CS Úřední věstník Evropské unie L 42/1

Pouze původní texty EHK/OSN mají podle mezinárodního práva veřejného právní účinek. Status a datum vstupu tohoto předpisu v platnost je třeba ověřit v nejnovější verzi dokumentu EHK/OSN o statusu TRANS/WP.29/343, který je k dispozici na internetové adrese:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html.

Předpis č. 83 Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN) – Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel z hlediska emisí znečišťujících látek podle požadavků na motorové palivo

Obsahuje všechny následující platné dokumenty až do:

doplněk 1 k sérii změn 06 – datum vstupu v platnost: 23. června 2011

OBSAH

PŘEDPIS

1. Oblast působnosti

2. Definice

3. Žádost o schválení

4. Schválení

5. Specifikace a zkoušky

6. Úpravy typu vozidla

7. Rozšíření schválení typu

8. Shodnost výroby (COP)

9. Shodnost v provozu

10. Postihy za neshodnost výroby

11. Definitivní ukončení výroby

12. Přechodná ustanovení

13. Názvy a adresy technických zkušebenodpovědných za provádění schvalovacích zkoušek a názvy a adresy správních orgánů

DODATEK

1. Postup pro ověření požadavků na shodnost výroby, jestliže je výrobcem udaná směrodatná odchylka výroby vyhovující

2. Postup pro ověření požadavků na shodnost výroby, jestliže výrobcem udaná směrodatná odchylka výroby je nevyhovující nebo není k dispozici

3. Kontrola shodnosti vozidel v provozu

4. Statistický postup zkoušek shodnosti vozidel v provozu

5. Povinnosti týkající se shodnosti provozu

6. Požadavky na vozidla, která v systému následného zpracování výfukových plynů používají činidlo

PŘÍLOHY

1. Charakteristika motoru a vozidla a informace o průběhu zkoušek

Dodatek: Informace o podmínkách při zkoušce

2. Sdělení

Dodatek 1: Informace vztahující se k systému OBD

Dodatek 2: Osvědčení výrobce o splnění požadavků na výkon palubního diagnostického systému (OBD) v provozu

3. Uspořádání značky schválení

4a. Zkouška typu I (ověření výfukových emisí po studeném startu)

Dodatek 1: Systém vozidlového dynamometru

Dodatek 2: Systém ředění výfukových plynů:

Dodatek 3: Zařízení k měření plynných emisí

Dodatek 4: Zařízení k měření hmotnosti emisí pevných částic

Dodatek 5: Zařízení k měření množství emisí pevných částic

Dodatek 6: Ověření simulované setrvačné hmotnosti

Dodatek 7: Měření jízdního zatížení vozidla

5. Zkouška typu II (emise oxidu uhelnatého při volnoběžných otáčkách)

6. Zkouška typu III (ověření emisí plynů z klikové skříně)

7. Zkouška typu IV (stanovení emisí způsobených vypařováním z vozidel se zážehovým motorem)

Dodatek 1: Kalibrace přístrojů pro zkoušení emisí způsobených vypařováním

Dodatek 2:

8. Zkouška typu VI (ověření průměrných výfukových emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků po studeném startu za nízké okolní teploty)

9. Zkouška typu V (popis zkoušky stárnutí pro ověření životnosti zařízení na regulaci znečisťujících látek

Dodatek 1: Standardní cyklus na zkušebním stavu (SBC)

Dodatek 2: Standardní cyklus na zkušebním stavu pro naftové motory (SDBC)

Dodatek 3: Standardní jízdní cyklus na silnici (SRC)

10. Specifikace referenčních paliv

10a. Specifikace plynných referenčních paliv

11. Palubní diagnostický systém (OBD) pro motorová vozidla

Dodatek 1: Funkce palubních diagnostických systémů (OBD)

Dodatek 2: Základní vlastnosti rodiny vozidel

12. EHK schválení typu pro vozidla poháněná LPG nebo NG/biometanem

13. Postup zkoušky emisí u vozidla vybaveného periodicky se regenerujícím systémem

14. Postup zkoušky emisí pro hybridní elektrická vozidla (HEV)

Dodatek 1: Přehled stavu nabití zásobníku elektrické energie/výkonu (SOC) pro účely zkoušky typu I hybridních elektrických vozidel s externím nabíjením (OVC HEV)

1. OBLAST PŮSOBNOSTI

Tento předpis stanovuje technické požadavky na schvalování typu motorových vozidel.

Kromě toho tento předpis stanovuje pravidla pro shodnost vozidel v provozu, životnost zařízení k regulaci emisí a pro palubní diagnostické systémy (OBD).

1.1 Tento předpis se vztahuje na vozidla kategorií M1, M2, N1 a N2 s referenční hmotností nepřesahující 2 610 kg (1). Na žádost výrobce lze schválení typu udělené podle tohoto předpisu pro výše uvedená vozidla rozšířit i na vozidla kategorií M1, M2, N1 a N2 s referenční hmotností nepřesahující 2 840 kg a která splňují podmínky stanovené tímto předpisem.

2. DEFINICE

Pro účely tohoto předpisu platí následující definice:

2.1 „typem vozidla“ se rozumí skupina vozidel, která se neodlišují v těchto znacích:

2.1.1 ekvivalentní setrvačná hmotnost stanovená ve vztahu k referenční hmotnosti, jak je stanoveno v tabulce 3 přílohy 4a, a

2.1.2 vlastnosti motoru a vozidla podle definice v příloze 1;

2.2 „referenční hmotností“ se rozumí hmotnost vozidla bez nákladu, zvýšená o hmotnost 100 kg pro zkoušky podle přílohy 4a a 8;

2.2.1 „hmotností vozidla bez nákladu“ se rozumí hmotnost vozidla v provozním stavu bez 75 kg počítaných na řidiče, bez cestujících nebo nákladu, avšak s palivovou nádrží naplněnou na 90 %, s obvyklou sadou nářadí a případně s náhradním kolem;

2.2.2 „provozní hmotností“ se rozumí hmotnost popsaná v odstavci 2.6 přílohy I tohoto předpisu a u vozidel konstruovaných a vyrobených pro přepravu více než devíti osob (kromě řidiče) rovněž hmotnost člena posádky (75 kg), jestliže je mezi devíti nebo více sedadly i sedadlo pro člena posádky;

2.3 „maximální hmotností“ se rozumí maximální technicky přípustná hmotnost uvedená výrobcem vozidla (tato hmotnost může být větší než maximální hmotnost povolená vnitrostátním orgánem);

2.4 „plynnými znečišťujícími látkami“ se rozumějí emise oxidu uhelnatého, oxidů dusíku vyjádřené ekvivalentem oxidu dusičitého (NO2) a uhlovodíky ve výfukových plynech, přičemž se uvažují poměry:

a) C1H2,525 pro LPG (zkapalněný ropný plyn);

b) C1H4 pro NG (zemní plyn) a biometan;

c) C1H1,89O0,016 pro benzin (E5);

d) C1H1,86O0,005 pro motorovou naftu (B5);

e) C1H2,74O0,385 pro etanol (E85);

2.5 „znečišťujícími částicemi“ se rozumějí složky výfukových plynů, které jsou zachyceny ze zředěného výfukového plynu při maximální teplotě 325 K (52 °C) pomocí filtrů popsaných v příloze 4a dodatku 4;

2.5.1 „množstvím částic“ se rozumí celkový počet částic o průměru větším než 23 nm, které jsou ve zředěném výfukovém plynu po jeho očištění od těkavého materiálu, jak je popsáno v příloze 4a dodatku 5;

2.6 „emisemi z výfuku“ se rozumí:

— u zážehových motorů emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic,

— u vznětových motorů emise plynných znečišťujících látek, znečišťujících částic a množství částic;

2.7 „emisemi způsobenými vypařováním“ se rozumějí uhlovodíkové páry, které unikly z palivového systému motorového vozidla, jiné než páry z emisí z výfuku;

2.7.1 „ztrátami výdechem z nádrže“ se rozumějí emise uhlovodíků způsobené změnami teploty v palivové nádrži (při předpokládaném poměru C1H2,33);

2.7.2 „ztrátami výparem po odstavení vozidla“ se rozumějí emise uhlovodíků unikající z palivového systému stojícího vozidla po jízdě (při předpokládaném poměru C1 H2,20);

2.8 „klikovou skříní motoru“ se rozumějí prostory uvnitř nebo vně motoru, které jsou spojeny s olejovou vanou vnitřními nebo vnějšími kanály, kterými mohou unikat plyny a páry;

2.9 „zařízením pro studený start“ se rozumí zařízení, které dočasně obohacuje směs vzduchu s palivem v motoru tak, aby se usnadnilo startování motoru;

2.10 „pomocným startovacím zařízením“ se rozumí zařízení pomáhající motoru při startování, aniž by byla obohacována směs vzduchu s palivem, například žhavicí svíčka, změna časování vstřiku apod.;

2.11 „zdvihovým objemem motoru“ se rozumí:

2.11.1 u motorů s vratnými písty jmenovitý zdvihový objem;

2.11.2 u motorů s rotačními písty (Wankelův motor) dvojnásobek jmenovitého zdvihového objemu spalovací komory na jeden píst;

2.12 „zařízením k regulaci znečišťujících látek“ se rozumějí takové části vozidla, které regulují a/nebo omezují emise z výfuku a emise způsobené vypařováním;

2.13 zkratkou „OBD“ se rozumí palubní diagnostický systém kontroly emisí, který je schopen identifikovat pravděpodobnou oblast závady pomocí chybových kódů uložených v paměti počítače;

2.14 „zkouškou vozidel v provozu“ se rozumí zkouška a vyhodnocení shodnosti provedené podle odstavce 8.2.1 tohoto předpisu;

2.15 „řádně udržovaným a užívaným“ se v případě zkušebního vozidla rozumí, že dané vozidlo splňuje podmínky odst. 2 dodatku 3 k tomuto předpisu;

2.16 „odpojovacím zařízením“ se rozumí jakýkoliv konstrukční prvek snímající teplotu, rychlost vozidla, otáčky motoru, převodový stupeň, podtlak v sacím potrubí nebo jiné parametry pro účely aktivace, modulace, zpožďování nebo deaktivace činnosti jakékoliv části systému regulace emisí, který snižuje účinnost systému regulace emisí v podmínkách, které lze v běžném provozu a užívání vozidla logicky očekávat. Takový konstrukční nelze považovat za odpojovací zařízení, jestliže:

2.16.1 potřebnost zařízení je zdůvodněna nutností chránit motor před poškozením nebo poruchou a nutností zajištění bezpečného provozu vozidla, nebo

2.16.2 zařízení je funkční pouze při startování motoru, nebo

2.16.3 podmínky jsou v podstatě zahrnuty do zkušebních postupů zkoušek typu I nebo typu VI;

2.17 „rodinou vozidel“ se rozumí skupina typů vozidel, která je identifikována základním vozidlem pro účely přílohy 12;

2.18 „požadavkem motoru na palivo“ se rozumí druh paliva běžně používaný pro tento motor:

a) benzin (E5);

b) LPG (zkapalněný ropný plyn);

c) NG/biometan (zemní plyn);

d) benzin (E5) nebo LPG;

e) benzin (E5) nebo NG/biometan;

f) motorová nafta (B5);

g) směs etanolu (E85) a benzinu (E5) – flex fuel;

h) směs bionafty a motorové nafty (B5) - flex fuel;

i) vodík;

j) benzin (E5) nebo vodík – bi-fuel;

2.18.1 „biopalivem“ se rozumí kapalná nebo plynná pohonná hmota vyráběná z biomasy;

2.19 „schválením vozidla“ se rozumí schválení typu vozidla při stanovení těchto podmínek (2):

2.19.1 stanovení emisí z výfuku vozidla, emisí způsobených vypařováním, emisí z klikové skříně, životnosti zařízení pro regulaci znečišťujících látek, emisí znečišťujících látek při studeném startu a palubní diagnostiky vozidel poháněných bezolovnatým benzinem, nebo vozidel, která mohou používat bezolovnatý benzin nebo LPG nebo NG/biometan nebo biopaliva (schválení A);

2.19.2 stanovení emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic, životnosti zařízení pro regulaci znečišťujících látek a palubní diagnostiky vozidel jezdících na motorovou naftu (schválení C) nebo vozidel, která mohou být poháněna motorovou naftou a biopalivem nebo pouze biopalivem;

2.19.3 stanovení emisí plynných znečišťujících látek z motoru, emisí z klikové skříně, životnosti zařízení pro regulaci znečišťujích látek, emisí při studeném startu a životnosti palubní diagnostiky vozidel poháněných LPG nebo NG/biometanem (schválení D).

