JJuuddiikkaattuurraa  NNeejjvvyyššššííhhoo  ssoouudduu
Spisová zna čka: 30 Cdo 2473/2018 
Typ 
rozhodnutí:USNESENÍ 
Kategorie 
rozhodnutí:B   
Aplikovaná 
norma:čl. 19 úmluvy 123/2003 Sb.m.s.
čl. 33 úmluvy 123/2003 Sb.m.s.  
Heslo: Dovolání 
Příslušnost soudu mezinárodní  
ECLI: ECLI:CZ:NS:2019:30.CDO.2473.2018.1 
Právní v ěta: Pravidla mezinárodní příslušnosti zakotvená v článku  33 Úmluvy o sjednocení 
některých pravidel o mezinárodní letecké přepravě nelze použít na určení  
příslušnosti soudu k rozhodování o žalobě na náhradu za zpožděný let podle 
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004  ze dne 11. 2. 2004, 
kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě  
v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a 
kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 .  
Datum 
rozhodnutí:21.03.2019 
30 Cdo 2473/2018-30 
USNESENÍ 
Nejvyšší soud České republiky rozhodl v senát ě složeném z p ředsedy JUDr . Pavla 
Simona a soudc ů Mgr. Víta Bi čáka a JUDr. Bohumila Dvo řáka v právní v ěci žalobc ů a) Z. 
M., nar. XY, bytem XY, a b) V. Š. , nar. XY, bytem XY, obou právn ě zastoupených Mgr. 
Petrem Novákem, advokátem se sídlem v Brn ě, Víde ňská 546/55, proti žalované Oman Air 
(S.O.A.C), se sídlem v Seeb, Muscat International Airport Area  58, 111, Sultanát Omán, o 
zaplacení 1 200 EUR s p říslušenstvím, vedené u Obvodního soudu pro Prahu 6 pod sp. zn. 33 
C 106/2017, o dovolání žalobc ů proti usnesení M ěstského soudu v Praze ze dne 21. 3. 2018, 
č. j. 25 Co 45/2018-14, takto:
I. Dovolání se v rozsahu, v jakém je jím napadeno usnesení M ěstského soudu v 
Praze ze dne 21. 3. 2018, č. j. 25 Co 45/2018-14, ve výroku II, potvrzujícím usne sení 
Obvodního soudu pro Prahu 6 ze dne 16. 1. 2018, č. j. 33 C 106/2017-7, ve výroku I, zamítá ; 
ve zbylém rozsahu se dovolání odmítá .
II. Žádný z ú častník ů nemá právo na náhradu náklad ů dovolacího řízení.
Od ůvodn ění:
I. Dosavadní pr ůběh řízení 
1. Žalobci se žalobou došlou soudu dne 5. 10. 2017 d omáhali vydání rozsudku, kterým 
by soud žalované uložil povinnost zaplatit žalobc ům žalovanou částku z titulu náhrady za 
zpožd ěný let z Mnichova do Bangkoku dle na řízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 
261/2004  ze dne 11. 2. 2004, kterým se stanoví spole čná pravidla náhrad a pomoci cestujícím 
v letecké doprav ě v p řípad ě odep ření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpož d ění 
let ů a kterým se zrušuje na řízení (EHS) č. 295/91 (dále jen „na řízení č. 261/2004“). A čkoliv 
se jednalo o let operovaný mimoevropskou leteckou s pole čností, kde p řílet i odlet byl mimo 
území České republiky, žalobci m ěli za to, že je dána pravomoc českých soud ů podle 
ustanovení čl. 33 Úmluvy o sjednocení n ěkterých pravidel o mezinárodní letecké p řeprav ě 
(dále jen „Montrealská úmluva“) podle místa podniká ní, kde byla p řepravní smlouva 
sjednána, když uvád ěli, že p řepravní smlouva byla sjednána p řes webové stránky 
www.pelikan.cz .
2. Obvodní soud pro Prahu 6 jako soud prvního stupn ě usnesením ze dne  16. 1. 2018, č. 
j. 33 C 106/2017-7, zastavil řízení (výrok I) a rozhodl, že žádný z ú častník ů řízení nemá 
právo na náhradu náklad ů řízení (výrok II). 
