U S N E S E N Í
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senátě složeném z předsedkyně
JUDr. Kateřiny Hornochové a soudců JUDr. Zdeňka Dese a JUDr. Miroslava
Galluse v právní věci žalobkyně Všeobecné zdravotní poisťovně, proti
žalované Š. Z., o zaplacení 13.132,- Sk, vedené u Okresního soudu v
Českém Krumlově pod sp. zn. 9 C 143/2004, o dovolání žalobkyně proti
usnesení Krajského soudu v Českých Budějovicích ze dne 2. června 2005,
č.j. 22 Co 825/2005-67, takto :
I. Dovolání se zamítá.
II. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů dovolacího řízení.
O d ů v o d n ě n í :
Žalobkyně se po žalované domáhala zaplacení 13.132,- Sk s tím, že má
vůči zemřelému I. B., který zemřel dne 22. 9. 2000, pohledávku ve výši
26.264,- Sk. Jde o nedoplatek na pojistném zdravotního pojištění podle
zákona č. 273/1994 Zz za období od 8. 2. 1995, kdy byl měsíční odvod
stanoven na 336,- Sk od 8. 5. 1996 na 370,- Kč a od 8. 2. 1998 až do 8.
9. 2000.411,- Sk, k 8. 10. 2000 pak 302,- Sk. Za tento dluh odpovídají
dědičky po zemřelé ve smyslu § 470 odst. 1 a 2 občanského zákoníku -
A. Ch. a Š. Z., přičemž žalovaná odpovídá v rozsahu žalované částky tj.,
podílu na žalovanou připadajícího podle § 470 odst. 2 obč. zák.
Okresní soud v Českém Krumlově rozsudkem ze dne 22. listopadu 2004,
č.j. 9 C 143/2004-34 řízení do částky 672,- Sk zastavil (výrok I.), uložil
žalované povinnost zaplatit žalobkyni 12.460,- Sk (výrok II.) a současně
rozhodl o náhradě nákladů řízení (výrok III. a IV.).
Krajský soud v Českých Budějovicích usnesením ze dne 2. června 2005,
č.j. 22 Co 829/2005-67 rozsudek soudu prvního stupně vyjma výroku
v odstavci I. o částečném zastavení řízení, v němž zůstává odvoláním
nedotčen, zrušil a řízení v tomto rozsahu zastavil. Současně rozhodl
o náhradě nákladů řízení. Odvolací soud v souladu s rozhodnutím
Nejvyššího soudu České republiky sp. zn. 33 Odo 907/2002, které bylo
publikováno ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek pod R 65/2003,
dovodil, že pro řízení pojistného na Všeobecné zdravotní pojištění, včetně
penále platí zákon o správním řízení číslo 71/1967 Sbírky ; k rozhodování
v těchto věcech jsou v prvním stupni příslušné zdravotní pojišťovny
i v případě, že plátce pojistného – účastník správního řízení zemřel.
Pravomoc českého soudu, v případě kdy žalobkyně má sídlo mimo Českou
republiku je upravena smlouvou mezi Českou republikou a Slovenskou
republikou o právní pomoci poskytované justičními orgány a o úpravě
některých právních vztahů v občanských a trestních věcech číslo 209/993
Sb. a po 1. 5. 2004 také Nařízení Rady ES č. 44/2001 ze dne 22. 12.
2000 o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v
občanských a obchodních věcech. Odvolací soud dovodil, že oba citované
předpisy se týkají pouze občanskoprávních vztahů a tohoto důvodu není
dána pravomoc soudu k projednání a rozhodování této věci, která spadá
do správního řízení ve smyslu ustanovení § 7 odst. 1, 2 o. s. ř.
Žalobkyně (za níž jedná její zaměstnanec s právnickým vźděláním) ve
včasném dovolání namítla, že usnesení odvolacího soudu spočívá na
nesprávném právním posouzení věci. Odvolací soud podle jejího názoru
nesprávně dovodil, že v případě uplatnění pohledávky z dědického řízen je
třena postupovat podle správního řádu. V předmětné věci nebylo správní
řízení ukončeno vydáním platebního výměru dlužného pojištění a proto
žalobkyně musí svůj nárok uplatňovat v soudním řízení sporném podle
§ 470 občanského zákoníku. Z toho dovolatelka činí závěr, že pravomoc
soudu v dané věci je dána.
Žalovaná navrhla potvrzení napadeného usnesení jako věcně správného.
Nejvyšší soud jako soud dovolací (§ 10a o. s. ř.) po zjištění, že dovolání
bylo podáno včas oprávněnou osobou a že je podle § 239 odst. 2 písm. a)
o. s. ř. přípustné, přezkoumal napadené usnesení odvolacího soudu podle
§ 242 odst. 1 a 3 o. s. ř. a dospěl k závěru, že dovolání není důvodné.
Dovolací soud nejprve posuzoval, zda řízení netrpí vadami uvedenými v
§ 229 odst. 1, § 229 odst. 2 písm. a) a b) o. s. ř. či jinými vadami, které
mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci (§ 242 odst. 3 o. s.
ř.). Tyto vady, jejichž existenci posuzuje dovolací soud úřední povinnosti,
se ze spisu nepodávají a ani žalobkyně netvrdí, že by řízení těmito vadami
trpělo. Nejvyšší soud poté posoudil věc z hlediska uplatněného dovolacího
důvodu. Právní posouzení věci je nesprávné, jestliže odvolací soud
posoudil věc podle právní normy, jež na zjištěný skutkový stav nedopadá,
nebo právní normu určil sice správně, ale nesprávně ji vyložil, případně ji
na daný skutkový stav nesprávně aplikoval.
