JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 30 Cdo 5019/2017 
Typ 
rozhodnutí:USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:B   
Aplikovaná 
norma:čl. 6 odst. 1 Na řízení (EU) č. 1215/2012  
Heslo: Dovolání 
Příslušnost soudu mezinárodní  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2018:30.CDO.5019.2017.1 
Právní v ěta:Žalovanou s bydlišt ěm na ostrov ě Man je t řeba považovat pro 
účely posouzení mezinárodní p říslušnosti podle na řízení 
Brusel I bis za osobu s bydlišt ěm mimo členské státy Evropské 
unie. 
Datum 
rozhodnutí:11.12.2018 
Datum 
jednání ES :22.05.2019 
30 Cdo 5019/2017-120 
USNESENÍ 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senát ě složeném z p ředsedy JUDr . Pavla 
Simona a soudc ů Mgr. Víta Bi čáka a JUDr. Bohumila Dvo řáka v právní v ěci žalobce JUDr. 
Jaroslava Svobody , se sídlem v Brn ě, Heršpická 800/6, insolven čního správce dlužníka 
ECM Real Investments A. G.,  se sídlem v Luxembourgu, Charles de Gaulle 2, L-16 53, 
Lucemburské vévodství, proti žalované TELOR INTERNATIONAL LIMITED , reg. č. 
075536C, se sídlem v Douglas 1 MI 2SH, Victoria Str eet, Isle of Man, zastoupené Mgr. Ing. 
Jind řichem Hrochem, advokátem se sídlem v Praze 4, Bohus lava ze Švamberka 1284/12, o 
zaplacení 2 501 000 EUR s p říslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 4 pod sp. 
zn. 60 C 24/2015, o dovolání žalované proti usnesen í M ěstského soudu v Praze ze dne 4. 4. 
2017, č. j. 19 Co 71/2017-90, takto:
Dovolání se zamítá.
Od ůvodn ění:
I. Dosavadní pr ůběh řízení 
1. Žalobce se domáhá zaplacení částky 2 501 000 EUR s p říslušenstvím z titulu 
bezd ůvodného obohacení, když tato pohledávka vznikla dlu žníku proti žalované a byla řádn ě 
zapsána do majetkové podstaty dlužníka. 
2. Městský soud v Praze jako soud odvolací napadeným usn esením potvrdil usnesení 
Obvodního soudu pro Prahu 4 jako soudu prvního stupn ě ze dne  27. 12. 2016, č. j. 60 C 
24/2015-74, kterým byl zamítnut návrh žalované na z astavení řízení (výrok I) a námitka 
místní nep říslušnosti vznesená žalovanou (výrok II). 
3. Soud prvního stupn ě konstatoval, že žalovaná je právnickou osobou se s ídlem na 
ostrov ě Man, na jehož území se neuplatní unijní p ředpisy. Podle soudu prvního stupn ě je sice 
třeba vyjít z unijního p ředpisu, na řízení Evropského Parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze 
dne 12. 12. 2012 o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a 
obchodních v ěcech (přepracované zn ění), dále jen „na řízení Brusel I bis“, avšak má-li 
žalovaná sídlo na území ostrova Man, stanoví článek 6 na řízení Brusel I bis použitelnost 
národních jurisdik čních norem, tedy zákona č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu 
soukromém (dále jen „ZMPS“). Soud následn ě na v ěc aplikoval ustanovení § 86 odst. 2 
ob čanského soudního řádu a § 6 ZMPS a dovodil, že je dána pravomoc soud ů České 
republiky a p říslušnost Obvodního soudu pro Prahu 4, nebo ť žalovaná má v obvodu tohoto 
soudu majetek, konkrétn ě je akcioná řem akciové spole čnosti HMZ, a. s., I ČO 47672811, se 
sídlem v Praze 4, Na Strži  65/1702. Krom ě toho zjistil existenci majetku žalované ve form ě 
pohledávky p řihlášené do insolven čního řízení dlužníka vedeného u M ěstského soudu v 
Praze, jejíž existenci výslovn ě potvrdila i žalovaná .