3. Městský soud v Praze jako soud odvolací usnesením ze dne 21. 3. 2018, č. j. 25 Co 
45/2018-14, zamítl návrh na p řerušení odvolacího řízení (výrok I), potvrdil usnesení soudu 
prvního stupn ě (výrok II) a rozhodl, že žádný z ú častník ů nemá právo na náhradu náklad ů 
odvolacího řízení (výrok III). 
4. Soud prvního stupn ě uvedl, že podle čl. 33 Montrealské úmluvy je žalobu o náhradu 
škody možno podat podle volby žalobce na území jedn é ze smluvních stran, bu ď u soudu, 
kde má dopravce bydlišt ě, nebo u soudu hlavního sídla jeho podnikání nebo u  soudu v míst ě 
jeho podnikání , ve kterém byla p řepravní smlouva sjednána, nebo u soudu v míst ě ur čení. K 
tomu dále soud prvního stupn ě uvedl, že místem podnikání se rozumí adresa, která  je jako 
místo podnikání zapsána v obchodním nebo živnostens kém rejst říku nebo v jiné zákonem 
upravené evidenci. Žalovaná však podle soudu prvníh o stupn ě takové místo podnikání v 
České republice nemá. Vzhledem k tomu, že žalobci od kazují na „webové stránky Pelikán“, 
soud prvního stupn ě dovodil, že žalobci považují za dosta čující místo podnikání 
zprost ředkovatele v České republice. Nic takového ovšem podle soudu prvního stupn ě z  
Montrealské úmluvy nevyplývá a navíc tyto webové st ránky provozuje slovenská spole čnost 
pelicantravel.com, s. r. o., se sídlem Námestie SNP  6, 811 06 Bratislava, Slovenská 
republika. Dále soud prvního stupn ě uvedl, že se Montrealská úmluva na náhrady za 
zpožd ěný let podle na řízení č. 261/2004 vůbec nevztahuje. Uvedl, že Montrealská úmluva v 
čl. 19 upravuje náhradu za skute čně vzniklou reálnou škodu, naproti tomu na řízení č. 
261/2004 upravuje paušální právo na náhradu za zpož d ění bez ohledu na to, zda n ějaká 
konkrétní škoda vznikla či nikoliv. Z uvedeného dovodil, že Montrealská úmlu va pravomoc 
ve v ěci na řízení č. 261/2004 nem ůže založit, a i kdyby mohla, stejn ě by v daném p řípad ě 
pravomoc českých soud ů nezaložila. Vzhledem k tomu, že nedostatek pravomo ci soudu je v 
tomto p řípad ě neodstranitelným nedostatkem podmínky řízení a ve v ěci nelze pokra čovat, 
soud prvního stupn ě řízení zastavil.
5. Odvolací soud se nejprve zabýval žádostí žalobc ů o p řerušení odvolacího řízení do 
rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie (dále jen „ SDEU“) o p ředb ěžné otázce vedené ve 
věci C-447/16, kterou však pro nízkou relevanci této otázky v posuzované v ěci zamítl. Při 
posouzení pravomoci českých soud ů vycházel odvolací soud z toho, že mezi Českou 
republikou a Sultanátem Omán neexistuje žádná dvous tranná smlouva, Omán není členem 
Evropské unie a Česká republika, Evropská unie i Omán jsou signatá ři Montrealské úmluvy. 