2.20 „periodicky se regenerujícím systémem“ se rozumí zařízení proti emisím (např. katalyzátor, filtr částic), které vyžaduje periodický postup regenerace po ujetí méně než 4 000 km za normálního provozu vozidla. Během cyklů, v nichž dochází k regeneraci, mohou být překročeny emisní normy. Jestliže k regeneraci zařízení proti emisím znečisťujících látek dochází nejméně jednou v průběhu zkoušky typu I a jestliže k němu došlo již jednou v průběhu přípravného cyklu vozidla, pokládá se za trvale se regenerující systém, který nevyžaduje zvláštní zkušební postup. Příloha 13 neplatí pro trvale se regenerující systémy;

Na žádost výrobce se zkouška určená pro periodicky se regenerující systémy nepoužije u regeneračního zařízení, jestliže výrobce předloží schvalujícímu orgánu údaje, které prokazují, že v průběhu cyklů, v nichž dochází k regeneraci, zůstávají hodnoty emisí nižší, než normy stanovené v odstavci 5.3.1.4 pro příslušnou kategorii vozidla, a jestliže to odsouhlasila technická zkušebna.

2.21 Hybridní vozidla (HV)

2.21.1 Obecná definice hybridních vozidel (HV): „hybridním vozidlem (HV)“ se rozumí vozidlo s nejméně dvěma různými měniči energie a dvěma různými systémy ukládání energie (na vozidle) k pohonu vozidla;

2.21.2 Definice hybridních elektrických vozidel (HEV): „hybridním elektrickým vozidlem (HEV)“ se rozumí vozidlo, které k mechanickému pohonu odebírá energii z obou následujících zásobníků energie/výkonu umístěných na vozidle: a) použitelné palivo, b) zásobník elektrické energie/výkonu (např. baterie, kondenzátor, setrvačník/generátor atd.);

2.22 „jednopalivovým vozidlem“ se rozumí vozidlo konstruované pro provoz převážně s jedním typem paliva;

2.22.1 „jednopalivovým vozidlem na plyn“ se rozumí vozidlo, které je konstruováno primárně pro trvalý provoz na LPG nebo NG/biometan, anebo vodík, avšak může mít také benzinový systém jen pro nouzové účely nebo pro startování, přičemž nádrž nepojme více než 15 litrů benzinu;

2.23 „dvoupalivovým vozidlem“ se rozumí vozidlo se dvěma oddělenými systémy zásobování palivem, které může být po omezenou dobu poháněno dvěma různými palivy a které je však konstruováno k pohonu vždy jen jedním z těchto paliv;

2.23.1 „dvoupalivovým vozidlem na plyn“ se rozumí dvoupalivové vozidlo, které může být poháněno benzinem a také buď LPG, NG/biometanem nebo vodíkem;

2.24 „vozidlem na alternativní palivo“ se rozumí vozidlo navržené tak, aby mohlo používat nejméně jeden typ paliva, které je buď plynné za atmosférické teploty a tlaku, nebo je z podstatné části získáváno z neminerálních olejů;

2.25 „vozidlem flex fuel“ se rozumí vozidlo s jedním systémem ukládání paliva, které může být poháněno různými směsmi dvou či více paliv;

2.25.1 „vozidlem flex fuel na etanol“ se rozumí vozidlo flex fuel, které může být poháněno benzinem nebo směsí benzinu a ethanolu s obsahem ethanolu ve výši až 85 % (E85);

2.25.2 „vozidlem flex fuel na bionaftu“ se rozumí vozidlo flex fuel, které může být poháněno minerální naftou nebo směsí minerální nafty a bionafty;

2.26 „vozidly se zvláštní sociální funkcí“ se rozumějí vozidla kategorie M1 s dieselovým motorem, která jsou buď:

a) vozidly zvláštního určení s referenční hmotností přesahující 2 000 kg (3);

b) vozidly s referenční hmotností přesahující 2 000 kg a určenými k přepravě sedmi nebo více osob včetně řidiče s výjimkou, od 1. září 2012, vozidel kategorie M1G3,

c) vozidly s referenční hmotností přesahující 1 760 kg, která jsou konstruována pro komerční účely tak, aby bylo možné uvnitř vozidla používat invalidní vozík.

3. ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ

3.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí z výfuku, emisí z klikové skříně, emisí způsobených vypařováním a životnosti zařízení k regulaci znečišťujících látek, jakož i z hlediska jeho palubního diagnostického systému (OBD) předkládá schvalovacímu orgánu výrobce vozidla nebo jeho oprávněný zástupce.

3.1.1 Kromě toho výrobce předloží tyto informace: a) u vozidel se zážehovými motory prohlášení výrobce o minimálním procentu selhání zapalování z celkového počtu zážehů, které by buď vedly k překročení emisních limitů stanovených v odstavci 3.3.2 přílohy 11, pokud se uvedené procento selhání projevovalo od začátku zkoušky typu 1, jak ji popisuje příloha 4a tohoto předpisu, nebo by mohly způsobit přehřátí jednoho či více katalyzátorů, čímž by následně došlo k nevratnému poškození; b) podrobný popis všech funkčních vlastností palubního diagnostického systému, včetně seznamu odpovídajících částí systému pro regulaci emisí vozidla, které jsou sledovány palubním diagnostickým systémem; c) popis ukazatele závad, který používá palubní diagnostický systém, aby řidiči vozidla signalizoval chybu; d) prohlášení výrobce o tom, že palubní diagnostický systém splňuje ustanovení odstavce 7 dodatku 1 přílohy 11 týkající se provozního výkonu za všech logicky předvídatelných jízdních podmínek; e) nákres s podrobným popisem technických kritérií a zdůvodnění zvýšení čitatele i jmenovatele každého monitorovacího systému, který musí splňovat požadavky odst. 7.2 a 7.3 dodatku 1 přílohy 11, jakož i vyřazení čitatelů, jmenovatelů a společného jmenovatele z provozu za podmínek popsaných v odst. 7.7 dodatku 1 přílohy XI; f) popis opatření přijatých z tím účelem, aby se zabránilo nedovoleným úpravám a zásahům do počítače pro kontrolu emisí; g) případně specifikaci rodiny vozidel podle dodatku 2 k příloze 11; h) případně kopie dalších schválení typu s příslušnými údaji, které umožní rozšířit schválení a stanovit faktory zhoršení.

3.1.2 Pro zkoušky popsané v odstavci 3 přílohy 11 se technické zkušebně předá vozidlo, které představuje typ vozidla nebo rodiny vozidel vybavené systémem OBD, který má být schválen. Jestliže technická zkušebna zjistí, že předané vozidlo plně neodpovídá typu vozidla nebo rodině vozidel podle přílohy 11 dodatku 2, musí být ke zkouškám podle odstavce 3 přílohy 11 předáno jiné, a je-li to nutné, i další vozidlo.

3.2 Vzor informačního dokumentu týkajícího se emisí z výfuku, emisí způsobených vypařováním, životnosti a palubního diagnostického systému (OBD) je v příloze 1. Informace uvedené v odstavci 3.2.12.2.7.6 přílohy 1 se vloží do dodatku 1 – „INFORMACE O SYSTÉMU OBD“ – ke zprávě o schválení typu, jejíž vzor je uveden v příloze 2.

3.2.1 V náležitých případech se předloží také kopie jiných schválení typu s odpovídajícími údaji, aby bylo možné provést rozšíření schválení typu a stanovit faktory zhoršení.

3.3 Pro zkoušky popsané v odstavci 5 tohoto předpisu se příslušné technické zkušebně předá vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen.

3.4.1 Žádost uvedená v odstavci 3.1 musí být vypracována podle vzoru informačního dokumentu, který je uveden v příloze 1.

3.4.2 Pro účely odstavce 3.1.1 d) výrobce použije vzor osvědčení výrobce o splnění požadavků na provozní výkon OBD, které jsou uvedeny v dodatku 2 k příloze 2.

3.4.3 Pro účely odstavce 3.1.1 e) schvalovací orgán, který uděluje schválení, na žádost zpřístupní informace zmíněné v uvedeném odstavci ostatním schvalovacím orgánům.

3.4.4 Pro účely odst. 3.1.1 písm. d) a e) schvalovací orgány vozidlo neschválí, jestliže informace předložené výrobcem nepostačují ke splnění požadavků odstavce 7 dodatku 1 přílohy 11. Odstavce 7.2, 7.3 a 7.7 dodatku 1 přílohy 11 platí za všech logicky předvídatelných jízdních podmínek. Při posuzování plnění požadavků stanovených v prvním a druhém pododstavci přihlédnou schvalovací orgány ke stavu technického vývoje.

3.4.5 Pro účely odstavce 3.1.1 f) mezi opatření přijatá za tím účelem, aby se zabránilo nedovoleným úpravám a zásahům do počítače pro kontrolu emisí, musí patřit i možnost aktualizace pomocí výrobcem schváleného programu či kalibrace.

3.4.6 V případě zkoušek uvedených v tabulce A předá výrobce technické zkušebně, která odpovídá za zkoušky schválení typu, vozidlo reprezentující schvalovaný typ.

3.4.7 Žádost o schválení typu vozidel flex fuel musí splňovat dodatečné požadavky stanovené v odst. 4.9.1 a 4.9.2.

3.4.8 Změny konstrukce systému, části nebo samostatného technického celku, k nimž dojde po schválení typu, automaticky neruší jeho platnost za předpokladu, že nedojde ke změně původních vlastností či technických parametrů způsobem, který by ovlivnil funkčnost motoru nebo systému regulace emisí.

4. SCHVÁLENÍ

4.1 Jestliže vozidlo předané ke schválení podle tohoto doplňku splní požadavky odstavce 5, musí být tento typ vozidla schválen.

4.2 Každému schválenému typu se přidělí číslo schválení.

Jeho první dvě číslice označují sérii změn, podle které bylo schválení uděleno. Stejná smluvní strana nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.

4.3 Zpráva o schválení nebo o rozšíření či odmítnutí schválení typu vozidla podle tohoto předpisu se zašle stranám dohody, které uplatňují tento předpis, na formuláři podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

4.3.1 V případě změn současného znění, např. jsou-li předepsány nové mezní hodnoty, se smluvní strany dohody informují o tom, které typy již schválených vozidel splňují nová ustanovení.

4.4 Na každém vozidle shodném s typem vozidla schváleným podle tohoto předpisu se zřetelně a na snadno přístupném místě uvedeném v oznámení o schválení vyznačí mezinárodní značka schválení typu, která se skládá z:

4.4.1 písmene „E“ v kružnici, za nímž následuje rozlišovací číslo země, která schválení udělila 1 (4).

4.4.2 čísla tohoto předpisu, za nímž následuje písmeno „R“, pomlčka a číslo schválení typu umístěné vpravo od kružnice podle odstavce 4.4.1.

4.4.3 Značka schválení typu musí za číslem schválení typu obsahovat doplňkový znak, kterým se rozlišuje kategorie vozidel a třída, pro které bylo schválení uděleno. Tento doplňkový znak by měl být zvolen podle tabulky 1 v příloze 3 tohoto předpisu.

