JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 20 Cdo 3689/2018 
Typ 
rozhodnutí:USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:A   
Aplikovaná 
norma:čl. 38 Na řízení (ES) č. 44/2001 
čl. 32 Na řízení () č. 44/2001  
Heslo: Uznání cizích rozhodnutí  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2018:20.CDO.3689.2018.1 
Právní v ěta: Výrok o na řízení exekuce podle cizozemského 
rozhodnutí vydaný soudem jiného členského státu 
Evropské unie nelze prohlásit vykonatelným na území  
České republiky.
Datum 
rozhodnutí:11.12.2018 
Datum 
jednání ES :9.4.2019 
Datum 
jednání  
kolegia:12.06.2019   přijato 
Podána  ústavní 
stížnost Datum 
podání Spisová 
zna čka Soudce 
zpravodaj Výsledek Datum 
rozhodnutí 
1. 14.3.2019 IV.ÚS 
902/19 JUDr. Jan Filip odmítnuto 20.3.2019 
20 Cdo 3689/2018-210 
USNESENÍ 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senát ě složeném 
z p ředsedy JUDr. Zby ňka Poledny a soudc ů JUDr. Miroslavy 
Jirmanové, Ph.D., a JUDr. Vladimíra K ůrky v exeku ční v ěci 
oprávn ěné International Property Invest, spol. s r. o. , se 
sídlem v Praze 1, nám ěstí Republiky č. 1078/1, identifika ční 
číslo osoby 64581748, zastoupené JUDr. Danielem Wein holdem, 
Ph.D., advokátem se sídlem v Praze 1, Na Florenci č. 2116/15, 
proti povinné Atos IT Solutions and Services , s. r. o. , se 
sídlem v Praze 4, Doudlebská č. 1699/5, identifika ční číslo 
osoby 44851391, zastoupené JUDr. Otou Kunzem, advok átem se 
sídlem v Praze 3, Vinohradská č. 89/90, o návrhu na prohlášení 
vykonatelnosti a exeku čním návrhu pro pohledávku ve výši 1 307 
427,88 EUR s p říslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro 
Prahu  4 pod sp . zn . 13  EXE  1004 /2015 , o dovolání povinné proti  
usnesení M ěstského soudu v Praze ze dne 16. prosince 2016, č. 
j. 12 Co 156/2016-98, takto: 
Usnesení M ěstského soudu v Praze ze dne 16. prosince 
2016, č. j. 
12 Co 156/2016-98, a usnesení Obvodního soudu pro P rahu 4 ze 
dne 22. února 2016, č. j. 
13 EXE 1004/2015-6, se  ruší  a v ěc se  vrací  Obvodnímu soudu pro 
Prahu 4 k dalšímu řízení. 
                                             O d ů v o d 
n ě n í :
Obvodní soud pro Prahu 4 usnesením ze dne 22. února  
2016, č. j. 
13 EXE 1004/2015-6, prohlásil rozhodnutí vydané Okr esním 
soudem ve Floridsdorfu, Rakouská republika, dne 14.  listopadu 
2014, sp. zn. 12 E 1396/14g-2, za vykonatelné na úz emí České 
republiky. Dosp ěl k záv ěru, že byly spln ěny všechny formální 
náležitosti stanovené na řízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 
22. prosince 2000, o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních 
rozhodnutí v ob čanských a obchodních v ěcech (dále též jen 
„Na řízení“) pro prohlášení rozhodnutí za vykonatelné, s  tím, 
že nerozhodoval o návrhu oprávn ěné na na řízení exekuce, nebo ť 
dle novely exeku čního řádu platné od 1. ledna 2013 soud již 
nena řizuje exekuci, nýbrž na návrh exekutora jej pov ěř uje 
provedením exekuce. 