4. Odvolací soud se zcela ztotožnil s právním názore m soudu prvního stupn ě. V rámci 
právního posouzení stejn ě jako soud prvního stupn ě vycházel z ustanovení § 6 odst. 1 ZMPS 
a § 86 odst. 2 ob čanského soudního řádu. S odkazem na judikaturu Nejvyššího soudu 
odvolací soud uvedl, že majetkem se podle ustálené judikatury rozum ějí jednak v ěci movité a 
nemovité, jednak pohledávky a další práva a hodnoty oceniteln é pen ězi . Akcie, jejichž  
vlastníkem je žalovaná, pak p ředstavují majetkovou hodnotu ocenitelnou v pen ězích, které 
jsou p řevoditelné za úplatu , tudíž se podle odvolacího soudu nesporn ě jedná o majetek 
žalované nacházející se v Praze 4. Dále odvolací so ud k námitkám žalované uvedl, že z 
hlediska posouzení místní p říslušnosti a pravomoci soudu je nerozhodné, do jaké  míry 
uvedená spole čnost vyvíjí či nevyvíjí činnost a zda vytvá ří další majetkové hodnoty či 
nikoliv. Z uvedených d ůvod ů odvolací soud neshledal d ůvody pro zastavení řízení podle § 
104 ob čanského soudního řádu ani vyslovení místní nep říslušnosti Obvodního soudu pro 
Prahu 4. Napadené usnesení soudu prvního stupn ě proto jako v ěcn ě správné potvrdil .
II. Dovolání a vyjád ření k n ěmu 
5. Usnesení odvolacího soudu napadla žalovaná v celé m rozsahu dovoláním, ve kterém 
uplatnila následující dovolací d ůvody.
6. Soud prvního stupn ě v projednávané v ěci nezkoumal spln ění podmínek řízení z moci 
úřední a touto otázkou se za čal zabývat až po podání námitky žalované.
7. Odvolací soud ani soud prvního stupn ě navíc podle žalované nezkoumaly spln ění 
podmínek v plném rozsahu, ale pouze z hlediska záko na č. 91/2012 Sb. jako českého  
právního p ředpisu upravujícího pravomoc a p říslušnost soudu ve sporech s cizím prvkem, 
avšak zcela z řejm ě p řehlédly povinnost aplikovat p říslušné p ředpisy Evropské unie, které 
jsou v hierarchii platných právních p ředpis ů nad řazeny zákon ům České republiky . Podle 
žalované je tedy t řeba zkoumat, zda se na řízení Brusel I bis vztahuje též na osoby „s 
příslušností na Isle of Man“. K tomu odkazuje na knih u „Cross-Border Enforcement of 
Claims in the EU: History, Present Time and Future“  autora Mikaela Berglunda, v níž podle 
žalované autor uvádí p říklady vyn ětí z použití na řízení Brusel I bis pro tzv. Channel Islands 
včetn ě Isle of Man, a dospívá k záv ěru, že se na řízení nepoužije mezi Francií a Isle of Man, 
nikoli mezi jakýmkoli státem Evropské Unie a Isle o f Man. Z uvedeného podle žalované 
plyne obecné použití na řízení Brusel I bis také pro osoby s „p říslušností na Isle of Man“ s 
možnými sjednanými výjimkami, avšak žalované není z námo, že by byla mezi Českou 
republikou a Isle of Man taková výjimka z aplikace tohoto na řízení sjednána.
8. Přípustnost dovolání žalovaná dovozuje na základ ě ustanovení § 237 ob čanského 
soudního řádu, nebo ť podle ní napadené rozhodnutí závisí na vy řešení otázky procesního 
práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodo vací praxe dovolacího 
soudu, kterou v dovolání specifikuje.
9. Žalobce ve vyjád ření k dovolání uvedl, že trvá na tom, že k projedná ní podané žaloby 
je dána pravomoc soud ů České republiky a p říslušnost Obvodního soudu pro Prahu  4, 
přičemž se žalobce pln ě ztotož ňuje se záv ěry soudu prvního stupn ě a soudu odvolacího. 
Žalobce má za to, že ostrov Man není členským státem Evropské unie, nýbrž má pouze status  
přidruženého člena, a tudíž na daný p řípad nelze aplikovat na řízení Brusel I bis. S ohledem na 
uvedené skute čnosti žalobce navrhuje, aby Nejvyšší soud dovolání v celém rozsahu zamítl.
