Okresní soud v Olomouci usnesením ze dne 16. 1. 2008, č. j. 47 Nc
7520/2007-14, prohlásil rozsudek pro zmeškání, který vydal Amtsgericht
Konstanz dne 18. 6. 2007, č. j. 2 O 10/07 D, za vykonatelný v České
republice a nařídil podle tohoto rozsudku k uspokojení pohledávky
oprávněné ve výši 18 688,33 EUR s úrokem z prodlení ve výši 5 % nad
základní úrokovou sazbu ročně z částky 18 672,57 EUR za dobu od
13. 11. 2007 do zaplacení a vydání kamery Nikon FE 3976385 spolu s
příslušenstvím stávajícím se z objektivů Sigma 28-80, Sigma 80-200, 3,5
až 4, tašky, SC 18 Osram, Porst 34, Optima pocket lux, lišty na blesk,
další fototašky a šroubovací tyče, kovové barvy, nelakované, s tepaným
nápisem „P. Valicek“ a pro náklady exekuce, které budou stanoveny,
exekuci, jejímž provedením pověřil soudního exekutora JUDr. Ivo Luhana.
Krajský soud napadeným rozhodnutím usnesení soudu prvního stupně
potvrdil. Uzavřel, že předmětem exekučního titulu v souzené věci je
nepopíratelná pohledávka (čl. 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu
a Rady /ES/ č. 805/2004 ze dne 21. 4. 2004, kterým se zavádí evropský
exekuční titul pro nesporné nároky, dále též jen „nařízení č. 805/2004“),
a že podle článku 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 805/2004 bylo rozhodnutí
doručeno „protistraně“ dne 3. 7. 2007 a o řízení byl podle článku 16 a 17
téhož nařízení povinný informován. Postup Zemského soudu v Konstanzi
o vykonatelnosti odpovídá obsahu listin, vydaných podle nařízení č.
805/2004, které ve svém článku 27 ponechává nedotčenu možnost
domáhat se uznání a výkonu podle nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne
22. 12. 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí
v občanských a obchodních věcech (dále též jen „nařízení Brusel I“). Z
obsahu potvrzení je zřejmé, jakým způsobem byly povinnému listiny v
průběhu nalézacího řízení doručovány. Německý soud přitom postupoval v
souladu s článkem 16 a 17 nařízení č. 805/2004. Neobstojí proto námitka,
že povinný nebyl poučen o následcích nedostavení se k jednání bez
řádné omluvy s následnou možností vydat rozsudek pro zmeškání. Podle
názoru odvolacího soudu ani případná vada nalézacího řízení ve Spolkové
republice Německo není přenositelná do exekučního řízení.
Povinný v dovolání, jehož přípustnost dovozuje z § 237 odst. 1 písm. c)
zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů
(dále též jen „o. s. ř.“), namítá, že řízení je postiženo vadou, která
mohla mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci, a že rozhodnutí
spočívá na nesprávném právním posouzení věci (§ 241a odst. 2 písm.
a/ a b/ o. s. ř.). Uvedl, že od roku 2006 se zdržuje na adrese v České
republice, a že mu nebyly doručeny písemnosti týkající se souzené věci
způsobem předepsaným nařízením Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. 5.
2000. Žaloba mu byla doručena jen v německém jazyce; vůbec mu však
nebyl doručen rozsudek, a proto nemůže být na území České republiky
vykonatelný. Má za to, že soudy musí dbát bez ohledu na členství České
republiky v Evropské unii na dodržování principu spravedlivého procesu.
Navrhl, aby dovolací soud usnesení odvolacího soudu zrušil a věc mu
vrátil k dalšímu řízení.
Oprávněná ve vyjádření k dovolání uvedla, že odvolací soud na zjištěné
skutečnosti s ohledem na čl. 27 nařízení č. 805/2004 správně aplikoval
nařízení Brusel I, podle něhož nelze rozhodnutí uznat jen z důvodů
uvedených v článku 34 a 35 tohoto nařízení, a takové důvody v souzené
věci dány nejsou; především nejsou dány důvody podle článku 34 bod 1 a
2. Navrhla proto, aby dovolací soud dovolání odmítl.
Nejvyšší soud projednal věc podle občanského soudního řádu ve znění
účinném do 30. 6. 2009 (čl. II Přechodná ustanovení, bod 12, části první,
zákona č. 7/2009 Sb.).
Podle § 236 odst. 1 o. s. ř. lze dovoláním napadnout pravomocná
rozhodnutí odvolacího soudu, pokud to zákon připouští.
Ve smyslu § 237 odst. 1 písm. c) o. s. ř. – jenž podle § 238a odst. 2 o. s.
ř. platí obdobně a podle něhož je přípustnost dovolání nutno v předmětné
věci posuzovat vedle § 238a odst. 1 písm. c) o. s. ř. – je dovolání proti
potvrzujícímu usnesení odvolacího soudu, jemuž nepředcházelo kasační
rozhodnutí, přípustné jen, dospěje-li dovolací soud k závěru, že napadené
rozhodnutí má ve věci samé po právní stránce zásadní význam; ten je
dán zejména tehdy, řeší-li rozhodnutí odvolacího soudu právní otázku,
která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena nebo která
je odvolacími soudy nebo dovolacím soudem rozhodována rozdílně, nebo
řeší-li ji v rozporu s hmotným právem (§ 237 odst. 3 o. s. ř.).