K odvolání povinné M ěstský soud v Praze usnesením ze dne 
16. prosince 2016, č. j. 12 Co 156/2016-98, potvrdil usnesení 
soudu prvního stupn ě. K námitkám odvolatelky, že oprávn ěná 
návrhem na prohlášení vykonatelnosti rakouského roz hodnutí o 
na řízení exekuce fakticky usiluje o exekuci rozsudk ů Knížecího 
zemského soudu ve Vaduzu, Lichtenštejnské knížectví , které 
vzhledem k tomu, že Lichtenštejnské knížectví není členem 
Evropské unie, rovn ěž mezi Českou republikou a 
Lichtenštejnským knížectvím nebyla uzav řena dvoustranná 
smlouva o právní pomoci, ani nejsou ú častníky mnohostranné 
smlouvy o právní pomoci a neexistuje mezi t ěmito státy 
vzájemnost, nelze prohlásit za vykonatelné, uvedl, že postup 
oprávn ěné neshledal za obcházení zákona, nýbrž za využití 
možností, které jí poskytuje jak rakouský, tak český právní 
řád. Soud prvního stupn ě tak podle názoru odvolacího soudu 
postupoval správn ě, když se zabýval pouze zjišt ěním, zda 
rakouské rozhodnutí spl ňuje náležitosti pot řebné pro 
prohlášení vykonatelnosti, a když dosp ěl k záv ěru, že 
prohlášení vykonatelnosti je zcela v souladu s čl. 32 
Na řízení, které mimo jiné umož ňuje prohlásit vykonatelným 
rozhodnutí, jímž byl na řízen soudem členského státu výkon 
rozhodnutí. Dle odvolacího soudu p řitom z Na řízení nevyplývá, 
že rozhodnutí , podle n ěhož by byl výkon rozhodnutí v členském  
stát ě na řízen, tedy exeku ční titul, by muselo být vydáno v 
členském stát ě Evropské unie, p řípadn ě ve stát ě, s nímž je 
dodržována v právních vztazích vzájemnost.
  
Usnesení odvolacího soudu napadla povinná v celém 
rozsahu dovoláním, ve kterém (mimo jiné) namítá nes právný 
právní záv ěr odvolacího soudu, že usnesení o na řízení exekuce 
je pod řaditelné pod čl. 32 Na řízení, nebo ť zprost ředkované 
exeku ční řízení není možné, a nelze tak v jednom stát ě 
rozhodnout o na řízení exekuce s tím, že v dalším stát ě bude 
toto rozhodnutí vykonáno. Dle názoru povinné je pos tup 
oprávn ěné zjevn ě ú čelový, protože oprávn ěná si je v ědoma 
nemožnosti vykonatelnosti rozsudk ů soudu Lichtenštejnského 
knížectví. Navrhla, aby dovolací soud usnesení odvo lacího 
soudu a soudu prvního stupn ě zrušil a p řiznal dovolatelce 
náhradu náklad ů řízení.
Oprávn ěná se k dovolání povinné vyjád řila tak, že se 
ztotož ňuje s právním posouzením v ěci odvolacím soudem i soudem 
prvního stupn ě a navrhla, aby dovolací soud dovolání povinné 
odmítl pro nep řípustnost, p řípadn ě zamítl. Na výzvu dovolacího 
soudu k vy číslení náklad ů řízení oprávn ěná vyjád řila názor, že 
dovolací soud nem ůže vyhov ět dovolání povinné bez toho, že by 
předložil Soudnímu dvoru Evropské unie žádost o rozho dnutí o 
předb ěžné otázce. 
Nejvyšší soud usnesením ze dne 1. června 2017, č. j. 20 
Cdo 776/2017-186, zm ěnil usnesení M ěstského soudu v Praze ze 
dne 16. prosince 2016, č. j. 12 Co 156/2016-98, tak, že 
usnesení Obvodního soudu pro Prahu 4 ze dne 22. úno ra 2016, č. 
j. 13 EXE 1004/2015-6, se m ění tak, že návrh na prohlášení 
vykonatelnosti rozhodnutí vydaného Okresním soudem ve 
Floridsdorfu, Rakouská republika, dne 14. listopadu  2014, č. 
j. 12 E 1396/14g-2, na území České republiky, se zamítá, a 
uložil oprávn ěné povinnost zaplatit povinné náhradu náklad ů 
odvolacího a dovolacího řízení.