4.5 Vyhovuje-li vozidlo typu vozidla schválenému podle jednoho nebo více dalších předpisů připojených k dohodě v zemi, která udělila schválení typu podle tohoto předpisu, není třeba symbol předepsaný v odstavci 4.4.1 opakovat; čísla předpisu a schválení a další symboly podle všech předpisů, podle kterých byla schválení udělena státem, který udělil schválení i podle tohoto předpisu, se v takovém případě uvedou ve svislém sloupci vpravo od symbolu předepsaného v odstavci 4.4.1.

4.6 Značka schválení typu musí být jasně čitelná a nesmazatelná.

4.7 Značka schválení typu musí být umístěna v blízkosti štítku s údaji o vozidle nebo na tomto štítku.

4.8 V příloze 3 tohoto předpisu jsou uvedeny příklady uspořádání značek schválení.

4.9 Dodatečné požadavky na schválení vozidel flex fuel.

4.9.1 Pro schválení typu vozidel flex fuel na etanol nebo bionaftu poskytne výrobce vozidla popis schopnosti vozidla přizpůsobit se jakékoli směsi benzinu a etanolu (s obsahem etanolu ve směsi do 85 %) nebo nafty a bionafty, které se mohou na trhu objevit.

4.9.2 V případě vozidel flex fuel proběhne přechod z jednoho referenčního paliva na jiné mezi zkouškami bez ručního seřizování nastavení motoru.

4.10 Požadavky na schválení týkající se palubního diagnostického systému.

4.10.1 Výrobce zajistí, aby veškerá vozidla byla vybavena palubním diagnostickým systémem.

4.10.2 Palubní diagnostický systém musí být navržen, konstruován a instalován ve vozidle tak, aby umožňoval identifikovat druhy zhoršení výkonu nebo závad po celou dobu životnosti vozidla.

4.10.3 Palubní diagnostický systém musí za běžných podmínek užívání splňovat požadavky tohoto předpisu.

4.10.4 Při testování s vadnou součástkou se podle dodatku 1 přílohy 11 musí v systému OBD aktivovat ukazatel chybné funkce. Ukazatel chybné funkce palubního diagnostického systému se při této zkoušce může aktivovat i při úrovních emisí, které nedosahují mezních hodnot pro OBD systém uvedených v příloze 11.

4.10.5 Výrobce zajistí, aby palubní diagnostický systém za všech logicky předvídatelných jízdních podmínek splňoval požadavky na provozní výkon stanovené v odstavci 7 dodatku 1 přílohy 11 tohoto předpisu.

4.10.6 Data související s provozním výkonem, která mají být uložena a ohlášena palubním diagnostickým systémem vozidla podle ustanovení odst. 7.6 dodatku 1 přílohy 11, musí dát výrobce kdykoli k dispozici vnitrostátním orgánům a nezávislým provozovatelům, a to v nešifrované formě.

5. SPECIFIKACE A ZKOUŠKY

Malosérioví výrobci

Výrobce vozidla, jehož celosvětová roční výroba je menší než 10 000 kusů, může obdržet schválení typu odlišným způsobem od požadavků této kapitoly na základě odpovídajících technických požadavků uvedených v následující tabulce:

Legislativní akt Požadavky The California Code of Regulations (Kalifornská sbírka předpisů), část 13, oddíly 1961(a) a 1961(b)(1)(C)(1) platné pro modelový rok 2001 a pro pozdější modelové roky vozidel, 1968,1, 1968,2, 1968,5, 1976 a 1975, vydané nakladatelstvím Barclay's Schválení typu se udělí podle Kalifornské sbírky předpisů platné pro poslední modelový rok lehkého užitkového vozidla

Emisní zkoušky pro účely technické prohlídky stanovené v příloze 5 a požadavky na přístup k informacím z palubního diagnostického systému vozidla stanovené v odstavci 5 přílohy 11 jsou nezbytnou podmínkou pro získání schválení typu z hlediska emisí podle tohoto odstavce.

Příslušný schvalovací orgán informuje ostatní schvalovací orgány smluvních stran dohody o okolnostech každého schválení uděleného podle tohoto odstavce.

5.1 Obecná ustanovení

5.1.1 Konstrukční části, které mohou ovlivnit emise znečisťujících látek, musí být konstruovány, vyráběny a smontovány tak, aby vozidlo při běžném provozu splňovalo požadavky tohoto předpisu, bez ohledu na vibrace, kterým mohou být uvedené konstrukční části vystaveny.

5.1.2 Technická opatření provedená výrobcem musí zaručit, že emise z výfuku a emise způsobené vypařováním jsou účinně omezeny podle tohoto předpisu v průběhu normální životnosti vozidla a za běžných podmínek používání. To se také týká provozní bezpečnosti hadic a jejich spojek a přípojek užívaných v systému regulace emisí, které musí být konstruovány tak, aby odpovídaly původnímu konstrukčnímu záměru. Pro emise z výfuku se pokládají tyto požadavky za splněné, jestliže jsou splněny požadavky odst. 5.3.1.4 a 8.2.3.1. Pro emise způsobené vypařováním se pokládají tyto požadavky za splněné, jestliže jsou splněny požadavky odst. 5.3.1.4 a 8.2.3.1.

5.1.2.1 Používání odpojovacího zařízení je zakázáno.

5.1.3 Vstupní otvory benzinových nádrží

5.1.3.1 Aniž je dotčena platnost odstavce 5.1.3.2, musí být plnicí hrdlo palivové nádrže na benzin nebo etanol konstruováno tak, aby se zabránilo plnění nádrže z palivového čerpadla hadicí s nátrubkem, který má vnější průměr 23,6 mm nebo větší.

5.1.3.2 Odstavec 5.1.3.1 se nepoužije pro vozidlo, u něhož jsou splněny obě následující podmínky, tj.: 5.1.3.2.1 vozidlo je konstruováno a vyrobeno tak, že žádné zařízení určené k regulaci emisí plynných znečišťujících látek nebude nepříznivě ovlivněno olovnatým benzinem; a 5.1.3.2.2 vozidlo je v místě bezprostředně viditelném pro osobu, která plní palivovou nádrž, nápadně, zřetelně a nesmazatelně označeno symbolem pro bezolovnatý benzin podle normy ISO 2575:1982. Připouštějí se doplňková značení.

5.1.4 Musí se učinit opatření k zamezení nadměrných emisí způsobených vypařováním a úniku paliva v důsledku chybějícího víčka plnicího hrdla palivové nádrže.

Toho lze dosáhnout jedním z následujících opatření:

5.1.4.1 neodnímatelné, automaticky se otvírající a zavírající víčko plnicího hrdla palivové nádrže;

5.1.4.2 konstrukční opatření, která zabrání nadměrným emisím způsobeným vypařováním v případě, že chybí víčko plnicího hrdla palivové nádrže.

5.1.4.3 Jakékoliv jiné opatření, které má stejný účinek. Jako příklad může kromě jiného sloužit připoutané víčko plnicího hrdla, víčko připevněné řetízkem nebo využití stejného klíčku pro víčko plnicího hrdla a zapalování vozidla. V takovém případě musí být možno klíček vyjmout jen v poloze zamknuto.

5.1.5 Ustanovení pro bezpečnost elektronického systému

5.1.5.1 Každé vozidlo vybavené počítačem pro kontrolu emisí musí být zajištěno proti úpravám jiným, než které byly schváleny výrobcem. Výrobce schválí tyto úpravy, jestliže jsou nezbytné pro diagnostiku, údržbu, kontrolu, dodatečnou montáž nebo opravy vozidla. Všechny přeprogramovatelné kódy počítače nebo provozní parametry musí být zajištěny proti neoprávněnému zásahu a musí mít úroveň ochrany nejméně takovou, která splňuje ustanovení normy ISO DIS 15031–7 z října 1998 (SAE J2186 z října 1996), za předpokladu, že výměna probíhá zabezpečeným způsobem za použití protokolů a diagnostického konektoru, jak je stanoveno v odst. 6.5 dodatku 1 přílohy II. Všechny vyměnitelné paměťové čipy sloužící ke kalibraci musí být zality, uzavřeny v zapečetěném obalu nebo chráněny elektronickým algoritmem a nesmějí být vyměnitelné bez použití speciálního nářadí a postupů.

5.1.5.2 Parametry pro chod motoru zakódované v počítači nesmějí být změnitelné bez použití speciálních nástrojů a postupů (např. připájené nebo zalité součástky počítače nebo zapečetěný (nebo zapájený) kryt počítače).

5.1.5.3 U vznětových motorů s mechanickým vstřikovacím čerpadlem paliva musí výrobce podniknout odpovídající kroky, aby u vozidel v provozu nebylo možno nedovoleně zvyšovat maximální přívod paliva.

5.1.5.4 Výrobci mohou požádat schvalovací orgán o výjimku z jednoho z těchto požadavků pro vozidla, u nichž je nepravděpodobné, že by potřebovala takovou ochranu. Kritéria, podle kterých bude schvalovací orgán hodnotit při zvažování udělení výjimky, jsou mj. např. využití mikroprocesorů ke kontrole výkonu, schopnost vozidla dosahovat vysokých výkonů a plánovaný objem prodeje vozidel.

5.1.5.5 Výrobci, kteří používají systémy programovatelného počítačového kódu (např. Electrical Erasable Read-Only Memory, EEPROM), musejí zabránit neoprávněnému přeprogramování. Výrobci musejí použít zlepšené ochranné strategie proti neoprávněným zásahům a ochranné funkce proti zápisu, které vyžadují elektronický přístup k počítači umístěnému mimo vozidlo provozovanému výrobcem. Schvalovací orgán schválí metody, které poskytují přiměřenou úroveň ochrany.

5.1.6 Při technických prohlídkách musí být možné kontrolovat vozidlo tak, aby se zjistil jeho výkon v souvislosti s údaji shromážděnými podle odstavce 5.3.7 tohoto předpisu. Jestliže taková kontrola vyžaduje speciální postup, musí to být upřesněno v návodu na údržbu (nebo v rovnocenném dokumentu). Tento speciální postup nesmí vyžadovat použití jiného zvláštního zařízení, než jaké je ve výbavě vozidla.

5.2 Postup zkoušky

Tabulka 1 uvádí různé možnosti schválení typu vozidla.

5.2.1 Vozidla se zážehovým motorem a hybridní elektrická vozidla se zážehovým motorem se podrobí následujícím zkouškám:

typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu),

typ II (emise oxidu uhelnatého při volnoběhu),

typ III (emise plynů z klikové skříně);

typ IV (emise způsobené vypařováním),

typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám),

typ VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku za nízkých okolních teplot po startu za studena);

zkouška systému OBD.

5.2.2 Vozidla se zážehovým motorem a hybridní elektrická vozidla se zážehovým motorem na LPG nebo NG/biometan (jednopalivovým nebo dvoupalivovým) se podrobí následujícím zkouškám (podle tabulky A):

typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu),

typ II (emise oxidu uhelnatého při volnoběhu),

typ III (emise plynů z klikové skříně),

typ IV (emise způsobené vypařováním), přichází-li v úvahu,

typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám),

typ VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku při nízké okolní teplotě po studeném startu), přichází-li v úvahu,

zkouška systému OBD.

5.2.3 Vozidla se vznětovým motorem a hybridní elektrická vozidla se vznětovým motorem se podrobí následujícím zkouškám:

typ I (ověření průměrných emisí z výfuku po studeném startu),

typ V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám),

zkouška systému OBD.