Odvolací soud v posuzovaném případě správně vycházel z § 7 o. s. ř.,
který upravuje pravomoc soudu. Podle § 7 odst. 1 o. s. ř. v občanském
soudním řízení projednávají a rozhodují soudy věci, které vyplývají
z občanskoprávních, pracovních, rodinných, družstevních, jakož i
obchodních vztahů (včetně vztahu podnikatelských a hospodářských),
pokud je podle zákona neprojednávají a nerozhodují o nich jiné orgány.
Podle § 7 odst. 2 o. s. ř. jiné věci projednávají a rozhodují soudy v
občanském řízení, jen stanoví-li to zákon.
Jak vyplývá z výše citovaného § 7 o. s. ř. projednávání a rozhodování
jiných věci než vyplývajících z tam vyjmenovaných soukromoprávních
vztahů je (vedle správního soudnictví § 244 až § 250 o. s. ř.) svěřeno
soudům jen na základě ustanovení zákona. V daném případě však
takové ustanovení zákona, jež by rozhodování o zdravotním pojistné na
zdravotním pojištění svěřovalo soudům, neexistuje, naopak z ustanovení
§ 58 odst. 1 zákon č. 73/1994 z vyplývá, že na rozhodování zdravotních
pojišťoven týkajících se mimo jiné sporných případů placení pojistného se
vztahují předpisy o správním řízení. Podle ustanovení § 18 odst. 4 zákona
č. 273/1994 Zz o zdravotnom poistení ve znění pozdějších předpisů
příslušná pojišťovna předepíše pojištěnci pojistného platebním výměrem
dlužné pojistné, pokud ho nezaplatí v termínu splatnosti. Pokud plátce
pojistného - účastník správního řízení zemře, vystupuje v dané věci ve
správním řízení dědic zemřelého pojištěnce.
Z výše uvedeného vyplývá, že pro řízení ve věcech pojistného platí
obecné předpisy o správním řízení (správní řád) s tím, že k rozhodování v
těchto věcech jsou v prvním stupni příslušné zdravotní pojišťovny.
Na nedostatku pravomoci soudu k rozhodování dané věci nemůže nic
změnit ani důvod, z nějž svůj nárok vůči žalované jako dědičce po
zemřelém pojištěnci - § 470 obč. zák. žalobkyně dovozuje. V případě, že
dluh na pojistném z fyzické osoby, která zemřela, přešel na dědice této
osoby měl být vymáhán po této osobě výše uvedeným způsobem. Právní
řád v tehdy platném znění neřeší případy, kdy účastník zemřel. Je proto
třeba vycházet z toho, že v tomto případě řízení zastavit nelze. Pokud
účastník řízení ztratí dříve než bylo pravomocně skončeno způsobilost
být účastníkem řízení (úmrtí fyzické osoby), vstoupí do jeho procesních
práv a povinností případný právní nástupce, nevyplývá-li ze zvláštního
zákona nebo z povahy řízení něco jiného. V řízení ve věcech pojistného
na zdravotním pojištění přecházejí na nástupce pojištěnce všechna
práva a povinnosti ; na dědice tak vedle hmotných práv a povinností
přecházejí i práva a povinnosti procesní. Jestliže účastník správního řízení
zemře vstupuje do jeho práv a povinností procesních nástupce dědic.
Odvolací soud tak správně dovodil vzhledem k postavení žalobkyně, která
má sídlo mimo Českou republiku, že zde není rovněž dána pravomoc
českého soudu k rozhodování v této věci ve smyslu smlouvy mezi
Českou republikou a Slovenskou republikou o právní pomoci poskytované
justičními orgány a o úpravě některých právních vztahů v občanských
a trestních věcech číslo 209/93 a po 1. 5. 2004 také ve smyslu Nařízení
Rady ES č. 44/2001 ze dne 22. 12. 2000 o soudní příslušnosti a uznávání
a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, neboť
předmětem řízení není občanskoprávní vztah, nýbrž věc, která spadá do
správního řízení.
Lze tedy uzavřít, že dovolatelkou formulované námitky nejsou způsobilé
zpochybnit správnost rozhodnutí, proti němuž směřují. Závěr odvolacího
soudu, že daná věc nespadá do pravomoci soudu a řízení je třeba zastavit
a věc postoupit žalobkyni ve smyslu § 104 odst. 1 o. s. ř., je správný.
Dovolací důvod nesprávného právního posouzení věci [§ 241 odst. 3 písm.
d) o s. ř.] nebyl v souzené věci naplněn.
Nejvyšší soud proto aniž nařizoval jednání (§ 243a odst. 1 věta první o. s.
ř.), dovolání zamítl (§ 243b odst. 1, část věty před středníkem o. s. ř.).
Výrok o náhradě nákladů dovolacího řízení je odůvodněn ustanovením
§ 243b odst. 4, § 224 odst. 1 a § 142 odst. 1 o. s. ř., když žalobkyně
nebyla v dovolacím řízení úspěšná a žalované žádné prokazatelné náklady
dovolacího řízení nevznikly.
Proti tomuto rozhodnutí není přípustný opravný prostředek.