Usnesení dovolacího soudu napadla oprávn ěná ústavní 
stížností. Ústavní soud nálezem ze dne 4. zá ří 2018, sp. zn. 
IV. ÚS 2607/17, napadené usnesení odvolacího soudu zrušil, 
nebo ť jím bylo porušeno právo na spravedlivý proces podl e čl. 
36 odst. 1 Listiny základních práv a svobod tím, že  se 
Nejvyšší soud v od ůvodn ění svého rozhodnutí nijak nevypo řádal 
s návrhem oprávn ěné na p ředložení p ředb ěžné otázky Soudnímu 
dvoru Evropské unie a s námitkou, zda jsou nevykona telné 
všechny výroky rakouského rozhodnutí. 
Za popsaného stavu Nejvyšší soud České republiky jako 
soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) dovolání projednal a rozhodl o 
něm podle ob čanského soudního řádu ve zn ění ú činném od 1. 
ledna 2014 (srov. čl. II bod 2 zákona č. 293/2013 Sb., kterým 
se m ění zákon 
č. 99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění pozd ějších 
předpis ů, a n ěkteré další zákony ), a po zjišt ění , že dovolání  
proti pravomocnému usnesení odvolacího soudu bylo p odáno 
oprávn ěnou osobou (ú častníkem řízení) ve lh ůtě uvedené v 
ustanovení § 240 odst. 1 o. s. ř. a že jde o rozhodnutí, proti 
kterému je dovolání p řípustné podle ustanovení § 237 o. s. ř., 
nebo ť napadené rozhodnutí závisí na vy řešení otázky procesního 
práva, a to zda lze ú činky na řízení exekuce v jiném stát ě 
rozši řovat na území České republiky, která nebyla doposud v 
judikatu ře Nejvyššího soudu vy řešena, p řezkoumal napadené 
usnesení ve smyslu ustanovení § 242 o. s. ř. bez na řízení 
jednání (§ 243 odst. 1 v ěta první o. s. ř.) a dosp ěl k záv ěru, 
že dovolání je opodstatn ěné. 
Projednávanou v ěc je t řeba i v sou časné dob ě posuzovat 
podle na řízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o 
příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v 
ob čanských a obchodních v ěcech – s ohledem na to, že se v dané 
věci jedná o návrh na prohlášení vykonatelnosti rozho dnutí 
(exeku čních titul ů), která byla vydána v řízení zahájeném p řed 
10. lednem 2015 (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze  dne 13. 
října 2016, sp. zn. 20 Cdo 3795/2016). 
V projednávané v ěci podala oprávn ěná dne 11. listopadu 
2015 návrh na prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí Okresního 
soudu ve Floridsdorfu, Rakouská republika, ze dne 1 4. 
listopadu 2014, č. j. 12 E 1396/14g-2, kterým byla na řízena 
exekuce p řikázáním pohledávky z ú čtu povinné a prodejem 
movitých v ěcí povinné, to vše pro vymožení pohledávky 
oprávn ěné ve výši 1 307 427,88 EUR s p říslušenstvím, a rovn ěž 
jím byly stanoveny náklady oprávn ěné na částku ve výši 5 
225,44 EUR. Exekuce byla na řízena podle vykonatelných rozsudk ů 
Knížecího soudu ve Vaduzu, Lichtenštejnské knížectv í, ze dne 
30. prosince 2003, sp. zn. 02 CG.2001.408 ON 65, ze  dne 25. 
srpna 2004, sp. zn. 02 CG.2001.408 ON 79, ze dne 2.  června 
2005, sp. zn. 02 CG.2001.408 ON 92, ze dne 11. pros ince 2006, 
sp. zn. 01 CG.2005.194 ON 56, ze dne 29. ledna 2009 , sp. zn. 
