O d ů v o d n ě n í:
Městský soud napadeným rozhodnutím potvrdil usnesení ze dne
16.11.2006, č. j. 13 Nc 26460/2006-18, ve znění opravného usnesení
ze dne 25.04.2007, č. j. 13 Nc 26460/2006-24, kterým obvodní soud
prohlásil rozhodnutí Obchodního soudu Vídeň ze dne 20.10.2005, č. j.
15 Cg 26/05y, vykonatelným na území ČR, a nařídil podle něj exekuci na
majetek povinného, jejímž provedením pověřil JUDr. Marcela Smékala,
soudního exekutora Exekutorského úřadu Praha – východ. Odvolací
soud současně zavázal povinnou k úhradě nákladů ve výši 1.060,– Kč
vzniklých státu v odvolacím řízení v souvislosti spořízením překladů.
Soud uzavřel, že podmínky prohlášení vykonatelnosti a uznání rozsudku
pro zmeškání Obchodního soudu Vídeň, stanovené v nařízení Rady (ES)
č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
občanských a obchodních věcech (čl. 34, 35, 38, 53, 54), i podmínky pro
nařízení exekuce podle zákona č. 120/2001 Sb. byly splněny. Oprávněný
předložil exekuční titul s potvrzením o vykonatelnosti s úředně ověřeným
překladem i osvědčení vydané soudem Rakouské republiky. Námitka
povinného, že mu žaloba a výzva k vyjádření nebyly doručeny, protože
je v jeho sídle převzala nepověřená osoba, nejsou z hlediska prohlášení
vykonatelnosti právně významné a jsou i nedůvodné, neboť ze spisu
vyplývá, že byly doručeny 05.08.2005, což ostatně sám povinný potvrdil
ve svém vyjádření k žalobě ze dne 05.09.2009, z čehož soud dovodil,
že listiny se prokazatelně dostaly do sféry povinného. Soud nepřisvědčil
ani námitce nedostatku formální vykonatelnosti titulu, neboť zjistil,
že rozsudek pro zmeškání byl doručen povinnému dne 25.10.2005
uložením u Obchodního soudu Vídeň ve smyslu § 10 rakouského zákona o
doručování (§ 10 ZustellG) a že odvolání povinného proti tomuto rozsudku
již bylo jako opožděné zamítnuto usnesením ze dne 16.12.2005, jež také
bylo doručeno povinnému 29.12.2005 opět uložením u Obchodního soudu
Vídeň.
Proti shora označenému rozhodnutí odvolacího soudu podal povinný
dovolání, jehož přípustnost opírá o § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. a
zásadní právní význam rozhodnutí spatřuje v tom, že soudy v dané věci
k tíži dovolatele nerespektovaly pravidlo přednosti komunitárního práva
(nařízení Rady /ES/ č. 44/2001 a č. 1348/2000) před národním právem
členského státu EU. Řešení této otázky má význam i pro rozhodovací
činnost soudů vůbec, přičemž není dosud v rozhodovací praxi soudů ČR
zcela ustálené. Namítá, že řízení je postiženo vadou, která mohla mít
za následek nesprávné rozhodnutí ve věci a že rozhodnutí spočívá na
nesprávném právním posouzení věci (§ 241a odst. 2 písm. a/ a písm. b/
o. s. ř.). Odvolací soud podle dovolatele nehodnotil všechny rozhodné
okolnosti a své rozhodnutí řádně a úplně neodůvodnil. Soud nepřihlédl k
uplatněným námitkám povinného o závadách při doručování exekučního
titulu i rozhodnutí o opravném prostředku proti němu formou uložení
u Obchodního soudu Vídeň. Odvolací soud pouze odkázal na zprávu
vyžádanou od zahraničního nalézacího soudu a nevypořádal se s námitkou
kolize této formy doručení s Nařízením Rady (ES) č. 1348/2000. Dovolatel
namítá, že titul dosud není pravomocný ani vykonatelný, neboť mu nebyl
řádně doručen v souladu s právem platným pro doručování písemností v
členských státech EU, podle něhož písemnosti měly být zaslány do ČR.
Povinný se o rozsudku pro zmeškání dověděl až nahlédnutím do spisu
nalézacího soudu ve Vídni dne 22 11.2005, načež podal v zákonné lhůtě
dne 06.12.2005 proti rozsudku ze dne 20.10.2005 odvolání, které bylo
zamítnuto jako opožděné usnesením ze dne 16.12.2005, avšak i toto
usnesení bylo povinnému doručováno uložením u Obchodního soudu Vídeň
dne 29.12.2005, tj. nebylo doručeno řádně. Toto povinný zjistil teprve
ze sdělení nalézacího soudu, které si vyžal exekuční soud. Povinný má
za to, že je dána překážka uznání rozsudku soudem ČR dle čl. 34 odst. 2
Nařízení Rady (ES) č. 44/2001, neboť povinnému, v jehož nepřítomnosti
bylo rozhodnutí vydáno, nebyl řádně doručen ani návrh na zahájení řízení.
Doručenka ze dne 05.08.2005 je podepsána V. V., jež nebyla pověřena
přijímat písemnosti za povinného, toto pověření měli v rozhodné době
jen Š. V., A. Z. a R. L., jak vyplývá ze sdělení České pošty s. p. ze dne
22.11.2007. Jednatel povinného se však s obsahem návrhu na zahájení
řízení seznámil a písemné vyjádření k žalobě bylo přesto nalézacímu
soudu doručeno ve lhůtě jím stanovené. Dovolatel navrhl, aby Nejvyšší
soud usnesení odvolacího soudu i soudu prvního stupně zrušil a věc vrátil
k dalšímu řízení.