III. Zastoupení, včasnost a náležitosti dovolání 
10. Nejvyšší soud v dovolacím řízení postupoval a o dovolání rozhodl podle zákona č. 
99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění ú činném od 1. 1. 2014 do 29. 9. 2017 (viz čl. II 
bod 2 zákona č. 293/2013 Sb. a  čl. II bod 2 zákona č. 296/2017 Sb.), dále jen „o. s. ř.“.
11. Dovolání bylo podáno v čas, osobou k tomu oprávn ěnou, za spln ění podmínky § 241 
odst. 1 o. s. ř. a obsahovalo náležitosti vyžadované ustanovením §  241a odst. 2 o. s. ř. 
Nejvyšší soud se proto dále zabýval p řípustností dovolání .
IV.Přípustnost dovolání 
12. Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. lze dovoláním napadnout pravomocná rozhodnutí 
odvolacího soudu, jestliže to zákon p řipouští .
13. Podle § 237 o. s. ř. není-li stanoveno jinak, je dovolání p řípustné proti každému  
rozhodnutí odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí, jestliže napadené rozhodnutí  
závisí na vy řešení otázky hmotného nebo procesního práva, p ři jejímž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího s oudu nebo která v rozhodování 
dovolacího soudu dosud nebyla vy řešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdíln ě 
anebo má-li být dovolacím soudem vy řešená právní otázka posouzena jinak.
14. Námitka žalované , že soudy nezkoumaly spln ění podmínek řízení ve vztahu k 
mezinárodní p říslušnosti z moci ú řední, nýbrž se touto otázkou za čaly zabývat až po podání 
námitky žalované, nem ůže založit p řípustnost dovolání podle § 237 o. s. ř., nebo ť postup 
soud ů, kdy bylo spln ění podmínek řízení zkoumáno až po podání námitky žalované je v 
souladu s judikaturou Nejvyššího soudu (srov. usnes ení Nejvyššího soudu ze dne 28. 1. 2016, 
sp. zn. 29 Cdo 452/2014, uve řejn ěné pod číslem 17/2017 Sbírky soudních rozhodnutí a 
stanovisek). 
15. Dovolání je však p řípustné pro posouzení otázky, zda území ostrova Man  spadá do 
rozsahu teritoriální p ůsobnosti na řízení Brusel I bis, nebo ť uvedená otázka dosud nebyla 
dovolacím soudem vy řešena. 
V. Důvodnost dovolání a právní úvahy dovolacího soudu 
16. Dovolání není d ůvodné.
17. Ostrov Man je britské korunní závislé území, nen í tedy formální sou částí Spojeného 
království Velké Británie a Severního Irska. Není tak ani členem Evropské unie , přičemž jeho 
vztah k ní je speciáln ě upraven. Smlouva o fungování Evropské unie (dále j en „SFEU“) v 
článku 355 (bývalém čl. 299 Smlouvy o ES) konkrétn ě stanoví teritoriální p ůsobnost t ěchto 
smluv, čímž sou časn ě determinuje aplikovatelnost unijního práva na vyme zeném území. Ve 
vztahu k území ostrova Man p řitom uvádí ve svém odstavci 5 písm. c) následující:  
„Ustanovení Smluv se vztahují na britské Normanské ostrovy a ostrov Man jen v mí ře 
nezbytné pro zajišt ění použitelnosti pravidel, jež jsou pro tyto ostrovy stanoveny ve Smlouv ě 
o p řistoupení nových členských stát ů k Evropskému spole čenství a k Evropskému 
spole čenství pro atomovou energii podepsané dne 22. 1. 19 72“. 
18. SFEU tak v otázce rozsahu použitelných unijních pravidel ve vztahu k území ostrova 
Man odkazuje na Smlouvu o p řistoupení Dánska, Irska a Spojeného království. Ta konkrétn ě 
stanovuje, že území ostrova Man je sou částí celní unie. Samotný rozsah použitelných 
unijních pravidel na území ostrova Man pak upravuje  Protokol č. 3 k této smlouv ě. 
