Název judikátu:  Promlčení a vykonatelnost cizozemského rozhodnutí  
Soud:  Nejvyšší soud  
Datum rozhodnutí:  02/06/2020  
Spisová značka:  20 Cdo 3031/2019  
ECLI:  ECLI:CZ:NS:2020:20.CDO.3031.2019.1  
Typ rozhodnutí:  USNESENÍ  
Heslo:  Vykonatelnost rozhodnutí  
Dotčené předpisy:  § 237 o. s. ř.  
čl. 41 Nařízení (ES) č. 44/2001  
Kategorie rozhodnutí:  D EU  
 
20 Cdo 3031/2019 -79  
 
 
 
 
USNESENÍ  
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně senátu JUDr. Miroslavy 
Jirmanové, Ph.D., a soudců JUDr.  Aleše Zezuly a JUDr. Zbyňka Poledny v exekuční věci 
oprávněného GARAGE PHILIP BODEN NV , se sídlem v Belgickém království, Tongeren, 
Luikersteenweg 204, identifikační číslo osoby 65.384, zastoupeného JUDr. Vladimírem 
Bulinským, advokátem se sídlem v Brně, třída Kpt. Jaroše 1932/13, proti povinnému  J. M. L. M. 
H., se sídlem ve XY, identifikační číslo osoby XY, zastoupenému Mgr. Petrem Olbortem, 
advokátem se sídlem ve Zlíně, Nad Vývozem 4828, o prohlášení vykonatelnosti cizozemského 
rozhodnutí, vedené u Okres ního soudu ve Zlíně pod sp. zn. 29 EXE 150/2018, o dovolání 
povinného proti usnesení Krajského soudu v Brně ze dne 14. května 2019, č. j. 20 Co 383/2018 -
64, takto:   
I. Dovolání povinného se odmítá .  
II. Povinný je povinen  zaplatit oprávněnému na náhradě ná kladů dovolacího řízení částku 1 
270,50 Kč do tří dnů od právní moci tohoto usnesení k rukám advokáta JUDr. Vladimíra 
Bulinského.   
 
Stručné odůvodnění (§ 243f odst. 3 o. s. ř.):   
 
