PŘÍLOHA 12

POŽADAVKY NA NÁHRADNÍ BRZDOVÉ KOTOUČE NEBO BUBNY PRO VOZIDLA KATEGORIE O

1. PŘEHLED ZKOUŠEK

Zkoušky požadované v bodě 5.3 tohoto předpisu jsou dále podrobně popsány podle jednotlivých kategorií vozidel:

Tabulka A12/1 A

Vozidla kategorií O1, O2 a O3

Zkouška na zkušební dráze Alternativní zkouška na dynamometru (Alternativa ke zkoušce na zkušební dráze) 2.2.1. Typ 0 3.4.1. Typ 0 2.2.2. Typ I 3.4.2. Typ I 2.3. Systém parkovací brzdy (přichází-li v úvahu) — 2.4. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivých nápravách) 3.5. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivých nápravách)





Tabulka A12/1B

Vozidla kategorie O4

Zkouška na zkušební dráze Alternativní zkouška na dynamometru (Alternativa ke zkoušce na zkušební dráze) 2.2.1. Typ 0 3.4.1. Typ 0 2.2.3. Typ III 3.4.3. Typ III 2.3. Systém parkovací brzdy (přichází-li v úvahu) — 2.4. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivých nápravách) 3.5. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivých nápravách)

2. OVĚŘENÍ POŽADAVKŮ PRO ZKOUŠKU NA VOZIDLE

2.1. Zkušební vozidlo

Vozidlo reprezentující vybranou zkušební skupinu (viz definice v bodě 5.3.6 tohoto předpisu), pro kterou je požadováno schválení nebo zkušební protokol pro náhradní brzdový kotouč/buben, musí být vybaveno tímto náhradním brzdovým kotoučem/bubnem, jakož i zkušebním zařízením pro provádění zkoušek brzd podle ustanovení předpisu č. 13.

Náhradní brzdový kotouč/buben musí být namontován na dotčenou nápravu zároveň s brzdovým obložením k ní připojeným, jehož typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 a jež dodal výrobce vozidla nebo nápravy. Nebude-li stanoven jednotný postup pro způsob brzdění, provede se zkouška po dohodě s technickou zkušebnou. Veškeré níže uvedené zkoušky se provedou se zaběhnutými brzdami. Pro originální i náhradní brzdové kotouče a bubny se použije stejný postup záběhu.

2.2. Systém provozní brzdy

2.2.1. Zkoušky typu 0, vozidlo naloženo

Tato zkouška se provede podle přílohy 4 bodu 1.4.4 předpisu č. 13.

2.2.2. Zkoušky typu I

Tato zkouška se provede podle přílohy 4 bodu 1.5.2 předpisu č. 13.

Na konci zkoušky typu I musí brzdný účinek při zahřátých brzdách splňovat požadavky přílohy 4 bodu 1.5.3 předpisu č. 13.

2.2.3. Zkoušky typu III

Tato zkouška se provede podle přílohy 4 bodu 1.7 předpisu č. 13.

2.3. Systém parkovací brzdy (přichází-li v úvahu)

2.3.1. Pokud systémy provozní a parkovací brzdy využívají společnou třecí plochu kotouče nebo bubnu, není nutné provádět zvláštní zkoušku systému parkovací brzdy. Jsou-li splněny požadavky zkoušky typu 0 s naloženým vozidlem, má se za to, že jsou splněny také požadavky na systém parkovací brzdy.

2.3.2. Statická zkouška při klesání o sklonu 18 %, vozidlo naloženo

2.3.3. Vozidlo musí vyhovět všem příslušným ustanovením přílohy 4 bodů 2.3 a 3.2 předpisu č. 13 pro uvedenou kategorii vozidel.

2.4. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivých nápravách)

Pro tuto zkoušku musí být vozidlo naloženo a vždy se brzdí na vodorovné vozovce.

Systém provozní brzdy vozidla musí být vybaven zařízením, které izoluje brzdy na předních kolech od brzd na zadních kolech tak, aby mohly být vždy ovládány nezávisle na sobě.

Žádá-li se o schválení nebo zkušební protokol pro náhradní brzdový kotouč/buben pro brzdy na předních kolech, musí být brzdy na zadních kolech během celé zkoušky vyřazeny z činnosti.

Žádá-li se o schválení nebo zkušební protokol pro náhradní brzdový kotouč/buben pro brzdy na zadních kolech, musí být brzdy na předních kolech během celé zkoušky vyřazeny z činnosti.

2.4.1. Srovnávací zkouška brzdného účinku se studenými brzdami

Při zkoušce se studenými brzdami se brzdný účinek náhradního brzdového kotouče/bubnu porovná s originálními ekvivalenty tak, že se porovnají výsledky dosažené v níže uvedené zkoušce.

2.4.1.1. S náhradním brzdovým kotoučem/bubnem se provede nejméně šest po sobě jdoucích brzdění s působením ovládacích sil nebo tlaků v brzdovém potrubí, které jsou rozdílné a postupně vzrůstají, a to až do hodnot, při nichž dojde k blokování kol, dosažení středního plného zpomalení 3,5 m/s2 nebo k dosažení maximální ovládací síly přípustné pro tuto kategorii vozidel, přičemž počáteční rychlost se pro účely zkoušky rovná 45 km/h.