Dále odvolací soud dovodil, že čl. 67 na řízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 
1215/2012 ze dne 12. 12. 2012 o p říslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v 
ob čanských a obchodních v ěcech (přepracované zn ění), dále jen „na řízení Brusel I bis“, 
odkazuje na lex specialis obsažený v unijním právní m aktu, a tudíž lze uzav řít, že ohledn ě 
pravomoci ve sporech spadajících pod Montrealskou ú mluvu je tímto speciálním pravidlem 
čl. 33 odst. 1 Montrealské úmluvy, a jeho aplikace t ak má p řednost p řed použitím na řízení 
Brusel I bis. Odvolací soud s odkazem na judikaturu  SDEU dovodil, že pojmy „újma“ a 
„škoda“ uvedené v kapitole III Montrealské úmluvy m usejí být chápány tak, že zahrnují jak 
majetkovou, tak i nemajetkovou složku újmy, z čehož vyplývá, že újmou, která m ůže 
zakládat nárok na náhrady podle čl. 12 na řízení č. 261/2004, může být újma povahy nejen 
majetkové, ale i nemajetkové. V tomto sm ěru tedy od ůvodn ění soudu prvního stupn ě p řed 
soudem odvolacím neobstálo. Uvedená Montrealská úml uva dává podle odvolacího soudu 
žalobc ům na výb ěr ze čty ř možností sudišt ě, přičemž p říslušnost českého soudu nem ůže být v 
posuzovaném p řípad ě dána podle kritéria bydlišt ě dopravce, ani jeho hlavního sídla a ani 
podle místa ur čení. Mezinárodní p říslušnost českého soudu by tak mohla být dána jen tehdy, 
pokud by soud uzav řel, že je v České republice n ějaký „soud místa podnikání (provozovny), 
ve kterém byla p řepravní smlouva sjednána“. Odvolací soud má však za  to, že spole čnost 
Pelikán není provozovnou a ani místem podnikání žal ované. Navíc s ohledem na judikaturu  
SDEU nelze mít za to, že by se žalovaná na Českou republiku zam ěřovala. Její webová 
stránka není v českém jazyce, její obchodní podmínky v českém jazyce nejsou ve řejn ě 
dostupné prost řednictvím internetu a Česká republika ani není zem ě, kde by bylo místo 
pln ění závazku žalované. Dále má odvolací soud za to, ž e i kdyby byla mezinárodní 
příslušnost českých soud ů posuzována podle na řízení Brusel I bis, nebyl by výsledek řízení 
jiný . Nakonec odvolací soud zkoumal mezinárodní p říslušnost i podle §  6 zákona č. 91/2012 
Sb., o mezinárodním právu soukromém, a dosp ěl k záv ěru, že ani podle českého 
vnitrostátního p ředpisu nelze založit pravomoc projednat a rozhodnou t p ředloženou v ěc. 
Vzhledem k tomu, že odvolací soud dosp ěl k záv ěru, že české soudy nejsou mezinárodn ě 
příslušné k projednání a rozhodnutí v této v ěci, odvolací soud usnesení soudu prvního stupn ě 
podle § 219 ob čanského soudního řádu potvrdil, a to v četn ě výroku o nákladech řízení.
II. Dovolání a vyjád ření k n ěmu 
6. Usnesení odvolacího soudu napadli žalobci v celém  rozsahu dovoláním, ve kterém 
uplatnili následující dovolací d ůvody.
7. Odvolací soud zcela nesprávn ě zamítl návrh na p řerušení řízení. Podle žalobc ů m ěl 
odvolací soud bu ď vy čkat na rozhodnutí SDEU ve v ěci C-274/16, nebo dosp ěl-li k názoru, že 
se p ředb ěžná otázka na danou situaci nevztahuje, pak m ěl v ěc vrátit soudu prvního stupn ě a 
pou čit jej o povinnosti podat p ředb ěžnou otázku ve vztahu k Montrealské úmluv ě za situace, 
kdy tato je taktéž sou částí komunitárního práva. Odvolací soud tedy podle žalobc ů pochybil, 
pokud se rozhodl vykládat komunitární právo bez pol ožení p ředb ěžné otázky.
8. V části dovolání nadepsané „Montrealská úmluva – provozovna, kde byla p řepravní 
smlouva uzav řena“ žalobci namítají, že odvolací soud nesprávn ě vyložil pojem provozovna 
žalované, když spole čnost Pelikán považoval jen za platební místo, namís to toho, aby ji 
považoval za obchodní zastoupení. P řípustnost dovolání ohledn ě výše uvedených otázek 
spat řují žalobci v tom, že se jedná o otázky hmotného ne bo procesního práva, které v 
rozhodování dovolacího soudu dosud nebyly vy řešeny.
9. Žalovaná se k dovolání nevyjád řila.
III. Zastoupení, včasnost a náležitosti dovolání 
10. Nejvyšší soud v dovolacím řízení postupoval a o dovolání rozhodl podle zákona č. 
99/1963 Sb., ob čanský soudní řád, ve zn ění ú činném od 30. 9. 2017 (viz čl. II zákona č. 
