5 Co 2585/2005
U s n e s e n í
Krajský soud v Českých Budějovicích rozhodl jako soud odvolací v senátě
složeném z předsedkyně JUDr. M. B. a soudců JUDr. J. H. a JUDr. F. K. ve
věci péče o nezletilého M. L., nar (...) 1988, a nezletilého K. L., nar (...)
1992, oba bytem Sch. C., Spolková republika Německo, děti matky S. P.,
nar (...), bytem Sch. C., Spolková republika Německo, zastoupené Mgr.
V. J., advokátem se sídlem v P., a otce M. L., nar (...), bytem J., Česká
republika, o určení výživného pro nezletilé děti, o odvolání matky proti
usnesení Okresního soudu v Jindřichově Hradci ze dne 30.8.2005, č.j. 9
Nc 122/2005-26,
t a k t o :
Usnesení soudu prvního stupně se m ě n í tak, že řízení o určení
výživného pro nezletilého M. L. a pro nezletilého K. L., se n e z a s t a v u
j e .
O d ů v o d n ě n í :
Napadeným usnesením soud prvního stupně zastavil řízení o určení
výživného pro nezl. M. L. a pro nezl. K. L. „pro nedostatek pravomoci
a příslušnosti“ a rozhodl o nákladech řízení. Odůvodnil své rozhodnutí
tím, že český soud nemá pravomoc v této věci rozhodovat, protože je
nutno pravomoc českého soudu posuzovat podle nařízení rady (ES) č.
44/2001, oddílu 2 článku 5 bodu 2, kterým je určena zvláštní příslušnost
soudu ve věcech týkajících se výživného. Nelze použít ustanovení § 84
o.s.ř. a článků 2 a 3 bodu 1 nařízení rady (ES) č. 44/2001, na které
odkazuje matka, protože pro řízení o výživném se příslušnost soudu
členského státu řídí právě zvláštní příslušností stanovenou v oddílu 2
článku 5 bodem 2 nařízení č. 44/2001. Podle tohoto článku je příslušný k
projednání věci soud v místě, kde má osoba oprávněná k výživě bydliště
nebo místo obvyklého pobytu. Okresní soud dovodil, že oprávněnou
osobou k výživě jsou nezl. děti, které bydlí v Německu. S odkazem na
ustanovení § 104 odst. 1 o.s.ř. okresní soud řízení zastavil.
Proti tomuto usnesení se včas odvolala matka nezl. dětí. Namítala, že
okresní soud pravomoc českého soudu posoudil nesprávně, neboť se měl
řídit obecným ustanovením nařízení rady (ES) č. 44/2001 uvedeném v
oddílu 1 článek 2 bod 1. Podle tohoto ustanovení může být osoba, která
má bydliště na území některého členského státu žalována před soudem
tohoto státu, a to bez ohledu na státní příslušnost. Podle názoru žalobce
je třeba vzhledem k ustanovení oddílu 1 článku 2 bod 2 uvedeného
nařízení použít ustanovení § 9 odst. 1 o.s.ř. ve spojení s § 84 o.s.ř. o
obecném soudu žalovaného podle jeho bydliště. Naopak nelze použít
ustanovení § 88 písm. c) o.s.ř. o výlučné místní příslušnosti. Bylo by
podle matky možno použít i ustanovení § 86 odst. 2 o.s.ř. o příslušnosti
soudu, v jehož obvodu má ten, proti němuž žaloba směřuje, majetek.
Příslušnost, podle které rozhodoval soud prvního stupně, je podle
odvolatelky pouze příslušností danou na výběr a nevylučuje možnost
použití ustanovení oddílu 1 článku 2 bod 1 nařízení č. 44/2001, z něhož
matka vychází. Odvolatelka pak poukazovala na „druhy“ příslušnosti
upravené v jednotlivých oddílech nařízení č. 44/2001 s tím, že jen v
oddíle 6 jde o příslušnost výlučnou. Matka navrhovala, aby odvolací soud
napadené usnesení zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu
řízení.
Odvolací soud přezkoumal napadené usnesení nejen z hlediska odvolacích
důvodů uvedených odvolatelkou (§ 212a odst. 1 o.s.ř.) a rozhodl bez
nařízení odvolacího jednání, jak to umožňuje ustanovení § 214 odst. 2
písm. c) o.s.ř. (nejde o rozhodnutí ve věci samé).
Odvolání matky je důvodné, i když se odvolací soud neztotožňuje se
všemi argumenty v něm uvedenými.
Je třeba vyjít z toho, že návrh na zahájení řízení (žaloba) byl podán k
Okresnímu soudu v Jindřichově Hradci dne 25.2.2005. Zároveň je třeba
vzít v úvahu, že nezl. děti s matkou žijí ve Spolkové republice Německo,
zatímco otec žije v České republice. Není podstatné státní občanství
kteréhokoliv z účastníků řízení. Podstatné je, že všichni účastníci žijí
na území členských států Evropské unie. Vzhledem k tomu je nutno
použít výlučně předpisy Evropské unie, což je v tomto případě nařízení
č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
občanských a obchodních věcech. Nelze proto pro posouzení mezinárodní
příslušnosti (potažmo pravomoci českých soudů) použít ani ustanovení
občanského soudního řádu, ani ustanovení zákona o mezinárodním
právu soukromém a procesním č. 97/1963 Sb., která lze aplikovat jen v
případě, že nejde o členské státy Evropské unie. Podle článku 1 nařízení
č. 44/2001 se toto nařízení vztahuje na věci občanské a obchodní bez
ohledu na druh soudu. Nevztahuje se zejména na věci daňové, celní
a správní (bod 1). V bodu 2 uvedeného článku se uvádí, na které věci
se toto nařízení nevztahuje, přičemž věc výživného pro nezl. děti nelze
podřadit ani pod jeden druh věcí tam uvedených. Naopak v tomto nařízení
se věc výživného konkrétně zmiňuje, a to v článku 5 bod 2 ( oddíl 2
nazvaný zvláštní příslušnost ).