Oprávněný ve svém vyjádření k dovolání uvedl, že exekuční titul byl
prohlášen vykonatelným v souladu s čl. 38 odst. 1 Nařízení Rady (ES) č.
44/2001, povinný nenapadá žádný z výroků Obvodního soudu pro Prahu
4 ze dne 16.10.2006 a dovolává se skutečností, které nebyly předmětem
řízení před těmito soudy. Napadá pouze exekuční titul, proto oprávněný
považuje dovolání za bezpředmětné a s napadeným rozhodnutím se
ztotožňuje. Českému soudu ani nepřísluší zkoumat rozhodnutí rakouského
nalézacího soudu ve věci samé. Navrhl, aby Nejvyšší soud dovolání zamítl
a uložil povinnému zaplatit náklady dovolacího řízení.
Nejvyšší soud projednal věc a rozhodl o dovolání podle zákona č. 99/1963
Sb., občanského soudního řádu ve znění účinném do 30.06.2009 (čl. II
Přechodných ustanovení, bod 12. zákona č. 7/2009 Sb.), dále též jen „o.
s. ř.“.
Dovolání je přípustné podle § 237 odst. 1 písm. c), odst. 3 ve spojení s
§ 238a odst. 1 písm. c) a odst. 2 o. s. ř., neboť Nejvyšší soud se dosud
výkladem článku 34 bodu 2 Nařízení ES č. 44/2001 ve vztahu k Nařízení
ES č. 1348/2000 nezabýval.
Dovolání není důvodné.
Nařízení Rady ES č. 44/2001 v článku 45 stanoví, že důvody, pro které
soud, u něhož byl opravný prostředek podle článku 43 nebo článku 44
podán, zamítne anebo zruší prohlášení o vykonatelnosti rozhodnutí pouze
na základě důvodů uvedených v článcích 34 a 35.
Podle článku 34 bodu 2 Nařízení rozhodnutí se neuzná, jestliže
žalovanému, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, nebyl doručen
návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost v dostatečném
časovém předstihu a takovým způsobem, který umožňuje přípravu na
jednání před soudem, ledaže žalovaný nevyužil opravný prostředek proti
rozhodnutí, i když k tomu měl možnost.
Podle rozsudku Soudního dvora ze dne 14.12.2006, ve věcí C-283/05
ASML Netherlands BV v. Semiconductor Industry Services GmbH musí
být článek 34 bod 2 vykládán v tom smyslu, že žalovaný „měl možnost“
využít opravného prostředku proti rozhodnutí pro zmeškání vydaného
vůči němu pouze tehdy, pokud skutečně znal obsah tohoto rozhodnutí na
základě doručení provedeného v dostatečném časovém předstihu, který
mu umožnil přípravu na jednání před soudem státu, v němž proběhlo
původní řízení.
Povinný byl usnesením Obchodního soudu ve Vídni ze dne 18.03.2005,
sp. zn. 15 Cg 26/05y vyzván, aby si podle § 10 (rakouského) zákona
o doručování zvolil do dvou týdnů fyzickou nebo právnickou osobu,
osobní společnost podle obchodního práva nebo zapsanou výdečnou
společnost jako zástupce pro přijímání písemností (s bydlištěm či sídlem
v tuzemsku – tedy v Rakousku - s tou výjimkou, že náležitost hlavního
bydliště v tuzemsku neplatí pro státní příslušníky členských států
smlouvy o Evropském hospodářském prostoru, pokud jsou doručování
zajištěna pomoci státních smluv se smluvním státem bydliště zástupce
pro doručování nebo jiným způsobem). Zároveň byl poučen, že po
zbytečném uplynutí této lhůty se provede doručování písemností určených
firmě MP Media s.r.o. bez pokusu doručení uložením písemností u soudu
(ověřený překlad z německého jazyka). Námitka povinného, že takový
postup je v rozporu s Nařízením Rady ES č. 1348/2000, není důvodná.
Uvedené Nařízení se vztahuje na občanské a obchodní věci, kdy musí
být soudní nebo mimosoudní písemnost zaslána z jednoho členského
státu do druhého za účelem doručení v druhém členském státě. Upravuje
postup, jak má být doručováno, je-li doručováno do jiného členského
státu, nestanoví však samo o sobě způsob doručování. Jestliže národní
právo stanoví podmínky, za kterých lze písemnost uložit u soudu, a tyto
podmínky jsou splněny, Nařízení ES č. 1348/2000 se vůbec nepoužije.
Povinný si ve stanovené lhůtě zástupce pro přijímání písemností nezvolil
(jeho podání ze dne 05.09.2005 – vyjádření k žalobě bylo pro opožděnost
zamítnuto), proto doručení rozsudku uložením u soudu je považováno za
účinné. Jeho odvolání proti rozsudku pro zmeškání Obchodního soudu ve
Vídni ze dne 20.10.2005 bylo jako opožděné zamítnuto usnesením téhož
soudu ze dne 16.12.2005. Neobstojí ani námitka povinného, že mu nebyl
řádně doručen návrh na zahájení řízení. Podle zmíněného rozhodnutí
Soudního dvora článek 34 bod 2 Nařízení ES č. 44/2001 nevyžaduje nutně
řádnost doručení návrhu na zahájení řízení, ale skutečné dodržení práv
obhajoby, což v souzené věci porušeno nebylo.
Protože se povinnému uplatněnými námitkami nepodařilo správnost
napadeného rozhodnutí zpochybnit, Nejvyšší soud je zamítl (§ 243b odst.
2, část věty před středníkem, o. s. ř.).
O nákladech dovolacího řízení se rozhodnuje ve zvláštním režimu (§ 87 a
násl. zákona č. 120/2001 Sb., ve znění pozdějších předpisů).
Proti tomuto usnesení není přípustný opravný prostředek.