Tabulka A

Použití zkušebních požadavků pro schválení typu a jeho rozšíření

Vozidla se zážehovými motory včetně hybridních Vozidla se vznětovými motory včetně hybridních Jednopalivová Dvoupalivová (5) Flex fuel (5) Flex fuel Jednopalivová Referenční palivo Benzin (E5) LPG NG/biometan vodík benzin (E5) benzin (E5) benzin (E5) benzin (E5) Nafta (B5) Nafta (B5) LPG NG/biometan vodík Etanol (E85) bionafta Plynné znečišťující látky (Zkouška typu I) Ano Ano Ano Ano (obě paliva) ano (obě paliva) ano (pouze benzin) (6) ano (obě paliva) ano (pouze B5) (6) ano Částice (Zkouška typu I) Ano (přímé vstřikování) — — ano (přímé vstřikování) ano (přímé vstřikování) (pouze benzin) ano (přímé vstřikování) (pouze benzin) (6) ano (přímé vstřikování) (obě paliva) ano (pouze B5) (6) ano Emise při volnoběhu (Zkouška typu II) ano ano ano ano (obě paliva) ano (obě paliva) ano (pouze benzin) (6) ano (obě paliva) — — Emise z klikové skříně (Zkouška typu III) ano ano ano ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) (6) ano (benzin) — — Emise způsobené vypařováním (Zkouška typu IV) ano — — ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) (6) ano (benzin) — — Životnost (Zkouška typu V) ano ano ano ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) (6) ano (benzin) ano (pouze B5) (6) ano Emise při nízké teplotě (Zkouška typu VI) ano — — ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) ano (pouze benzin) (6) ano (obě paliva) (7) — — Shodnost v provozu ano ano ano ano (obě paliva) ano (obě paliva) ano (pouze benzin) (6) ano (obě paliva) ano (pouze B5) (6) ano Palubní diagnostika ano ano ano ano ano ano ano ano (pouze B5) ano

5.3 Popis zkoušek

5.3.1 Zkouška typu I (simulace průměrných emisí z výfuku po studeném startu).

5.3.1.1 Obrázek 1 znázorňuje možný průběh zkoušky typu I. Tato zkouška se provede u všech vozidel uvedených v odstavci 1 a jeho pododstavcích.

5.3.1.2 Vozidlo se umístí na vozidlový dynamometr, který je opatřen zařízením k simulaci zatížení a setrvačné hmotnosti.

5.3.1.2.1 Bez přerušení se provede zkouška, která trvá celkem 19 minut a 40 vteřin a která se skládá ze dvou částí, části 1 a části 2. Se souhlasem výrobce může být pro usnadnění seřízení zkušebního zařízení mezi konec části 1 a počátek části 2 vložen úsek bez zátěže, ne však delší než 20 vteřin.

5.3.1.2.1.1 U vozidel poháněných LPG nebo NG/biometanem se zkouška typu I vykoná pro různá složení LPG nebo NG/biometan, jak je stanoveno v příloze 12. U vozidel, která mohou být poháněna benzinem nebo LPG nebo NG/biometanem se vykoná zkouška s oběma palivy a jejich činnost s LPG nebo s NG/biometanem se při této zkoušce ověří při různém složení LPG nebo NG/biometanu, jak je stanoveno v příloze 12.

5.3.1.2.1.2 Aniž je dotčen požadavek odstavce 5.3.1.2.1.1, vozidla, která mohou být poháněna benzinem i plynným palivem, avšak která mají benzinový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzinová nádrž nemá objem větší než 15 litrů benzinu, se pro zkoušku typu I pokládají za vozidla, která pracují jen s plynným palivem.

5.3.1.2.2 Část 1 zkoušky se skládá ze čtyř základních městských cyklů. Každý základní městský cyklus obsahuje 15 fází (volnoběh, zrychlení, stálá rychlost, zpomalení atd.).

5.3.1.2.3 Část 2 zkoušky je tvořena jedním cyklem mimo město. Cyklus mimo město obsahuje 13 fází (volnoběh, zrychlení, stálá rychlost, zpomalení atd.).

5.3.1.2.4 Při zkoušce se ředí výfukové plyny a v jednom nebo více vacích se shromažďuje proporcionální vzorek. Výfukové plyny zkoušeného vozidla se ředí, odebírají vzorky a analyzují níže uvedeným postupem a změří se celkový objem zředěných výfukových plynů. U vozidel vybavených vznětovými motory se musí změřit nejen emise oxidu uhelnatého, uhlovodíků a oxidů dusíku, ale také emise znečišťujících částic.

5.3.1.3 Zkouška se provádí postupem zkoušky typu I popsaným v příloze 4a. Metoda sběru a analýzy plynů je stanovena v dodatcích 2 a 3 přílohy 4a. Metoda odběru a analýzy částic musí odpovídat ustanovení dodatků 4 a 5 přílohy 4a.

5.3.1.4 Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5.3.1.5, se zkouška opakuje třikrát. Výsledky se vynásobí příslušnými faktory zhoršení podle odstavce 5.3.6 a u periodicky se regenerujících systémů definovaných v odstavci 2.20 se vynásobí rovněž faktory Ki podle přílohy 13. Výsledné hmotnosti plynných emisí, a v případě vozidel vybavených vznětovými motory i hmotnosti částic získané při každé zkoušce, musí být menší než mezní hodnoty uvedené v tabulce 1 níže: Tabulka 1 Mezní hodnoty emisí Mezní hodnoty Referenční hmotnost (RM) (kg) Hmotnost oxidu uhelnatého (CO) Celková hmotnost uhlovodíků (THC) Hmotnost uhlovodíků neobsahujících metan Hmotnost oxidů dusíku (NOx) Součet hmotností uhlovodíků a oxidů dusíku (THC + NOx) Hmotnost částic (PM) Množství částic (P) L1 (mg/km) L2 (mg/km) L3 (mg/km) L4 (mg/km) L2 + L3 (mg/km) L5 (mg/km) L6 (number/km) Kategorie Třída PI CI PI CI PI CI PI CI PI CI PI (8) CI PI CI M — All 1 000 500 100 — 68 — 60 180 — 230 4,5 4,5 — 6 × 1011 N1 I RM ≤ 1 305 1 000 500 100 — 68 — 60 180 — 230 4,5 4,5 — 6 × 1011 II 1 305 < RM ≤ 1 760 1 810 630 130 — 90 — 75 235 — 295 4,5 4,5 — 6 × 1011 III 1 760 < RM 2 270 740 160 — 108 — 82 280 — 350 4,5 4,5 — 6 × 1011 N2 — All 2 270 740 160 — 108 — 82 280 — 350 4,5 4,5 — 6 × 1011 Legenda: PI = zážehové motory, CI = vznětové motory

5.3.1.4.1 Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5.3.1.4, může být pro každou znečišťující látku nebo kombinaci znečišťujících látek u jedné ze tří výsledných hmotností překročena předepsaná mezní hodnota nejvýše o 10 % za předpokladu, že aritmetický průměr ze tří výsledků je nižší než stanovená mezní hodnota. Pokud jsou předepsané mezní hodnoty překročeny u více než jedné znečisťující látky, je nepodstatné, zda se to stane u stejné zkoušky, nebo u různých zkoušek.

5.3.1.4.2 Jsou-li zkoušky prováděny s plynnými palivy, musí být výsledná hmotnost emisí menší, než jsou mezní hodnoty pro vozidla s benzinovým motorem ve výše uvedené tabulce.

5.3.1.5 Počet zkoušek předepsaných v odstavci 5.3.1.4 se sníží podle níže definovaných podmínek, kdy V1 je výsledek první zkoušky a V2 výsledek druhé zkoušky pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou znečišťujících látek, na něž se vztahují omezení.

5.3.1.5.1 Pouze jedna zkouška se vykoná tehdy, je-li výsledek pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou limitovaných znečišťujících látek menší nebo roven 0,70 L (tj. V1 ≤ 0,70 L).

5.3.1.5.2 Není-li splněn požadavek odstavce 5.3.1.5.1, vykonají se jen dvě zkoušky, pokud jsou pro každou znečišťující látku nebo pro kombinované emise dvou limitovaných znečišťujících látek splněny následující požadavky: V1 ≤ 0,85 L a V1 + V2 ≤ 1,70 L a V2 ≤ L.

Obrázek 1

Vývojový diagram zkoušky typu I pro schválení typu

5.3.2 Zkouška typu II (zkouška emisí oxidu uhelnatého při volnoběhu)

5.3.2.1 Tato zkouška se vykoná se všemi vozidly se zážehovým motorem následujícím způsobem: 5.3.2.1.1 Vozidla, která mohou používat buď benzin, nebo LPG nebo NG/biometan, se podrobí zkoušce typu II s oběma palivy. 5.3.2.1.2 Aniž je dotčen požadavek odstavce 5.3.2.1.1, vozidla, která mohou být poháněna benzinem i plynným palivem, avšak která mají benzinový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzinová nádrž nemá objem větší než 15 litrů benzinu, se pro zkoušku typu II pokládají za vozidla, která pracují jen s plynným palivem.

5.3.2.2 V případě zkoušky typu II stanovené v příloze 5 je maximální povolený obsah oxidu uhelnatého ve výfukových plynech při volnoběhu takový, jaký uvádí výrobce vozidla. Maximální obsah oxidu uhelnatého by nicméně neměl překročit 0,3 % obj. Objem oxidu uhelnatého ve výfukových plynech při vysokých volnoběžných otáčkách nesmí překročit 0,2 %, přičemž rychlost motoru dosahuje minimálně 2 000 min.–1 a lambda je 1 ± 0,03 nebo odpovídá specifikacím výrobce.

5.3.3 Zkouška typu III (ověření emisí plynů z klikové skříně)

5.3.3.1 Tato zkouška se provede se všemi vozidly uvedenými v odstavci 1, kromě vozidel se vznětovými motory.

5.3.3.1.1 Vozidla, která mohou používat jako palivo benzin, nebo LPG nebo NG, se při zkoušce typu III zkouší pouze s benzinem.

5.3.3.1.2 Aniž je dotčen požadavek odstavce 5.3.3.1.1, vozidla, která mohou být poháněna benzinem i plynným palivem, avšak která mají benzinový systém jen pro nouzové účely nebo startování a jejichž benzinová nádrž nemá objem větší než 15 litrů benzinu, se pro zkoušku typu III pokládají za vozidla, která pracují jen s plynným palivem.

5.3.3.2 Při zkoušce podle přílohy 6 nesmí větrací systém klikové skříně umožňovat únik plynů z klikové skříně do ovzduší.

5.3.4 Zkouška typu IV (stanovení emisí způsobených vypařováním)

5.3.4.1 Tato zkouška se provede se všemi vozidly uvedenými v odstavci 1, kromě vozidel se vznětovými motory a vozidel poháněných LPG nebo NG/biometanem.

5.3.4.1.1 Vozidla, která mohou být poháněna benzinem i LPG nebo NG/biometanem, by při zkoušce typu IV měla být zkoušena pouze s benzinem.

5.3.4.2 Při zkoušce podle přílohy 7 musí být emise způsobené vypařováním při každé zkoušce menší než 2 gramy.

5.3.5 Zkouška typu VI (ověření průměrných emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků z výfuku po studeném startu při nízkých okolních teplotách).

5.3.5.1 Tato zkouška musí být provedena u všech vozidel kategorie M1 a N1 se zážehovým motorem kromě vozidel poháněných pouze plynným palivem (LPG nebo NG). Vozidla poháněná jak benzinem, tak plynným palivem, u nichž je však benzinový systém určen pouze pro nouzové účely nebo pro startování a jejichž benzinová nádrž pojme maximálně 15 litrů benzinu, se považují z hlediska zkoušky typu VI za vozidla, která jsou poháněna pouze plynným palivem. Vozidla poháněná benzinem a LPG nebo NG se zkoušce typu VI podrobí pouze s benzinovým pohonem. Tento odstavec se vztahuje na nové typy vozidel kategorií N1 a M1 s maximální hmotností do 3 500 kg.

5.3.5.1.1 Vozidlo se umístí na vozidlový dynamometr, který je opatřen zařízením k simulaci zatížení a setrvačné hmotnosti.

5.3.5.1.2 Zkouška se skládá ze čtyř základních městských jízdních cyklů části 1 zkoušky typu I. Zkouška v rámci části 1 je popsána v odstavci 6.1.1 přílohy 4a a znázorněna na obrázku 1 téže přílohy. Zkouška za nízkých teplot v celkové délce trvání 780 vteřin se provede bez přerušení a začíná startem motoru.