01 CG 2005.194 ON 106, ze dne 3. zá ří 2009, sp. zn. 01 
CG.2005.194 ON 120, ze dne 
12. listopadu 2008, sp. zn. 08 CG.2006.27 ON 92, ze  dne 20. 
kv ětna 2010, sp. zn. 
08 CG.2006.27 ON 102, které byly prohlášeny za vyko natelné na 
území Rakouské republiky dne 27. ledna 2014, sp. zn . Ne7/14p, 
na základ ě dohody mezi Rakouskou republikou a Lichtenštejnský m 
knížectvím o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí.  Oprávn ěná 
zárove ň navrhla na řízení exekuce na základ ě výše uvedeného 
exeku čního titulu a pov ěř ení soudního exekutora Mgr. Jana 
Pekárka, Exekutorský ú řad Praha 10, vedením exekuce.
Z ú řední činnosti je soudu známo, že mezi Českou 
republikou a Lichtenštejnským knížectvím není uzav řena smlouva 
o právní pomoci, která by upravovala uznání a výkon  
rozhodnutí, a rovn ěž ve vztahu k Lichtenštejnskému knížectví 
neexistuje formální a materiální vzájemnost.
Podle ustanovení čl. 38 bodu 1 Na řízení rozhodnutí 
vydané v jednom členském stát ě, které je v tomto stát ě 
vykonatelné, bude vykonáno v jiném členském stát ě poté, co zde 
bylo na návrh kterékoli zú častn ěné strany prohlášeno za 
vykonatelné.
Prohlášení vykonatelnosti je řízením, které se zahajuje 
na návrh, a jeho výsledkem je prohlášení cizího roz hodnutí za 
vykonatelné nebo zamítnutí návrhu. V p řípad ě, že je rozhodnutí 
za vykonatelné prohlášeno, lze vést výkon rozhodnut í nebo 
exekuci. Zárove ň platí, že prohlášení vykonatelnosti je 
omezeno pouze na stát, v n ěmž k n ěmu došlo. Chce-li oprávn ěný 
vést exekuci ve více členských státech Evropské unie, musí o 
prohlášení vykonatelnosti požádat v každém z nich s amostatn ě. 
Ze zásady omezenosti prohlášení vykonatelnosti pouz e na stát 
uznání též vyplývá, že následn ě vedená exekuce m ůže být 
provedena pouze v rámci tohoto státu. Na řízení neumož ňuje, aby 
exekuce na řízená soudem jednoho členského státu byla fakticky 
provedena na území jiného členského státu Evropské unie, nebo ť 
tím by bylo zasaženo do jeho svrchovanosti. U výkon u 
rozhodnutí prodejem movitých v ěcí a nemovitostí je tato zásada 
vcelku samoz řejmá, platí však stejn ě bezvýhradn ě u výkonu 
rozhodnutí p řikázáním pohledávky (Viktor Vaške: Uznání a výkon 
cizích rozhodnutí v České republice, 1. vydání, Praha: C. H. 
Beck, 2007, 491 s., s. 67). 
Podle ustanovení čl. 32 Na řízení pro ú čely tohoto 
na řízení se "rozhodnutím" rozumí každé rozhodnutí vyda né 
soudem členského státu bez ohledu na to, je-li ozna čeno jako 
rozsudek, usnesení, p říkaz nebo na řízení výkonu rozhodnutí, 
včetn ě rozhodnutí o nákladech řízení vydaného soudním 
úředníkem.
 
Rozhodnutím se rozumí pouze akt státní moci, jenž 
autoritativním zp ůsobem potvrzuje, zakládá, m ění či ruší práva 
a povinnosti ú častník ů ob čanskoprávního či obchodního právního 
vztahu. Zárove ň se musí jednat o rozhodnutí vydané soudem 
členského státu Evropské unie, a to až po vstupu na řízení v 
platnost v obou státech.