Před každým brzděním musí být počáteční teplota brzdového bubnu ≤ 100 °C.

2.4.1.2. Zkouška brzdného účinku uvedená v bodě 2.4.1.1 se provede rovněž s originálním brzdovým kotoučem/bubnem.

2.4.1.3. Dynamické třecí vlastnosti náhradního brzdového kotouče/bubnu lze považovat za podobné vlastnostem originálního brzdového kotouče/bubnu, pokud se hodnoty středního plného zpomalení při stejných provozních tlacích či ovládacích silách v oblasti horních 2/3 výsledné křivky neliší o více než ± 10 % nebo ± 0,4 m/s2 od hodnot originálních brzdových kotoučů/bubnů.

3. ZKOUŠKA NA SETRVAČNÍKOVÉM DYNAMOMETRU

3.1. Vybavení dynamometru

Pro účely zkoušky se na dynamometr namontuje originální brzdový třmen nebo brzda z dotčeného vozidla. Setrvačníkový dynamometr musí být vybaven zařízením pro udržování konstantního momentu a zařízením pro průběžné zaznamenávání otáček, tlaku v brzdovém potrubí, počtu otáček od začátku brzdění, brzdného momentu, doby brzdění a teploty brzdových bubnů.

3.2. Podmínky zkoušky

3.2.1. Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se nastaví tak, aby co nejpřesněji (s přípustnou odchylkou ± 5 %) odpovídala teoreticky požadované hodnotě, jíž je část celkové setrvačné hmotnosti vozidla, kterou brzdí příslušné kolo. K výpočtu se použije tento vzorec:

I = m · rdyn 2

kde:

I = rotační setrvačná hmotnost (kgm2), rdyn = dynamický poloměr valení pneumatiky (m), m = hmotnost při zkoušce (část maximální hmotnosti vozidla, kterou brzdí příslušné kolo) v souladu s tímto předpisem.

3.2.1.1. Dynamický poloměr valení

Při výpočtu setrvačné hmotnosti se zohlední dynamický poloměr valení (rdyn) největší pneumatiky, jaká je pro vozidlo (nebo pro nápravu) přípustná.

3.2.1.2. Hmotnost při zkoušce

Hmotnost při zkoušce pro výpočet setrvačné hmotnosti se určí takto:

m = 0,55 mnáprava mnáprava: maximální technicky přípustná hmotnost na nápravu

3.2.2. Počáteční otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při 40 km/h nebo 60 km/h (podle typu zkoušky) v závislosti na střední hodnotě dynamických poloměrů valení největší a nejmenší pneumatiky přípustných rozměrů.

3.2.3. Chlazení

Chlazení lze provádět podle bodu 3.2.3.1 nebo 3.2.3.2.

3.2.3.1. Zkouška provedená s úplným kolem podle přílohy 11 dodatku 2 bodu 3.2.2 předpisu č. 13.

U zkoušek typu I a III lze během zahřívání použít chlazení vzduchem, přičemž rychlost a směr proudu vzduchu simulují skutečné podmínky a rychlost proudu vzduchu je vvzduch = 0,33 v,

kde:

v = zkušební rychlost vozidla na začátku brzdění.

V ostatních případech pro chlazení vzduchem neplatí žádná omezení.

Teplota chladicího vzduchu se rovná teplotě okolního prostředí.

3.2.3.2. Zkouška provedená bez ráfku

U zkoušek typu I a III není během zahřívání žádné chlazení přípustné.

V ostatních případech pro chlazení vzduchem neplatí žádná omezení.

3.2.4. Příprava brzdy

3.2.4.1. Kotoučové brzdy

Při této zkoušce se použije nový kotouč s novými částmi s brzdovým obložením, jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 (ve stavu, v němž se montují na vozidlo, např. po odstranění ochranné vrstvy tuku).

3.2.4.2. Bubnové brzdy

Při zkoušce se použije nový buben s novými částmi s obložením, jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 (podle potřeby po odstranění ochranné vrstvy tuku).

Opracování obložení k dosažení dobrého styku mezi obloženími a bubnem je přípustné.

3.3. Alternativní zkouška brzdných účinků na dynamometru

Tabulka A12/3.3

1. Záběh za studena: 100 (u kotouče) nebo 200 (u bubnu) brzdění Ti = 150 °C (kotouč) nebo 100 °C (buben) vi = 60 km/h dm = 1 a 2 m/s2 střídavě 2. Dynamické třecí vlastnosti, viz bod 3.5.1 této přílohy 3. Záběh se zahřátými brzdami: Postupně se provede 30 po sobě jdoucích brzdění s rychlostmi v1 = 60 km/h a v2 = 30 km/h, délkou cyklu 60 s a teplotou brzd při prvním brzdění ≤ 100 °C. Zpomalení při prvním brzdění musí být konstantní 3 m/s2. Od druhého do posledního brzdění musí být tlak konstantní a musí se rovnat průměrné hodnotě při prvním brzdění. 4. Opětovný záběh brzdy: 30 brzdění Ti = 150 °C (kotouč) nebo 100 °C (buben) vi = 60 km/h, dm = 1 a 2 m/s2 střídavě 5. Zkouška typu 0, viz bod 3.4.1 této přílohy 6. Zkouška typu I (u vozidel O2/O3), viz bod 3.4.2 této přílohy 7. Opětovný záběh brzdy: (jako č. 4) 8. Zkouška typu 0, viz bod 3.4.1 této přílohy 9. Zkouška typu III (u vozidel O4), viz bod 3.4.3 této přílohy 10. Opětovný záběh brzdy: (jako č. 4)