Ve shora označené věci Okresní soud ve Zlíně (dále „soud prvního stupně“) us nesením ze dne 12. 
září 2018, č. j. 29 EXE 150/2018 -50, prohlásil za vykonatelný rozsudek Odvolacího soudu v 
Antverpách (Hof van beroep van Antwerpen), Belgické království, sp. zn. C/2126/2004 – 
2004/P/767, č. 2126, ze dne 23. 12. 2004 (výrok I.), a dále r ozsudek pracovního soudu v 
Antverpách, pobočka Tongeren (Arbeidsrechtbank Antverpen), Belgické království, sp. zn. AR 
326/2000, ze dne 24. 4. 2006 (výrok II.); zároveň zamítl návrh oprávněného na nařízení exekuce 
podle uvedených cizozemských rozhodnutí (vý rok III.).   
K odvolání povinného Krajský soud v Brně (dále „odvolací soud“) usnesením ze dne 14. 5. 2019, 
č. j. 20 Co 383/2018 -64, usnesení soudu prvního stupně ve výrocích I. a II. potvrdil. V 
odůvodnění uvedl, že podle nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dn e 22. 12. 2000 o příslušnosti a 
uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení 
Brusel I“) je nutno rozhodnutí prohlásit za vykonatelné na území České republiky, je -li 
vykonatelné v zemi původu a splňuje -li vešker é náležitosti uvedené v čl. 41 nařízení Brusel I, aniž 
by soud byl oprávněn přezkoumávat jeho vykonatelnost či věcnou správnost (k tomu poukázal na 
usnesení Nejvyššího soudu ze dne 7. února 2011, sp. zn. 20 Cdo 4154/2008). Jelikož oprávněný 
všem výše uvede ným požadavkům pro prohlášení vykonatelnosti cizozemského rozhodnutí 
vyhověl, odvolací soud usnesení soudu prvního stupně potvrdil.   
Dovolatel napadl usnesení odvolacího soudu dovoláním, v němž namítá, že usnesení odvolacího 
soudu spočívá na nesprávném právním posouzení věci a ve smyslu § 237 zákona č. 99/1963 Sb., 
občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále rovněž „o. s. ř. “), závisí na vyřešení 
otázky procesního práva, která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena. Ta se 
týká posouzení, zda je soud povinen v řízení o prohlášení vykonatelnosti cizího rozhodnutí 
přezkoumávat promlčení práva přiznaného tímto cizím  rozhodnutím, je -li taková námitka (v řízení 
o prohlášení vykonatelnosti) uplatněna. Odvolací soud tak podle jeho názoru pochybil, jestliže se 
důvodností námitky povinného nezabýval. Na základě těchto důvodů dovolatel navrhl, aby 
dovolací soud usnesení odv olacího soudu a současně i usnesení soudu prvního stupně „ve 
výrocích I. a II.“ zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k novému projednání.   
Oprávněný se ve svém vyjádření ztotožnil s právními závěry odvolacího soudu, neboť je na 
základě čl. 34 a 35 naří zení Brusel I přesvědčen, že soud není v této fázi oprávněn promlčení 
práva přezkoumávat. Krom toho by nároky oprávněného (vymahatelné pohledávky) podle 
rozhodného belgického práva promlčeny beztak nebyly.   
Nejvyšší soud České republiky jako soud dovolací (viz § 10a o. s. ř.) o dovolání rozhodl podle 
občanského soudního řádu ve znění účinném od 30. 9. 2017 (srov. čl. II bod 2 zákona č. 296/2017 
Sb., kterým se mění zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů, 
zákon č. 292/2013 Sb. , o zvláštních řízeních soudních, ve znění pozdějších předpisů, a některé 
další zákony), dále opět „o. s. ř.“, a po zjištění, že dovolání proti pravomocnému usnesení 
odvolacího soudu bylo podáno k tomu legitimovaným účastníkem řízení ve lhůtě uvedené v 
ustanovení § 240 odst. 1 o. s. ř., dospěl k závěru, že dovolání není přípustné (§ 237 o. s. ř.).   
Podle § 237 o. s. ř. není -li stanoveno jinak, je dovolání přípustné proti každému rozhodnutí 
odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení končí, jestliže napadené  rozhodnutí závisí na 
vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od 
ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud 
nebyla vyřešena nebo je dovolacím soudem rozhod ována rozdílně anebo má -li být dovolacím 
soudem vyřešená právní otázka posouzena jinak.   
Podle čl. 38 odst. 1 nařízení Brusel I rozhodnutí vydané v jednom členském státě, které je v tomto 
státě vykonatelné, bude vykonáno v jiném členském státě poté, co zde  bylo na návrh kterékoli 
zúčastněné strany prohlášeno za vykonatelné.   
Podle čl. 41 nařízení Brusel I je rozhodnutí vykonatelné, jakmile jsou splněny formální náležitosti 
uvedené v článku 53, aniž by bylo přezkoumáváno podle článků 34 a 35. Strana, vůči ní ž je výkon 
navrhován, není v této části řízení oprávněna činit k návrhu jakákoli podání.   
Podle čl. 45 odst. 1 nařízení Brusel I soud, u něhož byl opravný prostředek podle článku 43 nebo 
článku 44 podán, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti rozhodn utí pouze na základě 
