CS Úřední věstník Evropské unie L 70/171

Oprava předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 83 — Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska emisí znečišťujících látek podle požadavků na motorové palivo

( Úřední věstník Evropské unie L 375 ze dne 27. prosince 2006 )

Předpis č. 83 se nahrazuje tímto:

Předpis Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 83 — Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska emisí znečišťujících látek podle požadavků na motorové palivo Revize 3 Obsahuje všechny následující platné texty: Obsahuje všechny platné texty až do série změn 05 - Datum vstupu v platnost: 29. března 2001 Dodatek 1 k sérii změn 05 - Datum vstupu v platnost: 12. září 2001 Dodatek 2 k sérii změn 05 - Datum vstupu v platnost: 21. února 2002 Oprava 1 k sérii změn 05 oznámená pod číslem C.N.111.2002.TREATIES-1 ze dne 8. února 2002 Oprava 2 k sérii změn 05 oznámená pod číslem C.N.883.2003.TREATIES-1 ze dne 2. září 2003 Dodatek 3 k sérii změn 05 - Datum vstupu v platnost: 27. února 2004 Dodatek 4 k sérii změn 05 - Datum vstupu v platnost: 12. srpna 2004 Oprava 3 k sérii změn 05 oznámená pod číslem C.N. 1038.2004.TREATIES-1 ze dne 4. října 2004 Dodatek 5 k sérii změn 05 - Datum vstupu v platnost: 4. dubna 2005 1 ROZSAH PŮSOBNOSTI Tento předpis platí pro (1): 1.1.1 Emise z výfuku při běžné a nízké teplotě okolí, emise způsobené vypařováním, emise plynů z klikové skříně a životnost zařízení proti znečišťujícím látkám a palubní diagnostické systémy (OBD) pro motorová vozidla vybavená zážehovými motory, která mají nejméně čtyři kola. 1.1.2 Emise z výfuku, životnost zařízení proti znečisťujícím látkám a palubní diagnostické systémy (OBD) pro vozidla kategorií M1 a N1 vybavená vznětovými motory, která mají nejméně 4 kola a maximální hmotnost nepřesahující 3 500kg. 1.1.3 Emise z výfuku při běžné a nízké teplotě okolí, emise způsobené vypařováním, emise plynů z klikové skříně a životnost zařízení proti znečišťujícím látkám a palubní diagnostické systémy (OBD) pro hybridní elektrická vozidla (HEV) vybavená zážehovými motory, která mají nejméně čtyři kola. 1.1.4 Emise z výfuku, životnost zařízení proti znečisťujícím látkám a palubní diagnostické systémy (OBD) pro hybridní elektrická vozidla (HEV) kategorií M1 a N1 vybavená vznětovými motory, která mají nejméně 4 kola a maximální hmotnost nepřesahující 3 500 kg. 1.1.5 Předpis neplatí pro: — vozidla s maximální hmotností menší než 400 kg a pro vozidla s maximální konstrukční rychlostí menší než 50 km/h; — vozidla, jejichž hmotnost bez nákladu nepřesahuje 400 kg, jestliže jsou určena pro dopravu cestujících, nebo 550 kg, jestliže jsou určena pro dopravu nákladů, a která mají motor s maximálním výkonem nepřesahujícím 15 kW. 1.1.6 Na žádost výrobce smí být schválení typu podle tohoto předpisu rozšířeno z vozidel kategorií M1 nebo N1 vybavených vznětovými motory, jejichž typ byl již schválen, na vozidla kategorie M2 a N2, která mají referenční hmotnost nepřesahující 2 840 kg a která splňují podmínky kapitoly 7. (Rozšíření schválení). 1.1.7 Do působnosti tohoto předpisu nespadají vozidla kategorie N1 se vznětovými motory nebo se zážehovými motory používajícími jako palivo zemní plyn (NG) nebo zkapalněný ropný plyn (LPG) za předpokladu, že jim bylo uděleno schválení typu podle předpisu č. 49 ve znění poslední série změn. 1.2 Tento předpis neplatí pro vozidla se zážehovými motory používajícími jako palivo NG nebo LPG, které jsou používány pro motorová vozidla kategorie M1 s maximální hmotností přesahující 3 500 kg, M2, M3, N2 a N3, pro která platí předpis č. 49. 2 DEFINICE Pro účely tohoto předpisu se rozumí: „typem vozidla“ kategorie motorových vozidel, která se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou: 2.1.1 ekvivalentní setrvačná hmotnost stanovená ve vztahu k referenční hmotnosti, jak je předepsáno v bodě 5.1 přílohy 4; a 2.1.2 vlastnosti motoru a vozidla podle definice v příloze 1; „referenční hmotností“ hmotnost vozidla bez nákladu, zvýšená o hmotnost 100 kg pro zkoušky podle přílohy 4 a 8; 2.2.1 „hmotností vozidla bez nákladu“ hmotnost vozidla v provozním stavu, bez řidiče, cestujících nebo nákladu, avšak s palivovou nádrží naplněnou na 90 %, s obvyklou sadou nářadí a případně s náhradním kolem; 2.3 „maximální hmotností“ maximální technicky přípustná hmotnost podle prohlášení výrobce vozidla (tato hmotnost může být větší než maximální hmotnost povolená národním orgánem); 2.4 „plynnými znečišťujícími látkami“ emise z výfuku oxidu uhelnatého, oxidů dusíku vyjádřené v ekvivalentu oxidu dusičitého (NO2) a uhlovodíků vyjádřených v ekvivalentech: — C1H1.85 pro benzín, — C1H1.86 pro motorovou naftu, — C1H2.525 pro LPG, — C1H4 pro NG. 2.5 „znečišťujícími částicemi“ složky výfukových plynů, které jsou zachyceny ze zředěného výfukového plynu při maximální teplotě 325 K (52 °C) pomocí filtrů popsaných v příloze 4; 2.6 „emisemi z výfuku“: — u zážehových motorů emise plynných znečišťujících látek; — u vznětových motorů emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic; „emisemi způsobenými vypařováním“ uhlovodíkové páry, které unikly z palivového systému motorového vozidla, jiné než páry z emisí z výfuku; 2.7.1 „ztrátami výdechem z nádrže“ emise uhlovodíků způsobené změnami teploty v palivové nádrži (vyjádřené jako ekvivalent C1H2.33); 2.7.2 „ztrátami z odstaveného vozidla za tepla“ emise uhlovodíků unikající z palivového systému stojícího vozidla po periodě jízdy (vyjádřené jako ekvivalent C1 H2.20); 2.8 „klikovou skříní motoru“ prostory uvnitř nebo vně motoru, které jsou spojeny s jímkou oleje vnitřními nebo vnějšími kanály, kterými mohou plyny a páry unikat; 2.9 „zařízením pro studený start“ zařízení, které dočasně obohacuje směs vzduch/palivo v motoru tak, aby se usnadnilo startování motoru; 2.10 „pomocným startovacím zařízením“ zařízení pomáhající motoru při startování bez obohacování směsi vzduch/palivo, například žhavicí svíčka, úpravy časování vstřiku apod.; „zdvihovým objemem motoru“: 2.11.1 u motorů s vratnými písty jmenovitý zdvihový objem; 2.11.2 u motorů s rotačními písty (Wankelovy motory) dvojnásobek jmenovitého zdvihového objemu spalovací komory, který připadá na jeden píst; 2.12 „zařízením proti znečišťujícím látkám“ takové části vozidla, které regulují a/nebo omezují emise z výfuku a emise způsobené vypařováním; 2.13 zkratkou „OBD“ palubní diagnostický systém pro kontrolu emisí, který má schopnost identifikovat pravděpodobnou oblast chybné funkce kódem chyb uloženým do paměti počítače; 2.14 „zkouškou vozidel v provozu“ zkouška a vyhodnocení shodnosti provedené podle bodu 8.2.1 tohoto předpisu; 2.15 „řádně udržovaným a užívaným“ pro účely zkušebního vozidla, že dané vozidlo splňuje podmínky bodu 2 dodatku 3 k tomuto předpisu; „odpojovacím zařízením“ jakýkoliv konstrukční prvek snímající teplotu, rychlost vozidla, otáčky motoru, převodový stupeň, podtlak v sacím potrubí nebo jiné parametry pro účely aktivace, modulace, zpožďování nebo deaktivace činnosti jakékoliv části systému pro regulaci emisí, který snižuje účinnost systému pro regulaci emisí v podmínkách, které lze v běžném provozu a užívání vozidla logicky očekávat. Takový konstrukční prvek nemůže být považován za odpojovací zařízení, jestliže: 2.16.1 potřeba tohoto zařízení je oprávněná kvůli ochraně motoru proti poškození nebo nehodě a pro bezpečný provoz vozidla nebo 2.16.2 zařízení nepracuje za oblastí požadavků vázaných na startování motoru nebo 2.16.3 podmínky jsou v podstatě včleněny do postupů zkoušky typu I nebo typu VI. 2.17 „rodinou vozidel“ skupina typů vozidel, která je identifikována základním vozidlem pro účely přílohy 12; 2.18 „požadavkem motoru na palivo“ druh paliva normálně používaného pro pohon motoru: — benzín, — LPG (zkapalněný ropný plyn), — NG (zemní plyn), — benzín nebo LPG, — benzín nebo NG, — motorová nafta; „schválením vozidla“ schválení typu vozidla z těchto hledisek (2): 2.19.1 regulace emisí z výfuku vozidla, emisí způsobených vypařováním, emisí z klikové skříně, emisí znečišťujících látek při studeném startu, životnost zařízení proti znečišťujícím látkám a palubních diagnostických systémů vozidel, pro jejichž pohon se používá bezolovnatý benzín, nebo která mohou používat bezolovnatý benzín nebo LPG nebo NG (schválení B); 2.19.2 regulace emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic, životnost zařízení proti znečišťujícím látkám a palubních diagnostických systémů vozidel, pro jejichž pohon se používá motorová nafta (schválení C); 2.19.3 regulace emisí plynných znečišťujících látek z motoru, emisí z klikové skříně, emisí při studeném startu, životnost zařízení proti znečišťujícím látkám a palubních diagnostických systémů vozidel, pro jejichž pohon se používá LPG nebo NG (schválení D); 2.20 „periodicky se regenerujícím systémem“ zařízení k omezení emisí znečisťujících látek (např. katalyzátor, zachycovač částic), které potřebuje periodický regenerační proces v intervalech kratších, než jsou 4 000 km normálního provozu vozidla. Během cyklů, v nichž dochází k regeneraci, mohou být překročeny mezní hodnoty emisí. Jestliže k regeneraci zařízení k omezení emisí znečisťujících látek dochází nejméně jednou v průběhu zkoušky typu I a jestliže k němu došlo již jednou v průběhu přípravného cyklu vozidla, pokládá se za trvale se regenerující systém, který nevyžaduje zvláštní zkušební postup. Příloha 13 neplatí pro trvale se regenerující systémy. Na žádost výrobce se zkouška určená pro periodicky se regenerující systémy nepoužije u regeneračního zařízení, jestliže výrobce předloží schvalujícímu orgánu údaje, které prokazují, že v průběhu cyklů, v nichž dochází k regeneraci, zůstávají hodnoty emisí nižší, než jsou mezní hodnoty stanovené v bodu 5.3.1.4 pro příslušnou kategorii vozidla, a jestliže to odsouhlasila technická zkušebna. Hybridní vozidla (HV) 2.21.1 Všeobecná definice hybridních vozidel (HV): „Hybridním vozidlem (HV)“ se rozumí vozidlo s nejméně dvěma různými měniči energie a dvěma různými systémy zásobníků energie (na vozidle) k pohonu vozidla. 2.21.2 Definice hybridních elektrických vozidel (HEV): „Hybridním elektrickým vozidlem (HEV)“ se rozumí vozidlo, které k mechanickému pohonu odebírá energii z obou následujících zásobníků energie/výkonu umístěných na vozidle: — palivo, které lze spotřebovat — zásobník elektrické energie/výkonu (např. baterie, kondenzátor, setrvačník/generátor atd.) 2.22 „jednopalivovým vozidlem“ se rozumí vozidlo, které je konstruováno primárně pro trvalý provoz na LPG nebo NG, avšak pouze pro nouzové účely nebo pro startování může mít také benzínový systém, a jehož benzínová nádrž má objem nejvýše 15 litrů; 2.23 „dvoupalivovým vozidlem“ se rozumí vozidlo, pro jehož pohon se po určitou dobu používá benzín a po určitou dobu LPG nebo NG. 3 ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí z výfuku, emisí z klikové skříně, emisí způsobených vypařováním a životnosti zařízení proti znečišťujícím látkám, jakož i z hlediska jeho palubního diagnostického systému (OBD) předkládá výrobce vozidla nebo jeho zplnomocněný zástupce. Jestliže se žádost týká palubního diagnostického systému (OBD), musí být doplněna dalšími informacemi požadovanými v bodu 4.2.11.2.7 přílohy 1 společně s: prohlášením výrobce obsahujícím: 3.1.1.1.1 v případě vozidel se zážehovými motory procento selhání zapalování z celkového počtu zážehů, které by mohlo způsobit zvýšení emisí nad mezní hodnotu danou bodem 3.3.2 přílohy 11, jestliže k tomuto procentu selhání zapalování došlo počínaje začátkem zkoušky typu I, jak je popsáno v bodu 5.3.1 přílohy 4; 3.1.1.1.2 v případě vozidel se zážehovými motory procento selhání zapalování z celkového počtu zážehů, které by mohlo vést u výfukového katalyzátoru nebo katalyzátorů k přehřátí, které způsobí nevratné poškození; 3.1.1.2 podrobnou písemnou informaci plně popisující funkční charakteristiky systému OBD, včetně seznamu významných částí systému pro regulaci emisí vozidla, tj. čidel, spouštěčů a prvků, které jsou sledovány systémem OBD; 3.1.1.3 popis indikátoru chybné funkce (MI), který je používán systémem OBD k signalizaci poruchy řidiči vozidla; kopie ostatních schválení typu s příslušnými údaji, které umožní rozšíření schválení; 3.1.1.4 případně údaje o rodině vozidel, jak je uvedeno v příloze 11, dodatku 2. 