5 C o 1602/2005
U s n e s e n í
Krajský soud v Českých Budějovicích rozhodl jako soud odvolací v senátě
složeném z předsedkyně JUDr. M. B. a soudců JUDr. J. H. a JUDr. F. K.
v právní věci žalobkyně D. K., bytem T., zast. JUDr. J. T., advokátkou ve
S., proti žalovanému R. P., bytem H., Spolková republika Německo, zast.
JUDr. Ing. Z. S., advokátem v Č., o vydání věci, o odvolání žalobkyně proti
usnesení Okresního soudu v Písku ze dne 13.5.2005, č.j. 11C 37/2005-26,
t a k t o:
Napadené usnesení se mění tak, že řízení se nezastavuje a žalobkyni se
soudní poplatek ze žaloby nevrací.
Odůvodnění:
Napadeným usnesením soud prvého stupně zastavil řízení (výrok v
odstavci I.), rozhodl o tom, že žalobkyni se vrací zaplacený soudní
poplatek (výrok v odstavci II.), a že žádný z účastníků nemá právo na
náhradu nákladů řízení (výrok v odstavci III.). Své rozhodnutí okresní
soud odůvodnil tím, že nejsou dány podmínky řízení, protože soudem
příslušným z hlediska právních předpisů Evropské unie je soud ve
Spolkové republice Německo. Okresní soud odkázal na ustanovení
§ 103, § 104 odst. 1 a zejména na články 2 – 4 a článek 5 odst. 1
písem. a/ a článek 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001. Uvedl, že
příslušnost je dána v tomto případě podle článku 2-4 uvedeného předpisu
Evropské unie a nikoliv podle článku 5 odst. 1 písm. a/, případně odst. 3
uvedeného předpisu. Vycházel z toho, že předmětem řízení není plnění
ze závazkového vztahu a nejedná se ani o protiprávní jednání. Zároveň
okresní soud odůvodnil výrok o vrácení soudního poplatku a o nákladech
řízení.
Proti tomuto usnesení se včas odvolala žalobkyně. Namítala, že lze v
tomto případě aplikovat článek 5 bod 1 písm. a/, neboť získání průkazů
původu koní jako listin, jejichž vydání se žalobkyně domáhá, a které
jsou potřebné k nakládání s koňmi, má základ v kupní smlouvě a jde
tak o nárok z této kupní smlouvy. Dále odvolatelka má za to, že když
se žalovaný průkazů původu koní zmocnil v roce 2002 v nepřítomnosti
žalobkyně, pak je jeho jednání postaveno na roveň jednání protiprávnímu
a je dána příslušnost i podle článku 5 odst. 3 nařízení č. 44/2001. Z obou
důvodů je proto podle odvolatelky dána příslušnost Okresního soudu v
Písku.
Odvolací soud rozhodoval bez nařízení odvolacího jednání (§ 214 odst. 2
písm. c/ o.s.ř.), protože projednával odvolání směřující proti rozhodnutí
nikoliv ve věci samé.
Odvolání je důvodné.
Okresní soud správně použil nařízení Rady (ES) č. 44/2001, protože
žaloba byla podána 25.3.2005, tedy po vstupu České republiky do
Evropské unie (1.5.2004), přičemž jde o spor, kde jedním z účastníků
(žalovaným) je osoba mající bydliště na území členského státu Evropské
unie odlišného od České republiky. Jde o bydliště ve Spolkové republice
Německo.
Podle článku 2 bod 1 citovaného nařízení mohou být osoby, které mají
bydliště na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní
příslušnost, žalovány u soudů tohoto členského státu. Podle článku 3 bod
1 mohou být osoby, které mají bydliště na území některého členského
státu, žalovány u soudu jiného členského státu pouze na základě pravidel
stanovených v oddílech 2 – 7 kapitoly II..
Z uvedených ustanovení plyne, že v případě, že je žalována osoba bydlící
na území některého členského státu, může být u jiného členského státu
žalována pouze v případě, že jde o tzv. příslušnost danou na výběr nebo
výlučnou příslušnost, jejichž pravidla jsou v obou případech stanoveny v
oddílech 2 – 7 kapitoly II..
V tomto případě je namítáno, že žalobkyně žalovala u soudu daného
na výběr, protože jde podle ní buď o nárok ze smlouvy nebo jde o věc
týkající se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň
protiprávnímu jednání.
Odvolací soud zcela sdílí závěr soudu prvého stupně, že nejde o nárok
plynoucí ze smlouvy.
