Pouze původní texty EHK OSN mají podle mezinárodního veřejného práva právní účinek. Je zapotřebí ověřit si status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost v nejnovější verzi dokumentu EHK OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) č. 3 – Jednotná ustanovení pro schvalování typu odrazek pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla

Revize 3

Zahrnuje veškerá platná znění až po:

doplněk 10 k sérii změn 02 – datum vstupu v platnost: dne 2. února 2007

OBSAH

PŘEDPIS

PŘÍLOHY

1. OBLAST PŮSOBNOSTI

Tento předpis se vztahuje na zařízení se zpětným odrazem (1) pro vozidla kategorií L, M, N, O a T (2).

2. DEFINICE (3)

Pro účely tohoto předpisu:

„Součinitelem svítivosti (CIL)“ se rozumí podíl svítivosti odrážené do daného směru k osvětlení odrazky při daných úhlech osvětlení, rozptylu a otáčení.

Typ „odrazky“ je určen modely a popisnou literaturou předloženými spolu se žádostí o schválení. Odrazky lze považovat za odrazky téhož typu, pokud mají jeden nebo více „optických celků odrazky“, které jsou totožné s optickými celky standardního modelu, nebo nejsou-li totožné, jsou symetrické a vhodné k tomu, aby byly namontovány jedna na levou a jedna na pravou stranu vozidla, a pokud se jejich ostatní části liší od částí standardního modelu pouze tak, že to nemá vliv na vlastnosti, na něž se vztahuje tento předpis.

Odrazky se dělí do tří tříd v závislosti na jejich fotometrických vlastnostech: třídy IA nebo IB, třídy IIIA nebo IIIB a třídy IVA.

Odrazky třídy IB a IIIB jsou zařízení kombinovaná s jinými signalizačními svítilnami, které nejsou vodotěsné podle přílohy 8 bodu 1.1 a které jsou integrované do karosérie vozidla.

3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

4. ZNAČENÍ

5. SCHVÁLENÍ

není možno žádnou část skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen, která převádí světlo, odstranit, aniž by současně nedošlo k odstranění schvalovací značky.

nebo ve skupině tak, aby bylo možno každou ze skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen jasně identifikovat (viz možné příklady uvedené v příloze 3).

6. VŠEOBECNÉ SPECIFIKACE

Odrazky musí být konstruovány tak, aby fungovaly uspokojivým způsobem, a to i nadále za běžného používání. Kromě toho nesmí mít konstrukční ani výrobní závady, které by bránily jejich účinnému fungování nebo udržování v dobrém stavu.

7. ZVLÁŠTNÍ SPECIFIKACE (ZKOUŠKY)

8. SHODNOST VÝROBY

Postupy kontroly shodnosti výroby musí být v souladu s postupy, které stanoví dodatek 2 dohody (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2), a musí splňovat následující požadavky:

Odrazky schválené podle tohoto předpisu musí být vyrobeny tak, aby se shodovaly se schváleným typem, a to tím, že splňují požadavky stanovené výše v bodech 6 a 7.

9. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY

Jestliže některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, neprodleně o tom informuje ostatní smluvní strany, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

10. UKONČENÍ VÝROBY

Pokud držitel schválení definitivně ukončí výrobu určitého typu odrazky, která byla schválena podle tohoto předpisu, je povinen informovat o tom orgán, který schválení udělil. Po obdržení příslušného sdělení o této skutečnosti uvedený orgán podá zprávu ostatním smluvním stranám dohody z roku 1958, které uplatňují tento předpis, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

11. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Smluvní strany dohody uplatňující tento předpis sdělí sekretariátu OSN názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a správních orgánů, které udělují schválení a kterým se zasílají oznámení o udělení, rozšíření, zamítnutí nebo odebrání schválení vydaného v jiných zemích.

12. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ

Smluvní strany uplatňující tento předpis:

mohou vydávat schválení pro třídy I a II na základě původního předpisu (dokument E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Add.2 ze dne 23. září 1964), pokud jsou zařízení určena jako náhradní díly k montáži na vozidla v provozu a nebylo by technicky proveditelné, aby dotčená zařízení splňovala fotometrické požadavky pro třídu IA;

na vozidla poprvé uvedená do provozu dne 20. března 1985 nebo po tomto datu.

(1) Rovněž nazývané „odrazka“.

(2) Podle definice v příloze 7 Souborné rezoluce pro konstrukci vozidel (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend. 2, naposledy pozměněný dokumentem Amend. 4).

(3) Definice technických termínů (kromě definic v předpise č. 48) jsou definicemi, které přijala Mezinárodní komise pro osvětlení (International Commission on Illumination, CIE).