3.1.2 Pro zkoušky popsané v kapitole 3 přílohy 11 se technické zkušebně předá vozidlo, které představuje typ vozidla nebo rodiny vozidel vybavené systémem OBD, jež se má schválit. Jestliže pověřená technická zkušebna zjistí, že předložené vozidlo plně neodpovídá typu vozidla nebo rodině vozidel podle přílohy 11 dodatku 2, musí být ke zkouškám podle bodu 3 přílohy 11 předloženo alternativní nebo případně další vozidlo. Vzor informačního dokumentu týkajícího se emisí z výfuku, emisí způsobených vypařováním, životnosti zařízení proti znečisťujícím látkám a palubního diagnostického systému (OBD) je v příloze 1. Informace uvedené v bodu 4.2.11.2.7.6 přílohy 1 se připojí do dodatku 1 „INFORMACE O SYSTÉMU OBD“ ke zprávě o schválení typu, jejíž vzor je uveden v příloze 2. 3.2.1 Je-li třeba, musí být dodány kopie jiných schválení typu s odpovídajícími údaji, aby se umožnilo rozšíření schválení typu a zjištění faktorů zhoršení. 3.3 Pro zkoušky popsané v kapitole 5 tohoto předpisu se technické zkušebně předá vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen. 4 SCHVÁLENÍ 4.1 Jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto doplňku splní požadavky následující kapitoly 5, musí být tento typ vozidla schválen. 4.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení. Jeho první dvě číslice označují sérii změn, podle které bylo schválení uděleno. Stejná smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla. Zpráva o schválení nebo o rozšíření nebo o odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu vyhotovená na formuláři podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu se zašle smluvním stranám dohody, které používají tento předpis. 4.3.1 V případě dodatku k textu tohoto předpisu, např. jsou-li předepsány nové mezní hodnoty, se smluvní strany dohody informují o tom, které typy již schválených vozidel splňují nová ustanovení. Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se vyznačí, viditelně a na snadno přístupném místě uvedeném ve zprávě o schválení, mezinárodní značka schválení typu, kterou tvoří: 4.4.1 písmeno „E“ v kružnici, za kterým následuje číslo státu, který vydal příslušné schválení; (3); 4.4.2 napravo od kružnice popsané v bodu 4.4.1 se uvede číslo tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení. 4.4.3 Značka schválení typu musí za písmenem „R“ obsahovat doplňkový znak, kterým se rozlišují mezní hodnoty emisí, pro které bylo schválení uděleno. U schválení určených k doložení toho, že byly splněny mezní hodnoty zkoušky typu I uvedené v řádku A tabulky v bodu 5.3.1.4.1 tohoto předpisu, následuje za písmenem „R“ římská číslice „I“. U schválení určených k doložení toho, že byly splněny mezní hodnoty zkoušky typu I uvedené v řádku B tabulky v bodu 5.3.1.4.1 tohoto předpisu, následuje za písmenem „R“ římská číslice „II“. 4.5 Pokud vozidlo odpovídá schválenému typu vozidla podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě, a pokud vozidlo schválil stejný stát, který udělil schválení i podle tohoto předpisu, není třeba symbol podle bodu 4.4.1 opakovat; čísla předpisu a schválení a další symboly podle všech předpisů, podle kterých byla schválení udělena státem, který udělil schválení i podle tohoto předpisu, se v takovém případě uvedou ve svislém sloupci vpravo od symbolu, předepsaného v bodu 4.4.1. 4.6 Značka schválení typu musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná. 4.7 Značka schválení typu musí být umístěna blízko štítku, na němž jsou uvedeny údaje o vozidle, nebo na tomto štítku. 4.8 Příklady uspořádání značky schválení typu jsou uvedeny v příloze 3 k tomuto předpisu. 5 POŽADAVKY A ZKOUŠKY Poznámka: Výrobce vozidla, jehož celosvětová roční výroba je menší než 10 000 kusů, může obdržet schválení typu alternativním způsobem k požadavkům této kapitoly na základě odpovídajících požadavků obsažených v: California Code of Regulations (Kalifornská sbírka nařízení), část 13, oddíly 1960,1 (f) (2) a (g) (1) a (g) (2), 1960,1 (p) platné pro modelový rok 1996 a pro pozdější modelové roky vozidel, 1968,1, 1976 a 1975 platné pro modelový rok 1995 a pro pozdější modelové roky lehkých nákladních vozidel, vydané nakladatelstvím Barclay's Publishing 5.1 Obecně 5.1.1 Konstrukční části, které mohou ovlivnit emise znečisťujících látek, musí být konstruovány, vyráběny a smontovány tak, aby při běžném užívání umožnily vozidlu splňovat požadavky tohoto předpisu, bez ohledu na vibrace, kterým mohou být vystaveny. Technická opatření provedená výrobcem musí zaručit, že emise z výfuku a emise způsobené vypařováním jsou účinně omezeny podle tohoto předpisu v průběhu normální životnosti vozidla a za běžných podmínek používání. To se také týká provozní bezpečnosti hadic a jejich spojek a přípojek užívaných v systému pro regulaci emisí, které musí být konstruovány tak, aby odpovídaly původnímu konstrukčnímu záměru. Pro emise z výfuku se pokládají tyto požadavky za splněné, jestliže jsou splněny požadavky bodu 5.3.1.4 a bodu 8.2.3.1. Pro emise způsobené vypařováním se pokládají tyto požadavky za splněné, jestliže jsou splněny požadavky bodu 5.3.1.4 a bodu 8.2.3.1. 5.1.2.1 Užití odpojovacího zařízení je zakázáno. 5.1.3 Plnicí hrdla palivových nádrží 5.1.3.1 Aniž je dotčena platnost bodu 5.1.3.2, musí být plnicí hrdlo palivové nádrže konstruováno tak, aby se zabránilo plnění nádrže z benzínového čerpadla hadicí s nátrubkem, který má vnější průměr 23,6 mm nebo větší. Bod 5.1.3.1. se nepoužije pro vozidlo, u něhož jsou splněny obě následující podmínky, tj.: 5.1.3.2.1 vozidlo je konstruováno a vyrobeno tak, že žádné zařízení určené k regulaci emisí plynných znečišťujících látek nebude nepříznivě ovlivněno olovnatým benzínem, a; 5.1.3.2.2 vozidlo je v místě bezprostředně viditelném pro osobu, která plní palivovou nádrž, nápadně, zřetelně a nesmazatelně označeno symbolem pro bezolovnatý benzín podle normy ISO 2575-1982. Připouštějí se doplňková značení. Musejí se učinit opatření k zamezení nadměrných emisí způsobených vypařováním a úniku paliva působeného chybějícím víčkem plnicího hrdla palivové nádrže. To je dosaženo jedním z následujících opatření: 5.1.4.1 neodnímatelné, automaticky se otvírající a zavírající víčko plnicího hrdla palivové nádrže, 5.1.4.2 konstrukční opatření, která zabrání nadměrným emisím způsobeným vypařováním v případě chybějícího víčka plnicího hrdla palivové nádrže, 5.1.4.3 jakékoliv jiné opatření, které má stejný účinek. Jako příklad může kromě jiného sloužit připoutané víčko plnicího hrdla, víčko připevněné řetízkem nebo využití stejného klíčku pro víčko plnicího hrdla a zapalování vozidla. V tomto případě musí být možno klíček vyjmout jen v poloze zamknuto. 5.1.5 Ustanovení pro bezpečnost elektronického systému 5.1.5.1 Každé vozidlo vybavené počítačem pro kontrolu emisí musí být zajištěno proti úpravám jiným než schváleným výrobcem. Výrobce schválí tyto úpravy, jestliže jsou nezbytné pro diagnostiku, údržbu, kontrolu, dodatečnou montáž nebo opravy vozidla. Všechny přeprogramovatelné kódy počítače nebo provozní parametry musí být zajištěny proti neoprávněnému zásahu a musí mít úroveň ochrany nejméně takovou, která splňuje ustanovení normy ISO DIS 15031-7 z října 1998 (SAE J2 186 z října 1996), za předpokladu, že výměna dat týkajících se bezpečnosti se provádí s použitím protokolů a diagnostického konektoru, které jsou předepsány v bodu 6.5 přílohy 11 dodatku 1. Všechny vyměnitelné paměťové čipy sloužící ke kalibraci musí být zality, uzavřeny v zapečetěném obalu nebo chráněny elektronickým algoritmem a nesmějí být vyměnitelné bez použití speciálního nářadí a postupů. 5.1.5.2 Parametry pro činnosti motoru zakódované v počítači nesmějí být změnitelné bez použití speciálních nástrojů a postupů (např. připájené nebo zalité součástky počítače nebo zapečetěný (nebo zapájený) kryt počítače). 5.1.5.3 U vznětových motorů s mechanickým vstřikovacím čerpadlem paliva musí výrobce podniknout odpovídající kroky, aby u vozidel v provozu nebylo možno nedovoleně zvyšovat maximální dodávku paliva. 5.1.5.4 Výrobci mohou schvalovací orgán požádat o výjimku z jednoho z těchto požadavků pro vozidla, u nichž je nepravděpodobné, že by potřebovala takovou ochranu. Kritéria, podle kterých bude schvalovací orgán hodnotit udělení výjimky, budou např. běžná dostupnost mikroprocesorů ke kontrole výkonu, schopnost vozidla dosahovat vysokých výkonů a plánovaný objem prodeje vozidel. 5.1.5.5 Výrobci, kteří používají systémy programovatelného počítačového kódu (např. Electrical Erasable Read-Only Memory, EEPROM), musejí zabránit neoprávněnému přeprogramování. Výrobci musejí použít zlepšené ochranné strategie proti neoprávněným zásahům a ochranné funkce proti vpisování, které vyžadují elektronický přístup k počítači umístěnému mimo vozidlo provozovanému výrobcem. Schvalovací orgán může uznat i metody, které poskytují přiměřenou úroveň ochrany. 5.1.6 Při technických prohlídkách musí být možné kontrolovat vozidlo tak, aby se zjistil jeho výkon v souvislosti s údaji shromážděnými podle bodu 5.3.7 tohoto předpisu. Jestliže taková kontrola vyžaduje speciální postup, musí to být upřesněno v návodu na údržbu (nebo v rovnocenném dokumentu). Tento speciální postup nesmí vyžadovat použití jiného zvláštního zařízení, než jaké je ve výbavě vozidla. 5.2 Postup zkoušek Tabulka 1 uvádí různé možnosti pro schválení typu vozidla. 5.2.1 Vozidla se zážehovým motorem a hybridní elektrická vozidla se zážehovým motorem se podrobí následujícím zkouškám: — typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu), — typ II (emise oxidu uhelnatého při volnoběhu), — typ III (emise plynů z klikové skříně), — typ IV (emise způsobené vypařováním), — typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám), — typ VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku za nízkých okolních teplot po startu za studena), — zkouška systému OBD. 5.2.2 Vozidla se zážehovým motorem a hybridní elektrická vozidla se zážehovým motorem na LPG nebo NG (jednopalivovým nebo dvoupalivovým) se podrobí následujícím zkouškám (podle tabulky 1): — typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu), — typ II (emise oxidu uhelnatého při volnoběhu), — typ III (emise plynů z klikové skříně), — typ IV (emise způsobené vypařováním), přichází-li v úvahu, — typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám), — typ VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku při nízké teplotě okolí po studeném startu), přichází-li v úvahu, — zkouška systému OBD, přichází-li v úvahu. 5.2.3 Vozidla se vznětovým motorem a hybridní elektrická vozidla se vznětovým motorem se podrobí následujícím zkouškám: — typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu), — typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám), — a, přichází-li v úvahu, zkouška systému OBD. Tabulka 1 Různé druhy zkoušek pro schválení typu a rozšíření schválení typu Zkouška pro schválení typu Vozidla kategorií M a N se zážehovým motorem Vozidla kategorií M1 a N1 se vznětovým motorem Vozidlo na benzín Dvoupalivové vozidlo Jednopalivové vozidlo Typ I Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (zkouška s oběma druhy paliva) (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Typ II Ano Ano (zkouška s oběma druhy paliva) Ano — Typ III Ano Ano (zkouška jen s benzínem) Ano — Typ IV Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (zkouška jen s benzínem) (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) — — Typ V Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (zkouška jen s benzínem) (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Typ VI Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) Ano (maximální hmotnost ≤ 3,5 t) (zkouška jen s benzínem) — — Rozšíření Kapitola 7 Kapitola 7 Kapitola 7 Kapitola 7; M2 a N2 s referenční hmotností ≤ 2 840 kg Palubní diagnostika Ano, podle bodu 11.1.5.1.1. nebo 11.1.5.3. Ano, podle bodu 11.1.5.1.2. nebo 11.1.5.3. Ano, podle bodu 11.1.5.1.2. nebo 11.1.5.3. Ano, podle bodu 11.1.5.2.1 nebo 11.1.5.2.2. nebo 11.1.5.2.3. nebo 11.1.5.3. 5.3 Popis zkoušek 5.3.1 Zkouška typu I (napodobení průměrných emisí z výfuku po studeném startu) 5.3.1.1 Obrázek 1 znázorňuje postupy pro zkoušku typu I. Tato zkouška se vykonává u všech vozidel s maximální hmotností nepřevyšující 3,5 tuny uvedených v oddílu 1. Vozidlo se umístí na vozidlový dynamometr vybavený prostředky pro simulaci zatížení a setrvačné hmotnosti. Bez přerušení se provede zkouška, která trvá celkem 19 minut a 40 vteřin a která se skládá ze dvou částí, části 1 a části 2. Se souhlasem výrobce může být za účelem usnadnění seřízení zkušebního zařízení mezi konec části 1 a počátek části 2 vložen úsek bez odběru, ne však delší než 20 vteřin. 