V záv ěru p říkladného vý čtu typ ů rozhodnutí je v české 
jazykové verzi ustanovení čl. 32 Na řízení uvedeno na řízení 
výkonu rozhodnutí. Odborná literatura uvádí, že uzn ání a 
prohlášení na řízení výkonu rozhodnutí vykonatelným p řichází 
ovšem v úvahu pouze ohledn ě t ěch výrok ů, které jsou titulem 
pro jiné, samostatné exeku ční řízení. V českém právu je 
takovým výrokem kup říkladu výrok o nákladech výkonu rozhodnutí 
k vymožení nepen ěžitého pln ění, jestliže oprávn ěný nenavrhl 
výkon rozhodnutí též k jejich vymožení (§ 339 odst.  2 o. s. 
ř.); v takovém p řípad ě mu je soud v usnesení o na řízení výkonu 
rozhodnutí pouze p řizná a tento výrok je titulem pro 
samostatný výkon rozhodnutí. Vlastní výrok o na řízení exekuce 
režimu Na řízení nepodléhá.  V České republice tudíž nelze 
přiznat žádné (ani hmotn ěprávní) ú činky kup říkladu rozhodnutí, 
kterým soud členského státu Evropské unie p řikázal dlužníku  
povinného se sídlem v České republice zaplatit pohledávku 
povinného (s ú činky spln ění dluhu) p římo oprávn ěnému, nebo 
rozhodnutí, kterým tento soud zakázal bance se sídl em v České 
republice vyplácet pen ěžní prost ředky povinnému. Zárove ň nelze 
postupovat ani tak, že by české usnesení o na řízení výkonu 
rozhodnutí p řikázáním pohledávky bylo v jiném členském stát ě 
Evropské unie prohlášeno vykonatelným a následn ě vykonáno, 
nebo ť nejde o exeku ční titul ve smyslu čl. 32 Na řízení (Viktor 
Vaške: Uznání a výkon cizích rozhodnutí v České republice, 1. 
vydání, Praha: C. H. Beck, 2007, 491 s., s. 30-35).
V projednávané v ěci oprávn ěná navrhla, aby rozhodnutí 
rakouského soudu o na řízení exekuce p řikázáním pohledávky z 
účtu povinné a prodejem movitých v ěcí povinné a o uložení 
povinnosti povinné nahradit oprávn ěné náklady exeku čního 
řízení bylo prohlášeno vykonatelným na území České republiky. 
Dovolací soud se zcela p řiklání k záv ěru odborné literatury, 
že chce-li oprávn ěná vést exekuci ve více členských státech 
Evropské unie, musí v každém z nich samostatn ě požádat o 
prohlášení vykonatelnosti exeku čního titulu. Následn ě vedená 
exekuce m ůže být provedena pouze v rámci státu, v n ěmž byla 
na řízena. Jestliže byla v cizím stát ě na řízena exekuce podle 
cizozemského rozhodnutí, nelze daný výrok o na řízení exekuce 
prohlásit vykonatelným na území České republiky. V souladu s 
tímto názorem je i výrok Okresního soudu ve Florids dorfu ze 
dne 27. ledna 2014, sp. zn. 12 Nc 7/14p-ON2, kterým  byly 
rozsudky lichtenštejnského soudu prohlášeny vykonat elnými „pro 
exekuci v Rakousku“, jinými slovy byly prohlášeny z a 
vykonatelné toliko pro exekuci v Rakouské republice  a to na 
základ ě dohody mezi Rakouskou republikou a Lichtenštejnský m 
knížectvím o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí podle 
Spolkové sbírky zákon ů (BGBI) 1975/114, která je vzhledem ke 
své bilaterální podob ě platná toliko ve vztahu mezi Rakouskou 
republikou a Lichtenštejnským knížectvím. Vlastní v ýrok o 
na řízení exekuce nespadá do režimu čl. 32 Na řízení, protože 
účinky na řízení exekuce ve členském stát ě Evropské unie nelze 
rozši řovat na území jiného členského státu Evropské unie a 
vzhledem k tomu nebylo na míst ě zcela vyhov ět návrhu oprávn ěné 
na prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí. Chce-li op rávn ěná 
dosáhnout exeku čního postižení pen ěžních prost ředk ů povinné na 
účtech v České republice, m ůže tak u činit pouze český soud v 
exekuci na řízené jím na podklad ě cizozemského exeku čního 
titulu, jenž byl v České republice prohlášen vykonatelným. 