Průkaz o původu koně je listinou, která je úzce spjata s koněm, o jehož
původu svědčí, a z tohoto důvodu je nutno takovou listinu považovat
za příslušenství věci (§ 121 odst. 1 o.z.). Nárokem ze smlouvy (kupní)
by vydání této listiny bylo v případě, že by nebyla tato listina předána
prodávajícím kupujícímu spolu s koňmi při jejich prodeji (nákupu). O
takovéto situaci však tvrzení žalobkyně v žalobě nehovoří. Žalobkyně v
žalobě tvrdí, že příslušné listiny, jejichž vydání žaluje, po uzavření kupní
smlouvy měla, avšak byly jí žalovaným odcizeny. V takovém případě
nejde o nárok plynoucí ze smlouvy.
Pro posouzení otázky, zda by v úvahu přicházela příslušnost podle článku
5 bod 3 citovaného nařízení, je podstatné znění příslušného ustanovení.
Citované ustanovení uvádí, že osoba, která má bydliště na území
některého členského státu, může být v jiném členském státě žalována ve
věcech týkajících se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno
na roveň protiprávnímu jednání, u soudu místa, kde došlo nebo může
dojít ke škodné události.
Z citovaného ustanovení plyne, že tato příslušnost je dána jen ve věcech,
ve kterých jde o protiprávní jednání či o jednání postavené mu na roveň,
jehož následkem je škodná událost. Usuzovat na zmíněný charakter
jednání lze jen z tvrzení žaloby.
Podle judikatury Soudního dvora k nařízení č. 44/2001 o pravomoci
soudů, uznání a výkonu rozhodnutí ve věcech občanských a obchodních,
patří do této skupiny například žaloba poškozeného či pojistitele,
který zaplatil škodu na dopravované zásilce poškozenému, a teď žalují
skutečného dopravce (C-51/97 vydané v r. 1998), či žaloba, jejímž
obsahem je náhrada škody způsobená pomluvou publikovanou v tisku
rozšiřovaném v několika členských státech – lze ji žalovat u soudu
každého členského státu, kde byla tiskovina rozšiřována (C-68/93 z r.
1995).
Ve vztahu k projednávané věci to znamená, že je-li tvrzeno v žalobě
odcizení žalobou vymáhaných listin, je tvrzeno nepochybně protiprávní
jednání, které mělo za následek škodnou událost spočívající v tvrzené
újmě žalobkyně, a je tedy dána příslušnost soudu, kde ke škodné události
– odcizení předmětných listin - došlo. Jak správně odvolatelka v odvolání
uvádí, je soud posuzující příslušnost povinen vycházet pouze z tvrzení
uvedených v žalobě a nemůže brát v úvahu vyjádření žalovaného o tom,
že skutkový stav je jiný než je v žalobě vylíčen. Je tedy nerozhodné, že
v současné době je skutkový stav sporný, stejně jako vlastnictví (právní
posouzení skutkového stavu). Právě proto, že okresní soud přihlédl k
spornosti skutkového stavu, dospěl k závěru, že nejde o žalobu ve věci
týkající se protiprávního jednání či jednání postaveného jemu na roveň
nebo nároků z takového jednání. Pokud by přihlédl jen k tvrzení v žalobě,
musel by dospět ke stejnému závěru jako soud odvolací.
Podle § 220 odst. 3 o.s.ř. ve znění účinném od 1.4.2005, nejsou-li
podmínky pro potvrzení usnesení, jímž bylo rozhodnuto o předběžném
opatření, nebo jiného usnesení, kterým nebylo rozhodnutu ve věci samé,
nebo pro jejich zrušení podle § 219a odst. 1, odvolací soud je změní.
V tomto případě podmínky pro potvrzení napadeného usnesení nejsou,
protože odvolací soud je jiného právního názoru na příslušnost soudu v
této věci, nejsou podmínky ani pro zrušení napadeného usnesení, proto
bylo změněno tak, že řízení se nezastavuje a soudní poplatek, vázaný jen
na probíhající řízení, se nevrací.
Soud prvého stupně je vázán právním názorem odvolacího soudu
spočívajícím v tom, že Okresní soud v Písku je soudem příslušným podle
nařízení Rady (ES) č. 44/2001, konkrétně podle článku 5 bod 3, neboť
jde o soud místa, kde došlo k odcizení žalovaných věcí, tedy k újmě
žalobkyně a tím ke škodné události. Jsou tedy dány podmínky řízení podle
§ 103 o.s.ř. a není důvod k zastavení řízení podle § 104 odst. 1 o.s.ř..
P o u č e n í: Proti tomuto usnesení není dovolání přípustné.
Krajský soud v Českých Budějovicích
dne 14. července 2005