5.3.1.2.1.1 S vozidly poháněnými LPG nebo NG se zkouška typu I vykoná pro různá složení LPG nebo NG, jak je stanoveno v příloze 12. S vozidly, která mohou být poháněna benzínem nebo LPG nebo NG se vykoná zkouška s oběma palivy a jejich činnost s LPG nebo s NG se v této zkoušce ověří při různém složení LPG nebo NG, jak je stanoveno v příloze 12. 5.3.1.2.1.2 Aniž je dotčen požadavek bodu 5.3.1.2.1.1, vozidla, která mohou být poháněna benzínem i plynným palivem, avšak která mají benzínový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzínová nádrž nemá objem větší než 15 litrů benzínu, se pro zkoušku typu I pokládají za vozidla, která pracují jen s plynným palivem. 5.3.1.2.2 Část 1 zkoušky se skládá ze čtyř základních městských cyklů. Každý základní městský cyklus obsahuje 15 fází (volnoběh, zrychlení, stálá rychlost, zpomalení atd.). 5.3.1.2.3 Část 2 zkoušky je vytvořena z jednoho cyklu mimo město. Cyklus mimo město obsahuje 13 fází (volnoběh, zrychlení, stálá rychlost, zpomalení atd.). 5.3.1.2.4 Při zkoušce se ředí výfukové plyny a v jednom nebo více vacích se shromažďuje proporcionální odebraný vzorek. Výfukové plyny zkoušeného vozidla se ředí, odebírají vzorky a analyzují níže uvedeným postupem a změří se celkový objem zředěných výfukových plynů. U vozidel vybavených vznětovými motory se musí změřit nejen emise oxidu uhelnatého, uhlovodíků a oxidů dusíku, ale také emise znečišťujících částic. 5.3.1.3 Zkouší se postupem podle přílohy 4. Pro sběr a analýzu plynů a k jímání a zvážení částic se musí použít předepsané metody. Aniž jsou dotčeny požadavky bodu 5.3.1.5, zkouška se opakuje třikrát. Výsledky se vynásobí příslušnými faktory zhoršení zjištěnými podle bodu 5.3.6 a u periodicky se regenerujících systémů definovaných v bodu 2.20 musí být také vynásobeny faktory Ki určenými podle přílohy 13. Výsledné hmotnosti plynných emisí, a v případě vozidel vybavených vznětovými motory i hmotnosti částic získané při každé zkoušce, musí být menší než mezní hodnoty uvedené v následující tabulce: Mezní hodnoty Referenční hmotnost (RW) (kg) Hmotnost oxidu uhelnatého (CO) Hmotnost uhlovodíků (HC) Hmotnost oxidů dusíku (NOx) Kombinace hmotností uhlovodíků a oxidů dusíku (HC + NOx) Hmotnost částic (4) (PM) L1 (g/km) L2 (g/km) L3 (g/km) L2 + L3 (g/km) L4 (g/km) Kategorie Třída Benzin Nafta Benzin Nafta Benzin Nafta Benzin Nafta Nafta A(2000) M (5) — všechny 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05 N1 (6) I RW ≤ 1 305 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05 II 1 305 < RW ≤ 1 760 4,17 0,80 0,25 — 0,18 0,65 — 0,72 0,07 III 1 760 < RW 5,22 0,95 0,29 — 0,21 0,78 — 0,86 0,10 B(2005) M (5) — všechny 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025 N1 (6) I RW ≤ 1 305 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025 II 1 305 < RW ≤ 1 760 1,81 0,63 0,13 — 0,10 0,33 — 0,39 0,04 III 1 760 < RW 2,27 0,74 0,16 — 0,11 0,39 — 0,46 0,06 5.3.1.4.1 Aniž jsou dotčeny požadavky bodu 5.3.1.4, může být pro každou znečišťující látku nebo kombinaci znečišťujících látek u jedné ze tří výsledných hmotností překročena předepsaná mezní hodnota nejvýše o 10 % za předpokladu, že aritmetický průměr ze tří výsledků je nižší než stanovená mezní hodnota. Jestliže jsou stanovené mezní hodnoty překročeny u více než jedné znečišťující látky, je nepodstatné, zda se to stane u stejné zkoušky, nebo u různých zkoušek. 5.3.1.4.2 Pokud se zkoušky provedou s plynnými palivy, musí být výsledné hodnoty plynných emisí menší než mezní hodnoty pro vozidla se zážehovými motory ve výše uvedené tabulce. Počet zkoušek předepsaných v bodu 5.3.1.4 se sníží podle níže definovaných podmínek, kdy V1 je výsledek první zkoušky a V2 výsledek druhé zkoušky pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou limitovaných znečišťujících látek. 5.3.1.5.1 Jen jedna zkouška se vykoná tehdy, pokud je výsledek pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou limitovaných znečišťujících látek menší nebo roven 0,70 L (tj. V1 < 0,70 L). 5.3.1.5.2 Pokud není splněn požadavek bodu 5.3.1.5.1, vykonají se jen dvě zkoušky, pokud jsou pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou limitovaných znečišťujících látek splněny následující požadavky: V1≤ 0,85 L a V1 + V2 ≤ 1,70 L a V2 ≤ L 5.3.2 Zkouška typu II (zkouška emisí oxidu uhelnatého při volnoběhu) Tato zkouška se provede pro všechna vozidla se zážehovými motory, která mají maximální hmotnost vyšší než 3,5 t. 5.3.2.1.1 Vozidla, která mohou být poháněna benzínem nebo LPG nebo NG, se podrobí zkoušce typu II s oběma druhy paliva. Obrázek 1 Vývojový diagram zkoušky typu I pro schválení typu (viz bod 5.3.1.) 5.3.2.1.2 Aniž je dotčen požadavek bodu 5.3.2.1.1, považují se vozidla, která mohou být poháněna benzínem i plynným palivem, avšak která mají benzínový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzínová nádrž nemůže obsahovat více než 15 litrů benzínu, pro zkoušku typu II za vozidla, která jsou poháněna jen plynným palivem. 5.3.2.2 Při zkoušce podle přílohy 5 nesmí objemový obsah oxidu uhelnatého ve výfukových plynech motoru za volnoběhu a při seřízení podle výrobce přesahovat hodnotu 3,5 % a v rozsahu seřízení podle přílohy 5 nesmí přesahovat hodnotu 4,5 %. 5.3.3 Zkouška typu III (ověření emisí plynů z klikové skříně) Tato zkouška se provede pro všechna vozidla uvedená v kapitole 1, mimo vozidla se vznětovými motory. 5.3.3.1.1 Vozidla, která mohou být poháněna benzínem nebo LPG nebo NG, se podrobí zkoušce typu III jen s benzínem. 5.3.3.1.2 Aniž je dotčen požadavek bodu 5.3.3.1.1., považují se vozidla, která mohou být poháněna benzínem i plynným palivem, avšak která mají benzínový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzínová nádrž nemůže obsahovat více než 15 litrů benzínu, pro zkoušku typu III za vozidla, která jsou poháněna jen plynným palivem. 5.3.3.2 Při zkoušce podle přílohy 6 nesmí systém větrání klikové skříně umožňovat emise žádných plynů z klikové skříně do ovzduší. 5.3.4 Zkouška typu IV (stanovení emisí způsobených vypařováním) Tato zkouška se provede pro všechna vozidla uvedená v kapitole 1, mimo vozidla se vznětovými motory, vozidla poháněná LPG nebo NG a vozidla s maximální hmotností přesahující 3 500kg. 5.3.4.1.1 Vozidla, která mohou být poháněna benzínem i LPG nebo NG, se podrobí zkoušce typu IV jen s benzínem. 5.3.4.2 Při zkoušce podle přílohy 7 musí být emise způsobené vypařováním při každé zkoušce menší než 2 gramy. 5.3.5 Zkouška typu VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku po studeném startu při nízkých teplotách okolí). Tato zkouška se provede pro všechna vozidla kategorie M1 a N1 třídy I vybavená zážehovým motorem, mimo vozidla určená pro přepravu více než šesti osob a vozidla, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2 500 kg. 5.3.5.1.1 Vozidlo se umístí na dynamometr, u kterého je možné simulovat různé setrvačné hmoty. 5.3.5.1.2 Zkouška se skládá ze čtyř dílčích městských jízdních cyklů zkoušky typu I části 1. Tato část 1 zkoušky je popsána v příloze 4 dodatku 1 a znázorněna na obrázcích 1/1, 1/2 a 1/3 dodatku. Zkouška za nízkých teplot v celkové délce trvání 780 vteřin se provede bez přerušení a začíná startem motoru. 5.3.5.1.3 Zkouška za nízkých teplot se provede při teplotě okolí 266 K (–7 °C). Před zahájením zkoušky se zkoušené vozidlo stabilizuje jednotným způsobem tak, aby bylo zajištěno, že výsledky zkoušky budou opakovatelné. Stabilizace a další podmínky zkoušky jsou popsány v příloze 8. 5.3.5.1.4 Během zkoušky se ředí výfukové plyny a odebírá se proporcionální vzorek. Výfukové plyny zkoušeného vozidla se ředí, odebírají se vzorky a analyzují se postupem popsaným v příloze 8 a měří se celkový objem zředěných výfukových plynů. U zředěných výfukových plynů se analyzuje oxid uhelnatý a uhlovodíky. Aniž jsou dotčeny požadavky bodů 5.3.5.2.2 a 5.3.5.3, provede se zkouška třikrát. Výsledná hmotnost oxidu uhelnatého a uhlovodíků musí být nižší, než jsou mezní hodnoty uvedené v následující tabulce: Teplota při zkoušce Oxid uhelnatý L1 (g/km) Uhlovodíky L2 (g/km) 266 K (–7 °C) 15 1,8 5.3.5.2.1 Aniž jsou dotčeny požadavky bodu 5.3.5.2, může pro každou znečišťující látku překročit maximálně jedna naměřená hodnota ze tří získaných výsledků předepsanou mezní hodnotu nejvýše o 10 % za předpokladu, že hodnota aritmetického průměru ze tří naměřených hodnot je nižší než předepsaná mezní hodnota. Pokud jsou předepsané mezní hodnoty překročeny u více než jedné znečisťující látky, je nepodstatné, zda se to stane u stejné zkoušky, nebo u různých zkoušek. 5.3.5.2.2 Počet zkoušek předepsaných v bodu 5.3.5.2 smí být na žádost výrobce zvýšen na 10 za předpokladu, že aritmetický průměr z prvních tří výsledků je menší než 110 % mezní hodnoty. V takovém případě je požadavkem po zkoušce pouze to, aby aritmetický průměr ze všech 10 výsledků byl menší než mezní hodnota. Počet zkoušek předepsaných v bodu 5.3.5.2 smí být snížen podle bodů 5.3.5.3.1 a 5.3.5.3.2. 5.3.5.3.1 Zkouší se jen jednou, pokud výsledek první zkoušky zjištěný pro každou znečisťující látku je 0,70 L nebo menší. 5.3.5.3.2 Není-li splněn požadavek bodu 5.3.5.3.1, zkouší se jen dvakrát, pokud pro každou znečisťující látku je výsledek první zkoušky roven 0,85 L nebo menší a součet prvních dvou výsledků je roven 1,70 L nebo menší a výsledek druhé zkoušky je roven L nebo menší. (V1 ≤ 0,85 L a V1 + V2 ≤ 1,70 L a V2 ≤ L). 5.3.6 Zkouška typu V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám) Tato zkouška se provede pro všechna vozidla uvedená v kapitole 1, s nimiž se provádí zkouška podle bodu 5.3.1. Zkouška představuje zkoušku životnosti na 80 000 km ujetých podle programu popsaného v příloze 9 na zkušební dráze, na silnici nebo na vozidlovém dynamometru. 5.3.6.1.1 Vozidla, která mohou být poháněna benzínem nebo LPG nebo NG, se podrobí zkoušce typu V jen s benzínem. V takovém případě se faktor zhoršení zjištěný bezolovnatý pro benzín použije také pro LPG nebo NG. 5.3.6.2 Aniž je dotčen požadavek bodu 5.3.6.1, může výrobce alternativně ke zkoušení podle bodu 5.3.6.1. zvolit použití faktorů zhoršení z následující tabulky. Druh motoru Faktory zhoršení Znečišťující látka CO HC NOx HC + NOx (7) Částice Zážehový motor 1,2 1,2 1,2 — — Vznětový motor 1,1 — 1 1 1,2 Na žádost výrobce může technická zkušebna vykonat zkoušku typu I před dokončením zkoušky typu V s užitím faktorů zhoršení z výše uvedené tabulky. Po dokončení zkoušky typu V může technická zkušebna změnit výsledky schválení typu zaznamenané v příloze 2 tak, že nahradí faktory zhoršení podle tabulky faktory naměřenými při zkoušce typu V. 5.3.6.3 Faktory zhoršení se stanoví buď postupem podle bodu 5.3.6.1, nebo použitím hodnot tabulky v bodu 5.3.6.2. Faktory zhoršení se použijí ke stanovení, zda jsou splněny požadavky bodu 5.3.1.4 a 8.2.3.1. 5.3.7 Hodnoty emisí požadované při technických prohlídkách 5.3.7.1 Tento požadavek platí pro všechna vozidla poháněná zážehovým motorem, pro která se žádá o schválení typu podle tohoto doplňku. 5.3.7.2 Při zkoušce podle přílohy 5 (zkouška typu II) při normálních volnoběžných otáčkách: a) se zaznamenává objemový obsah oxidu uhelnatého v emitovaných výfukových plynech, b) se zaznamenávají otáčky motoru v průběhu zkoušky, včetně případných dovolených odchylek. 5.3.7.3 Při zkoušce za „zvýšených volnoběžných otáček“ (tj. > 2 000 min–1) a) se zaznamenává objemový obsah oxidu uhelnatého v emitovaných výfukových plynech, b) se zaznamenává hodnota lambda (8), c) se zaznamenávají otáčky motoru v průběhu zkoušky, včetně případných dovolených odchylek. 5.3.7.4 V průběhu zkoušky se měří a zaznamenává teplota oleje. 5.3.7.5 Vyplní se tabulka v bodu 17 přílohy 2. 5.3.7.6 Výrobce potvrdí, že hodnota lambda zaznamenaná při schvalování typu podle bodu 5.3.7.3 je správná a pro vozidla z běžné výroby je tato hodnota reprezentativní typickou hodnotou po dobu 24 měsíců ode dne udělení schválení typu příslušným orgánem. Vyhodnocení se provede na základě průzkumu a studií vozidel ze sériové výroby. 5.3.8 Zkouška systému OBD Tato zkouška se provede pro všechna vozidla uvedená v kapitole 1. Provede se podle postupu popsaného v příloze 11 kapitole 3. 6 ÚPRAVY TYPU VOZIDLA Každá úprava typu vozidla se oznámí správnímu orgánu, který udělil schválení typu vozidla. Tento orgán potom může buď: 6.1.1 usoudit, že úpravy nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo stále splňuje požadavky, nebo 6.1.2 požadovat od pověřené technické zkušebny další protokol o zkoušce. 6.2 Potvrzení nebo odmítnutí schválení, s uvedením úprav, se oznámí výše uvedeným postupem podle bodu 4.3. smluvním stranám dohody, které používají tento předpis. 