3.4. Systém provozní brzdy

3.4.1. Zkouška typu 0, vozidlo naloženo

Při teplotě brzdy ≤ 100 °C na začátku každého brzdění a z počátečních otáček odpovídajících rychlosti 40 km/h před zkouškou typu I nebo 60 km/h před zkouškou typu III se třikrát zabrzdí s týmž ovládacím tlakem, tak aby bylo dosaženo střední plné zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nebo střední brzdný moment na základě brzdné dráhy odpovídající střednímu plnému zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) alespoň 5 m/s2.

Ovládací tlak v brzdě nesmí přesáhnout 650 kPa.

Za hodnotu brzdného účinku se studenou brzdou se považuje průměrná hodnota z výsledků těchto tří měření.

3.4.1.1. Valivý odpor

Valivý odpor se považuje za rovnající se zpomalení 0,1 m/s2.

3.4.2. Zkouška typu I (zkouška při klesání)

3.4.2.1. Postup zahřívání

Brzda se zahřívá z počáteční teploty ≤ 100 °C brzděním při konstantních otáčkách odpovídajících rychlosti 40 km/h při konstantním brzdném momentu odpovídajícím zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) o hodnotě 0,7 m/s2 po dobu 153 sekund.

3.4.2.1.4. U brzd vybavených zařízením pro automatické seřizování brzd se brzda před zkouškou typu I uvedenou výše musí seřídit podle postupu stanoveného v bodě 3.4.3.1.2 této přílohy.

3.4.2.2. Brzdný účinek se zahřátou brzdou

3.4.2.2.1. Nejpozději 60 sekund po ukončení postupu zahřívání se změří brzdný účinek se zahřátou brzdou při rychlosti 40 km/h a stejném ovládacím tlaku, který byl použit pro zkoušku typu 0 při rychlosti 40 km/h.

Střední plné zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nebo střední brzdný moment na základě brzdné dráhy odpovídající střednímu plnému zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nesmí být menší než 60 % hodnoty dosažené se studenou brzdou při zkoušce typu 0 ani menší než 3,6 m/s2.

3.4.2.3. Zkouška volného otáčení

U brzd vybavených zařízeními pro automatické seřizování brzd se po vykonání zkoušek stanovených v bodě 3.4.2.2 nechá brzda ochladit na teplotu představující teplotu studené brzdy (tj. ≤ 100 °C) a ověří se, že umožňuje volné otáčení tím, že je splněna jedna z následujících podmínek:

a) kotouč nebo buben se otáčejí volně (tj. je možné jimi otáčet rukou);

b) jestliže se kotouč nebo buben otáčejí bez jakéhokoli chlazení při otáčkách odpovídajících konstantní rychlosti v = 60 km/h s uvolněnou brzdou, nesmí asymptotické teploty přesáhnout nárůst teploty bubnu/kotouče, který činí 80 °C.

3.4.3. Zkouška typu III (zkouška slábnutí brzdného účinku u vozidel kategorie O4)

3.4.3.1. Postup zahřívání

3.4.3.1.1. Provedou se po sobě jdoucí brzdění v souladu s podmínkami stanovenými v tabulce. První brzdění by mělo začít při teplotě brzdy ≤ 100 °C a být provedeno tak, aby bylo dosaženo konstantní zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nebo konstantní brzdný moment odpovídající zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) o hodnotě 3 m/s2. Střední hodnota ovládacího tlaku v brzdě použitá při prvním brzdění by měla být zachována pro zbytek zkoušky u všech následujících brzdění.

Kategorie vozidel Podmínky v1 [km/h] v2 [km/h] Δt [s] n O4 60 1/2 v1 60 20

Kde:

v1 = počáteční rychlost, na začátku brzdění v2 = rychlost na konci brzdění n = počet brzdění Δt = trvání brzdného cyklu: čas, který uplyne mezi počátkem jednoho brzdění a počátkem následujícího brzdění

3.4.3.1.2. U brzd vybavených zařízením pro automatické seřizování brzd se brzdy před zkouškou typu III uvedenou výše musí seřídit podle následujících postupů, v závislosti na případu:

3.4.3.1.2.1. U brzd s pneumatickým ovládáním se brzdy musí seřídit tak, aby mohlo fungovat zařízení pro automatické seřizování brzd. K tomuto účelu se zdvih brzdového válce seřídí na s0 ≥ 1,1 x sre-adjust (horní mezní hodnota nesmí přesáhnout hodnotu doporučenou výrobcem), kde: sre-adjust je zdvih pro opětovné seřízení podle specifikace výrobce zařízení pro automatické seřizování brzd, tj. zdvih, při kterém začíná opětovné seřízení vůle mezi třecí dvojicí brzdy při tlaku i brzdovém válci 100 kPa. V případě, kdy je se souhlasem technické zkušebny pokládáno měření zdvihu brzdového válce za obtížné, zvolí se počáteční seřízení po dohodě s technickou zkušebnou. Z výše uvedeného stavu se brzda uvede do činnosti 50krát za sebou s tlakem v brzdovém válci 200 kPa. Potom následuje jediné zabrzdění s tlakem v brzdovém válci ≥ 650 kPa.

