ekvivalenttonni, mis vastab umbes 35 %-le 2005. aasta heitkogustest.

Jõupingutuste jagamise määruses säilitatakse paindlikkuse vormid, mis on olemas praeguses jõupingutuste jagamise direktiivis (nt heitkoguste järgmistesse aastatesse ülekandmine, laenamine, ost ja müük liikmesriikide vahel), v.a rahvusvaheliste ühikute kasutamine, mis on alates 2020. aastast keelatud. Lisaks lubatakse nõuetele vastavatel liikmesriikidel kasutada piiratud koguses HKSi LHÜsid ning kõigil liikmesriikidel lubatakse kasutada piiratud koguses maakasutussektoris seotud heitkoguseid, et saavutada osa seatud eesmärkidest.

Jõupingutuste jagamise määruses tunnistatakse, et liikmesriikide suutlikkus võtta meetmeid on erinev, ning selles sätestatakse diferentseeritud riiklikud eesmärgid, mis peamiselt kajastavad SKPd inimese kohta. 2030. aastaks seatud heite vähendamise eesmärgid jäävad vahemikku 0 % kuni –40 % võrreldes 2005. aasta tasemega.

Enamik ELi HKSi mittekuuluvatest sektoritest, nagu transport, hooned, põllumajandus (muu kui CO2-heide) ja jäätmed, pärit heitkogused on hõlmatud jõupingutuste jagamist käsitlevate ELi õigusaktidega. Jõupingutuste jagamist käsitlevas otsuses sätestatakse liikmesriikide heitkoguste eesmärgid 2020. aastaks, mis on väljendatud protsentuaalsete muutustena võrreldes 2005. aasta tasemetega. Liikmesriigid peavad järgima iga-aastaseid heitkoguste piirmäärasid alates 2013. aastast kuni 2020. aastani.

Praktikas tähendab see seda, et igal aastal kuni 2023. aastani arvutab komisjon, kui palju LHÜsid on ringluses (ülejääk) ning vähendab enampakkumise varu 24 % võrra vastavast arvust. Kui ülejääk väheneb alla 400 miljoni LHÜ, hakkab turustabiilsusreserv LHÜsid tagasi turule laskma.

Teisalt kasvasid (69 %) ajavahemikul 1990–2016 ELi fluoritud kasvuhoonegaaside (F-gaaside) heitkogused. See on tingitud fluorosüsivesinike (HFCd) suuremast kasutamisest, peamiselt osoonikihti kahandavate ainete asendajana. Fluorosüsivesinikke kasutatakse eri sektorites ja otstarbel, sh külmaainena külmutus- ja kliimaseadmetes ning soojuspumpades, paisutusainena vahtudes, lahustitena, ning tulekustutites ja aerosoolides.

Kuigi muude F-gaaside (PFCd ja SF6) heitkogused on alates 1990. aastast vähenenud, moodustavad F-gaasid ikka veel 2,7 % kogu ELi kasvuhoonegaaside heitest. F-gaaside määruse abil on EL astunud samme F-gaaside heite vähendamiseks (vt punkt 5.4).

3.2Jõupingutuste jagamist käsitleva otsuse täitmine liikmesriikides

Kõik 28 liikmesriiki täitsid jõupingutuste jagamist käsitleva otsusega aastateks 2013–2015 võetud kohustused. Malta ületas aastaks eraldatud heitkoguseid igal kõnealusel aastal, kuid ostis puudujäägi katmiseks heitkoguseid Bulgaarialt. Rootsi ei kasutanud ära kogu talle eraldatud heitkogust ning tunnistas ülejäägi kehtetuks, et võimendada süsteemi kui terviku keskkonnaalast terviklikkust. Kõik ülejäänud liikmesriigid kandsid heitkoguste ülejäägi üle järgmistel aastatel kasutamiseks. Jõupingutuste jagamist käsitleva otsusega võetud kohustuste täitmiseks ei kasutatud puhta arengu mehhanismi ega ühisrakenduse rahvusvahelisi ühikuid.

2016. aasta kohustuste täitmise tsükkel on käimas. Malta, Soome, Poola, Iirimaa, Saksamaa ja Belgia ületasid oma aastaks eraldatud heitkoguseid ning peavad kohustuste täitmiseks kasutama paindlikkusmeetmeid. Belgia, Soome, Saksamaa, Iirimaa ja Poola puhul oli see esimene kord ning need riigid võivad kasutada varasematel aastatel üle kantud ülejääki. Malta on ületanud oma aastaks eraldatud heitkogust igal aastal alates 2013. aastast ning peab jälle eraldatud heitkoguseid ja/või projektidest saadud rahvusvahelisi ühikuid ostma.

Aastaks eraldatud heitkoguste kumulatiivne ülejääk liikmesriikide kaupa ajavahemikul 2013–2016 on esitatud joonisel 5.