Nařízení rady č. 44/2001 ve svém článku 2 (oddíl 1 nazvaný obecná
ustanovení) uvádí, že nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby,
které mají bydliště na území některého členského státu, bez ohledu na
svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu. Podle
bodu 2 téhož článku se použijí na osoby, které nejsou státními příslušníky
členského státu, v němž mají bydliště, pravidla pro určení příslušnosti,
která se použijí pro jeho vlastní státní příslušníky. Vzhledem k tomu, že
otec, proti kterému žaloba (návrh na zahájení řízení) směřuje, je dle
obsahu spisu též českým občanem, nemá tento bod 2 pro danou věc
žádný význam. Bod 1 (viz. shora) je obecným pravidlem pro posouzení
mezinárodní příslušnosti (z hlediska občanského soudního řádu jde o
pravidlo pro posouzení pravomoci českého soudu).
V článcích 5 až 23 jsou uvedeny odchylky od obecného pravidla
mezinárodní příslušnosti. V článcích 5 až 7 je uvedena pravomoc
(mezinárodní příslušnost) na výběr daná. V těchto případech je na žalobci,
zda podá žalobu podle obecného pravidla u soudu členského státu, v
jehož obvodu má žalovaný bydliště, nebo využije možnosti podat žalobu u
soudu příslušného podle jiných kritérií. Vedle obecného soudu žalovaného
je tak k řízení příslušný také soud určený dle dalších hledisek. Jedním z
těchto hledisek je, a to ve věcech týkajících se výživného, bydliště nebo
místo obvyklého pobytu osoby oprávněné k výživě nebo je-li věc týkající
se výživného věcí vedlejší v řízení týkajícím se osobního stavu, u soudu,
který je k tomuto řízení příslušný podle práva státu místa řízení, pokud
tato příslušnost není založena pouze státní příslušností některé ze stran.
Přitom je uvedené ustanovení nutno vykládat tak, že jde o jakoukoliv
osobu, která podala žalobu na určení výživného a jeho výše.
Odvolací soud tedy sdílí stanovisko odvolatelky, že příslušnost ve věcech
výživného uvedená v článku 5 bod 2, daná bydlištěm nebo místem
obvyklého pobytu osoby oprávněného k výživě, je příslušností danou na
výběr a vybrat si takovou příslušnost může jakákoliv osoba, která podá
návrh na určení výživného. Jestliže v tomto případě si matka, která návrh
na zahájení řízení o určení výživného podala, tuto zvláštní příslušnost
nevybrala, ale podala svůj návrh k soudu, na jehož území má otec, proti
kterému žaloba směřuje, své bydliště, využila tak ustanovení článku 2
bod 1 nařízení č. 44/2001 a žalovala k soudu mezinárodně příslušnému
podle uvedeného ustanovení. Nelze jí vnucovat příslušnost danou na
výběr, když si ji nevybrala.
K závěru, že příslušnost uvedená v článku 5 bod 2 cit. nařízení je
skutečně příslušností danou na výběr a nikoliv výlučnou příslušností,
která by nastávala ve všech věcech výživného, přičemž by vylučovala
obecnou příslušnost, dospěl odvolací soud z formulace článků 2, 3 a 5 a
při srovnání s formulacemi článků 22 a 23 cit. nařízení.
V článku 3 bod 1 se uvádí, že osoby, které mají bydliště na území
některého členského státu, mohou být u soudu jiného členského státu
žalovány pouze na základě pravidel stanovených v oddílech 2 až 7 této
kapitoly. V oddílech 2 až 7 této kapitoly (kapitola 1) se jako o výlučné
příslušnosti hovoří jenom v článcích 22 a 23. Jde o případy výlučné
příslušnosti např. pro řízení, jehož předmětem jsou věcná práva k
nemovitostem. Tam se také výslovně stanoví, že je dána bez ohledu na
bydliště (článek 22). V článku 23 pak je jako výlučná příslušnost označena
příslušnost podle dohody stran.
V této věci, kde je předmětem řízení výlučně určení výživného pro nezl.
děti, a to na základě návrhu (žaloby), který podala matka nezl. dětí žijící
i s dětmi ve Spolkové republice Německo, a kde otec má bydliště v České
republice, je dána podle předpisů Evropské unie (nařízení č. 44/2001 Sb)
mezinárodní příslušnost soudů České republiky (soudy České republiky
jsou z hlediska občanského soudního řádu nadány pravomocí tuto věc
rozhodnout).
Odvolací soud v tomto smyslu napadené usnesení podle § 220 odst.
3 o.s.ř. změnil. Uvedené ustanovení uvádí, že odvolací soud změní
usnesení, kterým nebylo rozhodnuto ve věci samé, jestliže nejsou
podmínky pro potvrzení usnesení nebo pro jeho zrušení podle § 219a
odst. 1 o.s.ř. V tomto případě nelze napadené usnesení potvrdit pro jeho
věcnou nesprávnost a zrušit je nelze podle § 219a odst. 1 o.s.ř., protože
jemu předcházející řízení procesními vadami netrpělo, samotné rozhodnutí
není nepřezkoumatelné a rozsah účastenství je správný. Jestliže je
vyloučeno potvrzení i zrušení napadeného usnesení, nezbývá než jej
změnit tak, že řízení o určení výživného pro nezl. děti se nezastavuje.
P o u č e n í : Proti tomuto usnesení není dovolání přípustné.
Krajský soud v Českých Budějovicích
dne 31. října 2005