3.4.3.1.2.2. U hydraulicky ovládaných kotoučových brzd se nepokládají za nutné žádné požadavky na seřizování.

3.4.3.1.2.3. U hydraulicky ovládaných bubnových brzd se brzdy seřídí podle specifikací výrobce.

3.4.3.2. Brzdný účinek se zahřátou brzdou

Nejpozději 60 sekund po ukončení postupu zahřívání se změří brzdný účinek se zahřátou brzdou při otáčkách odpovídajících rychlosti 60 km/h a stejném ovládacím tlaku, který byl použit pro zkoušku typu 0 při rychlosti 60 km/h.

Střední plné zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nebo střední brzdný moment na základě brzdné dráhy odpovídající střednímu plnému zpomalení včetně valivého odporu (viz bod 3.4.1.1 této přílohy) nesmí být menší než 60 % hodnoty dosažené se studenou brzdou při zkoušce typu 0 ani menší než 4,0 m/s2.

3.4.3.3. Zkouška volného otáčení

Viz bod 3.4.2.3.

3.5. Zkouška dynamických třecích vlastností (srovnávací zkouška provedená na jednotlivé kolové brzdě)

3.5.1. Tato zkouška se provede podle přílohy 19 bodů 4.4.3.1 až 4.4.3.4 předpisu č. 13.

3.5.2. Zkouška brzdného účinku uvedená v bodě 3.5.1 se provede rovněž s originálním brzdovým kotoučem/bubnem.

3.5.3. Dynamické třecí vlastnosti náhradního brzdového kotouče/bubnu v kroku 2 postupu zkoušky lze považovat za podobné vlastnostem originálního brzdového kotouče/bubnu, pokud se hodnoty středního plného zpomalení při stejných provozních tlacích či ovládacích silách v oblasti horních 2/3 výsledné křivky neliší o více než ± 8 % nebo ± 0,4 m/s2 od hodnot originálních brzdových kotoučů/bubnů.

4. ZKOUŠKY NEPORUŠITELNOSTI S POUŽITÍM SETRVAČNÍKOVÉHO DYNAMOMETRU

Zkoušky se provádí podle bodu 4.1 (pro kotouče) nebo 4.2 (pro bubny).

S výjimkou případu, kdy náhradní část před tím, než dojde k jejímu poškození či poruše, nedosáhne požadovaného počtu cyklů, vyžaduje se jedna zkouška na zkušební skupinu (viz bod 4.1.1.1.3 nebo 4.1.1.2.3 této přílohy).

Brzda by měla být namontována na dynamometru v téže poloze, v jaké je namontována na vozidle (nevztahuje se na pevně namontované brzdy nebo brzdy namontované na tělesu čepu nápravy).

Teplota brzdového kotouče/bubnu by měla být měřena co nejblíže k třecí ploše. Měření teploty by měla být zaznamenána a způsob i body měření musí být pro všechny zkoušky stejné.

Jestliže se při brzdění nebo mezi brzděními v rámci jednoho brzdného cyklu použije chlazení vzduchem, musí být rychlost proudění vzduchu na brzdě omezena na:

vvzduch = 0,33 v,

kde:

v = zkušební rychlost vozidla na začátku brzdění.

V ostatních případech pro chlazení vzduchem neplatí žádná omezení.

Teplota chladicího vzduchu se rovná teplotě okolního prostředí.

4.1. Brzdové kotouče

4.1.1. Zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu

Při této zkoušce se použije nový kotouč s novými částmi s brzdovým obložením, jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 (ve stavu, v němž se montují na vozidlo, např. po odstranění ochranné vrstvy tuku).

4.1.1.1. Vozidla kategorií O1 a O2

4.1.1.1.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků stanovených v příloze 12 bodech 3.2.1, 3.2.1.1 a 3.2.1.2.

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce založené na průměru největšího a nejmenšího dynamického poloměru valení pneumatik přípustných pro daný typ vozidla.

4.1.1.1.2. Program zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

Tabulka A12/4.1.1.1.2

Předmět zkoušky Zkouška na tepelnou únavu Kategorie vozidel O1/O2 Postup záběhu 100 brzdění Počáteční rychlost: 60 km/h Konečná rychlost: 30 km/h dm alternující mezi 1 m/s2 a 2 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 300 °C (začíná se na teplotě okolního prostředí) Typ brzdění Sled po sobě jdoucích brzdění Interval brzdění (= ttotal) 70 s Počet brzdění na cyklus 2 Brzdný moment odpovídající zpomalení 5,0 m/s2 Celkový počet brzdných cyklů 100 nebo 150 (viz bod 4.1.1.1.3) Brzdění z 80 km/h na 20 km/h Počáteční teplota při prvním brzdění každého cyklu ≤ 100 °C

Kde:

vmax = maximální konstrukční rychlost vozidla (v rozsahu jeho používání), tbra = doba skutečného brzdění během jednoho použití brzd, tacc = minimální doba zrychlování v závislosti na schopnosti příslušného vozidla zrychlovat, trest = doba klidu, ttotal = interval brzdění (tbra + tacc + trest).