2017. aasta esialgsetest andmetest selgub, et enamiku liikmesriikide heitkogused olid väiksemad kui nende aastaks eraldatud heitkogused. Üheksal juhul (Kreeka, Slovakkia, Horvaatia, Rumeenia, Ungari, Portugal, Rootsi, Madalmaad ja Sloveenia) olid heitkogused 10 protsendipunkti võrra või veelgi väiksemad.

Prognooside kohaselt ületasid Malta, Saksamaa, Iirimaa, Austria, Küpros, Poola ja Soome oma aastaks eraldatud heitkoguseid, nagu seda tegid Bulgaaria, Eesti ja Leedu, kuid vähem kui 1 protsendipunkti (vastavalt esialgsetele andmetele).

3.32020. ja 2030. aasta suunas

Uue energialiidu juhtimise määruse (vt punkt 5.3) kohaselt peavad liikmesriigid koostama riiklikud energia- ja kliimakavad, milles sätestatakse nende poliitika ja meetmed kuni 2030. aastani. Kehtivate meetmete alusel prognoosivad kolm liikmesriiki (Ungari, Portugal ja Kreeka), et nad ületavad 2030. aastaks seatud eesmärgid, ning veel viis riiki on üldjoontes graafikus. See tähendab, et enamik riike peab oma jõupingutusi suurendama. Joonisel 6 on esitatud erinevus prognoositud heitkoguste ja jõupingutuste jagamise määruses 2030. aastaks seatud eesmärkide vahel.

Prognooside kohaselt saavutab enamik liikmesriike jõupingutuste jagamist käsitlevas otsuses 2020. aastaks seatud eesmärgid, kuid kaheksal (vastavalt riiklikele prognoosidele) ei pruugi see õnnestuda: Iirimaa on prognoosinud, et eesmärk jääb täitmata 20 protsendipunkti ulatuses, samas kui Küprosel ja Maltal võib eesmärk jääda täitmata vastavalt 12 protsendipunkti ja 11 protsendipunkti ulatuses. Belgial, Saksamaal, Luksemburgil, Austrial ja Soomel võib samuti jääda eesmärk täitmata, kuid vähemal määral.

Küpros on prognoosinud, et suurel määral võivad täitmata jääda nii 2020. aastaks kui ka 2030. aastaks seatud eesmärgid. Vastavalt joonisel 6 esitatule prognoosib Küpros kehtivaid meetmeid arvestades, et 2030. aastaks seatud eesmärk jääb saavutamata 47 protsendipunkti ulatuses. Kuid Küpros on prognoosinud, et lisameetmete võtmisel võib lõhe väheneda 17 protsendipunktile. Eriliseks probleemiks on kasvavad transpordist pärit heitkogused.

Ka Malta prognooside kohaselt võib juhtuda, et mõlemad eesmärgid jäävad suurel määral saavutamata. Lisaks maanteetranspordist tingitud heitkoguste suurenemisele on järsult kasvanud ka fluorosüsivesinike heitkogused, seda peamiselt suurema nõudluse tõttu õhu konditsioneerimise järele. 2018. aasta mais kutsuti Maltat majanduspoliitika koordineerimise iga-aastase tsükli Euroopa poolaasta raames tungivalt üles seadma eesmärke ning rakendama meetmeid, et vähendada 2025. aastaks oluliselt transpordi ülekoormust ja kasvuhoonegaaside heitkoguseid, nähes ette edusammude korrapärase järelevalve .

Iirimaa on prognoosinud, et ei suuda kehtivate meetmete abil täita 2020. aastaks ega 2030. aastaks seatud eesmärke. Iirimaa on oma ajavahemiku 2013–2015 heitkoguste ülejäägi järgmistesse aastatesse üle kandnud, kuid eeldatavasti ei kata see ajavahemiku 2016–2020 puudujääki. Eelkõige on transpordi heitkogused järsult kasvanud ning prognoositakse, et kasv jätkub kuni 2025. aastani. 2018. aasta Euroopa poolaasta raames soovitati, et Iirimaa peaks tagama riikliku arengukava tõhusa rakendamise muu hulgas seoses puhta energia, transpordi ja eluasemetega.

Ka Belgia ja Luksemburg prognoosivad, et nad ei suuda seatud eesmärke kehtivate meetmete abil saavutada. Euroopa poolaasta raames soovitati Belgial investeerida uude või olemasolevasse transporditaristusse ning soodustada ühistranspordi ja vähese heitega transpordi kasutamist.

Luksemburgis tuleb ligi pool kasvuhoonegaaside heitkogustest maanteetranspordist. Euroopa poolaasta raames rõhutati, et Luksemburgi autokütuseaktsiis on üks madalamaid ELis ning kõige pakilisem probleem on raudteetaristu väljaehitamine ja ajakohastamine.