(4) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Srbsko, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (neobsazeno), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbájdžán, 40 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují členské státy, přičemž použijí svůj příslušný symbol EHK), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jihoafrickou republiku, 48 pro Nový Zéland, 49 pro Kypr, 50 pro Maltu, 51 pro Korejskou republiku, 52 pro Malajsii, 53 pro Thajsko, 54 a 55 (neobsazeno) a 56 pro Černou Horu. Následující čísla budou přidělována dalším zemím chronologicky v pořadí, v jakém ratifikují Dohodu o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách vzájemného uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel, nebo v pořadí, v jakém k uvedené dohodě přistoupí. Takto přidělená čísla sdělí smluvním stranám dohody generální tajemník Organizace spojených národů.

úhlový průměr zdroje Se pozorovaný z bodu C

úhlový průměr měřicího zařízení Rr pozorovaný z bodu C

vzdálenost od středu Cr ke středu C (m)

vzdálenost od středu Cs ke středu C (m)

C

Výše uvedené schvalovací číslo musí být umístěno v blízkosti kružnice, v níž se nachází písmeno „E“, avšak v libovolné poloze ve vztahu k této kružnici. Číslice, které tvoří schvalovací číslo, musí být orientovány stejně jako písmeno „E“. Skupina symbolů označujících třídu musí být umístěna přesně na opačné straně kružnice než schvalovací číslo. Odpovědné orgány nepoužijí schvalovací čísla IA, IB, IIIA, IIIB a IVA, která by mohla být zaměněna se symboly tříd IA, IB, IIIA, IIIB a IVA.

MODEL C

CIL splňující podmínky stanovené v příloze 7. Ověření se provádí pouze pro úhel rozptylu 20′ a úhel osvětlení V = H = 0° nebo, je-li to nezbytné, v poloze uvedené v příloze 7 bodech 4 a 4.1.

barvu splňující podmínky stanovené v příloze 6. To se ověří kvalitativní metodou a v případě pochybností se potvrdí kvantitativní metodou.

Po ověření všeobecných specifikací (bod 6 předpisu) a specifikací tvaru a rozměrů (příloha 5) se všech deset vzorků podrobí zkoušce odolnosti vůči teplu popsané v příloze 10 tohoto předpisu a nejméně jednu hodinu po této zkoušce se zkoušejí jejich kolorimetrické vlastnosti (příloha 6) a koeficienty svítivosti CIL (příloha 7) při úhlu rozptylu 20′ a úhlu osvětlení V = H = 0° nebo, je-li to nutné, v poloze definované v příloze 7 bodu 4 a 4.1. Dvě odrazky, u nichž je naměřena minimální a maximální hodnota, se pak plně vyzkoušejí podle přílohy 7. Tyto dva vzorky si laboratoře ponechají pro případné další zkoušky, které mohou být považovány za nutné. Ostatních osm vzorků se rozdělí do čtyř skupin po dvou:

Vnější okraje činných ploch trojúhelníkových odrazek třídy IIIA a IIIB musí mít délku v rozsahu od 150 mm do 200 mm. Jde-li o typ trojúhelníkových odrazek s dutinou, musí být kolmo měřená šířka stran rovna nejméně 20 % účinné délky mezi nejzazšími okraji činné plochy.

2. TVAR A ROZMĚRY ODRAZEK TŘÍDY IIIA a IIIB (viz dodatek této přílohy)

To se ověří výše uvedenou vizuální srovnávací zkouškou, při níž je kontrolní plocha osvětlována zdrojem světla, jehož tříbarevné souřadnice se liší od souřadnic standardního světelného zdroje A o 0,01.

Čiré odrazky nesmí vytvářet selektivní odraz světla, to znamená, že tříbarevné souřadnice „x“ a „y“ standardního světelného zdroje A užitého k osvětlení odrazky nesmí po odražení odrazkou vykázat větší změny než 0,01.

Při úhlu osvětlení β rovném V = H = 0° nebo úhlu stanoveném výše v bodu 4 a úhlu rozptylu 20′ se odrazky neoznačené slovem „TOP“ pootočí kolem své referenční osy do polohy s nejnižší hodnotou CIL, která musí odpovídat hodnotě popsané výše v bodu 3. Měří-li se CIL při ostatních úhlech osvětlení a rozptylu, musí být odrazka umístěna v poloze odpovídající této hodnotě ε. Nedosáhne-li se uvedených hodnot, může se odrazka pootočit kolem své referenční osy o ± 5° od této polohy.

Při fotometrických měřeních se bere v úvahu pouze činná plocha vymezená rovinami přilehlými k nejzazším částem optického systému odrazky podle označení výrobce a ležící uvnitř kružnice o průměru 200 mm u tříd IA nebo IB, přičemž vlastní činná plocha se omezí na 100 cm2, aniž by plochy optických jednotek odrazky musely nutně této oblasti dosahovat. Výrobce uvede obvod plochy, která se má využít. U tříd IIIA, IIIB a IVA se posuzuje celá činná plocha bez omezení rozměru.