4.1.1.1.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, bylo-li provedeno 150 či více cyklů bez poškození nebo poruchy.

Bylo-li cyklů bez poškození nebo poruchy méně než 150, ale více než 100, musí být zkouška opakována s novou náhradní částí. Aby dotčená část za těchto podmínek vyhověla zkoušce, musí bez poškození či poruchy vykonat v obou zkouškách více než 100 cyklů.

Bylo-li do poškození či poruchy provedeno méně než 100 cyklů, měla by být zkoušce podrobena originální část a výsledky se porovnají. Pokud počet cyklů, po němž došlo k poškození či poruše, není o více než 10 % nižší než počet cyklů provedených s originální částí, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) radiální trhliny na třecí ploše, které jsou delší než 2/3 radiální výšky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k vnitřnímu nebo vnějšímu průměru třecí plochy;

c) trhliny procházející skrz stěnu kotouče v místě třecího mezikruží;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

4.1.1.2. Vozidla kategorií O3 a O4

4.1.1.2.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

4.1.1.2.1.1. Vozidla s maximální přípustnou hmotností > 7,5 t

Následující program slouží ke zkoušení brzdových kotoučů jako součástí brzdového systému. Neimituje skutečné jízdní podmínky, ale pokládá se čistě za zkoušku součástí. Parametry uvedené v tabulce A12/4.1.1.2.1.1 se vztahují na brzdy, které se v současnosti zpravidla používají na vozidlech s maximální přípustnou hmotností > 7,5 t.

Tabulka A12/4.1.1.2.1.1

Vnější průměr kotouče Parametr zkoušky Parametr zkoušky Příklad vybavení Hmotnost při zkoušce m [kg] rdyn [m] „Velikost brzdy“/nejmenší možná velikost ráfku 320–350 3 100 0,386 17,5″ 351–390 4 500 0,445 19,5″ 391–440 5 300 0,527 22,5″ > 440 (1) (1) (1) —

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků přílohy 12 bodu 3.2.1 ve spojení s parametry stanovenými ve výše uvedené tabulce (hmotnost při zkoušce a rdyn).

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce v závislosti na dynamických poloměrech valení pneumatik uvedených v tabulce A12/4.1.1.2.1.1.

4.1.1.2.1.2. Vozidla s maximální přípustnou hmotností > 3,5 t a ≤ 7,5 t

U vozidel s maximální přípustnou hmotností > 3,5 t a ≤ 7,5 t, na která se parametry v tabulce A12/4.1.1.2.1.1 nevztahují, se parametry zkoušky zvolí tak, aby byl pokryt nejnepříznivější případ, na jehož základě byl stanoven rozsah použití náhradního brzdového kotouče (maximální přípustná hmotnost vozidla, maximální rozměr pneumatiky).

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků stanovených v příloze 12 bodech 3.2.1, 3.2.1.1 a 3.2.1.2.

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce založené na průměru největšího a nejmenšího dynamického poloměru valení pneumatik přípustných pro daný typ vozidla.

4.1.1.2.2. Program zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

Tabulka A12/4.1.1.2.2

Postup záběhu 100 brzdění Počáteční rychlost: 60 km/h Konečná rychlost: 30 km/h dm alternující mezi 1 m/s2 a 2 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 300 °C (začíná se na teplotě okolního prostředí) 1. Stabilizační brzdění 10 brzdění z 60 km/h na 30 km/h dm alternující mezi 1 m/s2 a 2 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 250 °C 2. Brzdění z vysokých rychlostí 2 brzdění ze 130 km/h na 80 km/h dm = 3 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 100 °C 3. Stabilizační brzdění Viz krok 1 4. Brzdění z vysokých rychlostí Viz krok 2 5. Stabilizační brzdění Viz krok 1 6. Trvalé brzdění (1) 5 brzdění při konstantní rychlosti: 85 km/h Brzdný moment odpovídá 0,5 m/s2 Doba brzdění 60 s Počáteční teplota: ≤ 80 °C 7. Stabilizační brzdění Viz krok 1 8. Trvalé brzdění (2) 5 brzdění při konstantní rychlosti: 85 km/h Brzdný moment odpovídá 1,0 m/s2 Doba brzdění 40 s Počáteční teplota: ≤ 80 °C 9. Opakovat kroky 1 až 8 9krát nebo 14krát (podle situace) – viz bod 4.1.1.2.3 dm střední zpomalení vztažené k dráze

4.1.1.2.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového kotouče na tepelnou únavu)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, bylo-li provedeno 15 či více cyklů bez poškození nebo poruchy.

Bylo-li cyklů bez poškození nebo poruchy méně než 15, ale více než 10, musí být zkouška opakována s novou náhradní částí. Aby dotčená část za těchto podmínek vyhověla zkoušce, musí bez poškození či poruchy vykonat v obou zkouškách více než 10 cyklů.

Bylo-li do poškození či poruchy provedeno méně než 10 cyklů, měla by být zkoušce podrobena originální část a výsledky se porovnají. Pokud počet cyklů, po němž došlo k poškození či poruše, není menší než počet cyklů provedených s originální částí, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) radiální trhliny na třecí ploše, které jsou delší než 2/3 radiální výšky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k vnitřnímu nebo vnějšímu průměru třecí plochy;

c) trhliny procházející skrz stěnu kotouče v místě třecího mezikruží;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

4.1.2. Zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním

U zaměnitelných částí se zkouška vysokým namáháním provede na novém brzdovém kotouči nebo na stejném brzdovém kotouči, který byl použit pro alternativní zkoušku na dynamometru (viz bod 3.3 této přílohy).

V případě rovnocenných částí se při zkoušce vysokým namáháním použije nový kotouč, originální brzdový třmen dotčeného vozidla (dotčených vozidel) a nové části s brzdovým obložením dotčeného vozidla (dotčených vozidel), jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 (ve stavu, v němž se montují na vozidlo, např. po odstranění ochranné vrstvy tuku).

V případě potřeby lze během zkoušky opotřebovaná brzdová obložení vyměnit.

4.1.2.1. Vozidla kategorií O1 a O2

Nová brzdová obložení a nový kotouč se namontují do příslušných brzd a zaběhnou se podle postupu stanoveného v příloze 3 bodě 2.2.2.3. Jsou-li k dokončení zkoušky zapotřebí nová brzdová obložení, musí být zaběhnuta podle stejného postupu.

4.1.2.1.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Viz bod 4.1.1.1.1.

4.1.2.1.2. Program zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Zkouška se provede podle této tabulky:

Tabulka A12/4.1.2.1.2

Předmět zkoušky Zkouška vysokým namáháním Kategorie vozidel O1/O2 Typ brzdění Jednotlivá brzdění Počet brzdění 70 Počáteční teplota na začátku brzdění ≤ 100 °C Brzdný moment odpovídající zpomalení 10,0 m/s2 s tlakem ≤ 16 000 kPa nebo p = 16 000 kPa (< 10,0 m/s2) Brzdění z 80 na 10 km/h

4.1.2.1.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, bylo-li provedeno 70 či více brzdění bez poškození nebo poruchy.

Bylo-li do poškození či poruchy provedeno méně než 70 brzdění, měla by být zkoušce podrobena originální část a výsledky se porovnají. Pokud počet cyklů, po němž došlo k poškození či poruše, není o více než 10 % nižší než počet cyklů provedených s originální částí, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) radiální trhliny na třecích plochách, které jsou delší než dvě třetiny radiální výšky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k vnitřnímu nebo vnějšímu průměru třecí plochy;

c) trhliny procházející skrz stěnu kotouče v místě třecího mezikruží;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

4.1.2.2. Vozidla kategorií O3 a O4

4.1.2.2.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Viz bod 4.1.1.2.1.

4.1.2.2.2. Program zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Záběh podle tabulky A12/4.1.1.2.2.

Provede se 500 brzdění z rychlosti 50 km/h na 10 km/h s brzdným momentem rovnajícím se 90 % maximálního brzdného momentu použitelného na příslušný brzdový třmen.

Počáteční teplota: ≤ 200 °C

4.1.2.2.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového kotouče vysokým namáháním)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, pokud brzdový kotouč po 500 brzděních nevykazuje žádné známky lomu. Zkouška se považuje za platnou v případě, že je požadovaného maximálního momentu dosaženo alespoň u 90 % počtu brzdění, a to za podmínky, že u zbývajících 10 % brzdění se použije maximální tlak.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) radiální trhliny na třecí ploše, které jsou delší než 2/3 radiální výšky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k vnitřnímu nebo vnějšímu průměru třecí plochy;

c) trhliny procházející skrz stěnu kotouče v místě třecího mezikruží;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.“

Tabulka A12/4.2.1.1.2

Předmět zkoušky Zkouška na tepelnou únavu Postup záběhu 200 brzdění Počáteční rychlost: 60 km/h Konečná rychlost: 5 km/h dm alternující mezi 1 m/s2 a 2 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 200 °C (začíná se na teplotě okolního prostředí) Alternativně lze záběh vynechat, nepovažuje-li jej žadatel o schválení za nezbytný Typ brzdění Sled po sobě jdoucích brzdění Počet brzdění 250 nebo 300 (podle situace) – viz bod 4.2.1.1.3 Pozn.: Zkouška se přeruší, když se objeví průchozí trhlina. Brzdný moment odpovídající zpomalení 3,0 m/s2 Brzdění z 130 na 80 km/h Počáteční teplota při každém brzdění ≤ 50 °C Chlazení podle bodu 3.2.3 Přípustné

4.2. Brzdové bubny

4.2.1. Zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu

Při zkoušce se použije nový buben s novými částmi s obložením, jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13, 13-H nebo 90 (podle potřeby po odstranění ochranné vrstvy tuku).

Opracování obložení k dosažení dobrého styku mezi obloženími a bubnem je přípustné.

4.2.1.1. Vozidla kategorií O1 a O2

4.2.1.1.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

4.2.1.1.1.1. Vozidla s maximálním přípustným zatížením nápravy ≤ 1 200 kg

Nepoužije se.

4.2.1.1.1.2. Vozidla s maximálním přípustným zatížením nápravy > 1 200 kg

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků stanovených v příloze 12 bodech 3.2.1, 3.2.1.1 a 3.2.1.2.

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce založené na průměru největšího a nejmenšího dynamického poloměru valení pneumatik přípustných pro daný typ vozidla.

4.2.1.1.2. Program zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

Tabulka A12/4.2.1.1.2

Předmět zkoušky Zkouška na tepelnou únavu Typ brzdění Sled po sobě jdoucích brzdění Počet brzdění 250 nebo 300 (podle situace) – viz bod 4.2.1.1.3 Pozn.: Zkouška se přeruší, když se objeví průchozí trhlina. Brzdný moment odpovídající zpomalení 3,0 m/s2 Brzdění z 130 na 80 km/h Počáteční teplota při každém brzdění ≤ 50 °C Chlazení podle bodu 3.2.3 přípustné

4.2.1.1.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, bylo-li provedeno 300 či více brzdění bez poškození nebo poruchy.

Bylo-li brzdění bez poškození nebo poruchy méně než 300, ale více než 250, musí technická zkušebna opakovat zkoušku s novou náhradní částí. Aby dotčená část za těchto podmínek vyhověla zkoušce, musí bez poškození či poruchy vykonat v obou zkouškách více než 250 brzdění.

Bylo-li do poškození či poruchy provedeno méně než 250 brzdění, měla by být zkoušce podrobena originální část a výsledky se porovnají. Pokud počet brzdění, po němž došlo k poškození či poruše, není menší než počet brzdění provedených s originální částí, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) trhliny na třecí ploše, které jsou delší než dvě třetiny axiální šířky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k axiálnímu vnějšímu okraji bubnu;

c) trhliny procházející skrz stěnu bubnu;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

4.2.1.2. Vozidla kategorií O3 a O4

4.2.1.2.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

4.2.1.2.1.1. Vozidla s maximální přípustnou hmotností > 7,5 t

Následující program slouží ke zkoušení brzdových bubnů jako součástí brzdového systému. Neimituje skutečné jízdní podmínky, ale pokládá se čistě za zkoušku součástí. Parametry uvedené v tabulce A12/4.2.1.2.1.1 se vztahují na brzdy, které se v současnosti zpravidla používají na vozidlech s maximální přípustnou hmotností > 7,5 t.

Tabulka A12/4.2.1.2.1.1

Vnitřní průměr bubnu [mm] Šířka obložení Typický průměr ráfku < 130 mm 130–190 mm > 190 mm Hmotnost při zkoušce [kg] Poloměr pneumatiky [m] Hmotnost při zkoušce [kg] Poloměr pneumatiky [m] Hmotnost při zkoušce [kg] Poloměr pneumatiky [m] < 330 2 750 0,402 3 200 0,390 5 500 0,402 17,5″ 330–390 (2) (2) 3 400 0,480 5 500 0,516 19,5″ 391–430 3 400 0,510 4 500 0,527 5 500 0,543 22,5″ > 430 (2) (2) (2) (2) (2) (2) —

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků přílohy 12 bodu 3.2.1 ve spojení s parametry stanovenými ve výše uvedené tabulce (hmotnost při zkoušce a rdyn).

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce v závislosti na dynamických poloměrech valení pneumatik stanovených v tabulce A12/4.2.1.2.1.1.

4.2.1.2.1.2. Vozidla s maximální přípustnou hmotností > 3,5 t a ≤ 7,5 t

U vozidel s maximální přípustnou hmotností > 3,5 t a ≤ 7,5, na která se parametry v tabulce A12/4.1.1.2.1.1 nevztahují, se parametry zkoušky zvolí tak, aby byl pokryt nejnepříznivější případ, na jehož základě byl stanoven rozsah použití náhradního brzdového bubnu (maximální přípustná hmotnost vozidla, maximální rozměr pneumatiky).

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků stanovených v příloze 12 bodech 3.2.1, 3.2.1.1 a 3.2.1.2.

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce založené na průměru největšího a nejmenšího dynamického poloměru valení pneumatik přípustných pro daný typ vozidla.

4.2.1.2.2. Program zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

Tabulka A12/4.2.1.2.2

Předmět zkoušky Zkouška na tepelnou únavu Typ brzdění Sled po sobě jdoucích brzdění Počet brzdění 250 nebo 300 (podle situace) – viz bod 4.2.1.2.3 Pozn.: Zkouška se přeruší, když se objeví průchozí trhlina. Brzdný moment odpovídající zpomalení 3,0 m/s2 Brzdění z 130 na 80 km/h Počáteční teplota při každém brzdění ≤ 50 °C Chlazení podle bodu 3.2.3 přípustné

4.2.1.2.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového bubnu na tepelnou únavu)

Výsledek zkoušky se pouvažuje za vyhovující, bylo-li provedeno 300 či více brzdění bez poškození nebo poruchy.

Bylo-li brzdění bez poškození nebo poruchy méně než 300, ale více než 250, musí technická zkušebna opakovat zkoušku s novou náhradní částí. Aby dotčená část za těchto podmínek vyhověla zkoušce, musí bez poškození či poruchy vykonat v obou zkouškách více než 250 brzdění.

Bylo-li do poškození či poruchy provedeno méně než 250 brzdění, měla by být zkoušce podrobena originální část a výsledky se porovnají – pokud počet brzdění, po němž došlo k poškození či poruše, není menší než počet brzdění provedených s originální částí, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) trhliny na třecí ploše, které jsou delší než 2/3 axiální šířky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k axiálnímu vnějšímu okraji bubnu;

c) trhliny procházející skrz stěnu bubnu;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

4.2.2. Zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním

U zaměnitelných částí se zkouška vysokým namáháním provede na novém brzdovém bubnu nebo na stejném brzdovém bubnu, který byl použit pro alternativní zkoušku na dynamometru (viz bod 3.3 této přílohy). V obou případech by části s brzdovým obložením použité ke zkoušce měly být schváleny podle předpisu č. 13 nebo 90 a zaběhnuty k bubnu podle postupu stanoveného v bodě 4.2.2.2.2 této přílohy. Alternativně lze záběh vynechat, nepovažuje-li to žadatel o schválení za nezbytné.

V případě rovnocenných částí se při zkoušce vysokým namáháním použije nový buben, originální brzda dotčeného vozidla (dotčených vozidel) a nové části s brzdovým obložením dotčeného vozidla (dotčených vozidel), jejichž typ byl schválen podle předpisů č. 13 nebo 90 (ve stavu, v němž se montují na vozidlo, např. po odstranění ochranné vrstvy tuku). Záběh by měl být proveden podle postupu stanoveného v bodě 4.2.2.2.2 této přílohy. Alternativně lze záběh vynechat, nepovažuje-li to žadatel o schválení za nezbytné.

V případě potřeby lze během zkoušky opotřebovaná brzdová obložení vyměnit.

4.2.2.1. Vozidla kategorií O1 a O2

4.2.2.1.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Setrvačná hmotnost setrvačníkového dynamometru se určí podle požadavků stanovených v příloze 12 bodech 3.2.1, 3.2.1.1 a 3.2.1.2.

Otáčky dynamometru musí odpovídat lineární rychlosti vozidla při zkoušce založené na průměru největšího a nejmenšího dynamického poloměru valení pneumatik přípustných pro daný typ vozidla.

4.2.2.1.2. Program zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Viz bod 4.2.2.2.2.

4.2.2.1.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Viz bod 4.2.2.2.3.

4.2.2.2. Vozidla kategorií O3 a O4

4.2.2.2.1. Podmínky zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Viz bod 4.2.1.2.1.

4.2.2.2.2. Program zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Tabulka A12/4.2.2.2.2

Předmět zkoušky Zkouška vysokým namáháním Postup záběhu 200 brzdění Počáteční rychlost: 60 km/h Konečná rychlost: 5 km/h dm alternující mezi 1 m/s2 a 2 m/s2 Počáteční teplota: ≤ 200 °C (začíná se na teplotě okolního prostředí) Alternativně lze záběh vynechat, nepovažuje-li jej žadatel o schválení za nezbytný Typ brzdění Brzdění na méně než 5 km/h Celkový počet brzdění 150 Počáteční teplota brzdového bubnu při každém brzdění ≤ 100 °C Brzdění z 60 km/h na 0 km/h Brzdný moment odpovídající zpomalení 6 m/s2 Chlazení (také odchylující se od bodu 3.2.3 této přílohy) Přípustné

4.2.2.2.3. Výsledky zkoušky (zkouška brzdového bubnu vysokým namáháním)

Výsledek zkoušky je vyhovující, pokud brzdový buben nevykáže známky lomu.

Zkouška se považuje za platnou v případě, že je požadovaného maximálního momentu dosaženo alespoň u 90 % počtu brzdění, a to za podmínky, že u zbývajících 10 % brzdění se použije maximální tlak.

Poškozením se v této souvislosti rozumí:

a) radiální trhliny na třecí ploše, které jsou delší než 2/3 radiální výšky třecí plochy;

b) trhliny na třecí ploše, které dosahují k vnitřnímu nebo vnějšímu průměru třecí plochy;

c) trhliny procházející skrz stěnu v místě třecího mezikruží;

d) jakýkoli typ strukturálního poškození nebo trhliny ve kterékoli části mimo třecí plochu.

(1) Hmotnost při zkoušce a dynamický poloměr valení pneumatiky jsou předmětem dohody mezi žadatelem a technickou zkušebnou.

(2) Hmotnost při zkoušce a dynamický poloměr valení pneumatiky jsou předmětem dohody mezi žadatelem a technickou zkušebnou.