296/2017 Sb.), dále jen „o. s. ř.“.
11. Dovolání bylo podáno v čas, osobou k tomu oprávn ěnou, za spln ění podmínky § 241 
odst. 1 o. s. ř. a obsahovalo náležitosti vyžadované ustanovením §  241a odst. 2 o. s. ř. 
Nejvyšší soud se proto dále zabýval p řípustností dovolání .
IV. Přípustnost dovolání 
12. Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. lze dovoláním napadnout pravomocná rozhodnutí 
odvolacího soudu, jestliže to zákon p řipouští .
13. Podle § 237 o. s. ř. není-li stanoveno jinak, je dovolání p řípustné proti každému  
rozhodnutí odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí, jestliže napadené rozhodnutí  
závisí na vy řešení otázky hmotného nebo procesního práva, p ři jejímž řešení se odvolací soud 
odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího s oudu nebo která v rozhodování 
dovolacího soudu dosud nebyla vy řešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdíln ě 
anebo má-li být dovolacím soudem vy řešená právní otázka posouzena jinak.
14. Dovoláním je v projednávané v ěci napadeno mimo jiné usnesení odvolacího soudu, 
kterým bylo v pr ůběhu odvolacího řízení rozhodnuto o návrhu žalobc ů na p řerušení řízení 
před odvolacím soudem z d ůvodu vymezeného v § 109 odst. 2 písm. c) o. s. ř. Protože 
usnesení odvolacího soudu o takovém návrhu (bez ohl edu na to, bylo-li mu vyhov ěno či 
nikoliv) není uvedeno ve vý čtovém § 238a o. s. ř. upravujícím p řípustnost dovolání proti 
nemeritorním rozhodnutím odvolacího soudu, nem ůže být p řípustnost dovolání na tomto 
ustanovení založena.
15. Dovolání v uvedeném rozsahu ovšem není p řípustné ani podle § 237 o. s. ř., nebo ť 
podmínky p řípustnosti dovolání podle tohoto ustanovení se spoj ují pouze s rozhodnutím 
odvolacího soudu, kterým se odvolací řízení kon čí. Takovým rozhodnutím ovšem není 
usnesení, jímž je v pr ůběhu odvolacího řízení rozhodnuto o návrhu na p řerušení řízení ve  
smyslu § 109 odst. 2 písm. c) o. s. ř. (srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 19. 1. 20 17, sp. 
zn. 22 Cdo 46/2017, proti n ěmuž podaná ústavní stížnost byla odmítnuta usnesení m 
Ústavního soudu ze dne 13. 12. 2017, sp. zn. I. ÚS 1199/17). Z toho d ůvodu Nejvyšší soud 
dovolání proti napadenému rozhodnutí odvolacího sou du v rozsahu výroku I odmítl podle § 
243c odst. 1 o. s. ř.
16. Stejn ě tak Nejvyšší soud odmítl dovolání v rozsahu sm ěřujícím proti nákladovému 
výroku, a to pro absenci povinných náležitostí (§ 2 41a odst. 2 o. s. ř.). 
17. Dovolání je však p řípustné v rozsahu potvrzení usnesení soudu prvního stupn ě o 
zastavení řízení, a to pro posouzení otázky použitelnosti prav idel mezinárodní p říslušnosti 
zavedených v Montrealské úmluv ě na nárok, který je p ředm ětem tohoto řízení, na níž žalobci 
staví svou argumentaci o mezinárodní p říslušnosti českých soud ů, nebo ť uvedená otázka 
dosud nebyla dovolacím soudem vy řešena. 
V. Důvodnost dovolání a právní úvahy dovolacího soudu 
18. Dovolání není d ůvodné. 
19. Podle čl. 19 Montrealské úmluvy dopravce odpovídá za škody  zp ůsobené zpožd ěním 
letecké dopravy cestujících, zavazadel nebo nákladu . Dopravce však neodpovídá za škody 
zp ůsobené zpožd ěním, jestliže prokáže , že on sám a jeho zam ěstnanci a agenti u činili veškerá 
možná opat ření, která lze spravedliv ě požadovat, aby škodu odvrátili, nebo že nebylo v j ejich 
silách, aby tak u činili. 