Dovolací přezkum předjímaný ustanovením § 237 odst. 1 písm. c) o. s.
ř. je předpokládán zásadně pro posouzení otázek právních, navíc otázek
zásadního právního významu. Způsobilým dovolacím důvodem, kterým
lze dovolání odůvodnit, je tedy (vyjma případu - o který zde nejde -
kdy by samotná vada podle § 241a odst. 2 písm. a/ o. s. ř. splňovala
podmínku zásadního právního významu, tedy šlo-li by o tzv. „spor o
právo“ /ve smyslu sporného výkladu či aplikace předpisů procesních/)
důvod podle ustanovení § 241a odst. 2 písm. b) o. s. ř., jímž lze namítat
nesprávné právní posouzení věci. Při přezkumu napadeného rozhodnutí
(tedy i v rámci posouzení zásadního významu právních otázek, jejichž
řešení odvolacím soudem dovolatel napadl) je Nejvyšší soud uplatněným
důvodem včetně jeho obsahového vymezení vázán (§ 242 odst. 3, věta
první o. s. ř.).
Dovolatel sice přisuzuje napadenému rozhodnutí zásadní význam, jenž
spojuje s otázkou, zda lze na území České republiky vykonat rozsudek
pro zmeškání, který nebyl povinnému doručen, a jestli jeho výkonem
není porušen jeden z principů spravedlivého procesu; hodnocením těchto
argumentů a dalších argumentů v dovolání obsažených však k takovému
závěru dospět nelze.
Exekučním titulem je v souzené věci rozsudek pro zmeškání Zemského
soudu v Konstanzi ze dne 18. 6. 2007, č. j. 2 O 10/07 D, který zároveň
potvrdil, že se jedná o evropský exekuční titul. Oprávněná přesto podala
návrh na prohlášení vykonatelnosti rozsudku a jeho výkon podle nařízení
Brusel I. s odkazem na článek 27 nařízení č. 805/2004.
Podle článku 38 odst. 1 nařízení Brusel I rozhodnutí vydané v jednom
členském státě, které je v tomto státě vykonatelné, bude vykonáno v
jiném členském státě poté, co zde bylo na návrh kterékoli zúčastněné
strany prohlášeno za vykonatelné.
Podle článku 41 nařízení Brusel I se rozhodnutí prohlásí za vykonatelné,
jakmile jsou splněny formální náležitosti uvedené v článku 53, aniž by
bylo přezkoumáváno podle článků 34 a 35.
Oprávněná předložila ve smyslu článku 53 stejnopis podkladového
rozsudku, namísto osvědčení o vykonatelnosti ve smyslu článku 54
(formulář uvedený v příloze V nařízení Brusel I), dále předložila formulář
uvedený v příloze I nařízení č. 805/2004 – potvrzení evropského
exekučního titulu, z něhož rovněž vyplývá, že podkladové rozhodnutí je
vykonatelné v zemi původu (Spolková republika Německo).
Jestliže je rozsudek pro zmeškání, vydaný Zemským soudem v Konstanzi,
vykonatelný v zemi původu a byly-li splněny formální náležitosti uvedené
v článku 41 nařízení Brusel I, je třeba prohlásit rozsudek za vykonatelný
na území České republiky a soud již není oprávněn přezkoumávat, zda
„skutečně“ byl rozsudek povinné straně doručen, tedy zda je vykonatelný.
Jak vyplývá z preambule nařízení Brusel I, tento postup vychází ze zásady
vzájemné důvěry ve výkon spravedlnosti v rámci Společenství (soud
v zemi výkonu rozhodnutí důvěřuje ve správnost údajů týkajících se
vykonatelnosti rozhodnutí, které soud v zemi původu v osvědčení uvedl).
Je-li výklad příslušných článků nařízení Brusel I zřejmý, nemůže
argumentace povinného zásadní právní význam napadeného rozhodnutí
založit.
Pro úplnost Nejvyšší soud dodává, že zpochybnit vykonatelnost rozhodnutí
povinný může jen u soudu, který podkladový rozsudek vydal, a to
využitím opravných prostředků, které mu národní právo v zemi původu
umožňuje. Podá-li řádný opravný prostředek, může ve smyslu článku 46
nařízení Brusel I podat návrh na přerušení řízení u soudu, u něhož byl
podán opravný prostředek podle článku 43 nebo 44 (tedy u odvolacího či
dovolacího soudu). V rámci exekučního řízení povinný pak může žádat,
aby rozhodnutí nebylo uznáno, a to z důvodů uvedených v článku 34 a 35
nařízení Brusel I.
Není-li dovolání přípustné (povinný zvláštní námitky ve vztahu k výroku,
jímž byla nařízena exekuce, nevznesl), Nejvyšší soud je odmítl (§ 243b
odst. 5 věta první a § 218 písm. c/ o. s. ř.).
O náhradě nákladů dovolacího řízení se rozhoduje ve zvláštním režimu (§
87 a násl. zákona č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční
činnosti /exekuční řád/ a o změně dalších zákonů, ve znění pozdějších
předpisů).