PŘÍLOHA 8

ODOLNOST VŮČI VNĚJŠÍM ČINITELŮM

1. ODOLNOST VŮČI PRONIKÁNÍ VODY A NEČISTOT

1.1 Zkouška ponořením do vody

1.1.1 Odrazky, ať jsou součástí svítilny nebo nikoliv, se zbaví všech odnímatelných částí a ponoří se na 10 minut do vody o teplotě 50 ± 5 °C, přičemž nejvyšší bod vrchní části činné plochy musí být 20 mm pod hladinou vody. Tato zkouška se zopakuje po otočení odrazky o 180° tak, aby činná plocha byla na dně a zadní strana byla zalita asi 20 mm vrstvou vody. Tyto optické celky se poté za stejných podmínek ihned ponoří do vody o teplotě 25 ± 5 °C.

1.1.2 Do odrazné plochy optického celku odrazky nesmí vniknout voda. Zjistí-li se vizuální kontrolou jasná přítomnost vody, odrazka zkoušce nevyhověla.

1.1.3 Nezjistí-li se vizuální kontrolou přítomnost vody nebo jsou-li o tom pochybnosti, změří se CIL metodou popsanou v příloze 4 bodu 3.2 nebo v příloze 14 bodu 4.2, po předchozím mírném zatřepání odrazkou, aby se odstranila přebytečná voda z jejího povrchu.

1.2 Alternativní zkušební postup pro odrazky třídy IB a IIIB

Na žádost výrobce lze místo zkoušky ponořením uvedené výše v bodu 1.1 použít jako alternativu následující zkoušku (zkouška na vlhkost a prach).

1.2.1 Zkouška na vlhkost

Tato zkouška hodnotí schopnost vzorku odrazky odolávat pronikání vlhkosti z postřiku vodou a stanoví schopnost těchto zařízení odvádět vodu drenážními otvory nebo jinými otevřenými otvory v odrazce.

1.2.1.1 Zařízení pro zkoušku postřikem

Použije se sprchovací skříň s těmito vlastnostmi:

1.2.1.1.1 Skříň

Skříň je vybavena tryskou/tryskami, která vytváří/které vytvářejí pevný kuželový rozprach vody o dostatečném vrcholovém úhlu, aby byl vzorek odrazky zcela pokryt. Osa trysky/trysek směřuje dolů pod úhlem 45° ± 5° ke svislé ose rotační zkušební plošiny.

1.2.1.1.2 Rotační zkušební plošina

Rotační zkušební plošina má průměr nejméně 140 mm a otáčí se kolem svislé osy ve středu skříně.

1.2.1.1.3 Rozsah vodních srážek

Rozsah vodních srážek postřiku vodou na zařízení činí 2,5 (+ 1,6/–0) mm/min při měření svislým válcovitým sběračem vystředěným na svislou osu rotační zkušební plošiny. Výška sběrače činí 100 mm a vnitřní průměr činí nejméně 140 mm.

1.2.1.2 Postup zkoušky postřikem vodou

U vzorku odrazky se nejprve změří a zaznamená CIL a poté je namontován do zkušebního upínače a je podroben postřiku vodou následujícím postupem:

1.2.1.2.1 Otvory odrazky

Veškeré drenážní a jiné otvory zůstanou otevřené. Pokud se používají odvodňovací knoty, zkoušejí se se zařízením.

1.2.1.2.2 Rychlost otáčení

Odrazka se otáčí kolem své svislé osy rychlostí 4,0 ± 0,5 min – 1.

1.2.1.2.3 Je-li odrazka sloučena nebo je ve skupině se signalizační nebo osvětlovací funkcí, spustí se tyto funkce při konstrukčním napětí v cyklu 5 min zapnuto (je-li to vhodné při přerušovaném svícení) a 55 min vypnuto.

1.2.1.2.4 Doba trvání zkoušky

Zkouška postřikem vodou trvá 12 h (12 cyklů po 5/55 min).

1.2.1.2.5 Doba odvodnění

Otáčení a postřik se vypne a odrazka se nechá po dobu jedné hodiny odvodnit při zavřených dveřích skříně.

1.2.1.2.6 Hodnocení vzorku

Po skončení doby odvodnění. Zaznamená se nashromážděná vlhkost uvnitř odrazky. Nesmí se vytvořit kaluže vody a nesmí se vytvořit ani poklepem nebo nakloněním odrazky. Po osušení vnějšího povrchu odrazky suchou bavlněnou látkou se změří CIL metodou uvedenou v příloze 4 bodu 3.2.

1.2.2 Zkouška vystavení prachu

Tato zkouška hodnotí odolnost vzorku odrazky vůči pronikání prachu, který by mohl významně ovlivnit fotometrický výstup odrazky.

1.2.2.1 Zařízení pro zkoušku vystavení prachu

Ke zkoušce vystavení prachu se použije následující zařízení:

1.2.2.1.1 Prachová komora

Vnitřek prachové komory má tvar krychle o rozměru strany od 0,9 do 1,5 m. Dno má „tvar násypky“ pro lepší shromažďování prachu. Objem vnitřní komory bez dna ve „tvaru násypky“ činí maximálně 2 m3 a musí se do ní vejít 3 až 5 kg zkušebního prachu. Komora musí být schopna vířit zkušební prach stlačeným vzduchem nebo ventilátory tak, aby byl prach rozptýlen po celé komoře.

1.2.2.1.2 Prach

Jako zkušební prach se použije jemný práškový cement v souladu s normou ASTM C 150-84 (1).

1.2.2.2 Postup zkoušky vystavení prachu

U vzorkové odrazky se nejprve změří a zaznamená CIL a poté je namontována do zkušebního upínače a je vystavena prachu následujícím způsobem:

1.2.2.2.1 Otvory odrazky

Veškeré drenážní a jiné otvory zůstanou otevřené. Pokud se používají odvodňovací knoty, zkoušejí se se zařízením.

1.2.2.2.2 Vystavení prachu

Namontovaná odrazka se umístí do prachové komory, ne blíže než 150 mm od jejích stěn. Odrazky, jejichž délka přesahuje 600 mm, se umístí vodorovně do středu prachové komory. Zkušební prach se po dobu pěti hodin v patnáctiminutových intervalech vždy na 2 až 15 vteřin co nejvíce rozvíří stlačeným vzduchem nebo ventilátorem/ventilátory. Mezi jednotlivými intervaly víření se prach nechá usadit.

1.2.2.2.3 Hodnocení měřeného vzorku

Po dokončení zkoušky vystavení prachu se vnější povrch odrazky očistí a osuší suchou bavlněnou látkou a změří se CIL metodou uvedenou v příloze 4 bodu 3.2.

2. ODOLNOST VŮČI KOROZI

2.1 Odrazky musí být konstruovány tak, aby si zachovaly předepsané fotometrické a kolorimetrické vlastnosti i při působení vlhkosti a korozívních činitelů, jemuž jsou běžně vystaveny. Odolnost čelní plochy vůči ztrátě lesku a ochrany zadní strany před poškozením se kontroluje zvláště tehdy, je-li některá z důležitých kovových částí náchylná ke korozi.

2.2 Odrazka nebo svítilna, je-li odrazka sdružena s některou svítilnou, se zbaví všech odnímatelných částí a vystaví se účinku solné mlhy po dobu 50 hodin rozloženou na dvě doby po 24 hodinách s dvouhodinovou přestávkou, během níž se vzorek nechá oschnout.

2.3 Solná mlha se vytvoří jemným rozprašováním solného roztoku při teplotě 35° ± 2 °C získaného rozpuštěním 20 ± 2 hmotnostních dílů chloridu sodného v 80 dílech destilované vody, která neobsahuje více než 0,02 % nečistot.

2.4 Bezprostředně po skončení zkoušky nesmí vzorek jevit známky nadměrné koroze, která by mohla zhoršit účinnost odrazky.

3. ODOLNOST VŮČI PALIVŮM

Vnější povrch odrazky, zejména její činné plochy, se lehce otře bavlněnou látkou napuštěnou směsí 70 objemových procent n-heptanu a 30 objemových procent toluenu. Asi po pěti minutách se povrch podrobí vizuální kontrole. Nesmí vykazovat žádné změny, kromě nezávadných drobných povrchových trhlin.

4. ODOLNOST VŮČI MAZACÍM OLEJŮM

Vnější povrch odrazky a zejména její činné plochy se lehce otře bavlněnou látkou napuštěnou detergentním mazacím olejem. Asi po 5 minutách se povrch očistí. Poté se změří CIL (příloha 4 bod 3.2 nebo příloha 14 bod 4.2).

5. ODOLNOST PŘÍSTUPNÉ ZADNÍ STĚNY ODRAZEK SE ZRCADLOVOU VRSTVOU

5.1 Po okartáčování zadní stěny odrazky tvrdým nylonovým kartáčem se na tuto zadní stěnu na dobu jedné minuty přiloží bavlněná látka napuštěná směsí uvedenou v bodu 3. Bavlněná látka se poté odejme a odrazka se nechá oschnout.

5.2 Po odpaření směsi se provede zkouška odolnosti vůči odírání tím, že se zadní stěna kartáčuje týmž nylonovým kartáčem jako předtím.

5.3 Poté se celý povrch zadní zrcadlové stěny pokryje tuší a změří se CIL (příloha 4 bod 3.2 nebo příloha 14 bod 4.2).

(1) American Society for Testing and Materials (Americká společnost pro zkoušení a materiály).