6.3 Příslušný orgán, který udělí rozšíření schválení, přidělí takovému rozšíření pořadové číslo a ostatním smluvním stranám dohody z roku 1958, které používají tento předpis, to oznámí zprávou na formuláři podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu. 7 ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ V případě změn schválení typu podle tohoto předpisu platí následující zvláštní ustanovení, pokud je to použitelné. 7.1 Rozšíření týkající se emisí z výfuku (zkoušky typu I, typu II a typu VI) 7.1.1 Typy vozidel různých referenčních hmotností 7.1.1.1 Schválení udělené pro typ vozidla se může rozšířit pouze na typy vozidel s referenční hmotností vyžadující použití nejbližších dvou vyšších kategorií ekvivalentní setrvačné hmotnosti nebo jakékoliv nižší kategorie ekvivalentní setrvačné hmotnosti. 7.1.1.2 Jestliže u vozidel kategorie N1 a vozidel kategorie M uvedených v poznámce 2 bodu 5.3.1.4 vyžaduje referenční hmotnost typu vozidla, pro který se žádá rozšíření schválení, použití ekvivalentní setrvačné hmotnosti nižší, než byla použita pro již schválený typ vozidla, udělí se rozšíření schválení tehdy, jestliže hmotnost znečišťujících látek u již schváleného vozidla nepřesahuje mezní hodnoty předepsané pro vozidlo, pro které se žádá rozšíření schválení. 7.1.2 Typy vozidel s různými celkovými převodovými poměry Schválení udělené pro typ vozidla se může rozšířit na typy vozidel, které se liší od schváleného typu vozidla pouze z hlediska jejich převodových poměrů, za následujících podmínek: 7.1.2.1 Pro každý z převodových poměrů použitých ve zkouškách typu I a typu VI je třeba stanovit poměr kde při otáčkách motoru 1 000 min–1, V1 znamená rychlost schváleného typu vozidla a V2 rychlost typu vozidla, pro který je požadováno rozšíření schválení. 7.1.2.2 Jestliže je pro každý převodový poměr E ≤ 8 %, udělí se rozšíření bez opakování zkoušek typu I a typu VI. 7.1.2.3 Jestliže je pro nejméně jeden převodový poměr E > 8 % a jestliže je pro každý převodový poměr E ± 13 %, musí být zkouška typu I a typu VI opakována, avšak může se vykonat v laboratoři vybrané výrobcem za předpokladu, že s tím souhlasí technická zkušebna. Protokol o zkouškách musí být zaslán technické zkušebně zodpovědné za schvalovací zkoušky typu. 7.1.3 Typy vozidel různých referenčních hmotností a s různými celkovými převodovými poměry Schválení typu udělené pro typ vozidla se může rozšířit na typy vozidel, které se liší od schváleného typu pouze z hlediska jejich referenční hmotnosti a jejich celkových převodových poměrů, za předpokladu splnění podmínek předepsaných v bodech 7.1.1 a 7.1.2. Poznámka: Jestliže byl typ vozidla schválen podle bodů 7.1.1 až 7.1.3, nesmí být takové schválení typu rozšířeno na jiné typy vozidla. 7.2 Emise způsobené vypařováním (zkouška typu IV) Schválení typu udělené pro typ vozidla vybaveného systémem pro omezení emisí způsobených vypařováním může být rozšířeno za těchto podmínek: 7.2.1.1 Základní princip dávkování paliva/vzduchu (např. jednobodové vstřikování, karburátor) musí být stejný. 7.2.1.2 Tvar palivové nádrže, materiál nádrže a palivových hadic musí být shodné. Zkouší se rodina vozidel, která z hlediska příčného průřezu a přibližné délky hadic představuje nejnepříznivější případ. O tom, zda jsou přijatelné neshodné separátory pára/kapalina, rozhodne technická zkušebna. Objem palivové nádrže musí být v rozmezí ± 10 %. Seřízení přetlakového ventilu nádrže musí být shodné. 7.2.1.3 Způsob hromadění palivových par musí být shodný, tj. musí se shodovat tvar odlučovače a jeho objem, jímací látka, čistič vzduchu (je-li užit pro omezení emisí způsobených vypařováním) atd. 7.2.1.4 Objem paliva v jímce karburátoru se musí shodovat v rozmezí ± 10 mililitrů. 7.2.1.5 Metoda odvádění shromážděných par musí být shodná (např. průtok vzduchu, bod spuštění nebo objem výplachu v průběhu jízdního cyklu). 7.2.1.6 Metoda těsnění a odvzdušnění systému dávkování paliva musí být shodná. 7.2.2 Další poznámky: i) dovoleny jsou odlišné zdvihové objemy motoru; ii) dovoleny jsou odlišné výkony motoru; iii) dovoleny jsou převodovky automatické a s ručním řazením, pohon dvou a čtyř kol; iv) dovoleny jsou odlišné styly karoserie: v) dovoleny jsou odlišné rozměry kol a pneumatik; 7.3 Životnost zařízení proti znečišťujícím látkám (zkouška typu V) Schválení udělené pro typ vozidla může být rozšířeno na odlišné typy vozidel za předpokladu, že je stejná kombinace systému motor/regulace znečišťujících látek jako pro již schválený typ vozidla. Za tím účelem ty typy vozidel, jejichž níže uvedené parametry jsou shodné nebo zůstávají v mezích předepsaných mezních hodnot, jsou posuzovány jako vozidla náležející ke stejné kombinaci systému motor/regulace znečišťujících látek. — Motor: — počet válců, — zdvihový objem motoru (± 15 %), — uspořádání válců, — počet ventilů, — palivový systém, — druh systému chlazení, — spalovací proces, — vrtání válce, měřeno mezi středy. 7.3.1.2 Systém regulace znečišťujících látek: Katalyzátory: — počet katalyzátorů a prvků, — rozměr a tvar katalyzátorů (objem ± 10 %), — druh katalytické činnosti (oxidační, třícestné atd.), — obsah drahých kovů (identický nebo větší), — poměr drahých kovů (± 15 %), — substrát (struktura a materiál), — hustota komůrek, — druh skříně katalyzátoru (katalyzátorů), — umístění katalyzátorů (poloha a rozměry ve výfukovém systému, které nezpůsobují rozdíly teploty na vstupu do katalyzátoru o více než 50 K). Tato teplota se kontroluje za ustálených podmínek při rychlosti 120 km/h a při seřízení brzdy pro zkoušku typu I. Vstřikování vzduchu: je nebo nenídruh (pulzující vzduch, vzduchová čerpadla, …). Recirkulace výfukových plynů (EGR): je nebo není. 7.3.1.3 Kategorie setrvačné hmotnosti: dvě bezprostředně vyšší kategorie setrvačné hmotnosti a kterákoliv nižší kategorie setrvačné hmotnosti. 7.3.1.4 Zkouška životnosti může být provedena s použitím vozidla, jehož druh karoserie, převodovka (automatická nebo s ručním řazením), rozměr kol nebo pneumatik jsou jiné než u typu vozidla, pro který se žádá o schválení typu. 7.4 Palubní diagnostika 7.4.1 Schválení udělené pro typ vozidla z hlediska systému OBD může být rozšířeno na různé typy vozidel náležejících do stejné rodiny vozidel z hlediska systému OBD podle přílohy 11 dodatku 2. Systém pro regulaci emisí motoru musí být shodný se systémem vozidla, pro které již bylo uděleno schválení typu a musí se shodovat s popisem rodiny motorů z hlediska systému OBD uvedeným v příloze 11 dodatku 2, bez ohledu na následující vlastnosti vozidla: — příslušenství motoru, — pneumatiky, — ekvivalentní setrvačná hmotnost, — chladicí systém, — celkový převodový poměr, — druh převodového ústrojí, — druh karoserie. 8 SHODNOST VÝROBY 8.1 Každé vozidlo opatřené značkou schválení typu předepsanou tímto předpisem se musí shodovat se schváleným typem z hlediska součástí, které mohou ovlivnit emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z výfuku, emise z klikové skříně a emise způsobené vypařováním. Postupy pro shodnost výroby se musí shodovat s postupy stanovenými v dohodě z roku 1958 dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) a dále musí splňovat následující požadavky: Jako obecné pravidlo platí, že shodnost výroby vozidla z hlediska regulace emisí z vozidla (zkoušky typu I, II, III a IV) se ověřuje na základě popisu uvedeného ve zprávě o schválení a v jejích přílohách. Shodnost vozidel v provozu S ohledem na schválení typu vydaná pro emise musí tato opatření také potvrzovat vyhovující funkčnost zařízení pro regulaci emisí během normální životnosti vozidla při běžných podmínkách v provozu (shodnost vozidel v provozu, řádně udržovaných a provozovaných). Pro účely tohoto předpisu musí být tato opatření kontrolována nejméně každých pět let nebo po ujetí 80 000 km, podle toho, čeho je dosaženo dříve, a od 1. ledna 2005 nejméně každých pět let nebo po ujetí 100 000 km, podle toho, čeho je dosaženo dříve. Kontrolu shodnosti vozidel v provozu provádí správní orgán na základě všech příslušných informací, které má výrobce, postupy podobnými, jaké jsou stanoveny v dohodě z roku 1958 dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2). Obrázky 4/1 a 4/2 v dodatku 4 znázorňují postup kontrol shodnosti v provozu. 8.2.1.1. Parametry definující rodinu vozidel v provozu Rodinu vozidel v provozu je možno definovat základními konstrukčními parametry, které musí být vozidlům v rodině společné. Proto typy vozidel, které mají společné, nebo alespoň ve stanovených mezních hodnotách, alespoň dále uvedené parametry, mohou být považovány za vozidla patřící do stejné rodiny vozidel v provozu: — proces spalování (dvoudobý, čtyřdobý, s rotujícími písty); — počet válců; — uspořádání bloku válců (řadové, ve tvaru V, radiální, horizontální s protilehlými válci, jiné). Sklon nebo orientace válců není kritériem; — způsob dodávky paliva do motoru (např. nepřímé nebo přímé vstřikování); — druh chladicího systému (vzduchový, vodní, olejový); — způsob sání (atmosférické sání, přeplňování); — palivo, pro které je motor konstruován (benzín, motorová nafta, NG, LPG atd.). Dvoupalivová vozidla mohou být zařazena do skupiny s jednopalivovými vozidly za předpokladu, že jedno z paliv je společné; — druh katalyzátoru (třícestný katalyzátor nebo jiný (jiné)); — druh filtru částic (je na vozidle nebo není); — recirkulace výfukových plynů (je na vozidle nebo není); — zdvihový objem největšího motoru v rodině snížený o 30 %. Kontrolu shodnosti v provozu provede správní orgán na základě informace dodané výrobcem. Tato informace musí obsahovat alespoň: 8.2.1.2.1 Název a adresu výrobce. 8.2.1.2.2 Název, adresu, telefon, číslo faxu a e-mailovou adresu jeho zástupce zplnomocněného pro území uvedené v informacích výrobce. 8.2.1.2.3 Název (názvy) modelu (modelů) vozidel, které jsou uvedeny v informacích výrobce. 8.2.1.2.4 Případně seznam typů vozidel uvedených v informacích výrobce, tj. skupinu rodiny vozidel v provozu podle bodu 8.2.1.1. 8.2.1.2.5 Kódy identifikačního čísla vozidla (VIN), které se použijí na tyto typy patřící do rodiny vozidel v provozu (předčíslí VIN). 8.2.1.2.6 Čísla schválení typu platná pro tyto typy vozidel patřící do rodiny vozidel v provozu, případně včetně čísel všech rozšíření a dodatečných změn/stažení vozidel z provozu (provedení úprav). 8.2.1.2.7 Podrobnosti o rozšíření, dodatečných změnách/stažení vozidel z provozu, týkajících se schválení typu pro vozidla, která jsou obsažena v informacích výrobce (jestliže to požaduje správní orgán). 8.2.1.2.8 Období, ve kterém výrobce shromažďoval informace. 8.2.1.2.9 Období výroby vozidel, na které se vztahují informace výrobce (např. „vozidla vyrobená v průběhu kalendářního roku 2001“). Postup výrobce pro kontrolu shodnosti v provozu, včetně: 8.2.1.2.10.1 způsobu lokalizace vozidla; 8.2.1.2.10.2 kritérií výběru a odmítnutí vozidel; 8.2.1.2.10.3 druhů zkoušek a postupů použitých pro program; 8.2.1.2.10.4 kritérií výrobce pro přijetí/odmítnutí vozidel patřících do rodiny vozidel v provozu; 8.2.1.2.10.5 zeměpisného (zeměpisných) území, kde výrobce shromažďoval informace. 8.2.1.2.10.6 velikosti vzorku a použitého plánu odběru vzorků. Výsledky postupu výrobce pro kontrolu shodnosti v provozu, včetně: 8.2.1.2.11.1. identifikace vozidel zahrnutých do programu (bez ohledu na to, zda byla nebo nebyla zkoušena). Tato identifikace obsahuje: — název modelu; — identifikační číslo vozidla (VIN); — registrační číslo vozidla; — datum výroby; — region, v němž je používáno (pokud je znám); — pneumatiky namontované na vozidle. 8.2.1.2.11.2 důvodu (důvodů), proč určité vozidlo nebylo zahrnuto do vzorku. 8.2.1.2.11.3 historie provozu každého vozidla ze vzorku (popřípadě včetně úprav). 8.2.1.2.11.4 historie oprav každého vozidla ze vzorku (pokud je známa). 8.2.1.2.11.5 údajů o zkouškách, včetně: — data zkoušky; — místa zkoušky; — údaje počitadla ujetých kilometrů vozidla; — upřesnění paliva použitého při zkoušce (např. zkušební referenční palivo nebo palivo z prodejní sítě); — podmínek při zkoušce (teplota, vlhkost, setrvačná hmotnost dynamometru); — nastavení dynamometru (např. nastavení výkonu); — výsledků zkoušky (nejméně tří různých vozidel z každé rodiny). 