19.  Pravidla týkající se celních záležitostí a kvan titativních omezení se na území ostrova 
Man aplikují za stejných podmínek jako v Evropské u nii. Stejn ě tak se uplatní pravidla 
týkající se volného pohybu zem ědělského a pr ůmyslového zboží, jakož i cla a poplatky k  
němu se vztahující. Další oblasti však Protokolem upr aveny nejsou, naopak je kup říkladu 
výslovn ě stanoveno, že ob čané ostrova Man, a čkoliv jsou rovn ěž britskými ob čany, 
nepožívají výhod vyplývajících z volného pohybu oso b a služeb.
20. S ohledem na gesci výše uvedeného článku 355 SFEU tak na území ostrova Man jsou 
aplikovatelné toliko unijní p ředpisy nezbytné pro zajišt ění použitelnosti výše uvedených 
pravidel. Jak uvádí i samotná vláda ostrova Man, žá dná další legislativa Evropské unie na 
území ostrova Man aplikovatelná není (viz 
https://www.gov.im/media/624101/protocol3relationsh ipwiththeeu.pdf ). 
21. Tomuto záv ěru p řisv ědčuje i odborná literatura. Kup říkladu P. Bello ňová v komentá ři 
k zákonu č. 91/2012 Sb., o mezinárodním právu soukromém, uvád í, že na území ostrova Man 
se ve smyslu článku 355 SFEU právo Evropské unie obecn ě v ůbec neuplatní (srov. 
PAUKNEROVÁ, M., ROZEHNALOVÁ, N., ZAVADILOVÁ, M. a kol. Zákon o 
mezinárodním právu soukromém. Komentá ř k § 2. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2013, 700 s.). 
Ve vztahu k d řív ějšímu na řízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. 12. 2000 o p říslušnosti a 
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v ob čanských a obchodních v ěcech, dále jen 
„na řízení Brusel I“, pak komentá řová literatura uvádí, že s ohledem na článek 355 odst. 5 
písm. c) SFEU na řízení Brusel I na území ostrova Man neplatí (srov. MAGNUS, U., 
MANKOWSKI, P. a kol. Brussels I Regulation. Second Revised Edition. Mnichov: Sellier 
European Law Publishers, 2012, s. 30). Stejn ě tak není ostrov Man smluvní stranou 
Bruselské či Luganské úmluvy. 
22. Žalovaná literaturu, na níž odkazuje ve svém dov olání, interpretuje nesprávn ě. Lze 
sice p řisv ědčit, že autor jako p říklad uvádí, že se na řízení Brusel I neuplatní mezi ostrovem 
Man a Francií, z ni čeho však nevyplývá záv ěr autora, že se jedná o výjimku toliko ve vztahu 
k Francii či že se na řízení mezi ostrovem Man a ostatními členskými státy uplatní. Autor 
naopak na stran ě p ředcházející uvedenému záv ěru výslovn ě uvádí, že se (tehdejší) Smlouva o 
ES uplatní ve vztahu k ostrovu Man pouze v omezeném  rozsahu. V poznámce pod čarou 
potom autor odkazuje na odbornou literaturu, podle které není na řízení Brusel I ve vztahu k 
území ostrova Man aplikovatelné. To práv ě s ohledem na čl. 299 odst. 6 písm. c) Smlouvy o 
ES [nyn ější čl. 355 odst. 5 písm. c) SFEU], jak bylo uvedeno výše .
23. Dovolací soud na základ ě výše uvedeného uzavírá, že území ostrova Man nespa dá do 
teritoriálního rozsahu na řízení Brusel I bis. Má-li žalovaná bydlišt ě na území ostrova Man, 
musí se tak s odkazem na článek 4 odst. 1 na řízení Brusel I (respektive čl. 6 odst. 1 na řízení 
Brusel I bis) aplikovat vnitrostátní právní p ředpisy. Právní posouzení dané otázky odvolacím 
soudem je proto správné.
VI.Záv ěr
24. Nejvyšší soud z výše uvedených d ůvod ů dovolání žalované podle ustanovení §  243d 
písm. a) o. s. ř. zamítl. 
25. O náhrad ě náklad ů řízení v četn ě náklad ů řízení dovolacího rozhodne soud v 
rozhodnutí, jímž se řízení kon čí (§ 151 odst. 1 část v ěty p řed st ředníkem o. s. ř.). 
Pou čení: Proti tomuto rozhodnutí není p řípustný opravný prost ředek.
V Brn ě dne 11. 12. 2018 
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu