PŘÍLOHA 3

ZKUŠEBNÍ POSTUPY U SYSTÉMU PRO UCHOVÁVÁNÍ STLAČENÉHO VODÍKU

1. POŽADAVKY NA POSTUPY ZKOUŠEK TECHNICKÉ ZPŮSOBILOSTI SYSTÉMU PRO UCHOVÁVÁNÍ STLAČENÉHO VODÍKU JSOU SESTAVENY TAKTO:

Bod 2 této přílohy obsahuje postupy zkoušek referenčních parametrů (požadavek bodu 5.1 tohoto předpisu)

Bod 3 této přílohy obsahuje postupy zkoušek trvanlivosti vlastností (požadavek bodu 5.2 tohoto předpisu)

Bod 4 této přílohy obsahuje postupy zkoušek očekávaných vlastností v silničním provozu (požadavek bodu 5.3 tohoto předpisu)

Bod 5 této přílohy obsahuje postupy zkoušek vlastností systému při ukončení provozu v případě požáru (požadavek bodu 5.4 tohoto předpisu)

Bod 6 této přílohy obsahuje postupy zkoušek trvanlivosti vlastností primárních uzávěrů (požadavek bodu 5.5 tohoto předpisu)

2. POSTUPY ZKOUŠEK REFERENČNÍCH PARAMETRŮ (POŽADAVEK BODU 5.1 TOHOTO PŘEDPISU)

2.1 Zkouška na roztržení (hydraulická)

Zkouška na roztržení se provádí při okolní teplotě 20 (±5) °C s použitím nežíravé kapaliny.

2.2 Zkouška tlakovým cyklem (hydraulická)

Zkouška se provede tímto postupem:

a) zásobník se naplní nežíravou kapalinou;

b) na začátku zkoušky se zásobník a kapalina stabilizují při stanovené teplotě a relativní vlhkosti; okolí, kapalina a povrch zásobníku se udržují v průběhu zkoušky na stanovené teplotě. Teplota zásobníku se může v průběhu zkoušky lišit od teploty okolí;

c) zásobník se podrobí tlakovému cyklu mezi 2 (±1) MPa a cílovým tlakem kadencí, která nepřesahuje 10 cyklů za minutu, a to do dosažení stanoveného počtu cyklů;

d) teplota hydraulické kapaliny v zásobníku se udržuje na stanovené teplotě a monitoruje se.

3. POSTUPY ZKOUŠKY TRVANLIVOSTI VLASTNOSTÍ (POŽADAVEK BODU 5.2 TOHOTO PŘEDPISU)

3.1 Tlaková zkouška

Na systém se působí pozvolna a soustavně rostoucím tlakem nežíravé kapaliny až do dosažení cílové hodnoty zkušebního tlaku a pak se systém ponechá v tomto stavu po stanovenou dobu.

3.2 Zkouška pádem (nárazem) (bez natlakování)

Se zásobníkem se vykoná zkouška pádem při teplotě okolí, bez natlakování a namontovaných ventilů. Povrch, na který se zásobníky upustí, musí být hladká, vodorovná betonová plocha, nebo jiný druh podlahy s rovnocennou tvrdostí.

Orientace upouštěného zásobníku (podle požadavku bodu 5.2.2) se určí takto: jeden nebo více doplňkových zásobníků se upustí z každé z poloh orientace popsaných dále. Polohy orientace při upouštění se mohou realizovat s jediným zásobníkem nebo se čtyřmi zásobníky, aby se zkouška mohla vykonat se čtyřmi orientacemi při upuštění.

i) jedno upuštění z vodorovné polohy a se dnem ve výšce 1,8 m nad povrchem, na který spadne;

ii) jedno upuštění zásobníku ze svislé polohy, aby dopadl na konec, přičemž konec, kde je hrdlo, je nahoře, s potenciální energií nejméně 488 J, s dolním koncem nejvýše 1,8 m nad nárazovou plochou;

iii) jedno upuštění zásobníku ze svislé polohy, aby dopadl na konec, přičemž konec, kde je hrdlo, je dole, s potenciální energií nejméně 488 J, s dolním koncem nejvýše 1,8 m nad nárazovou plochou. Je-li zásobník souměrný (identická hrdla na obou koncích), upuštění z této polohy se nevyžaduje;

iv) jedno upuštění z polohy v úhlu 45° od svislice, s koncem, na kterém je hrdlo, dolů, s těžištěm ve výšce 1,8 m nad nárazovou plochou. Avšak jestliže je dno blíže než 0,6 m k nárazové ploše, úhel polohy, z níž se zásobník upouští, se změní tak, aby se dodržela výška nejméně 0,6 m a výška těžiště 1,8 m nad nárazovou plochou.

Čtyři polohy při upuštění jsou znázorněny na obrázku 1.

Obrázek 1

Poloha při upuštění

těžiště

≥ 0,6 m

≥ 488 J

≤ 1,8 m

1,8 m

č. 4

č. 3

č. 2

č. 1

Nesmí se nijak bránit odražení zásobníků při nárazu. Je však možné zabránit jejich převrácení při pádu ze svislé polohy u výše popsaných zkoušek.

Je-li k vykonání všech předepsaných pádů použito více zásobníků než jeden, pak se s těmito zásobníky musí provést zkouška tlakovým cyklem podle bodu 2.2 přílohy 3 až do výskytu úniku, nebo do dosažení 22 000 cyklů bez úniku. K úniku nesmí dojít do dosažení 11 000 cyklů.

Poloha zásobníků, s nimiž se provede zkouška pádem podle požadavku bodu 5.2.2, se určí takto:

a) jestliže byly zkoušky ze všech čtyř poloh provedeny s jediným zásobníkem, pak zásobník, který se upustí v souladu s požadavkem bodu 5.2.2, se upustí ze všech čtyř poloh;

b) jestliže se ke zkouškám pádem ze čtyř poloh použije více než jeden zásobník, a jestliže všechny zásobníky dosáhnou 22 000 cyklů bez úniku, je polohou, z níž se upustí zásobník podle bodu 5.2.2, poloha se sklonem 45° od svislice (iv), a s tímto zásobníkem se pak vykonají ostatní zkoušky podle bodu 5.2;

c) jestliže se ke zkouškám pádem ze čtyř poloh použije více než jeden zásobník, a jestliže některý zásobník nedosáhne 22 000 cyklů bez úniku, provedou se zkoušky pádem s novým zásobníkem z polohy, z níž byl dosažen nejmenší počet cyklů před výskytem úniku, a potom se s ním provedou další zkoušky předepsané v bodě 5.2.

3.3 Zkouška poškozením povrchu (bez tlaku)

Zkouška probíhá tímto postupem:

a) povrch se poškodí takto: Na vnějším povrchu dna zásobníku ve vodorovné poloze, v němž není tlak, se vytvoří dva podélné řezy pilou na válcové části zásobníku, blízko přechodu do koncové části, avšak nezasahující až do něj. První řez se provede nejméně do hloubky 1,25 mm a v délce 25 mm u konce zásobníku, kde jsou umístěny ventily. Druhý řez je nejméně 0,75 mm hluboký a 200 mm dlouhý a je u opačného konce, než jsou umístěny ventily;

b) nárazy kyvadlem: Horní část zásobníku ve vodorovné poloze se rozdělí do pěti oddělených (nepřekrývajících se) ploch, z nichž každá má průměr 100 mm (viz obrázek 2). Po 12 hodinách stabilizace na teplotu ≤ –40 °C ve stabilizační komoře se narazí do středu každé z pěti ploch kyvadlem tvaru jehlanu s rovnostrannými stěnami a čtvercovou základnou, s vrcholem a hranami zaoblenými poloměrem 3 mm. Střed perkuse kyvadla musí být totožný s těžištěm jehlanu. Energie kyvadla v okamžiku nárazu do každé z pěti vyznačených ploch na zásobníku je 30 J. Při nárazech je zásobník uchycen na svém místě a není natlakován.

Obrázek 2

Boční pohled na zásobník

„Boční“ pohled na zásobník

3.4 Zkouška vystavením chemickému působení a tlakovému cyklu při teplotě okolí

Každá z pěti ploch zásobníku, která byla předběžně stabilizována nárazem kyvadla na zásobník bez vnitřního tlaku (bod 3.3 přílohy 3), se vystaví působení jednoho z pěti roztoků:

a) 19 % (objemových) kyseliny sírové ve vodě (kyselina používaná v bateriích);

b) 25 % (hmotnostních) hydroxidu sodného ve vodě;

c) 5 % (objemových) metanolu v benzinu (kapaliny v plnicích stanicích);

d) 28 % (hmotnostních) dusičnanu amonného ve vodě (roztok močoviny) a

e) 50 % (objemových) metylalkoholu ve vodě (kapalina v ostřikovači čelního skla).

Zkoušený zásobník je orientován plochami vystavenými roztokům směrem nahoru. Na každou z pěti předběžně stabilizovaných ploch se položí vložka ze skelných vláken přibližně o síle 0,5 mm a s průměrem 100 mm. Na vložku ze skelných vláken se nanese takové množství zkušebního roztoku, aby byla vložka po dobu trvání zkoušky navlhčena na celém svém povrchu a skrz celou svou tloušťku.

Zásobník s vložkami ze skelných vláken se vystaví působení roztoků po dobu 48 hodin, přičemž se v zásobníku udržuje 125 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) (hydraulický tlak) a 20 (±5) °C, než se s ním provedou další zkoušky.

Zkouška tlakovým cyklem se provádí se specifikovanými hodnotami cílového tlaku podle bodu 2.2 této přílohy při teplotě 20 (±5) °C a se stanoveným počtem cyklů. Pak se odstraní vložky ze skelných vláken a povrch zásobníku se opláchne vodou, načež se vykoná 10 posledních cyklů tlakem o stanovené cílové hodnotě.

3.5 Statická tlaková zkouška (hydraulickým tlakem)

V systému pro uchovávání vodíku se v komoře s řízenou teplotou vyvine tlak o cílové hodnotě. Teplota komory a nežíravého kapalného paliva se po stanovenou dobu udržuje na cílové teplotě v rozmezí ±5 °C.

4. POSTUPY ZKOUŠEK OČEKÁVANÝCH VLASTNOSTÍ V SILNIČNÍM PROVOZU (BOD 5.3 TOHOTO PŘEDPISU)

(jsou uvedeny pneumatické zkušební postupy; prvky zkoušky s použitím hydraulického tlaku viz bod 2.1 přílohy 3).

4.1 Zkouška tlakovým cyklem plynu (pneumatickým tlakem)

Na začátku zkoušky se systém pro uchovávání vodíku nejméně 24 hodin stabilizuje při stanovené teplotě, relativní vlhkosti a množství paliva. Stanovená teplota a relativní vlhkost se ve zkušebním prostředí udržují po celou dobu zkoušky (vyžaduje-li se to ve specifikaci zkoušky, stabilizuje se teplota systému mezi tlakovými cykly na teplotě vnějšího prostředí). Systém pro uchovávání vodíku se podrobí tlakovému cyklu mezi méně než 2 (+0/–1) MPa a specifikovaným maximálním tlakem (±1 MPa). Jestliže regulační funkce systému, které jsou v činnosti při provozu vozidla, brání poklesu tlaku pod určitou stanovenou hodnotu, nesmí se při zkušebních tlakových cyklech klesnout pod tuto hodnotu. Rychlost plnění je řízena tak, aby se dosáhlo konstantní míry narůstání tlaku po dobu 3 minut, aby však průtok paliva nepřesáhl 60 g/s; teplota vodíku přiváděného do zásobníku se udržuje na stanovené hodnotě. Konstantní míra narůstání tlaku by však měla být snížena, překročí-li teplota plynu v zásobníku +85 °C. Míra odčerpávání paliva se reguluje tak, aby byla větší nebo rovna zamýšlené maximální míře spotřeby paliva vozidla. Provede se stanovený počet tlakových cyklů. Jsou-li v daném provedení vozidla použity zařízení a/nebo ovladače, které mají zamezit extrémní vnitřní teplotě, může zkouška proběhnout s těmito zařízeními a/nebo ovladači (nebo za rovnocenných opatření).

4.2 Zkouška na pronikání plynu (pneumatickým tlakem)

Systém se zcela naplní plynným vodíkem o tlaku na úrovni 115 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa) (hustota při úplném naplnění rovnající se 100 % jmenovitého pracovního tlaku při +15 °C odpovídá 113 % jmenovitého pracovního tlaku při +55 °C) a udržuje se v utěsněném zásobníku při teplotě ≥ +55 °C až do dosažení ustáleného stavu pronikání nebo do 30 hodin, podle toho, co trvá déle. Měří se celkový ustálený stav míry vyprazdňování, které je způsobeno únikem a propustností ze systému pro uchovávání vodíku.

4.3 Zkouška na lokální únik plynu (pneumatický tlakem)

Ke splnění tohoto požadavku lze použít zkoušku probubláváním. Při zkoušce probubláváním se použije tento postup:

a) výstup z uzavíracího ventilu (a jiných vnitřních spojů k vodíkovým systémům) se pro tuto zkoušku uzavře (poněvadž zkouška je zaměřena na únik do vnějšího prostředí). Podle uvážení zkoušejícího se zkoušený předmět ponoří do kapaliny ke zkoušení úniku, nebo se kapalina ke zkoušení úniku aplikuje na zkoušený předmět umístěný v otevřeném prostoru. V závislosti na podmínkách se může velikost bublin velmi lišit. Zkoušející vyhodnotí únik plynu podle velikosti a rychlosti tvoření bublin;

b) poznámka: U lokalizované hodnoty 0,005 mg/s (3,6 Nml/min) je výslednou přípustnou hodnotou tvoření bublin přibližně 2 030 bublin za minutu při typickém průměru bubliny 1,5 mm. I když se tvoří mnohem větší bubliny, musí být únik snadno zjistitelný. U neobvykle velkého průměru bubliny 6 mm má být povolená hodnota tvorby bublin přibližně 32 bublin za minutu.

5. ZKUŠEBNÍ POSTUPY PRO OVĚŘENÍ VLASTNOSTÍ SYSTÉMU PŘI UKONČENÍ PROVOZU V OHNI (BOD 5.4 TOHOTO PŘEDPISU)

5.1 Zkouška ohnivzdornosti

Celek vodíkového zásobníku se skládá ze systému pro uchovávání stlačeného vodíku s příslušnými doplňkovými zařízeními, včetně odvětrávacího systému (jako je odvětrávací vedení a jeho obložení) a veškerých krytů uchycených přímo k zásobníku (jako ovinutí zásobníku (zásobníků) termickou izolací a/nebo kryty nebo ochrana nad teplotou ovládaným přetlakovým zařízením (zařízeními)).

K určení polohy systému nad počátečním (lokalizovaným) zdrojem ohně se použije jedna z těchto dvou metod:

a) Metoda 1: Vhodná pro obecně vyjádřený (nekonkretizovaný) způsob montáže na vozidlo

Není-li stanovena konfigurace montáže na vozidlo (a schválení typu systému není omezeno na určitou konfiguraci montáže na vozidlo), pak je oblastí lokalizovaného vystavení ohni oblast na zkoušeném předmětu, která je nejdále od teplotou ovládaného přetlakového zařízení (přetlakových zařízení). Zkoušený předmět, jak je stanoveno výše, obsahuje pouze termické zakrytování nebo jiná ochranná zařízení připevněná přímo k zásobníku, která se použijí u všech provedení montáže na vozidlo. Odvětrávací systém (systémy) (jako je odvětrávací vedení a obložení odvětrávacího vedení) a/nebo kryty nebo ochrana nad teplotou ovládaným přetlakovým zařízením (zařízeními) se zahrnou do celku zásobníku, jestliže jsou určeny k použití ve všech provedeních montáže na vozidlo. Jestliže se systém zkouší bez reprezentativních konstrukčních částí, vyžaduje se opakovaná zkouška takového systému, jsou-li typy těchto konstrukčních částí specifikovány pro určité provedení montáže na vozidlo.

b) Metoda 2: Vhodná pro konkrétní montáž na vozidlo

Je-li stanovena konkrétní konfigurace pro montáž na vozidlo a schválení typu tohoto systému je omezeno na tuto určitou konfiguraci vozidla, pak může zkoušený soubor také zahrnovat jiné konstrukční části vozidla navíc k systému pro uchovávání vodíku. Tyto konstrukční části vozidla (jako je zakrytování nebo ochranné části, které jsou trvale uchyceny ke konstrukci vozidla svarem nebo šrouby a nejsou připevněny k úložnému systému) musí být zahrnuty do zkoušeného souboru v rámci konfigurace montáže systému pro uchovávání vodíku provedené na vozidle. Tato lokalizovaná zkouška ohnivzdornosti se vykoná na nejhorším případu lokalizovaných ploch vystavených ohni, který se určí v závislosti na čtyřech možnostech směřování ohně, a to: oheň šířící se ze směru prostoru pro cestující, zavazadlového prostoru, podběhů kol nebo benzinu rozlitého na zemi.

5.1.1 Zásobník může být vystaven obklopení plameny bez jakýchkoli krycích částí, jak je popsáno v bodě 5.2 přílohy 3.

5.1.2 Bez ohledu na to, zda je použita výše uvedená metoda 1 nebo 2, platí pro zkoušky tyto požadavky:

a) celek zásobníku se naplní stlačeným plynným vodíkem na 100 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa). Umístí se vodorovně přibližně 100 mm nad zdroj ohně;

b) lokalizovaná část zkoušky ohnivzdornosti: i) lokalizovaná oblast vystavení ohni se nachází na zkoušeném předmětu co nejdále od teplotou ovládaného přetlakového (přetlakových) zařízení. Jestliže je použita metoda 2 a jsou určeny zranitelnější oblasti pro určitou konfiguraci montáže na vozidlo, umístí se přímo nad počáteční zdroj ohně zranitelnější oblast, která je co nejdále od teplotou ovládaného přetlakového (přetlakových) zařízení; ii) zdroj ohně se skládá ze souboru plynových hořáků na LPG rozmístěných tak, aby ohřívaly zkoušený předmět na stejnoměrnou minimální teplotu. Teplota se měří nejméně 5 termočlánky rozloženými podél zkoušeného předmětu až do délky nejvýše 1,65 m (nejméně 2 termočlánky v lokalizované oblasti vystavené ohni a nejméně 3 termočlánky rozmístěné rovnoměrně ve zbývající oblasti ve vzdálenostech nejvýše 0,5 m od sebe) a umístěnými 25 (±10) mm od vnějšího povrchu zkoušeného předmětu ve směru jeho podélné osy. K získání nepovinných diagnostických údajů lze podle volby výrobce nebo zkušebny umístit další termočlánky na snímaná místa teplotou ovládaného přetlakového zařízení, nebo na jiná místa; iii) k zajištění stejnoměrného ohřívání se použijí clony proti proudění vzduchu; iv) zdroj ohně začne působit v délce 250 (±50) mm pod lokalizovanou oblastí vystavenou ohni, která je na zkoušeném předmětu. Šířka ohně obsáhne celý průměr (šířku) systému pro uchovávání vodíku. Byla-li zvolena metoda 2, délka a šířka se případně zmenší, aby se vzaly v úvahu charakteristiky specifické pro dané vozidlo; v) jak je znázorněno na obrázku 3, teplota termočlánků v lokalizované oblasti vystavené ohni vzrůstala kontinuálně do nejméně 300 °C v průběhu 1 minuty od zapálení, do nejméně 600 °C v průběhu 3 minut od zapálení, a teplota nejméně 600 °C se udržovala po následujících 7 minut. Teplota v lokalizované oblasti vystavené ohni nesmí během této doby přesáhnout 900 °C. Teplotní požadavky musí být splněny počínaje 1 minutou po začátku doby s minimálními a maximálními mezními hodnotami a musí se zakládat na jednominutovém klouzavém průměru údajů každého termočlánku v uvažované oblasti. (Poznámka: Během těchto počátečních 10 minut od zažehnutí ohně není stanovena teplota vně oblasti počátečního zdroje ohně). Obrázek 3 Teplotní profil zkoušky ohnivzdornosti Zóna obklopujících plamenů mimo oblast lokalizovaného vystavení ohni (míra zesilování hořáku) Obklopující plameny Lokalizované vystavení ohni Oblast lokalizovaného vystavení ohni Zažehnutí hlavního hořáku Minuty 800 °C 300 °C 600 °C Min. tepl.

c) část zkoušky ohnivzdornosti s obklopujícími plameny V průběhu následujícího 2minutového intervalu se musí teplota podél celého povrchu zkoušeného předmětu zvýšit na nejméně 800 °C a oheň se musí rozšířit tak, aby se vytvořila rovnoměrná teplota podél celé délky až do 1,65 m a po celé šířce zkoušeného předmětu (obklopující plameny). Teplota se udržuje na nejméně 800 °C a maximální teplota nesmí přesáhnout 1 100 °C. Teplotní požadavky se musí začít plnit 1 minutu po začátku doby s konstantními minimálními a maximálními mezními hodnotami a musí se zakládat na jednominutovém klouzavém průměru údajů každého termočlánku. Zkoušený předmět se udržuje při uvedené teplotě (v podmínkách obklopujících plamenů) do okamžiku, kdy se ze systému začne odpouštět teplotou ovládaným přetlakovým zařízením a tlak poklesne na méně než 1 MPa. Odpouštění musí probíhat kontinuálně (bez přerušení) a úložný systém se nesmí roztrhnout. Nesmí dojít k doplňkovému odpouštění formou úniku (do kterého se nezapočítává odpouštění teplotou ovládaným přetlakovým zařízením), který vytváří plamen delší než 0,5 m nad obvod působícího ohně. Souhrn postupu zkoušky ohnivzdornosti Lokalizovaná oblast vystavení ohni Doba Oblast obklopujícího plamene (vně lokalizované oblasti vystavení ohni) Činnost Zažehnutí hořáků 0–1 min Hořáky mimo činnost Minimální teplota neurčena neurčena Maximální teplota nižší než 900 °C neurčena Činnost Zvýšení teploty a stabilizování ohně pro začátek lokalizovaného vystavení ohni 1–3 minuty Hořáky mimo činnost Minimální teplota vyšší než 300 °C neurčena Maximální teplota nižší než 900 °C neurčena Činnost Lokalizované vystavení ohni pokračuje 3–10 minut Hořáky mimo činnost Minimální teplota 1minutový klouzavý průměr vyšší než 600 °C neurčena Maximální teplota 1minutový klouzavý průměr nižší než 900 °C neurčena Činnost Zvýšení teploty 10–11 minut Zažehnutí hlavního hořáku při dosažení 10 minut Minimální teplota 1minutový klouzavý průměr vyšší než 600 °C neurčena Maximální teplota 1minutový klouzavý průměr nižší než 1 100 °C nižší než 1 100 °C Činnost Zvýšení teploty a stabilizování ohně pro začátek vystavení obklopujícímu plameni 11–12 minut Zvýšení teploty a stabilizování ohně pro začátek vystavení obklopujícímu plameni Minimální teplota 1minutový klouzavý průměr vyšší než 600 °C vyšší než 300 °C Maximální teplota 1minutový klouzavý průměr nižší než 1 100 °C nižší než 1 100 °C Činnost Vystavení obklopujícímu plameni pokračuje 12 minut – konec zkoušky Vystavení obklopujícímu plameni pokračuje Minimální teplota 1minutový klouzavý průměr vyšší než 800 °C 1minutový klouzavý průměr vyšší než 800 °C Maximální teplota 1minutový klouzavý průměr nižší než 1 100 °C 1minutový klouzavý průměr nižší než 1 100 °C

d) dokumentace výsledků zkoušky ohnivzdornosti Uspořádání zkoušky vystavení ohni musí být zaznamenáno dostatečně podrobně, aby byly teplotní podmínky zkoušeného předmětu reprodukovatelné. Výsledky zahrnují dobu, která uplyne od zažehnutí ohně do začátku odpouštění teplotou ovládaným přetlakovým zařízením (zařízeními), a maximální tlak a dobu odpouštění, dokud se nedosáhne tlaku menšího než 1 MPa. Teploty udávané termočlánky a tlak v zásobníku se zaznamenávají v průběhu zkoušky v desetisekundových nebo kratších intervalech. Každé nedodržení požadavků stanovených na minimální teplotu, daných jednominutovými klouzavými průměry, zneplatní výsledek zkoušky. Každé nedodržení požadavků stanovených na maximální teplotu, daných jednominutovými klouzavými průměry, zneplatní výsledek zkoušky pouze tehdy, jestliže se zkoušený předmět při zkoušce porušil.

5.2 Zkouška ohnivzdornosti s obklopujícími plameny

Zkoušeným předmětem je systém pro uchovávání stlačeného vodíku. Systém se naplní stlačeným plynným vodíkem na 100 % jmenovitého pracovního tlaku (+2/–0 MPa). Zásobník se umístí vodorovně se dnem přibližně 100 mm nad zdrojem ohně. Použijí se kovové kryty, aby se zabránilo přímému působení plamene na ventily, přípojky a/nebo přetlaková zařízení. Kovové kryty se nesmějí přímo dotýkat daného systému protipožární ochrany (ochrany přetlakových zařízení nebo ventilů na zásobníku).

Stejnoměrný zdroj ohně o délce 1,65 m zajišťuje přímé působení plamene na povrch zásobníku po celém jeho obvodu. Zkouška trvá až do úplného vypuštění zásobníku (do poklesu tlaku v zásobníku pod 0,7 MPa). Jakákoli porucha nebo nestejnoměrnost zdroje ohně v průběhu zkoušky znamená neplatnost výsledku.

Teploty plamene musí být monitorovány nejméně třemi termočlánky zavěšenými do plamene přibližně 25 mm pod dnem zásobníku. Termočlánky mohou být připevněny k ocelovým krychlím o straně v délce do 25 mm. Údaje o teplotě termočlánků a tlaku v zásobníku se při zkoušce zaznamenávají každých 30 sekund.

Do pěti minut po zažehnutí ohně musí být dosažena a v průběhu zkoušky udržována průměrná teplota plamene nejméně 590 °C (určená jako průměr ze dvou termočlánků udávajících nejvyšší teploty v intervalu 60 sekund).

Je-li zásobník kratší než 1,65 m, umístí se jeho střed nad středem zdroje ohně. Jestliže je zásobník delší než 1,65 m, pak je-li na jednom konci vybaven přetlakovým zařízením, začíná se se zdrojem ohně na opačném konci zásobníku. Jestliže je zásobník delší než 1,65 m a má přetlaková zařízení na obou koncích, nebo na více než jednom místě podél své délky, střed zdroje ohně se umístí doprostřed mezi přetlaková zařízení, mezi nimiž je největší vodorovná vzdálenost.

Obsah zásobníku se musí odpouštět přetlakovým zařízením, aniž by došlo k roztržení zásobníku.