8.2.1.2.12 záznamů údajů systému OBD. 8.2.2 Informace shromážděné výrobcem musí být dostatečně vyčerpávající, aby tak bylo zajištěno, že výkony v provozu mohly být vyhodnoceny pro běžné podmínky používání podle bodu 8.2 a způsobem reprezentativním pro zeměpisné proniknutí výrobce na trhy. Pro účely tohoto předpisu není výrobce povinen ověřit shodnost typu vozidla, které je v provozu, pokud může schvalujícímu orgánu uspokojivým způsobem prokázat, že tohoto typu vozidla se na celém světě prodá méně než 10 000 kusů za rok. V případě vozidel určených k prodeji v Evropské unii není výrobce povinen ověřit shodnost typu vozidla, které je v provozu, pokud může schvalujícímu orgánu uspokojivým způsobem prokázat, že tohoto typu vozidla se v Evropské unii prodá méně než 5 000 kusů za rok. Jestliže se má vykonat zkouška typu I a schválení typu vozidla má jedno nebo více rozšíření, vykonají se zkoušky buď na vozidle popsaném v původní dokumentaci nebo na vozidle popsaném v dokumentaci k příslušnému rozšíření. Kontrola shodnosti vozidla zkouškou typu I. Po výběru vzorků správním orgánem nesmí výrobce provádět na vybraných vozidlech žádná seřizování. U hybridních elektrických vozidel (HEV) se zkoušky vykonají za podmínek stanovených v příloze 14: — U vozidel OVC se měření emisí znečišťujících látek provede s vozidlem stabilizovaným podle podmínky B zkoušky typu I pro hybridní vozidla OVC. — U vozidel NOVC se měření emisí znečišťujících látek provede za stejných podmínek jako při zkoušce typu I pro vozidla NOVC. Ze série se náhodně odeberou tři vozidla a vyzkoušejí se podle bodu 5.3.1. Faktory zhoršení se použijí stejným způsobem. Mezní hodnoty jsou uvedeny v bodu 5.3.1.4. 8.2.3.1.1.1 U periodicky se regenerujících systémů definovaných v bodu 2.20 se výsledky vynásobí faktory Ki určenými podle postupu v příloze 13 použitého při schválení typu. Na žádost výrobce se zkoušky mohou vykonat bezprostředně po ukončení regenerace. 8.2.3.1.2 Pokud správní orgán považuje směrodatnou odchylku výroby udanou výrobcem podle předcházejícího bodu 8.2.1 za vyhovující, provedou se zkoušky podle dodatku 1. Pokud správní orgán nepovažuje směrodatnou odchylku výroby udanou výrobcem podle předcházejícího bodu 8.2.1 za vyhovující, provedou se zkoušky podle dodatku 2. 8.2.3.1.3 Výrobky série se na základě zkoušky odebraných vozidel pokládají za shodné nebo za neshodné, pokud se dosáhlo kritéria vyhovění pro všechny znečišťující látky nebo pokud se dosáhlo kritéria nevyhovění pro jednu znečišťující látku podle zkušebních kritérií v příslušném dodatku. Pokud bylo dosaženo hodnoty kritéria vyhovění pro jednu znečišťující látku, potom se tato dosažená hodnota nemění žádnými dalšími zkouškami pro ostatní znečišťující látky. Jestliže nebylo dosaženo kritéria vyhovění pro všechny znečišťující látky a nebylo dosaženo kritéria nevyhovění pro jednu znečišťující látku, zkouška se provede na jiném vozidle (viz obrázek 2 níže). Aniž jsou dotčeny požadavky bodu 3.1.1. přílohy 4, provedou se zkoušky na vozidlech, která vycházejí přímo z výrobní linky. Na žádost výrobce se však mohou provést zkoušky na vozidlech, která: — ujela nejvýše 3 000 km v případě vozidel se zážehovými motory, — ujela nejvýše 15 000 km v případě vozidel se vznětovými motory. V obou těchto případech provede záběh výrobce, který však nesmí na těchto vozidlech vykonat žádná seřizování. Obrázek 2 8.2.3.2.2 Jestliže výrobce žádá o souhlas se záběhem vozidel (x km, kde x ≤ 3 000km u vozidel se zážehovými motory a x ≤ 15 000 km u vozidel se vznětovými motory), je postup následující: a) na prvním zkoušeném vozidle se změří emise znečišťujících látek (zkouška typu I) při 0 km a při „x“ km, b) pro každou znečišťující látku se vypočte součinitel vývoje emisí mezi 0 km a „x“ km: emise při „x“ km / emise při 0 km Tento součinitel může být menší než 1, c) další vozidla se nebudou zabíhat, avšak jejich emise při 0 km se násobí součinitelem vývoje emisí. V tomto případě, se vezmou následující hodnoty: i) hodnoty při „x“ km u prvního vozidla, ii) hodnoty při 0 km násobené tímto součinitelem vývoje emisí u dalších vozidel. 8.2.3.2.3 Všechny tyto zkoušky se mohou vykonat s běžným palivem. Na žádost výrobce však lze použít referenční paliva popsaná v příloze 10. i) Pokud má být provedena zkouška typu III, musí se provést na všech vozidlech vybraných pro zkoušku typu I pro kontrolu shodnosti výroby. Musí být splněny podmínky stanovené v bodu 5.3.3.2. U hybridních elektrických vozidel (HEV) se zkoušky provedou za podmínek stanovených v příloze 14 kapitole 5. ii) Pokud má být provedena zkouška typu IV, musí se provést podle kapitoly 7 přílohy 7. 8.2.4 Když se zkouší podle přílohy 7, musí být průměrné emise způsobené vypařováním u všech sériových vozidel schváleného typu menší, než jsou mezní hodnoty uvedené v bodu 5.3.4.2. 8.2.5 Při běžném zkoušení na konci výrobní linky může držitel schválení prokázat splnění požadavků výběrem vozidel, která splňují požadavky kapitoly 7 přílohy 7. 8.2.6 Palubní diagnostika (OBD) Pokud má být prováděna kontrola činnosti systému OBD, musí se provádět následovně: 8.2.6.1 Pokud schvalovací orgán usoudí, že jakost výroby je neuspokojivá, odebere se namátkově jedno vozidlo ze série a podrobí se zkouškám popsaným v dodatku 1 k příloze 11. U hybridních elektrických vozidel (HEV) se zkoušky provedou za podmínek stanovených v příloze 14 kapitole 9. 8.2.6.2 Výroba se pokládá za shodnou, pokud toto vozidlo splňuje požadavky zkoušek uvedených v dodatku 1 k příloze 11. 8.2.6.3 Pokud vozidlo odebrané ze série nesplňuje požadavky bodu 8.2.6.1, odebere se namátkově další vzorek čtyř vozidel ze série a podrobí se zkouškám popsaným v dodatku 1 k příloze 11. Zkoušky se smějí provádět pouze na vozidlech, která najela maximálně 15 000 km. 8.2.6.4 Výroba se pokládá za shodnou, pokud nejméně tři vozidla splňují požadavky zkoušek popsaných v dodatku 1 k příloze 11. Na základě kontroly uvedené v bodu 8.2.1 rozhodne schvalovací orgán buď: — že shodnost v provozu typu vozidla nebo rodiny vozidel v provozu je uspokojující a nemusí se podnikat žádná další opatření, nebo — že údaje předložené výrobcem jsou k rozhodnutí nedostatečné a vyžádá si od výrobce doplňkové informace nebo údaje ze zkoušek, nebo — že shodnost v provozu typu vozidla nebo shodnost v provozu typu (typů) vozidla, které patří do rodiny vozidel, je neuspokojující a pak se takový typ (typy) vozidla zkouší podle dodatku 3. V případě, že výrobci bylo povoleno, aby nevykonal ověření určitého typu vozidla podle bodu 8.2.2, může správní orgán nechat provést zkoušky takových typů vozidel podle dodatku 3. 8.2.7.1 Pokud se považuje za nezbytné, aby se provedly zkoušky typu I k ověření, zda zařízení pro regulaci emisí splňují požadavky na jejich činnost po uvedení do provozu, musí být tyto zkoušky provedeny zkušebním postupem splňujícím statistická kritéria definovaná v dodatku 4. 8.2.7.2 Schvalovací orgán ve spolupráci s výrobcem vybere vzorek z vozidel s dostatečným počtem najetým kilometrů, u nichž může být náležitě zaručeno, že byla užívána za běžných podmínek. S výrobcem musí být konzultován výběr vozidel ve vzorku a musí mu být umožněno zúčastnit se těchto potvrzujících zkoušek. Výrobce je oprávněn za dozoru schvalovacího orgánu provést zkoušky, i destruktivní povahy, na těch vozidlech, jejichž úroveň emisí překračuje mezní hodnoty, za účelem stanovení možných příčin zhoršení, které nemohou být přičítány samotnému výrobci (např. používání olovnatého benzinu před datem zkoušek). Tam, kde výsledky zkoušek potvrdí takové příčiny, vyjmou se výsledky těchto zkoušek z kontroly shodnosti. 8.2.7.3.1 Výsledky zkoušek se také vyjmou z kontroly shodnosti těch vozidel ve vzorku: i) pro která bylo vydáno osvědčení o schválení, které potvrzuje, že splňují mezní hodnoty emisí kategorie A podle bodu 5.3.1.4 série změn 05 tohoto předpisu, pod podmínkou, že tato vozidla byla pravidelně provozována s palivem s obsahem síry více než 150 mg/kg (benzín) nebo 350 mg/kg (motorová nafta), nebo ii) pro která bylo vydáno osvědčení o schválení, které potvrzuje, že splňují mezní hodnoty emisí kategorie B podle bodu 5.3.1.4 série změn 05 tohoto předpisu, pod podmínkou, že tato vozidla byla pravidelně provozována s benzínem nebo motorovou naftou s obsahem síry více než 50 mg/kg. 8.2.7.4 V případě, že schvalovací orgán není spokojen s výsledky zkoušek podle kritérií definovaných v dodatku 4, rozšíří se podle kapitoly 6 dodatku 3 nápravná opatření uvedená v dohodě z roku 1958 dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) na vozidla v provozu náležející ke stejnému typu vozidla, která jsou pravděpodobně postižena stejnými závadami. Plán nápravných opatření předložený výrobcem musí být schválen schvalovacím orgánem. Výrobce je odpovědný za provedení schváleného plánu nápravných opatření. Schvalovací orgán musí ohlásit své rozhodnutí všem smluvním stranám dohody do 30 dnů. Smluvní strany dohody mohou požadovat, aby stejný plán nápravných opatření byl uplatněn na všechna vozidla stejného typu registrovaná na jejich území. 8.2.7.5 Pokud jedna smluvní strana dohody zjistí, že určitý typ vozidla neodpovídá příslušným požadavkům dodatku 3, musí bezodkladně, v souladu s požadavky dohody, uvědomit smluvní stranu dohody, která udělila původní schválení. Potom podle ustanovení tohoto předpisu uvědomí příslušný orgán, který udělil původní schválení, výrobce, že typ vozidla nesplňuje tyto požadavky a že se od výrobce očekávají určitá opatření. Výrobce do dvou měsíců po tomto oznámení předloží příslušnému orgánu plán opatření k odstranění závad, jehož podstata by měla odpovídat požadavkům bodů 6.1 až 6.8 dodatku 3. Příslušný orgán, který udělil původní schválení, projedná věc do dvou měsíců s výrobcem, aby dospěli k dohodě o plánu opatření a jeho uskutečnění. Jestliže příslušný orgán, který udělil původní schválení, usoudí, že nemůže být dosaženo žádné dohody, zahájí se příslušné řízení podle dohody. 9 POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY 9.1 Nejsou-li splněny požadavky výše uvedeného bodu 8.1 nebo jestliže vozidlo nebo vozidla nesplní požadavky zkoušek předepsaných ve výše uvedeném bodu 8.2, může být odejmuto schválení, které bylo uděleno pro typ vozidla podle tohoto předpisu. 9.2 Jestliže smluvní strana dohody, která používá tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, musí o tom ihned uvědomit ostatní smluvní strany dohody, které používají tento předpis, zprávou vyhotovenou na formuláři podle vzoru v příloze 2 k tomuto předpisu. 10 UKONČENÍ VÝROBY Jestliže držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který udělil schválení. Po obdržení takového sdělení uvědomí tento orgán o této skutečnosti ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, kopiemi zprávy vyhotovené na formuláři podle vzoru v příloze 2 k tomuto předpisu. 11 PŘECHODNÁ USTANOVENÍ 11.1 Všeobecně 11.1.1 Od oficiálního dne vstupu v platnost série změn 05 nesmí žádná smluvní strana, která používá tento předpis, odmítnout udělení schválení podle tohoto předpisu ve znění série změn 05. 11.1.2 Nové schválení typu 11.1.2.1 Aniž jsou dotčena ustanovení bodů 11.1.4, 11.1.5 a 11.1.6, udělí smluvní strany, které používají tento předpis, schválení jen tehdy, pokud typ vozidla, který se má schválit, splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 05. Pro vozidla kategorie M nebo N1 se tyto požadavky použijí ode dne vstupu v platnost série změn 05. Vozidla musí splňovat mezní hodnoty pro zkoušku typu I uvedené v řádku A nebo v řádku B tabulky v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu. 11.1.2.2 Aniž jsou dotčeny požadavky bodů 11.1.4, 11.1.5, 11.1.6 a 11.1.7, udělí smluvní strany, které používají tento předpis, schválení jen tehdy, pokud typ vozidla, který se má schválit, splňuje požadavky tohoto předpisu ve znění série změn 05. Pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost nejvýše 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída I) se tyto požadavky použijí od 1. ledna 2005. Pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost větší než 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída II nebo III) se tyto požadavky použijí od 1. ledna 2006. Vozidla musí splňovat mezní hodnoty pro zkoušku typu I uvedené v řádku B tabulky v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu. 11.1.3 Konec platnosti dosavadních schválení typu 11.1.3.1 Aniž jsou dotčena ustanovení bodů 11.1.4, 11.1.5 a 11.1.6, přestanou schválení udělená podle tohoto předpisu ve znění série změn 04 platit ode dne vstupu v platnost série změn 05 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost nejvýše 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída I) a od 1. ledna 2002 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost větší než 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída II nebo III), s výjimkou případů, kdy smluvní strana, která udělila schválení, oznámí ostatním smluvním stranám, které používají tento předpis, že schválený typ vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, jak jsou stanoveny výše v bodu 11.1.2.1. 