Nadto dovolací soud dodává, že s ohledem na to, že 
oprávn ěná fakticky usilovala o uznání a výkon rozhodnutí s oudu 
ne členského státu Evropské unie, jenž by v České republice 
nebyl p řípustný s ohledem na neexistenci bilaterální úmluvy  a 
vzájemnosti ve vztahu k Lichtenštejnskému knížectví , má 
dovolací soud za to, že v jednání oprávn ěné lze spat řovat 
znaky zneužití procesní úpravy ve smyslu ustanovení  § 2 o. s. 
ř. Zneužití práva není poskytována právní ochrana.
Vzhledem k tomu, že rozhodnutí Nejvyššího soudu nel ze 
napadnout opravnými prost ředky, bylo též t řeba vy řešit, zda 
měl Nejvyšší soud povinnost obrátit se v dané v ěci na Soudní 
dv ůr Evropské unie (dále též jen „SDEU“) s p ředb ěžnou otázkou 
podle čl. 267 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie ( dále 
též jen „SFEU“), týkající se výkladu čl. 32 Na řízení. V tomto 
sm ěru je klí čový rozsudek Soudního dvora EU ze dne 5. 3. 1983 
ve v ěci C – 283/81 CILFIT [1982] ECR 3415 (dále též jen 
„CILFIT“), který formuloval 3 výjimky, kdy národní soudy 
poslední instance nemají povinnost obrátit se na SD EU, a to v 
případ ě: 1) kdy evropské právo není relevantní pro řešení 
daného p řípadu, 2) kdy k nastolené otázce existuje ustálená 
judikatura Soudního dvora nebo rozsudek Soudního dv ora 
týkající se v zásad ě identické otázky – tzv. acte éclairé, 
nebo 3) kdy jediné správné použití práva Spole čenství je tak 
zřejmé, že nez ůstává prostor pro jakoukoliv rozumnou 
pochybnost - tzv. acte clair, avšak v tomto p řípad ě ješt ě p řed 
tím, než vnitrostátní soud rozhodne o tom, že takov áto situace 
vznikla, musí si být jist, že stejnou jistotu by m ěly soudy 
ostatních členských stát ů a Soudní dv ůr (srov. nap ř. rozsudek 
Nejvyššího soudu ze dne 27. ledna 2011, sp. zn. 29 Cdo 
2181/2008, uve řejn ěný pod č. 95/2011 Sbírky soudních 
rozhodnutí a stanovisek, usnesení Nejvyššího soudu ze dne 31. 
kv ětna 2012, sen. zn. 29 NSCR 13/2010, uve řejn ěné pod č. 