20. Podle čl. 33 odst. 1 Montrealské úmluvy žalobu o náhradu š kody je možno podat 
podle volby žalobce na území jedné ze smluvních str an, bu ď u soudu, kde má dopravce 
bydlišt ě, nebo u soudu hlavního sídla jeho podnikání nebo u  soudu v míst ě jeho podnikání, ve 
kterém byla p řepravní smlouva sjednána, nebo u soudu v míst ě ur čení.
21. S ohledem na vymezení dovolacího d ůvodu v návaznosti na argumentaci žalobc ů, 
kte ří odvozují mezinárodní p říslušnost českých soud ů od místa podnikání žalované, ve 
kterém m ěla být p řepravní smlouva sjednána (viz čl. 33 odst. 1 Montrealské smlouvy), se 
Nejvyšší soud na prvém míst ě zabýval otázkou použitelnosti pravidel mezinárodní  
příslušnosti v Montrealské úmluv ě na nárok na paušální náhradu v p řípad ě zmeškaného letu, 
upravený v na řízení č. 261/2004.
22. Při odpov ědi na danou otázku vyšel Nejvyšší soud z rozsudku S DEU ze dne 9. 7. 
2009, ve v ěci C-204/08, P. R. proti Air Baltic Corporation , v n ěmž SDEU p ředm ětnou 
otázku řešil a uvedl, že „nárok vycházející z čl. 7 na řízení č. 261/2004 představuje … nárok, 
který je nezávislý na náhrad ě škody v rámci čl. 19 Montrealské úmluvy. … Nároky založené  
na dot čených ustanoveních na řízení č. 261/2004 a nároky založené na Montrealské úmluv ě se 
tak řídí dv ěma odlišnými právními rámci“. SDEU proto v jím posu zované v ěci uzav řel, že 
vzhledem k tomu, že byl návrh podán pouze na základ ě na řízení č. 261/2004, nelze použít 
Montrealskou úmluvu. 
23. V daném p řípad ě projednávaná právní otázka již byla dostate čně vyjasn ěna 
judikaturou SDEU , a p ředstavuje proto acte éclairé . Z tohoto d ůvodu není dovolací soud 
povinen obracet se na SDEU s žádostí o její zodpov ězení (srov. rozsudek SDEU ze dne 6. 10. 
1982, ve v ěci 283/81, Srl CILFIT a L. d. G. SpA proti Ministero della san ità ).
24. Z uvedeného je z řejmé, že právní posouzení použitelnosti pravidel me zinárodní 
příslušnosti zakotvených Montrealskou úmluvou na náro k žalobc ů odvolacím soudem není 
správné. Nejvyšší soud p řesto dovolání i ve zbylém rozsahu zamítl , nebo ť záv ěr odvolacího 
soudu o absenci podmínek řízení z hlediska uplatn ěné dovolací námitky, jejímž vymezením  
je Nejvyšší soud vázán , věcn ě obstojí. Mezinárodní p říslušnost českých soud ů rozhodnout o 
žalovaném nároku z Montrealské úmluvy vskutku neply ne.
VI. Záv ěr
25. Nejvyšší soud z výše uvedených d ůvod ů dovolání žalobc ů podle ustanovení §  243d 
odst. 1 písm. a) o. s. ř. zamítl v rozsahu potvrzení usnesení soudu prvního  stupn ě o zastavení 
řízení; ve zbylém rozsahu dovolání odmítl, jak je výše uvedeno .
26. O náhrad ě náklad ů dovolacího řízení rozhodl Nejvyšší soud podle § 243b, § 151 ods t. 
1 části v ěty p řed st ředníkem a § 142 odst. 1 o. s. ř. Žalobci, jejichž dovolání bylo zamítnuto , 
nemají na náhradu náklad ů řízení právo, a žalované v dovolacím řízení žádné ú čeln ě 
vynaložené náklady nevznikly.
Pou čení: Proti tomuto rozhodnutí není p řípustný opravný prost ředek.
V Brn ě dne 21. 3. 2019 
JUDr. Pavel Simon 
předseda senátu