důvodů uvedených v článcích 34 a 35. Soud vydá neprodleně rozhodnutí. Podle čl. 45 odst. 2 
nařízení Brusel I cizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.   
Nejvyšší soud ve své konstantní rozhodovací praxi opak ovaně zdůraznil, že požadavek, aby 
dovolatel v dovolání konkrétně uvedl, v čem spatřuje splnění předpokladů přípustnosti dovolání, 
je podle ustanovení § 241a odst. 2 o. s. ř. obligatorní náležitostí dovolání (z aktuální judikatury 
srov. např. usnesení Nejv yššího soudu ze dne 15. října 2019, sp. zn. 20 Cdo 3332/2019, usnesení 
Nejvyššího soudu ze dne 17. září 2019, sp. zn. 20 Cdo 3127/2019). Zvolí -li druhý z uvedených 
zákonných předpokladů, tj. předpoklad právní otázky dosud dovolacím soudem neřešené, je 
nedílnou podmínkou pro řádné naplnění tohoto hlediska přípustnosti, že dovolatelem oznámená 
otázka skutečně (objektivně) v rozhodovací praxi Nejvyššího soudu řešena nebyla.   
Nejvyšší soud ve své rozhodovací praxi rovněž vysvětlil, že podle čl. 43 odst. 1 nařízení Brusel I 
může proti rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti kterákoli strana podat opravný 
prostředek, přičemž podle jeho čl. 45 platí, že soud, u něhož je o pravný prostředek podán, zamítne 
nebo zruší prohlášení o vykonatelnosti rozhodnutí (sice) pouze na základě důvodů uvedených v 
článcích 34 a 35 nařízení Brusel I (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 8. srpna 2018, sp. zn. 
20 Cdo 981/2018, popř. také usne sení Nejvyššího soudu ze dne 30. srpna 2012, sp. zn. 20 Cdo 
3785/2010). Věcnou správností exekučního titulu, kterou se rozumí správnost a úplnost 
skutkových zjištění, o která se exekuční titul opírá, jakož i správnost a úplnost právního posouzení 
zjištěnéh o skutku a jejich promítnutí do výroku exekučního titulu, se však odvolací soud v řízení o 
prohlášení vykonatelnosti cizozemského rozhodnutí zabývat nemůže (čl. 36 a čl. 45 odst. 2 
nařízení Brusel I – srov. dále usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. února 2 019, sp. zn. 20 Cdo 
3811/2018, nebo usnesení Nejvyššího soudu ze dne 10. července 2018, sp. zn. 20 Cdo 
5769/2017).   
Evropský soudní dvůr v této souvislosti vyložil, že uplatňuje -li osoba, jež mohla podat opravný 
prostředek proti rozhodnutí o prohlášení vyk onatelnosti, další opravný prostředek proti rozhodnutí 
o nařízení výkonu rozhodnutí (exekuce) poté, co je cizí rozhodnutí prohlášeno za vykonatelné, a 
tento opravný prostředek je založen na stejné argumentaci, na níž mohl být (měl být) založen 
opravný pros tředek proti prohlášení vykonatelnosti (tj. jedná -li se o důvody uvedené v čl. 34 a 35 
nařízení Brusel I), nelze takový opravný prostředek v režimu národního práva užít, neboť by se 
napadení nařízení výkonu rovnalo novému projednání prohlášení vykonatelnos ti poté, co již 
uplynula lhůta stanovená v čl. 36 větě druhé; v konečném důsledku by se dané ustanovení stalo 
neúčinným (srov. rozsudek Soudního dvora ES ze dne 4. února 1988, ve věci 145/86, Horst 
Ludwig Martin Hoffmann proti Adelheid Krieg , nebo usnesení  Nejvyššího soudu ze dne 8. srpna 
2018, sp. zn. 20 Cdo 981/2018). Z toho lze a contrario  dovodit, že až (teprve) proti exekučním 
důsledkům uznaného cizozemského rozhodnutí se povinný může bránit procesními prostředky 
vnitrostátních (zde českých) procesních  předpisů, podle nichž bude exekuce prováděna, a to 
návrhem na zastavení exekuce z důvodu – v tomto případě – promlčení práva (srov. § 268o. s. ř.).   
Toliko skutečnost, že v řízení o prohlášení vykonatelnosti cizozemského rozhodnutí povinný 
uplatnil námitk u promlčení, neodlišuje posuzovaný případ od výše uvedené rozhodovací praxe 
dovolacího soudu, zapovídající přezkoumání cizozemského rozhodnutí ve věci samé, resp. 
umožňující zamítnout nebo zrušit prohlášení o vykonatelnosti rozhodnutí pouze na základě 
důvo dů uvedených v článcích 34 a 35 nařízení Brusel I, mezi něž nenáleží (až ve věci samé 
rozhodná) otázka promlčení práva. Za situace, kdy dovolatelem předestřená otázka již byla v 
rozhodování dovolacího soudu řešena a dovolatel neoznámil jiné skutečnosti, ji miž by předpoklad 
přípustnosti dovolání vymezil, Nejvyšší soud dovolání povinného podle ustanovení § 243c odst. 1 
o. s. ř. bez jednání (§ 243a odst. 1 o. s. ř.) odmítl.   
Rozhodnutí o náhradě nákladů dovolacího řízení se v tomto případě nezdůvodňuje (viz § 243f 
odst. 3 věta druhá o. s. ř.).   
Poučení: Proti tomuto rozhodnutí není přípustný opravný prostředek.  
 
 
V Brně dne 6. 2. 2020  
 
 
JUDr. Miroslava Jirmanová, Ph.D.  
předsedkyně senátu