11.1.3.2 Aniž jsou dotčena ustanovení bodů 11.1.4, 11.1.5, 11.1.6 a 11.1.7, přestanou schválení udělená podle tohoto předpisu ve znění série změn 05 a podle mezních hodnot v řádku A tabulky v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu platit od 1. ledna 2006 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost nejvýše 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída I) a od 1. ledna 2007 pro vozidla kategorie M která mají maximální hmotnost větší než 2 500 kg nebo pro vozidla kategorie N1 (třída II nebo III), s výjimkou případů, kdy smluvní strana, která udělila schválení, oznámí ostatním smluvním stranám, které používají tento předpis, že schválený typ vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, jak jsou stanoveny výše v bodu 11.1.2.2. 11.1.4 Zvláštní ustanovení 11.1.4.1 Vozidla kategorie M1 se vznětovými motory a s maximální hmotností větší než 2 000 kg, která: i) jsou konstruována pro dopravu více než šesti osob (včetně řidiče), nebo ii) jsou terénní vozidla podle definice v příloze 7 souhrnné rezoluce o konstrukci vozidel (R.E.3) (9) se do 1. ledna 2003 pro účely bodů 11.1.3.1 a 11.1.3.2 pokládají za vozidla kategorie N1. 11.1.4.2 U vozidel se vznětovými motory s přímým vstřikováním a určených k přepravě více než šesti osob (včetně řidiče) jsou schválení udělená podle ustanovení bodu 5.3.1.4.1 tohoto předpisu ve znění série změn 04 nadále platná do 1. ledna 2002. 11.1.4.3 Ustanovení o schválení typu a o ověřování shodnosti výroby, která jsou uvedena v tomto předpisu ve znění série změn 04, zůstávají v platnosti až do dat uvedených v bodech 11.1.2.1 a 11.1.3.1. 11.1.4.4 Od 1. ledna 2002 se zkouška typu VI definovaná v příloze 8 použije pro nové typy vozidel kategorie M1 a kategorie N1 třídy I, která mají zážehový motor. Tento požadavek se nepoužije pro uvedená vozidla určená k přepravě více než šesti osob (včetně řidiče) nebo vozidla s maximální hmotností přesahující 2 500 kg. 11.1.5 Palubní diagnostický systém (OBD) Vozidla se zážehovými motory 11.1.5.1.1 Vozidla kategorií M1 a N1 používající jako palivo benzín musejí být od dat uvedených v bodu 11.1.2 opatřena palubními diagnostickými systémy, které jsou popsány v bodu 3.1 přílohy 11 tohoto předpisu. 11.1.5.1.2 Vozidla kategorie M1 jiná, než vozidla s maximální hmotností přesahující 2 500 kg a vozidla kategorie N1 třídy I, která používají jako palivo, trvale nebo s možností přepínání, LPG nebo NG, musejí být od 1. října 2004 v případě nových typů a od 1. července 2005 u všech typů vybavena palubním diagnostickým systémem. Vozidla kategorie M1 s maximální hmotností přesahující 2 500 kg a vozidla kategorie N1 třídy II a III, která používají jako palivo, trvale nebo s možností přepínání, LPG nebo NG, musejí být od 1. ledna 2006 v případě nových typů a od 1. ledna 2007 u všech typů vybavena palubním diagnostickým systémem. Vozidla se vznětovými motory 11.1.5.2.1 Vozidla kategorie M1 jiná, než vozidla určená k přepravě více než šesti osob (včetně řidiče) nebo vozidla s maximální hmotností přesahující 2 500 kg, musejí být od 1. října 2004 v případě nových typů a od 1. července 2005 u všech typů vybavena palubním diagnostickým systémem. 11.1.5.2.2 Vozidla kategorie M1, která nejsou uvedena v předcházejícím bodu 11.1.5.2.1, s výjimkou vozidel s maximální hmotností přesahující 2 500 kg, a vozidla kategorie N1 třídy I musejí být od 1. ledna 2005 v případě nových typů a od 1. ledna 2006 u všech typů vybavena palubním diagnostickým systémem. 11.1.5.2.3 Vozidla kategorie N1 třídy II a III a vozidla kategorie M1 s maximální hmotností přesahující 2 500 kg musejí být od 1. ledna 2006 v případě nových typů a od 1. ledna 2007 u všech typů vybavena palubním diagnostickým systémem. 11.1.5.2.4 Pokud jsou vozidla se vznětovými motory uváděná do provozu před daty stanovenými ve výše uvedených bodech vybavena palubním diagnostickým systémem, musí se použít ustanovení bodů 6.5.3 až 6.5.3.6 přílohy 11 dodatku 1. Hybridní elektrická vozidla (HEV) musejí splňovat požadavky na palubní diagnostický systém takto: 11.1.5.3.1 Hybridní elektrická vozidla (HEV) se zážehovým motorem, hybridní elektrická vozidla (HEV) kategorie M1 se vznětovým motorem a vozidla s maximální hmotností nepřesahující 2 500 kg a hybridní elektrická vozidla (HEV) kategorie N1 (třída I) se vznětovým motorem od 1. ledna 2005 v případě nových typů a od 1. ledna 2006 u všech typů. 11.1.5.3.2 Hybridní elektrická vozidla (HEV) kategorie N1 (třída II a III) se vznětovým motorem, hybridní elektrická vozidla (HEV) kategorie M1 se vznětovým motorem a vozidla s maximální hmotností přesahující 2 500 kg od 1. ledna 2006 v případě nových typů a od 1. ledna 2007 u všech typů. 11.1.5.4 Vozidla jiných kategorií nebo vozidla kategorií M1 nebo N1, na která se nevztahují výše uvedená ustanovení, mohou být vybavena palubním diagnostickým systémem. V tomto případě musejí splňovat ustanovení pro OBD, která jsou předepsána v bodech 6.5.3 až 6.5.3.6 přílohy 11 dodatku 1. 11.1.6 Schválení podle předpisu ve znění série změn 04 11.1.6.1 Odchylně od požadavků bodů 11.1.2 a 11.1.3 mohou smluvní strany pokračovat ve schvalování vozidel a mohou pokračovat v uznávání platnosti dosavadních schválení vozidel, která splňují: i) požadavky bodu 5.3.1.4.1 série změn 04 tohoto předpisu, za předpokladu, že vozidla jsou určena na vývoz nebo k prvnímu uvedení do provozu v zemích, kde není běžně dostupný bezolovnatý benzín, a ii) požadavky bodu 5.3.1.4.2 série změn 04 tohoto předpisu, za předpokladu, že vozidla jsou určena na vývoz nebo k prvnímu uvedení do provozu v zemích, kde není běžně dostupný bezolovnatý benzín s maximálním obsahem síry 50 mg/kg nebo menším, a iii) požadavky bodu 5.3.1.4.3 série změn 04 tohoto předpisu, za předpokladu, že vozidla jsou určena na vývoz nebo k prvnímu uvedení do provozu v zemích, kde není běžně dostupná motorová nafta s maximálním obsahem síry 350 mg/kg nebo menším. 11.1.6.2 Odchylně od povinností smluvních stran podle tohoto předpisu přestanou v Evropském společenství platit schválení udělená podle tohoto předpisu ve znění série změn 04 od: i) 1. ledna 2001 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost nejvýše 2 500 kg, nebo pro vozidla kategorie N1 (třída I), a od ii) 1. ledna 2002 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost větší než 2 500 kg, nebo pro vozidla kategorie N1 (třída II nebo III), pokud smluvní strana, která udělila schválení, neoznámí ostatním smluvním stranám, které používají tento předpis, že schválený typ vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, jak je stanoveno výše v bodu 11.1.2.1. 11.1.7 Schválení podle předpisu ve znění série změn 05 11.1.7.1 Odchylně od požadavků bodů 11.1.2.2 a 11.1.3.2 mohou smluvní strany pokračovat ve schvalování vozidel a mohou pokračovat v uznávání platnosti schválení udělených pro vozidla podle požadavků bodu 5.3.1.4 (týkajících se emisí kategorie A) podle série změn 05 tohoto předpisu, za předpokladu, že vozidla jsou určena na vývoz nebo k prvnímu uvedení do provozu v zemích, kde není běžně dostupný bezolovnatý benzín nebo motorová nafta s maximálním obsahem síry 50 mg/kg nebo menším. 11.1.7.2 Odchylně od povinností smluvních stran podle tohoto předpisu přestanou v Evropském společenství platit schválení udělená podle mezních hodnot emisí kategorie A v bodu 5.3.1.4 série změn 05 tohoto předpisu od: i) 1. ledna 2006 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost nejvýše 2 500 kg, nebo pro vozidla kategorie N1 (třída I), a od ii) 1. ledna 2007 pro vozidla kategorie M, která mají maximální hmotnost větší než 2 500 kg, nebo pro vozidla kategorie N1 (třída II nebo III), pokud smluvní strana, která udělila schválení, neoznámí ostatním smluvním stranám, které používají tento předpis, že schválený typ vozidla splňuje požadavky tohoto předpisu, jak je stanoveno výše v bodu 11.1.2.1. 12 NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN A ORGÁNŮ STÁTNÍ SPRÁVY Smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, sdělí sekretariátu Spojených národů názvy a adresy technických zkušeben a orgánů státní správy, které udělují schválení a kterým se zasílají formuláře o udělení schválení nebo o rozšíření či odmítnutí nebo odejmutí schválení vydané v jiných zemích.

Dodatek 1 POSTUP K OVĚŘENÍ POŽADAVKŮ NA SHODNOST VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA VÝROBY UDANÁ VÝROBCEM VYHOVUJÍCÍ 1 Tento dodatek popisuje postup, který se použije k ověření požadavků na shodnost výroby pro zkoušku typu I, pokud je směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem vyhovující. 2 Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že série s 65 % vadných výrobků bude přijata, je 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 3 Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu se použije následující postup (viz obrázek 2 tohoto předpisu). Význam symbolů: — = L = přirozený logaritmus mezní hodnoty pro znečišťující látku, — = xi = přirozený logaritmus naměřené hodnoty pro i-té vozidlo ze souboru vzorků, — = s = odhad směrodatné odchylky výroby (po stanovení přirozených logaritmů naměřených hodnot), — = n = počet vzorků. 4. Pro soubor vzorků se vypočte statistický údaj zkoušek, který kvantifikuje součet směrodatných odchylek od mezní hodnoty a který je definován takto: Potom: 5.1 Pokud je statistický údaj zkoušek větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce (1/1), bylo dosaženo kritéria vyhovění pro danou znečišťující látku, 5.2. Pokud je statistický údaj zkoušek menší než hodnota kritéria nevyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce (1/1), bylo dosaženo kritéria nevyhovění pro danou znečišťující látku; nastane-li jiný případ, provede se zkouška na dalším vozidle a provede se nový výpočet, s velikostí souboru zvýšeným o jeden vzorek. Tabulka 1/1 Kumulativní počet zkoušených vozidel (počet vzorků) Hodnota kritéria vyhovění Hodnota kritéria nevyhovění 3 3,327 –4,724 4 3,261 –4,79 5 3,195 –4,856 6 3,129 –4,922 7 3,063 –4,988 8 2,997 –5,054 9 2,931 –5,12 10 2,865 –5,185 11 2,799 –5,251 12 2,733 –5,317 13 2,667 –5,383 14 2,601 –5,449 15 2,535 –5,515 16 2,469 –5,581 17 2,403 –5,647 18 2,337 –5,713 19 2,271 –5,779 20 2,205 –5,845 21 2,139 –5,911 22 2,073 –5,977 23 2,007 –6,043 24 1,941 –6,109 25 1,875 –6,175 26 1,809 –6,241 27 1,743 –6,307 28 1,677 –6,373 29 1,611 –6,439 30 1,545 –6,505 31 1,479 –6,571 32 –2,112 –2,112

Dodatek 2 POSTUP K OVĚŘENÍ POŽADAVKŮ NA SHODNOST VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA VÝROBY UDANÁ VÝROBCEM BUĎ NEVYHOVUJÍCÍ NEBO NENÍ K DISPOZICI 1. Tento dodatek popisuje postup, který se použije pro ověření požadavků shodnosti výroby zkouškou typu I, pokud důkaz směrodatné odchylky výroby, který uvedl výrobce, je buď nevyhovující, nebo není k dispozici. 2 Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že série s 65 % vadných výrobků bude přijata, je 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 3 Uvažuje se s logaritmicko-normálním rozdělením naměřených hodnot znečišťujících látek uvedených v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu a tyto hodnoty se musí nejdříve transformovat stanovením jejich přirozených logaritmů. Písmenné značky m0 a m značí minimální a maximální velikosti souboru vzorků (m0 = 3 a m = 32) a písmenná značka n značí počet vzorků aktuálního souboru. 4 Pokud jsou přirozené logaritmy hodnot naměřených v sérii x1, x2 …, xj a L je přirozený logaritmus mezní hodnoty dané znečišťující látky, potom platí: d1 = x1 – L a 5 Tabulka 1/2 udává hodnoty kritéria vyhovění (An) a nevyhovění (Bn) v závislosti na počtu vzorků aktuálního souboru. Statistický údaj zkoušek je poměr a pro stanovení toho, zda série vyhověla nebo nevyhověla, se použije takto: pro mo ≤ n ≤ m i) je série vyhovující, když ii) je série nevyhovující, když iii) se provede další měření, pokud 6 Poznámky Následující rekurzivní vzorce jsou užitečné pro výpočet postupných hodnot statistického údaje zkoušek: Tabulka 1/2 Minimální počet vzorků = 3 Počet vzorků (n) Hodnota kritéria vyhovění (An) Hodnota kritéria nevyhovění (Bn) 3 –0,80381 16,64743 4 –0,76339 7,68627 5 –0,72982 4,67136 6 –0,69962 3,25573 7 –0,67129 2,45431 8 –0,64406 1,94369 9 –0,61750 1,59105 10 –0,59135 1,33295 11 –0,56542 1,13566 12 –0,53960 0,97970 13 –0,51379 0,85307 14 –0,48791 0,74801 15 –0,46191 0,65928 16 –0,43573 0,58321 17 –0,40933 0,51718 18 –0,38266 0,45922 19 –0,35570 0,40788 20 –0,32840 0,36203 21 –0,30072 0,32078 22 –0,27263 0,28343 23 –0,24410 0,24943 24 –0,21509 0,21831 25 –0,18557 0,18970 26 –0,15550 0,16328 27 –0,12483 0,13880 28 –0,09354 0,11603 29 –0,06159 0,09480 30 –0,02892 0,07493 31 0,00449 0,05629 32 0,03876 0,03876

Dodatek 3 KONTROLA SHODNOSTI VOZIDEL V PROVOZU 1 ÚVOD Tento dodatek stanoví kritéria uvedená v bodu 8.2.7 tohoto předpisu pro výběr vozidel pro zkoušky a postupy kontrol shodnosti vozidel v provozu. 2 KRITÉRIA VÝBĚRU Kritéria pro přijetí vybraného vozidla jsou definována v bodech 2.1 až 2.8 tohoto dodatku. Informace jsou získány při kontrole vozidla a rozhovorem s vlastníkem/řidičem. 2.1 Vozidlo musí být stejného typu jako vozidlo, které bylo typově schváleno podle tohoto předpisu a pro které byl vystaven certifikát o shodě v souladu s dohodou z roku 1958. Musí být registrováno a provozováno v zemi smluvních stran. 2.2 Vozidlo musí mít najeto alespoň 15 000 km nebo být v provozu nejméně šest měsíců, podle toho, čeho se dosáhne později, a nesmí mít najeto více než 80 000 km nebo být v provozu déle než pět let, podle toho, čeho se dosáhne dříve. 2.3 Musí být k dispozici zápis o údržbě, který by dokazoval, že vozidlo bylo řádně udržováno, tj. bylo udržováno podle pokynů výrobce. 2.4 Vozidlo nesmí vykazovat žádné známky nevhodného používání (tj. závodění, přetěžování, chybné tankování nebo další nesprávné užívání) nebo další faktory (např. nedovolené zásahy), které by mohly ovlivnit stav emisí. U vozidel vybavených systémem OBD se berou v úvahu chybové kódy a stav ujetých kilometrů uložené v počítači. Vozidlo nesmí být vybráno ke zkoušce, pokud informace uložené v počítači ukazují, že vozidlo bylo provozováno po uložení chybového kódu a nebylo včas opraveno. 2.5 Nesmí být provedena větší neoprávněná oprava motoru nebo vozidla. 2.6 Obsah olova a síry v odebraném vzorku paliva z nádrže vozidla musí odpovídat platným normám a nesmějí být nalezeny žádné důkazy o chybném tankování. Kontroly se provádějí ve výfukovém potrubí apod. 2.7 Nesmí se objevit žádné známky problémů, které by mohly ohrozit bezpečnost pracovníků laboratoře. 2.8 Všechny části zařízení proti znečisťujícím látkám na vozidle musejí být ve shodě s platným schválením typu. 3 DIAGNOSTIKA A ÚDRŽBA Před zahájením měření emisí z výfuku musí být provedena diagnostika a běžná údržba na vozidlech určených ke zkouškám podle postupu stanoveného v níže uvedených bodech 3.1 až 3.7. 3.1 Zkontroluje se: vzduchový filtr, všechny řemeny pohonu, stav hladin všech kapalin, víčko chladiče, celistvost všech podtlakových hadic a elektrického vedení vztahujícího se k zařízení proti znečisťujícím látkám; dále se zkontroluje, zda zapalování, dávkování paliva a díly zařízení proti znečisťujícím látkám nejsou špatně seřízeny nebo zda na nich nebyl proveden nedovolený zásah. Všechny nesrovnalosti musí být zaznamenány. 3.2 Přezkouší se správná funkce systému OBD. Všechny nesprávné funkce v paměti systému OBD musí být zaznamenány a musí být provedeny potřebné opravy. Pokud čidlo nesprávné funkce systému OBD zaznamená během stabilizačního cyklu chybu, může být chyba identifikována a opravena. Zkouška se může opakovat a použijí se výsledky z opraveného vozidla. 3.3 Zkontroluje se zapalovací systém a vadné součástky musejí být vyměněny, např. zapalovací svíčky, kabely atd. 3.4 Zkontroluje se komprese. Pokud jsou výsledky neuspokojivé, vozidlo se odmítne. 3.5 Zkontrolují se a případně seřídí parametry motoru uvedené výrobcem. 3.6 Má-li se na vozidle provést plánovaná údržba po ujetí 800 km, musí být tato údržba provedena podle pokynů výrobce. Bez ohledu na stav počítadla kilometrů může být na žádost výrobce vyměněn olejový a vzduchový filtr. 3.7 Po přejímce vozidla se palivo nahradí referenčním palivem vhodným pro zkoušku emisí, pokud by výrobce nepřijal běžně prodávané palivo. U vozidel vybavených periodicky se regenerujícími systémy definovanými v bodu 2.20 se musí ověřit, zda se vozidlo neblíží k periodě regenerace. (Výrobci se musí dát možnost, aby to potvrdil). 3.8.1 Pokud tomu tak je, musí být vozidlo v provozu až do konce regenerace. Pokud k regeneraci dojde v průběhu měření emisí, musí se vykonat další zkouška, aby se potvrdilo, že regenerace byla skončena. Potom se vykoná úplná nová zkouška a výsledky první a druhé zkoušky se nevezmou v úvahu. 3.8.2 Alternativně k bodu 3.8.1, pokud se vozidlo blíží k fázi regenerace, může výrobce požádat, aby se vykonal zvláštní stabilizační cyklus k vyvolání této regenerace (např. se k tomu použije jízda při vysokých otáčkách, s velkým zatížením). Výrobce může požádat, aby se zkouška vykonala bezprostředně po regeneraci nebo po stabilizačním cyklu upřesněném výrobcem a po normální stabilizaci pro zkoušku. 4 ZKOUŠKY VOZIDEL V PROVOZU 4.1 Pokládá-li se za nezbytné provést kontrolu na vozidlech, provedou se zkoušky emisí podle přílohy 4 tohoto předpisu se stabilizovanými vozidly vybranými podle požadavků kapitol 2 a 3 tohoto dodatku. 4.2 U vozidel vybavených systémem OBD může být kontrolována z hlediska specifikací použitých při schvalování typu řádná funkčnost indikace chybné funkce atd. ve vztahu k úrovni emisí (např. hranice indikace chybné funkce definované v příloze 11 tohoto předpisu). 4.3 Systém OBD může být zkoušen např. na překročení příslušných mezních hodnot emisí bez indikace chybné funkce, na systematické chybné aktivace indikace chybné funkce a na odhalené chybné nebo na vadné díly systému OBD. 4.4 Pokud díl nebo systém pracují způsobem, který není uveden mezi údaji v certifikátu schválení typu a/nebo ve schvalovací dokumentaci k tomuto typu vozidla a tato odchylka není podle dohody z roku 1958 povolena a systémem OBD nebyla signalizována chybná funkce, nesmí se tento díl nebo systém před zkouškou emisí vyměnit, kromě případu, kdy bylo zjištěno, že na dílu nebo systému byl proveden nedovolený zásah nebo že byl poškozen takovým způsobem, že systém OBD nezjistí vzniklou chybu. 5 VYHODNOCENÍ VÝSLEDKŮ 5.1 Výsledky zkoušky se vyhodnotí postupem podle dodatku 4. 5.2 Výsledky zkoušky se nesmějí násobit faktorem zhoršení. 5.3 U periodicky se regenerujících systémů definovaných v bodu 2.20 se výsledky vynásobí faktory Ki určenými při udělení schválení typu. 6 PLÁN NÁPRAVNÝCH OPATŘENÍ 6.1 Pokud se zjistí, že více než jedno vozidlo má velmi odchylné emise a zároveň — splňuje požadavky bodu 3.2.3 dodatku 4, a pokud se jak schvalovací orgán, tak i výrobce shodují, že nadměrné emise mají stejnou příčinu, nebo — splňuje požadavky bodu 3.2.4 dodatku 4, a pokud schvalovací orgán určil, že nadměrné emise mají tutéž příčinu, správní orgán vyzve výrobce, aby předložil plán nápravných opatření, která by tuto neshodnost odstranila. 6.2 Plán nápravných opatření musí být předložen schvalovacímu orgánu nejpozději do 60 pracovních dnů od data oznámení, uvedeného v předcházejícím bodu 6.1. Schvalovací orgán musí do 30 pracovních dnů tento plán nápravných opatření schválit nebo odmítnout. Pokud však výrobce schvalovacímu orgánu řádně prokáže, že je potřebný delší čas k prozkoumání nevyhovění tak, aby mohl být předložen plán nápravných opatření, povolí se prodloužení. 6.3 Nápravná opatření se musí použít na všechna vozidla, která mají pravděpodobně stejnou závadu. Musí se vyhodnotit, zde je potřebné změnit dokumentaci schválení typu. 6.4 Výrobce musí poskytnout kopii všech zpráv týkajících se plánu nápravných opatření a musí také vést záznamy o odvolacích akcích a posílat pravidelné zprávy schvalovacímu orgánu o stavu prováděných opatření. Plán nápravných opatření musí zahrnovat požadavky uvedené v bodech 6.5.1 až 6.5.11. Výrobce musí plánu nápravných opatření přidělit jednoznačné identifikační označení nebo číslo. 6.5.1 Popis každého typu vozidla zahrnutého do plánu nápravných opatření. 6.5.2 Popis zvláštních vylepšení, změn, oprav, úprav, seřízení nebo dalších změn, které mají být provedeny, aby vozidla byla shodná, včetně stručného přehledu údajů a technických studií, které podpoří rozhodnutí výrobce s ohledem na zvláštní opatření k nápravě neshodnosti. 6.5.3 Popis způsobu, jakým výrobce informuje majitele vozidel. 6.5.4 Případně popis správné údržby nebo používání, které výrobce stanoví v rámci plánu nápravných opatření jako podmínku k oprávnění pro opravy, a vysvětlení důvodů, které vedou výrobce k ukládání takové podmínky. Nesmí být vyžadována žádná údržba nebo podmínky používání kromě takových, které prokazatelně souvisejí s neshodností a s nápravnými opatřeními. 6.5.5 Popis postupu, který mají vlastníci vozidel použít k nápravě neshodnosti. Musí obsahovat datum, po kterém smějí být použita nápravná opatření, předpokládanou dobu oprav v dílně a místo oprav. Oprava musí být provedena bez průtahů, v přiměřené lhůtě po dodání vozidla. 6.5.6 Kopie informací předaných vlastníkovi vozidla. 6.5.7 Stručný popis systému používaného výrobcem k zajištění odpovídající dodávky dílů nebo systémů sloužících k nápravné akci. Je nutno uvést, kdy daná dodávka dílů nebo systémů umožní zahájit opravy. 6.5.8 Kopie všech instrukcí, které je nutno rozeslat osobám, které provedou opravu. 6.5.9 Popis dopadu navržených nápravných opatření na emise, spotřebu paliva, jízdní vlastnosti a bezpečnost každého typu vozidla, kterého se týká plán nápravných opatření, včetně údajů, technických studií atd., které podporují tyto závěry. 6.5.10 Všechny další informace, zprávy nebo údaje, které může schvalovací orgán rozumně pokládat za potřebné k vyhodnocení plánu nápravných opatření. 6.5.11 Pokud plán nápravných opatření zahrnuje i stažení vozidel z provozu, musí být schvalovacímu orgánu předložen popis metody záznamů oprav. Pokud se použije štítek, předloží se příklad štítku. 6.6 Výrobce může být požádán, aby provedl přiměřené a nezbytné zkoušky dílů a vozidel, na nichž byly provedeny navržené změny, opravy nebo úpravy, aby prokázal účinnost těchto změn, oprav nebo úprav. 6.7 Výrobce je odpovědný za uchovávání záznamů o každém navráceném a opraveném vozidle a o dílně, ve které byla oprava provedena. Schvalovací orgán musí mít na požádání přístup k záznamům po dobu pěti let od zavedení plánu nápravných opatření. 6.8 Oprava a/nebo úprava nebo přidání nového zařízení se musí zaznamenat v osvědčení, které předává výrobce majiteli vozidla.

Dodatek 4 STATISTICKÝ POSTUP ZKOUŠEK SHODNOSTI VOZIDEL V PROVOZU 1 Tento dodatek popisuje postup ověřování požadavků na shodnost vozidel v provozu pro zkoušku typu I. 2 Provádějí se tyto dva odlišné postupy: i) jeden z nich se týká vozidel vybraných ve vzorku, která kvůli závadě z hlediska emisí způsobují velkou odchylku ve výsledcích (kapitola 3). ii) druhý se týká celého vzorku (kapitola 4). 3 POSTUP U VOZIDEL, KTERÁ MAJÍ VE VZORKU VELKOU ODCHYLKU EMISÍ (10) 3.1 Ze vzorku o minimálním počtu tří vozidel a maximálním počtu vozidel, který je stanoven postupem podle kapitoly 4, se namátkově vybere vozidlo a změří se emise stanovených znečišťujících látek s cílem zjistit, zda vozidlo má velmi odchylné emise. Vozidlo je považováno za vozidlo s velmi odchylnými emisemi, pokud jsou splněny podmínky uvedené buď v bodu 3.2.1, nebo v bodu 3.2.2. 3.2.1 U vozidel, jejichž typ byl schválen podle mezních hodnot uvedených v řádku A tabulky v bodu 5.3.1.4, se za vozidlo s velmi odchylnými emisemi považuje vozidlo, u něhož je překročena daná mezní hodnota pro kteroukoli stanovenou znečišťující látku násobená faktorem 1,2. 3.2.2 U vozidel, jejichž typ byl schválen podle mezních hodnot uvedených v řádku B tabulky v bodu 5.3.1.4, se za vozidlo s velmi odchylnými emisemi považuje vozidlo, u něhož je překročena daná mezní hodnota pro kteroukoli stanovenou znečišťující látku násobená faktorem 1,5. Ve zvláštních případech vozidel, u nichž byly naměřeny emise pro kteroukoliv stanovenou znečišťující látku v „mezilehlé zóně“ (11). 3.2.3.1 Pokud vozidlo splňuje podmínky tohoto bodu, musí se určit příčina nadměrných emisí a ze vzorku se namátkově vybere jiné vozidlo. Pokud podmínky tohoto bodu splňuje více než jedno vozidlo, musí správní orgán a výrobce stanovit, zda příčina nadměrných emisí je nebo není u obou vozidel stejná. 3.2.3.2.1 Pokud se správní orgán a výrobce shodnou, že příčina nadměrných emisí je stejná, je vzorek považován za nevyhovující a použije se plán nápravných opatření uvedený v kapitole 6 dodatku 3. 3.2.3.2.2 Pokud se správní orgán a výrobce nemohou shodnout na příčině nadměrných emisí každého vozidla nebo na tom, zda příčiny u více vozidel jsou stejné, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud již nebyl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku. 3.2.3.3 Pokud bylo nalezeno jen jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto bodu nebo pokud bylo nalezeno více takových vozidel a správní orgán a výrobce se shodují, že jsou u těchto vozidel rozdílné příčiny, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud již nebyl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku. 3.2.3.4 Pokud byl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku a nebylo nalezeno více než jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto bodu, a nadměrné emise mají stejnou příčinu, považuje se vzorek za vyhovující z hlediska požadavků kapitoly 3 tohoto dodatku. 3.2.3.5 Pokud se v kterémkoli okamžiku vyčerpá původní počet vozidel ve vzorku, připojí se k původnímu vzorku další vozidlo a toto vozidlo se vybere. 3.2.3.6 Pokaždé, když se ze vzorku vybere další vozidlo, použije se na rozšířený vzorek statistický postup podle kapitoly 4 tohoto dodatku. Ve zvláštních případech vozidel, u nichž byly naměřeny emise pro kteroukoliv stanovenou znečišťující látku v „zóně nevyhovění“ (12). 3.2.4.1 Pokud vozidlo splňuje podmínky tohoto bodu, určí správní orgán příčinu nadměrných emisí a ze vzorku se namátkově vybere jiné vozidlo. 3.2.4.2 Pokud podmínky uvedené v tomto bodu splňuje více než jedno vozidlo a správní orgán určí, že nadměrné emise mají tutéž příčinu, bude výrobce informován, že vzorek je považován za nevyhovující, zároveň se zdůvodněním tohoto rozhodnutí, a použije se plán nápravných opatření uvedený v kapitole 6 dodatku 3. 3.2.4.3 Pokud bylo nalezeno jen jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto bodu, nebo pokud bylo nalezeno více takových vozidel a správní orgán určil, že jde o rozdílné příčiny, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud již nebyl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku. 3.2.4.4 Pokud byl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku a nebylo nalezeno více než jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto bodu, a nadměrné emise mají tutéž příčinu, považuje se vzorek za vyhovující z hlediska požadavků kapitoly 3 tohoto dodatku. 3.2.4.5 Pokud se v kterémkoli okamžiku vyčerpá původní počet vozidel ve vzorku, připojí se k původnímu vzorku další vozidlo a toto vozidlo se vybere. 3.2.4.6 Pokaždé, když se ze vzorku vybere další vozidlo, použije se na rozšířený vzorek statistický postup podle kapitoly 4 tohoto dodatku. 3.2.5 Pokaždé, když se nenajde vozidlo, které má velmi odchylné emise, odebere se namátkově ze vzorku jiné vozidlo. 4 POSTUP, PŘI KTERÉM SE VE VZORKU NEVYHODNOCUJÍ ODDĚLENĚ VOZIDLA S NADMĚRNÝMI EMISEMI 4.1 Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že série s 75 % vadných výrobků bude přijata, je 0,15 (riziko spotřebitele = 15 %). 4.2 Pro každou ze znečisťujících látek uvedených v bodu 5.3.1.4 tohoto předpisu se použije následující postup (viz obrázek 4/2). kde: — = L = mezní hodnota znečisťující látky, — = xi = naměřená hodnota pro i-té vozidlo ze vzorku, — = n = počet vozidel ve vzorku. 4.3 Pro vzorek vozidel se vypočte statistický údaj, který kvantifikuje počet nevyhovujících vozidel, tj. xi > L. Potom: i) pokud tento statistický údaj není větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce, bylo dosaženo kritéria vyhovění pro danou znečisťující látku, ii) pokud je statistický údaj rovný hodnotě kritéria nevyhovění uvedené pro velikost souboru vzorků v následující tabulce, nebo je větší než tato hodnota, bylo dosaženo kritéria nevyhovění pro danou znečisťující látku, iii) v jiných případech se zkouší další vozidlo a postup se použije pro vzorek zvětšený o jedno vozidlo. V následující tabulce jsou vypočteny hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění podle mezinárodní normy ISO 8422:1991. Vzorek se považuje za vyhovující, pokud splnil požadavky kapitoly 3 i kapitoly 4 tohoto dodatku. Tabulka 4/1 Tabulka pro přijetí/odmítnutí v rámci plánu odběru vzorků podle atributů Kumulativní počet vzorků (n) Hodnota kritéria vyhovění Hodnota kritéria nevyhovění 3 0 — 4 1 — 5 1 5 6 2 6 7 2 6 8 3 7 9 4 8 10 4 8 11 5 9 12 5 9 13 6 10 14 6 11 15 7 11 16 8 12 17 8 12 18 9 13 19 9 13 20 11 12 Obrázek 4/1 Ověření shodnosti v provozu — postup kontroly Obrázek 4/2 Ověření shodnosti v provozu — výběr a zkoušky vozidel

PŘÍLOHA 1 TECHNICKÉ ÚDAJE MOTORU A VOZIDLA A INFORMACE O PRŮBĚHU ZKOUŠEK Následující informace, pokud přicházejí v úvahu, se předkládají ve trojím vyhotovení. Pokud jsou součástí dokumentace výkresy, předkládají se ve vhodném měřítku a dostatečně podrobné; předkládají se na formátu A4 nebo složené na formát A4. V případě funkcí řízených mikroprocesory se musí předložit příslušné informace o jejich činnosti. 1 VŠEOBECNĚ 1.1 Značka (název výrobce): … 1.2 Typ a obchodní název (uvést všechny varianty): … Prostředky identifikace typu, pokud jsou vyznačeny na vozidle: … 1.3.1 Umístění tohoto značení: … 1.4 Kategorie vozidla: … 1.5 Název a adresa výrobce: … 1.6 Případně název a adresa zplnomocněného zástupce výrobce: … 2 VŠEOBECNÉ KONSTRUKČNÍ ÚDAJE O VOZIDLU 2.1 Fotografie a/nebo výkresy vzorového vozidla: … 2.2 Poháněné nápravy (počet, poloha, vzájemné propojení): … HMOTNOSTI (v kilogramech) (případně odkazy na výkresy) … 3.1 Hmotnost vozidla s karoserií v provozním stavu nebo hmotnost podvozku s kabinou, pokud výrobce nemontuje karoserii (včetně chladicí kapaliny, olejů, paliva, nářadí, záložního kola a řidiče): … 3.2 Maximální technicky přípustná hmotnost naloženého vozidla stanovená výrobcem: … 4 POPIS ZAŘÍZENÍ PRO PŘEMĚNU ENERGIE Výrobce motoru: … 4.1.1 Kód motoru podle výrobce (jak je vyznačen na motoru, nebo jiný způsob identifikace): … Spalovací motor … Konkrétní informace o motoru: … 4.2.1.1 Princip činnosti: zážehový/vznětový, čtyřdobý/dvoudobý (13) Počet, uspořádání a pořadí zapalování válců: … 4.2.1.2.1 Vrtání: … mm (14) 4.2.1.2.2 Zdvih: … mm (14) 4.2.1.3 Zdvihový objem motoru (15): … cm3 4.2.1.4 Objemový kompresní poměr (16): … 4.2.1.5 Výkresy spalovacího prostoru a dna pístu: … 4.2.1.6 Normální otáčky volnoběhu (16): … 4.2.1.7 Zvýšené otáčky volnoběhu (16): … 4.2.1.8 Objemový obsah oxidu uhelnatého ve výfukovém plynu při volnoběhu motoru (podle údajů výrobce) (16) … % 4.2.1.9 Maximální netto výkon (16): … kW při … min–1 4.2.2 Palivo: motorová nafta/benzín/LPG/NG (13) 4.2.3 Výzkumné oktanové číslo (RON): … 4.2.4 Přívod pliva Karburátorem (karburátory): ano/ne (13) 4.2.4.1.1 Značka (značky): 4.2.4.1.2 Typ (typy): 4.2.4.1.3 Montovaný počet: … Seřízení (16): … 4.2.4.1.4.1 Trysky: 4.2.4.1.4.2 Difuzéry: 4.2.4.1.4.3 Hladina v plovákové komoře: … 4.2.4.1.4.4 Hmotnost plováku: … 4.2.4.1.4.5 Jehla plováku: … Systém startu za studena: ruční/automatický (13) 4.2.4.1.5.1 Princip činnosti: … 4.2.4.1.5.2 Pracovní mezní hodnoty/seřízení (13) (16): … Vstřikováním paliva (pouze u vznětových motorů): ano/ne (13) 4.2.4.2.1 Popis systému: … 4.2.4.2.2 Princip činnosti: přímé vstřikování/předkomůrka/vířivá komůrka (13) 4.2.4.2.3 Vstřikovací čerpadlo 4.2.4.2.3.1 Značka (značky): 4.2.4.2.3.2 Typ (typy): 4.2.4.2.3.3 Maximální dodávka paliva (13) (16): … mm3/zdvih nebo cyklus při otáčkách čerpadla (13) (16): … min–1 nebo charakteristický diagram: 4.2.4.2.3.4 Časování vstřiku (16): … 4.2.4.2.3.5 Křivka předstihu vstřiku (16): … 4.2.4.2.3.6 Postup kalibrace: zkušební stav/motor (13) … 4.2.4.2.4 Regulátor 4.2.4.2.4.1 Typ: … Závěrný bod: … 4.2.4.2.4.2.1 Závěrný bod při zatížení: … min–1 4.2.4.2.4.2.2 Závěrný bod bez zatížení: … min–1 4.2.4.2.4.3 Otáčky volnoběhu: … min–1 4.2.4.2.5 Vstřikovací tryska (trysky): 4.2.4.2.5.1 Značka (značky): 4.2.4.2.5.2 Typ (typy): 4.2.4.2.5.3 Otevírací tlak (16): … kPa nebo charakteristický diagram: … 4.2.4.2.6 Systém startu za studena 4.2.4.2.6.1 Značka (značky): 4.2.4.2.6.2 Typ (typy): 4.2.4.2.6.3 Popis: … 4.2.4.2.7 Pomocné startovací zařízení 4.2.4.2.7.1 Značka (značky): 4.2.4.2.7.2 Typ (typy): 4.2.4.2.7.3 Popis: … Vstřikováním paliva (pouze u zážehových motorů): ano/ne (13) 4.2.4.3.1 Popis systému: … 4.2.4.3.2 Princip činnosti: sací potrubí (jednobodové/vícebodové)/přímé vstřikování/jiné (uvést jaké) Řídicí jednotka – typ (nebo číslo): informace, které se musejí poskytnout v případě plynulého vstřikování; v případě jiných systémů poskytnout odpovídající informace Regulátor paliva – typ: Čidlo průtoku vzduchu – typ: Rozdělovač paliva – typ: Regulátor tlaku – typ: Mikrospínač – typ: Seřizovací šroub volnoběhu – typ: Komora škrticí klapky – typ: Čidlo teploty vody – typ: Čidlo teploty vzduchu – typ: Spínač teploty vzduchu – typ: Ochrana proti elektromagnetické interferenci. Popis a/nebo výkresy (13): … … … 4.2.4.3.3 Značka (značky): 4.2.4.3.4 Typ (typy): 4.2.4.3.5 Vstřikovací trysky: otevírací tlak (13) (16): … kPa nebo charakteristický diagram: … 4.2.4.3.6 Seřízení vstřiku: … Systém startu za studena: … 4.2.4.3.7.1 Princip (principy) činnosti: … 4.2.4.3.7.2 Pracovní mezní hodnoty/seřízení (13) (16): … Dopravní čerpadlo … 4.2.4.4.1 Tlak (13) (16): … kPa nebo charakteristický diagram: … Zapalování … 4.2.5.1 Značka (značky): … 4.2.5.2 Typ (typy): … 4.2.5.3 Princip činnosti: … 4.2.5.4 Křivka předstihu zapalování (16): … 4.2.5.5 Statické nastavení zapalování (16): … stupňů před horní úvratí … 4.2.5.6 Mezera mezi kontakty (16): … 4.2.5.7 Úhel sepnutí (16): … Zapalovací svíčky … 4.2.5.8.1 Značka: … 4.2.5.8.2 Typ: … 4.2.5.8.3 Nastavení mezery mezi elektrodami zapalovací svíčky: … mm Zapalovací cívka … 4.2.5.9.1 Značka: … 4.2.5.9.2 Typ: … Kondenzátor zapalování … 4.2.5.10.1 Značka: … 4.2.5.10.2 Typ: … 4.2.6 Systém chlazení: kapalinový/vzduchový (13) Systém sání: … Přeplňování: ano/ne (13) 4.2.7.1.1 Značka (značky): … 4.2.7.1.2 Typ (typy): … 4.2.7.1.3 Popis systému (maximální přeplňovací tlak: … kPa, regulace plnicího tlaku) … 4.2.7.2 Mezichladič: ano/ne (13) Popis a výkresy sacího potrubí a jeho příslušenství (sběrná komora, ohřívací zařízení, přídavné přívody vzduchu atd.): … 4.2.7.3.1 Popis sacího potrubí (výkresy a/nebo fotografie): … Filtr vzduchu, výkresy: …, nebo 4.2.7.3.2.1 Značka (značky): … 4.2.7.3.2.2 Typ (typy): … Tlumič sání, výkresy: …, nebo 4.2.7.3.3.1 Značka (značky): … 4.2.7.3.3.2 Typ (typy): … Výfukový systém … 4.2.8.1 Popis a výkresy výfukového systému: … Seřízení ventilů nebo rovnocenné údaje: … 4.2.9.1 Maximální zdvih ventilů, úhly otvírání a zavírání nebo podrobnosti o nastavení alternativních systémů rozvodu vzhledem k úvratím: … 4.2.9.2 Referenční a/nebo seřizovací rozsahy (13) (16): … Použité mazivo: … 4.2.10.1 Značka: … 4.2.10.2 Typ: … Opatření proti znečišťování ovzduší: … 4.2.11.1 Zařízení pro recyklaci plynů z klikové skříně (popis a výkresy): … Přídavná zařízení k omezení znečišťování (pokud existují a nejsou pokryta jinými položkami): … Katalyzátor: ano/ne (13) 4.2.11.2.1.1 Počet katalyzátorů a prvků: … 4.2.11.2.1.2 Rozměry a tvar katalyzátoru (katalyzátorů) (objem, …): … 4.2.11.2.1.3 Druh katalytické činnosti: … 4.2.11.2.1.4 Celková náplň drahých kovů: … 4.2.11.2.1.5 Poměrná koncentrace: … 4.2.11.2.1.6 Substrát (struktura a materiál): … 4.2.11.2.1.7 Hustota kanálků: … 4.2.11.2.1.8 Druh pouzdra katalyzátoru (katalyzátorů): … 4.2.11.2.1.9 Umístění katalyzátoru (katalyzátorů) (místo a vztažné vzdálenosti ve výfukovém systému): … Systémy/metody regenerace následného zpracování výfukových plynů, popis: … 4.2.11.2.1.10.1 Počet pracovních cyklů při zkoušce typu I, nebo rovnocenných zkušebních cyklů na motorové brzdě, mezi dvěma cykly, v nichž dojde k regeneraci v podmínkách rovnocenných zkoušce typu I (úsečka „D“ na obr. 1 přílohy 13): … … 4.2.11.2.1.10.2 Popis metody použité k určení počtu cyklů mezi dvěma cykly, v nichž dojde k fázi regenerace: … 4.2.11.2.1.10.3 Parametry pro stanovení úrovně zatížení potřebné k vyvolání regenerace (např. teplota, tlak atd.): … 4.2.11.2.1.10.4 Popis metody použité k zatížení systému při zkoušce popsané v bodu 3.1 přílohy 13: … Lambda sonda: typ … 4.2.11.2.1.11.1 Umístění lambda sondy: … 4.2.11.2.1.11.2 Rozsah regulace lambda sondy (16): … Vhánění vzduchu: ano/ne (13) … 4.2.11.2.2.1 Druh (pulzující vzduch, vzduchové čerpadlo atd., …): … Recirkulace výfukových plynů: ano/ne (13) 4.2.11.2.3.1 Technické údaje (průtok, …): … 4.2.11.2.4 Systém k omezení emisí způsobených vypařováním. Úplný podrobný popis zařízení a stav jejich seřízení: Výkres systému k omezení emisí způsobených vypařováním: … Výkres nádoby s aktivním uhlím: … Výkres palivové nádrže s údaji o objemu a materiálu: … Zachycovač částic: ano/ne (13) 4.2.11.2.5.1 Rozměry a tvar zachycovače částic (kapacita