138/2012 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, r ozsudek 
Nejvyššího soudu ze dne 20. srpna 2012, sp. zn. 28 Cdo 
2927/2010, nebo usnesení Nejvyššího soudu ze dne 13 . března 
2013, sp. zn. 28 Nd 276/2012). V projednávané v ěci bylo 
evropské právo relevantní pro řešení daného p řípadu, p řičemž 
neexistuje ani rozsudek Soudního dvora EU týkající se v zásad ě 
identické otázky. Dovolací soud má ale za to, že v tomto 
případ ě se jedná o tzv. acte clair, tedy, že p ředm ětná otázka 
výkladu unijního práva je z řejmá. V rozporu s tímto záv ěrem 
není ani skute čnost, že soud prvního stupn ě a odvolací soud o 
věci rozhodly odlišným zp ůsobem, nebo ť Ústavní soud ve svém 
nálezu ze dne 
11. zá ří 2018, sp. zn. II. ÚS 3432/17, uvedl, že „z 
praktického hlediska je vznik automatické povinnost i soudu 
poslední instance položit p ředb ěžnou otázku p ři rozdílném 
výkladu práva Evropské unie p řinejmenším v rámci stejného 
řízení obtížn ě udržitelný“, a že kritéria plynoucí z 
rozhodnutí CILFIT nelze vnímat absolutn ě a míru napln ění acte 
clair je vhodné posuzovat spíše materiáln ě, přičemž 
efektivn ější je chybu v podob ě neudržitelného výkladu unijního 
práva nižším soudem napravit p římo. Rovn ěž SDEU ve svém 
rozhodnutí ze dne 9. zá ří 2015, Ferreira da Silva, C-160/14, 
uvedl, že "samotná existence protich ůdných rozhodnutí vydaných 
ostatními vnitrostátními soudy nem ůže být v tomto ohledu 
rozhodujícím prvkem pro uložení povinnosti stanoven é v čl. 267 
třetím pododstavci SFEU. Soud rozhodující v posledním  stupni 
může mít totiž bez ohledu na ur čitý výklad n ěkterého 
ustanovení unijního práva podaný nižšími soudy za t o, že jím 
navrhovaný výklad uvedeného ustanovení, který se li ší od 
výkladu podaného t ěmito soudy, je mimo jakoukoli rozumnou 
pochybnost jediným správným ".  Jelikož dovolací soud  (na  
základ ě výše uvedené argumentace) nem ěl jakékoli pochybnosti o 
správnosti výkladu projednávané otázky, dosp ěl k záv ěru, že 
není povinen p ředložit p ředb ěžnou otázku SDEU.
Z výše uvedeného vyplývá, že právní posouzení v ěci 
odvolacím soudem je nesprávné. Protože nejsou dány podmínky 
pro zastavení dovolacího řízení, pro odmítnutí dovolání, pro 
zamítnutí dovolání nebo pro zm ěnu usnesení odvolacího soudu, 
Nejvyšší soud České republiky dovoláním napadené usnesení 
odvolacího soudu zrušil (§ 243e odst. 1 
o. s. ř.). Protože d ůvody, pro které bylo zrušeno rozhodnutí 
odvolacího soudu, platí také na rozhodnutí soudu pr vního 
stupn ě, dovolací soud zrušil i toto rozhodnutí a podle 
ustanovení § 243e odst. 2 v ěty druhé o. s. ř. věc vrátil k 
dalšímu řízení soudu prvního stupn ě. Právní názor vyslovený v 
tomto usnesení je závazný. V novém rozhodnutí též s oud posoudí 
samostatn ě návrh na prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí 
vzhledem k výroku o nákladech rakouského řízení, nebo ť z 
řízení není doposud z řejmé, zda výrok v usnesení o na řízení 
exekuce (týkající se náklad ů exekuce) je vykonatelný v rámci 
na řízené exekuce (tak jako je tomu v našem exeku čním řízení) 
či se jedná o nový exeku ční titul, který je vykonatelný mimo 
probíhající vykonávací řízení a tedy i mimo území státu, v 
němž exekuce probíhá; dále rozhodne nejen o náhrad ě náklad ů 
nového řízení a dovolacího řízení, ale znovu i o nákladech 
původního řízení (§ 243g odst. 1 o. s. ř.), nebude-li o 
náhrad ě náklad ů rozhodováno ve zvláštním režimu (§ 87 a násl. 
exeku čního řádu). 
Pou čení: Proti tomuto usnesení není p řípustný opravný 
prost ředek.
                                         V Brn ě dne 11. 
12. 2018 
                                                                                      
JUDr. Zbyn ěk Poledna 
                                                       
předseda senátu