5.3.5.1.3 Zkouška za nízkých teplot se provede při teplotě okolí 266 K (– 7 °C). Před zahájením zkoušky se zkoušené vozidlo stabilizuje jednotným způsobem tak, aby bylo zajištěno, že výsledky zkoušky budou opakovatelné. Stabilizace a další podmínky zkoušky jsou popsány v příloze 8.

5.3.5.1.4 Během zkoušky se výfukové plyny ředí a odebírá se proporcionální vzorek. Výfukové plyny zkoušeného vozidla se ředí, odebírají se vzorky a analyzují se postupem popsaným v příloze 8 a měří se celkový objem zředěných výfukových plynů. U zředěných výfukových plynů se analyzuje oxid uhelnatý a uhlovodíky.

5.3.5.2 Aniž jsou dotčeny požadavky odstavců 5.3.5.2.2 a 5.3.5.3, provede se zkouška třikrát. Výsledná hmotnost oxidu uhelnatého a uhlovodíků musí být nižší, než jsou mezní hodnoty uvedené v následující tabulce: Mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a uhlovodíků ve výfukových plynech po zkoušce se startem za studena. Zkušební teplota 266 K (– 7 °C) Kategorie Třída Hmotnost oxidu uhelnatého (CO) L1 (g/km) Hmotnost uhlovodíků (HC) L2 (g/km) M1 (9) — 15 1,8 N1 I 15 1,8 N1 (10) II 24 2,7 III 30 3,2

5.3.5.2.1 Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5.3.5.2, může pro každou znečišťující látku překročit maximálně jedna naměřená hodnota ze tří získaných výsledků předepsanou mezní hodnotu nejvýše o 10 % za předpokladu, že hodnota aritmetického průměru ze tří naměřených hodnot je nižší než předepsaná mezní hodnota. Pokud jsou předepsané mezní hodnoty překročeny u více než jedné znečisťující látky, je nepodstatné, zda se to stane u stejné zkoušky, nebo u různých zkoušek.

5.3.5.2.2 Počet zkoušek předepsaných v odstavci 5.3.5.2 smí být na žádost výrobce zvýšen na 10 za předpokladu, že aritmetický průměr z prvních tří výsledků je menší než 110 % mezní hodnoty. V takovém případě je požadavkem po zkoušce pouze to, aby aritmetický průměr ze všech 10 výsledků byl menší než mezní hodnota.

5.3.5.3 Počet zkoušek předepsaných v odstavci 5.3.5.2 smí být snížen podle odstavců 5.3.5.3.1 a 5.3.5.3.2.

5.3.5.3.1 Zkouší se pouze jednou, pokud výsledek první zkoušky zjištěný pro každou znečisťující látku je 0,70 L nebo menší.

5.3.5.3.2 Není-li splněn požadavek odstavce 5.3.5.3.1, zkouší se jen dvakrát, pokud pro každou znečisťující látku je výsledek první zkoušky roven 0,85 L nebo menší a součet prvních dvou výsledků je roven 1,70 L nebo menší a výsledek druhé zkoušky je roven L nebo menší. (V1 ≤ 0,85 L a V1 + V2 ≤ 1,70 L a V2 ≤ L)

5.3.6 Zkouška typu V (životnost zařízení proti znečišťujícím látkám)

5.3.6.1 Tato zkouška se provede se všemi vozidly uvedenými v odstavci 1, na něž se vztahuje zkouška podle odstavce 5.3.1. Zkouška představuje zkoušku životnosti na 160 000 km ujetých podle programu popsaného v příloze 9 na zkušební dráze, na silnici nebo na vozidlovém dynamometru.

5.3.6.1.1 Vozidla, která mohou používat jako palivo buď benzin, LPG nebo NG, by měla být při zkoušce typu V zkoušena pouze s benzinem. V takovém případě se faktor zhoršení zjištěný pro bezolovnatý benzin použije také pro LPG nebo NG.

5.3.6.2 Aniž je dotčen požadavek odstavce 5.3.6.1, může výrobce jako alternativu ke zkoušení podle odstavce 5.3.6.1 použít faktory zhoršení z následující tabulky. Kategorie motorů Přiřazené faktory zhoršení CO THC NMHC NOx HC + NOx Pevné částice (PM) Částice Zážehový 1,5 1,3 1,3 1,6 — 1,0 1,0 Vznětový 1,5 — — 1,1 1,1 1,0 1,0 Na žádost výrobce může technická zkušebna provést zkoušku typu I ještě před dokončením zkoušky typu V při použití faktorů zhoršení z výše uvedené tabulky. Po dokončení zkoušky typu V může technická zkušebna změnit výsledky schválení typu zaznamenané v příloze 2 tak, že nahradí faktory zhoršení z výše uvedené tabulky faktory naměřenými při zkoušce typu V.

5.3.6.3 Faktory zhoršení se stanoví buď postupem podle odstavce 5.3.6.1, nebo použitím hodnot z tabulky v odstavci 5.3.6.2. Pomocí faktorů zhoršení se stanoví, zda jsou splněny požadavky odstavců 5.3.1.4 a 8.2.3.1.

5.3.7 Údaje o emisích požadované při technických prohlídkách

5.3.7.1 Tento požadavek platí pro všechna vozidla se zážehovým motorem, pro která se žádá o schválení typu podle tohoto doplňku.

5.3.7.2 Při zkoušce podle přílohy 5 (zkouška typu II) při normálních volnoběžných otáčkách: a) zaznamenává se objemový obsah oxidu uhelnatého ve výfukových plynech; b) zaznamenávají otáčky motoru v průběhu zkoušky, včetně případných odchylek.

5.3.7.3 Při zkoušce za „zvýšených volnoběžných otáček“ (tj. > 2 000 min.–1): a) zaznamenává se objemový obsah oxidu uhelnatého ve výfukových plynech; b) zaznamenává se hodnota lambda (11); c) zaznamenávají otáčky motoru v průběhu zkoušky, včetně případných odchylek.

5.3.7.4 V průběhu zkoušky se měří a zaznamenává teplota motorového oleje.

5.3.7.5 Vyplní se tabulka v odstavci 2.2 přílohy 2.

5.3.7.6 Výrobce potvrdí, že hodnota lambda zaznamenaná při schvalování typu podle odstavce 5.3.7.3 je správná a pro vozidla z běžné výroby je tato hodnota reprezentativní typickou hodnotou po dobu 24 měsíců ode dne udělení schválení typu příslušným orgánem. Vyhodnocení se provede na základě průzkumu a studií vozidel ze sériové výroby.

5.3.8 Zkouška palubního diagnostického systému (OBD)

Tato zkouška se provede u všech vozidel uvedených v odstavci 1. Provede se podle postupu popsaného v příloze 11 odstavci 3.

6. ZMĚNY TYPU VOZIDLA

6.1 Veškeré změny typu vozidla se musí oznámit správnímu orgánu, který udělil schválení typu dotyčného vozidla. Tento orgán potom může buď: 6.1.1 usoudit, že provedené úpravy pravděpodobně nemají znatelný nepříznivý vliv a že vozidlo v každém případě stále splňuje požadavky, nebo 6.1.2 požadovat další zkušební zprávu od technické zkušebny odpovědné za provádění zkoušek.

6.2 Potvrzení nebo odmítnutí schválení s uvedením příslušných změn se sdělí smluvním stranám dohody, které uplatňují tento předpis, postupem stanoveným výše v odstavci 4.3.

6.3 Příslušný orgán vystavující rozšíření schválení typu přiřadí takovému rozšíření pořadové číslo a informuje o něm smluvní strany dohody, které používají tento předpis, prostřednictvím formuláře pro sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

7. ROZŠÍŘENÍ SCHVÁLENÍ TYPU

7.1 Rozšíření týkající se emisí z výfuku (zkoušky typu I, typu II a typu VI).

7.1.1 Vozidla s různou referenční hmotností

7.1.1.1 Schválení typu se rozšíří pouze na vozidla s referenční hmotností vyžadující použití dvou nejblíže vyšších ekvivalentních setrvačných hmotností nebo jakékoliv nižší ekvivalentní setrvačné hmotnosti.

7.1.1.2 U vozidel kategorie N se schválení rozšíří pouze na vozidla s nižší referenční hmotností, pokud emise již schváleného vozidla nepřekračují rámec mezních hodnot předepsaných pro vozidlo, pro něž se požaduje rozšíření schválení.

7.1.2 Vozidla s rozdílnými celkovými převodovými poměry

7.1.2.1 Schválení typu se rozšíří na vozidla s rozdílnými převodovými poměry pouze za určitých podmínek.

7.1.2.2 K určení, zda lze schválení typu rozšířit, se u každého převodového poměru používaného při zkouškách typu I a typu VI stanoví podíl,

E = |(V2 – V1)|/V1

kde při otáčkách motoru 1 000 min.–1 je V1 rychlostí vozidla, jehož typ je schválen, a V2 rychlostí vozidla, pro jehož typ se požaduje rozšíření schválení.

7.1.2.3 Jestliže je pro každý převodový poměr E ≤ 8 %, udělí se rozšíření bez opakování zkoušek typu I a typu VI.

7.1.2.4 Je-li přinejmenším u jednoho převodového poměru E > 8 % a jestliže u každého převodového poměru je E ≤ 13 %, zkoušky typu I a typu VI se zopakují. Zkoušky mohou být provedeny ve výrobcem vybrané laboratoři, kterou ovšem musí schválit technická zkušebna. Protokol o zkouškách musí být zaslán technické zkušebně zodpovědné za zkoušky pro schválení typu.

7.1.3 Vozidla s rozdílnými referenčními hmotnostmi a převodovými poměry

Schválení typu se rozšíří na vozidla s různými referenčními hmotnostmi a převodovými poměry, a to za předpokladu, že jsou splněny všechny podmínky předepsané v odstavcích 7.1.1 a 7.1.2.

7.1.4 Vozidla s periodicky se regenerujícími systémy

Schválení typu vozidla vybaveného periodicky se regenerujícím systémem se rozšíří na další vozidla s periodicky se regenerujícími systémy, jejichž níže popsané parametry jsou identické nebo v mezích uvedené tolerance. Rozšíření se smí vztahovat pouze na měření specifická pro stanovený periodicky se regenerující systém.

7.1.4.1 Identickými parametry pro rozšíření schválení jsou:

a) motor;

b) spalovací proces;

c) periodicky se regenerující systém (tj. katalyzátor, filtr částic);

d) konstrukce (tj. typ obalu, typ vzácného kovu, typ nosiče, hustota kanálků);

e) typ a princip fungování;

f) dávkování a systém doplňování;

g) objem ± 10 %;

h) umístění (teplota ± 50 °C při 120 km/h nebo 5 % rozdíl maximální teploty nebo tlaku).

7.1.4.2 Použití faktorů Ki u vozidel s rozdílnými referenčními hmotnostmi

Faktory Ki určené podle postupů popsaných v odstavci 3 přílohy 13 tohoto předpisu pro schválení typu vozidla s periodicky se regenerujícím systémem lze použít u jiných vozidel, která splňují kritéria uvedená v odstavci 7.1.4.1 a jejichž referenční hmotnost lze zařadit do dvou nejbližších vyšších tříd ekvivalentní setrvačné hmotnosti nebo do kterékoli nižší třídy ekvivalentní setrvačné hmotnosti.

7.1.5 Použitelnost rozšíření na jiná vozidla

Bylo-li rozšíření uděleno podle odstavců 7.1.1 až 7.1.4, nelze takové schválení typu dále rozšiřovat na další vozidla.

7.2 Rozšíření u emisí způsobených vypařováním (zkouška typu IV)

7.2.1 Schválení typu se rozšíří na vozidla vybavená systémem regulace emisí způsobených vypařováním, který splňuje tyto podmínky:

7.2.1.1 Základní princip dávkování paliva/vzduchu (např. jednobodové vstřikování) je stejný.

7.2.1.2 Tvar palivové nádrže, materiál nádrže a hadic pro kapalné palivo jsou shodné.

7.2.1.3 Zkouší se vozidlo, které z hlediska příčného průřezu a přibližné délky hadic představuje nejnepříznivější případ. O tom, zda jsou přijatelné neshodné separátory pára/kapalina, rozhodne technická zkušebna.

7.2.1.4 Objem palivové nádrže je v rozmezí ± 10 %.

7.2.1.5 Seřízení přetlakového ventilu palivové nádrže je shodné.

7.2.1.6 Metoda hromadění palivových par je shodná, tj. musí se shodovat tvar odlučovače a jeho objem, jímací látka, čistič vzduchu (používá-li se pro regulaci emisí způsobených vypařováním) atd.

7.2.1.7 Metoda odvádění nahromaděných par je shodná (např. průtok vzduchu, bod spuštění nebo objem výplachu během stabilizačního cyklu).

7.2.1.8 Metoda těsnění a odvzdušnění systému dávkování paliva je shodná.

7.2.2 Schválení typu se rozšíří na vozidla, která mají:

7.2.2.1 odlišné zdvihové objemy motoru,

7.2.2.2 odlišné výkony motoru,

7.2.2.3 automatické a manuální převodovky,

7.2.2.4 pohon dvou a čtyř kol,

7.2.2.5 odlišné typy karoserie, a

7.2.2.6 odlišné rozměry kol a pneumatik.

7.3 Rozšíření pro životnost zařízení k regulaci znečisťujících látek (zkouška typu V)

7.3.1 Schválení typu se rozšíří na různé typy vozidla za předpokladu, že níže specifikované parametry vozidla, motoru nebo zařízení k regulaci znečišťujících látek jsou identické nebo zůstávají v mezích předepsané tolerance.

7.3.1.1 Vozidlo:

Kategorie setrvačné hmotnosti: dvě bezprostředně vyšší kategorie setrvačné hmotnosti a kterákoliv nižší kategorie setrvačné hmotnosti.

Celkové jízdní zatížení při rychlosti 80 km/h: +5 % nad a jakákoli nižší hodnota.

7.3.1.2 Motor

a) zdvihový objem motoru (± 15 %);

b) počet a řízení ventilů;

c) palivový systém;

d) druh chladicího systému;

e) spalovací proces.

7.3.1.3 Parametry systému k regulaci znečišťujících látek:

a) katalyzátory a filtry částic: i) počet katalyzátorů, filtrů a částí, ii) rozměr katalyzátorů a filtrů (objem monolitu ± 10 %), iii) druh činnosti katalyzátoru (oxidační, třícestný, systém zachycování NOx s chudým podílem, Selektivní katalyzační redukce SCR, katalyzátor NOx s chudým podílem nebo jiný), iv) obsah drahých kovů (identický nebo vyšší), v) druh a poměr drahých kovů (± 15 %), vi) substrát (struktura a materiál), vii) hustota kanálků, viii) rozdíly teplot na vstupu do katalyzátoru nebo filtru maximálně 50 K. Tyto teplotní rozdíly se ověřují v ustálených podmínkách při rychlosti 120 km/h a při zatížení pro zkoušku typu I;

b) přípusť vzduchu: i) je nebo není ii) typ (pulzující vzduch, vzduchová čerpadla, další);

c) EGR (recirkulace výfukových plynů): i) je nebo není, ii) typ (chlazený nebo nechlazený, aktivní nebo pasivní řízení, vysoký nebo nízký tlak).

7.3.1.4 Zkouška životnosti může být provedena s vozidlem, jehož karoserie, převodovka (automatická nebo manuální) a rozměry kol nebo pneumatik jsou jiné než u typu vozidla, pro který se žádá o schválení typu.

7.4 Rozšíření pro palubní diagnostiku

7.4.1 Schválení typu se rozšíří na různá vozidla s identickým motorem a systémy regulace emisí, jak jsou definovány v dodatku 2 přílohy 11. Schválení typu se rozšíří bez ohledu na tyto náležitosti vozidla:

a) příslušenství motoru;

b) pneumatiky;

c) ekvivalentní setrvačná hmotnost;

d) chladicí systém;

e) celkové převodové poměry;

f) druh převodového ústrojí, a

g) druh karoserie.

8. SHODNOST VÝROBY (COP)

8.1 Každé vozidlo opatřené značkou schválení typu předepsanou tímto předpisem se musí shodovat se schváleným typem z hlediska součástí, které mohou ovlivnit emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z výfuku, emise z klikové skříně a emise způsobené vypařováním. Postupy pro shodnost výroby se musí shodovat s postupy stanovenými v dohodě z roku 1958 dodatku 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) a dále musí splňovat požadavky uvedené v odstavcích níže.

8.1.1 V odpovídajících případech se zkoušky typu I, II, III, IV a zkouška OBD vykonají podle popisu v tabulce A tohoto předpisu. Zvláštní postupy pro shodnost výroby jsou stanoveny v odstavcích 8.2 až 8.10.

8.2 Kontrola shodnosti vozidla pro zkoušku typu I

8.2.1 Zkouška typu I se provede na vozidle stejné specifikace, která je popsána v osvědčení o schválení typu. Jestliže se má provést zkouška typu I a schválení typu vozidla má jedno nebo několik rozšíření, provedou se zkoušky typu I buď na vozidle popsaném v původní schvalovací dokumentaci, nebo na vozidle popsaném ve schvalovací dokumentaci, která se vztahuje k příslušnému rozšíření.

8.2.2 Poté, co schvalovací orgán provedl výběr, nesmí výrobce provádět na vybraných vozidlech žádné úpravy.

8.2.2.1 Namátkově se v sérii vyberou tři vozidla a ta se podrobí zkoušce popsané v odstavci 5.3.1 tohoto předpisu. Faktory zhoršení se použijí týmž způsobem. Mezní hodnoty jsou uvedeny v odstavci 5.3.1.4 tabulce 1.

8.2.2.2 Pokud je schvalovací orgán spokojen se směrodatnou odchylkou výroby, kterou udává výrobce, provádějí se zkoušky podle dodatku 1 tohoto předpisu. Pokud schvalovací orgán není spokojen se směrodatnou odchylkou výroby, kterou udává výrobce, provádějí se zkoušky podle dodatku 2 tohoto předpisu.

8.2.2.3 Výrobky určité série se na základě zkoušky vozidel ve vzorku pokládají za shodné nebo za neshodné, pokud se dosáhlo kritéria vyhovění pro všechny znečišťující látky nebo pokud se dosáhlo kritéria nevyhovění pro jednu znečišťující látku podle zkušebních kritérií v příslušném dodatku. Pokud bylo dosaženo hodnoty kritéria vyhovění pro určitou znečišťující látku, tato dosažená hodnota se nemění žádnými doplňkovými zkouškami ke zjištění vyhovění či nevyhovění u ostatních znečišťujících látek. Jestliže nebylo dosaženo kritéria vyhovění u všech znečišťujících látek a nebylo dosaženo kritéria nevyhovění u jedné znečišťující látky, zkouška se provede na jiném vozidle (viz obrázek 2). Obrázek 2

8.2.3 Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5.3.1 tohoto předpisu, zkoušky se provedou na vozidlech, která vycházejí přímo z výrobní linky.

8.2.3.1 Na žádost výrobce se však mohou provést zkoušky na vozidlech, která a) ujela nejvýše 3 000 km u vozidel se zážehovými motory; b) ujela nejvýše 15 000 km u vozidel se vznětovými motory. Záběh je proveden výrobcem, který však nesmí na těchto vozidlech provést žádné úpravy.

8.2.3.2 Jestliže chce záběh vozidel provést výrobce („x“ km, kde x ≤ 3 000 km u vozidel se zážehovým motorem a x ≤ 15 000 km u vozidel se vznětovým motorem), je postup následující: a) emise znečišťujících látek (zkouška typu I) se změří při nula km a při „x“ km na prvním zkoušeném vozidle; b) součinitel vývoje emisí mezi nula km a „x“ km se vypočte pro každou znečišťující látku: emise při „x“ km/emise při 0 km Tento součinitel může být menší než 1; a c) další vozidla se nepodrobí záběhu, avšak jejich emise při 0 km se násobí součinitelem vývoje emisí. V tomto případě se uvažují tyto hodnoty: i) Hodnota při „x“ km pro první vozidlo, ii) pro další vozidla hodnoty při 0 km násobené tímto součinitelem vývoje emisí.

8.2.3.3 Všechny tyto zkoušky se mohou vykonat s palivem obchodní jakosti. Na žádost výrobce lze však použít referenční paliva popsaná v příloze 10 nebo v příloze 10a.

8.3 Kontrola shodnosti vozidla pro zkoušku typu III

8.3.1 Má-li se provést zkouška typu III, provede se na všech vozidlech vybraných ke zkoušce shodnosti výroby typu I stanovené v odstavci 8.2. Použijí se podmínky stanovené v příloze 6.

8.4 Kontrola shodnosti vozidla pro zkoušku typu IV

8.4.1 Jestliže má být provedena zkouška typu IV, musí se provést v souladu s přílohou 7.

8.5 Kontrola shodnosti vozidla, pokud jde o palubní diagnostiku

8.5.1 Má-li být provedena kontrola činnosti systému OBD, musí se provádět následovně: 8.5.1.1 Pokud schvalovací orgán usoudí, že jakost výroby je neuspokojivá, odebere se namátkově jedno vozidlo ze série a podrobí se zkouškám popsaným v dodatku 1 k příloze 11. 8.5.1.2 Výroba se pokládá za shodnou, pokud toto vozidlo splňuje požadavky zkoušek uvedených v dodatku 1 k příloze 11. 8.5.1.3 Pokud vozidlo odebrané ze série nesplňuje požadavky odstavce 8.5.1.1, odebere se namátkově další vzorek čtyř vozidel ze série a podrobí se zkouškám popsaným v dodatku 1 k příloze 11. Zkoušky se smějí provádět pouze na vozidlech, která najela maximálně 15 000 km. 8.5.1.4 Výroba se pokládá za shodnou, pokud nejméně tři vozidla splňují požadavky zkoušek popsaných v dodatku 1 k příloze 11.

8.6 Kontrola shodnosti vozidla poháněného LPG nebo NG/biometanem

8.6.1 Zkoušky shodnosti výroby se mohou vykonat s komerčním palivem, jehož poměr C3/C4 má hodnotu, která leží v rozmezí hodnot tohoto poměru u referenčních paliv v případě LPG, nebo jehož Wobbeho index v případě NG/biometanu leží v rozmezí daném indexy referenčních paliv představujících extrémy. V uvedeném případě musí být schvalovacímu orgánu předložena analýza paliva.

9. SHODNOST V PROVOZU

9.1 Úvod

Tato část stanoví požadavky na shodnost v provozu u vozidel, jejichž typ je schválen podle tohoto předpisu.

9.2 Kontrola shodnosti vozidel v provozu

9.2.1 Kontrolu shodnosti vozidel v provozu provádí schvalovací orgán na základě všech příslušných informací od výrobce, stejnými postupy jako pro shodnost výroby definované v dodatku 2 k dohodě E/ECE/324//E/ECE/TRANS/505/Rev.2. Zprávy o monitorování v provozu poskytnuté výrobcem mohou být doplněny informacemi z kontrolního zkoušení provedeného schvalovacím orgánem a smluvní stranou.

9.2.2 Obrázky 4/1 a 4/2 v dodatku 4 k tomuto předpisu znázorňují postup kontrol shodnosti v provozu. Postup ověření shodnosti v provozu je popsán v dodatku 5 k tomuto předpisu.

9.2.3 Současně s informacemi poskytnutými ke kontrole shodnosti v provozu výrobce na žádost schvalovacího orgánu tomuto orgánu předloží zprávu o veškerých reklamacích, záručních opravách, závadách palubního diagnostického systému zaznamenaných při údržbě, a to ve formátu dohodnutém při schválení typu. Informace musí zahrnovat podrobnosti o četnosti a podstatě závad u součástí a systémů souvisejících s emisemi. Zpráva musí být předkládána nejméně jednou ročně u každého modelu vozidla, a to až do pěti let stáří vozidla nebo do ujetí 100 000 km, podle toho, co nastane dříve.

9.2.4 Parametry definující rodinu vozidel v provozu

Rodinu vozidel v provozu je možno definovat základními konstrukčními parametry, které jsou společné vozidlům v rodině. Proto typy vozidel, které mají společné, nebo alespoň ve stanovených mezních hodnotách, následující parametry, se mohou považovat za patřící do téže rodiny vozidel v provozu:

9.2.4.1 spalovací proces (dvoudobý, čtyřdobý, rotační);

9.2.4.2 počet válců;

9.2.4.3 uspořádání bloku válců (řadové, ve tvaru V, radiální, horizontální s protilehlými válci, jiné). Sklon nebo orientace válců není kritériem;

9.2.4.4 způsob přívodu paliva do motoru (např. nepřímé nebo přímé vstřikování);

9.2.4.5 druh chladicího systému (vzduchový, vodní, olejový);

9.2.4.6 způsob sání (atmosférické sání, přeplňování);

9.2.4.7 palivo, pro které je motor konstruován (benzin, motorová nafta, NG/biometan, LPG atd.). Dvoupalivová vozidla mohou být zařazena do skupiny s jednopalivovými vozidly za předpokladu, že jedno z paliv je společné;

9.2.4.8 typ katalyzátoru (třícestný katalyzátor, systém zachycování NOX, selektivní katalyzační redukce SCR, katalyzátor NOX nebo jiný);

9.2.4.9 druh filtru částic (je na vozidle nebo není);

9.2.4.10 recirkulace výfukových plynů (je na vozidle nebo není, chlazeno nebo nechlazeno); a

9.2.4.11 zdvihový objem největšího motoru v rodině snížený o 30 %.

9.2.5 Požadavky na informace

Kontrolu shodnosti v provozu provede schvalovací orgán na základě informací dodaných výrobcem. Mezi tyto informace patří zejména:

9.2.5.1 název a adresa výrobce;

9.2.5.2 název, adresa, telefonní číslo, číslo faxu a e-mailová adresa jeho oprávněného zástupce pro území uvedené v informacích výrobce;

9.2.5.3 název (názvy) modelu (modelů) vozidel, které jsou uvedeny v informacích výrobce;

9.2.5.4 popřípadě seznam typů vozidel uvedených v informaci výrobce, tj. skupinu rodiny vozidel v provozu podle odstavce 9.2.1;

9.2.5.5 kódy identifikačního čísla vozidla (VIN), které se vztahují na tyto typy patřící do rodiny vozidel v provozu (předčíslí VIN);

9.2.5.6 čísla schválení typu platící pro tyto typy vozidel patřící do rodiny vozidel v provozu, popřípadě čísla všech rozšíření a dodatečných změn/vyřazení vozidel z provozu (provedení úprav);

9.2.5.7 podrobnosti o rozšíření, dodatečných změnách/stažení uvedených schválení typu vozidel, která jsou obsažena v informacích výrobce (požaduje-li to schvalovací orgán);

9.2.5.8 období, během něhož výrobce shromažďoval informace;

9.2.5.9 období výroby vozidel, na které se vztahují informace od výrobce (např. vozidla vyrobená v průběhu kalendářního roku 2007);

9.2.5.10 výrobcův postup kontroly shodnosti v provozu, který musí obsahovat: a) způsob lokalizace vozidla; b) kritéria pro výběr a odmítnutí vozidel; c) druh zkoušek a postupů použitých v programu; d) kritéria výrobce pro přijetí/odmítnutí vozidel patřících do rodiny vozidel v provozu; e) zeměpisné(á) území, odkud výrobce získával informace; f) velikost vzorku a použitý plán odběru vzorků;

9.2.5.11 výsledky výrobcova postupu kontroly shodnosti v provozu, který musí obsahovat: a) identifikaci vozidel zařazených do programu (ať již byla nebo nebyla zkoušena). Tato identifikace musí obsahovat tyto informace: i) název modelu, ii) identifikační číslo vozidla (VIN), iii) poznávací značku vozidla, iv) datum výroby, v) region, ve kterém je používáno (pokud je znám), vi) pneumatiky namontované na vozidle; b) důvod(y), proč určité vozidlo nebylo zařazeno do vzorku; c) servisní záznamy každého vozidla ze vzorku (včetně veškerých úprav); d) historii oprav každého vozidla ze vzorku (pokud je známa); e) údaje o zkouškách, včetně následujících údajů: i) datum zkoušky, ii) místo zkoušky, iii) nájezd podle palubního počitadla ujetých kilometrů, iv) specifikace paliva použitého při zkoušce (např. zkušební referenční palivo nebo běžně prodávané palivo), v) podmínky při zkoušce (teplota, vlhkost, setrvačná hmotnost dynamometru), vi) nastavení dynamometru (např. nastavení výkonu), vii) výsledky zkoušky (od nejméně tří různých vozidel z každé rodiny).

9.2.5.12 záznamy údajů systému OBD.

9.3 Výběr vozidel pro zkoušku shodnosti v provozu

9.3.1 Informace shromážděné výrobcem musí být dostatečně vyčerpávající, aby bylo zajištěno, že výkon v provozu bude možno vyhodnotit pro běžné podmínky používání podle odstavce 9.2. Výrobcem provedený vzorek musí pocházet alespoň od dvou smluvních stran s podstatně odlišnými podmínkami provozu vozidla. Při výběru smluvních stran je třeba zohlednit takové faktory, jako jsou rozdíly v palivech, podmínkách okolí, průměrné jízdní rychlosti a rozdílnost jízdy ve městě a na dálnicích.

9.3.2 Při výběru smluvních stran pro výběr vzorků vozidel může výrobce vybrat vozidla od smluvní strany, která je považována za obzvláště reprezentativní. V tomto případě výrobce schvalovacímu orgánu, který udělil schválení typu, prokáže, že výběr je reprezentativní (např. tím, že se příslušný trh vyznačuje nejvyšším ročním prodejem dané rodiny vozidel na území příslušné smluvní strany). Pokud rodina vozidel v provozu vyžaduje, aby byl vyzkoušen více než jeden soubor vzorků, jak uvádí odstavec 9.3.5, vozidla v druhém a třetím souboru vzorků musí odrážet odlišné podmínky provozu vozidla než ty, které byly vybrány v případě prvního vzorku.

9.3.3 Zkoušení emisí lze provést ve zkušebním zařízení na jiném trhu či v jiné oblasti, než kde byla vozidla vybrána.

9.3.4 Zkoušky shodnosti v provozu prováděné výrobcem musí být prováděny podle výrobního cyklu příslušných typů vozidel v rámci dané rodiny vozidel v provozu. Období mezi započetím dvou zkoušek shodnosti v provozu nesmí být delší než 18 měsíců. V případě typů vozidel, na které se vztahuje rozšíření schválení typu nevyžadující zkoušku emisí, lze toto období prodloužit až na 24 měsíců.

9.3.5 Při uplatňování statistického postupu definovaného v dodatku 4 závisí počet souborů vzorků na ročním objemu prodeje rodiny vozidel v provozu na území regionální organizace (např. Evropského společenství), jak je definováno v následující tabulce:

Počet ročně registrovaných vozidel Počet souborů vzorků Do 100 000 1 100 001 do 200 000 2 Nad 200 000 3

9.4 Na základě kontroly uvedené v odstavci 9.2 učiní schvalovací orgán jedno z následujících rozhodnutí či kroků:

a) rozhodne, že shodnost v provozu typu vozidla nebo rodiny vozidel v provozu je uspokojivá a nemusí se podnikat žádná další opatření;

b) rozhodne, že údaje předložené výrobcem jsou k rozhodnutí nedostatečné a vyžádá si od výrobce doplňující informace nebo údaje ze zkoušek;

c) rozhodne na základě údajů z kontrolní zkoušky schvalovacího orgánu nebo smluvní strany, že údaje předložené výrobcem jsou k rozhodnutí nedostatečné, a vyžádá si od výrobce doplňující informace nebo údaje ze zkoušek;

d) rozhodne, že shodnost v provozu typu vozidla, které patří do rodiny vozidel v provozu, je neuspokojivá, a pak se takový typ vozidla zkouší podle dodatku 3.

9.4.1 Pokud se považuje za nezbytné, aby se provedly zkoušky typu I k ověření, zda zařízení pro regulaci emisí splňují požadavky na jejich činnost v provozu, musí být tyto zkoušky provedeny zkušebním postupem splňujícím statistická kritéria definovaná v dodatku 2.

9.4.2 Schvalovací orgán ve spolupráci s výrobcem vybere vzorek z vozidel s dostatečným počtem najetých kilometrů, u nichž může být rozumně zaručeno, že byla používána za běžných podmínek. S výrobcem musí být konzultován výběr vozidel ve vzorku a musí mu být umožněno zúčastnit se těchto potvrzujících zkoušek.

9.4.3 Výrobce je oprávněn za dozoru schvalovacího orgánu provést zkoušky, i destruktivní povahy, na těch vozidlech, jejichž úroveň emisí překračuje mezní hodnoty, za účelem stanovení možných příčin zhoršení, které nemohou být přičítány samotnému výrobci (např. používání olovnatého benzinu před konáním zkoušek). Tam, kde výsledky zkoušek potvrdí takové příčiny, vyjmou se tyto výsledky z kontroly shodnosti.

10. POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY

10.1 Nejsou-li splněny požadavky odstavce 8.1 výše nebo jestliže vozidlo opatřené značkou schválení nevyhoví při zkouškách předepsaných v odstavci 8.1.1 výše, může být schválení udělené typu vozidla podle této změny odňato.

10.2 Pokud některá smluvní strana dohody, která uplatňuje tento předpis, odejme schválení, které dříve udělila, musí o tom neprodleně informovat ostatní smluvní strany, které tento předpis uplatňují, a to prostřednictvím formuláře sdělení podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

11. DEFINITIVNÍ UKONČENÍ VÝROBY

Pokud držitel schválení zcela ukončí výrobu typu vozidla schváleného podle tohoto předpisu, musí o tom informovat orgán, který schválení udělil. Po obdržení takového sdělení uvědomí tento orgán o této skutečnosti ostatní smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, kopiemi zprávy vyhotovené na formuláři podle vzoru v příloze 2 tohoto předpisu.

12. PŘECHODNÁ USTANOVENÍ

12.1 Obecná ustanovení

12.1.1 Od data vstupu v platnost série změn 06 nesmí žádná smluvní strana, která uplatňuje tento předpis, zamítnout udělit schválení podle tohoto předpisu změněného sérií změn 06.

12.2 Zvláštní ustanovení

12.2.1 Smluvní strany, které používají tento předpis mohou pokračovat v udělování schválení vozidlům, která vyhovují předchozím zněním tohoto předpisu, za podmínky, že jsou tato vozidla určena k vývozu do zemí, které ve svých vnitrostátních předpisech uplatňují související požadavky.

13. NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ SCHVALOVACÍCH ZKOUŠEK A NÁZVY A ADRESY SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ

Smluvní strany dohody z roku 1958, které používají tento předpis, sdělí sekretariátu Organizace spojených národů názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění schvalovacích zkoušek, jakož i názvy a adresy správních orgánů, které schválení udělují a jimž se zasílají formuláře potvrzující udělení schválení nebo rozšíření či odmítnutí nebo odejmutí schválení vydané v jiných zemích.

(1) Podle definice v příloze 7 Souborné rezoluce pro konstrukci vozidel (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2, naposledy pozměněný dokumentem Amend. 4).

(2) Schválení A bylo zrušeno. Série změn 05 tohoto předpisu zakazuje používání olovnatého benzinu.

(3) Podle definice v příloze 7 Souborné rezoluce pro konstrukci vozidel (R.E.3), (dokument TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2, naposledy pozměněný dokumentem Amend. 4).

(4) 1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 10 pro Srbsko, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 14 pro Švýcarsko, 15 (neobsazeno), 16 pro Norsko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 22 pro Ruskou federaci, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 25 pro Chorvatsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 28 pro Bělorusko, 29 pro Estonsko, 30 (neobsazeno), 31 pro Bosnu a Hercegovinu, 32 pro Lotyšsko, 33 (neobsazeno), 34 pro Bulharsko, 35 (Kazachstán), 36 pro Litvu, 37 pro Turecko, 38 (neobsazeno), 39 pro Ázerbajdžán, 40 pro Bývalou Jugoslávskou republiku Makedonii, 41 (neobsazeno), 42 pro Evropské společenství (schválení udělují jeho členské státy a užívají své příslušné EHK symboly), 43 pro Japonsko, 44 (neobsazeno), 45 pro Austrálii, 46 pro Ukrajinu, 47 pro Jižní Afriku, 48 pro Nový Zéland, 49 pro Kypr, 50 pro Maltu a 51 pro Korejskou republiku, 52 pro Malajsii, 53 pro Thajsko, 54 a 55 (neobsazeno), 56 pro Černou Horu, 57 (neobsazeno) a 58 pro Tunisko. Dalším státům se přidělí čísla v pořadí, ve kterém budou ratifikovat nebo přistupovat k Dohodě o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat a/nebo používat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení udělených na základě těchto pravidel. Takto přidělená čísla sdělí tajemník Organizace spojených národů smluvním stranám dohody.

(5) Je-li dvoupalivové vozidlo zkombinováno s vozidlem flex fuel, platí požadavky pro obě zkoušky.

(6) Toto ustanovení je dočasné, později budou navrženy další požadavky na bionaftu a vodík.

(7) K této zkoušce se použije palivo vhodné pro nižší okolní teploty. Pokud není specifikováno referenční palivo zimního druhu, dohodne se druh paliva pro tuto zkoušku mezi schvalovacím orgánem a výrobcem podle aktuální tržní specifikace. Vývoj referenčního paliva pro toto použití probíhá.

(8) U zážehových motorů se mezní hodnoty hmotnosti částic vztahují pouze na vozidla s motorem s přímým vstřikováním.

(9) Kromě vozidel určených k přepravě více než šesti osob a vozidel, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2 500 kg.

(10) A vozidla kategorie M1 uvedená v poznámce 1).

(11) Hodnota lambda se vypočte touto zjednodušenou Brettschneiderovou rovnicí:

přičemž:

[] = koncentrace v objemových procentech K1 = faktor konverze pro převod z měření NDIR na měření FID (podle výrobce měřicího zařízení), Hcv = poměr atomové hmotnosti vodíku k uhlíku, a) pro benzin (E5) 1,89 b) pro LPG 2,53 c) pro NG/biometan 4,0 d) pro etanol (E85) 2,74 Ocv = poměr atomové hmotnosti kyslíku k uhlíku, a) pro benzin (E5) 0,016 b) pro LPG 0,0 c) pro NG/biometan 0,0 d) pro etanol (E85) 0,39

Dodatek 1 Postup k ověření požadavků na shodnost výroby, pokud je směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem vyhovující 1. Tento dodatek popisuje postup, který se použije k ověření požadavků na shodnost výroby pro zkoušku typu I, pokud je vyhovující směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem. 2. Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že bude přijata série s 65 % vadných výrobků, je 0 (riziko spotřebitele = 10 %). 3. Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v tabulce 1 v odstavci 5.3.1.4 tohoto předpisu se použije následující postup (viz obrázek 2 tohoto předpisu). Význam symbolů: L = přirozený logaritmus mezní hodnoty pro znečišťující látku, xi = přirozený logaritmus měřené hodnoty pro i-té vozidlo souboru vzorků, s = odhadnutá směrodatná odchylka výroby (po stanovení přirozených logaritmů měřených hodnot), n = velikost vzorku. 4. Pro soubor vzorků se vypočte statistický údaj zkoušek, který kvantifikuje součet směrodatných odchylek od mezní hodnoty a který je definován takto: 5. Pak: 5.1 Je-li statistický výsledek zkoušky větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce 1/1, bylo dosaženo kritéria vyhovění pro danou znečišťující látku. 5.2 Je-li statistický výsledek zkoušek menší než hodnota kritéria nevyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce 1/1, bylo dosaženo kritéria nevyhovění pro danou znečišťující látku; nastane-li jiný případ, provede se zkouška na dalším vozidle a provede se nový výpočet, s velikostí souboru zvýšenou o jeden vzorek. Tabulka 1/1 Celkový počet zkoušených vozidel (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění Hodnota kritéria nevyhovění 3 3,327 –4,724 4 3,261 –4,79 5 3,195 –4,856 6 3,129 –4,922 7 3,063 –4,988 8 2,997 –5,054 9 2,931 –5,12 10 2,865 –5,185 11 2,799 –5,251 12 2,733 –5,317 13 2,667 –5,383 14 2,601 –5,449 15 2,535 –5,515 16 2,469 –5,581 17 2,403 –5,647 18 2,337 –5,713 19 2,271 –5,779 20 2,205 –5,845 21 2,139 –5,911 22 2,073 –5,977 23 2,007 –6,043 24 1,941 –6,109 25 1,875 –6,175 26 1,809 –6,241 27 1,743 –6,307 28 1,677 –6,373 29 1,611 –6,439 30 1,545 –6,505 31 1,479 –6,571 32 –2,112 –2,112

Dodatek 2 Postup k ověření požadavků na shodnost výroby, pokud je směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem buď nevyhovující nebo není k dispozici 1. Tento dodatek popisuje postup, který se použije pro ověření požadavků na shodnost výroby zkouškou typu I, pokud důkaz směrodatné odchylky výroby, který uvedl výrobce, je buď nevyhovující, nebo není k dispozici. 2. Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že bude přijata série s 65 % vadných výrobků, je 0 (riziko spotřebitele = 10 %). 3. Uvažuje se s logaritmicko-normálním rozdělením naměřených hodnot znečišťujících látek uvedených v tabulce 1 v odstavci 5.3.1.4 tohoto předpisu a tyto hodnoty se musí nejdříve transformovat stanovením jejich přirozených logaritmů. Písmenné značky m0 a m značí minimální a maximální velikosti souboru vzorků (m0 = 3 a m = 32) a písmenná značka n značí počet vzorků aktuálního souboru. 4. Jsou-li přirozené logaritmy měřených hodnot v sérii x1, x2..., xi a L je přirozený logaritmus mezní hodnoty dané znečišťující látky, pak platí: d1 = x1 – L a 5. Tabulka 1/2 udává hodnoty kritéria vyhovění (An) a nevyhovění (Bn) v závislosti na velikosti posuzovaného vzorku. Statistickým údajem zkoušky je poměr a použije se k určení, zda série vyhovuje nebo nevyhovuje, následujícím způsobem: Pro mo ≤ n ≤ m i) série je vyhovující, jestliže ii) série je nevyhovující, jestliže iii) další měření je nutné, jestliže 6. Poznámky Následující rekurzivní vzorce jsou užitečné pro výpočet postupných hodnot statistického údaje zkoušek: (n = 2, 3, …; ; V1 = 0) Tabulka 1/2 Minimální velikost vzorku = 3 Velikost vzorků (n) Hodnota kritéria vyhovění (An) Hodnota kritéria nevyhovění (Bn) 3 –0,80381 16,64743 4 –0,76339 7,68627 5 –0,72982 4,67136 6 –0,69962 3,25573 7 –0,67129 2,45431 8 –0,64406 1,94369 9 –0,61750 1,59105 10 –0,59135 1,33295 11 –0,56542 1,13566 12 –0,53960 0,97970 13 –0,51379 0,85307 14 –0,48791 0,74801 15 –0,46191 0,65928 16 –0,43573 0,58321 17 –0,40933 0,51718 18 –0,38266 0,45922 19 –0,35570 0,40788 20 –0,32840 0,36203 21 –0,30072 0,32078 22 –0,27263 0,28343 23 –0,24410 0,24943 24 –0,21509 0,21831 25 –0,18557 0,18970 26 –0,15550 0,16328 27 –0,12483 0,13880 28 –0,09354 0,11603 29 –0,06159 0,09480 30 –0,02892 0,07493 31 0,00449 0,05629 32 0,03876 0,03876

Dodatek 3 Kontrola shodnosti vozidel v provozu 1. ÚVOD Tento dodatek stanoví kritéria uvedená v odstavci 8.2.7 tohoto předpisu pro výběr vozidel ke zkouškám a postupy pro kontrolu shodnosti v provozu. 2. VÝBĚROVÁ KRITÉRIA Kritéria pro přijetí vybraného vozidla jsou definována v odstavcích 2.1 až 2.8 tohoto dodatku. Informace se získávají při kontrole vozidla a rozhovorem s vlastníkem/řidičem. 2.1 Vozidlo musí být stejného typu jako vozidlo, které bylo typově schváleno podle tohoto předpisu a pro které byl vystaven certifikát o shodě v souladu s dohodou z roku 1958. Musí být registrováno a provozováno v zemi smluvních stran. 2.2 Vozidlo musí mít najeto alespoň 15 000 km nebo být v provozu nejméně šest měsíců, podle toho, co nastane později, a nesmí mít najeto více než 100 000 km nebo být v provozu déle než pět let, podle toho, co nastane dříve. 2.3 Musí být k dispozici zápis o údržbě, aby se prokázalo, že vozidlo bylo řádně udržováno, tj. bylo udržováno podle pokynů výrobce. 2.4 Vozidlo nesmí vykazovat žádné známky nevhodného používání (tj. závodění, přetěžování, chybné tankování nebo další nesprávné používání) nebo jiné faktory (např. nedovolené zásahy), které by mohly ovlivnit stav emisí. U vozidel vybavených systémem OBD se berou v úvahu chybové kódy a stav ujetých kilometrů uložené v počítači. Vozidlo nesmí být vybráno ke zkoušce, pokud informace uložené v počítači ukazují, že vozidlo bylo provozováno po uložení chybového kódu a nebylo včas opraveno. 2.5 Nesmí se neoprávněně provádět větší opravy motoru nebo vozidla. 2.6 Obsah olova a síry v odebraném vzorku paliva z nádrže vozidla musí odpovídat platným normám a nesmí být nalezeny žádné důkazy o chybném tankování. Kontroly lze provést ve výfukovém potrubí apod. 2.7 Nesmí se objevit žádné známky problémů, které by mohly ohrozit bezpečnost pracovníků zkušebny. 2.8 Všechny části zařízení proti znečisťujícím látkám na vozidle musejí být ve shodě s příslušným schválením typu. 3. DIAGNOSTIKA A ÚDRŽBA Před zahájením měření emisí z výfuku musí být provedena diagnostika a běžná údržba na vozidlech určených ke zkouškám podle postupu stanoveného v odstavcích 3.1 až 3.7 níže. 3.1 Provedou se tyto kontroly: vzduchový filtr, všechny pohonné řemeny, stav hladin všech kapalin, víčko chladiče, celistvost všech podtlakových hadic a elektrického vedení souvisejícího se zařízením proti znečisťujícím látkám; dále se zkontroluje, zda zapalování, dávkování paliva a díly zařízení proti znečisťujícím látkám nejsou špatně seřízeny nebo zda na nich nebyl proveden nedovolený zásah. Všechny nesrovnalosti musí být zaznamenány. 3.2 Přezkouší se správná funkce systému OBD. Všechny nesprávné funkce v paměti systému OBD musí být zaznamenány a musí být provedeny potřebné opravy. Pokud čidlo nesprávné funkce systému OBD zaznamená během stabilizačního cyklu chybu, může být chyba identifikována a opravena. Zkouška se může opakovat a použijí se výsledky z opraveného vozidla. 3.3 Zkontroluje se zapalovací systém a vadné součástky musejí být vyměněny, např. zapalovací svíčky, kabely atd. 3.4 Zkontroluje se komprese. Pokud jsou výsledky neuspokojivé, vozidlo se odmítne. 3.5 Zkontrolují se parametry motoru a případně seřídí podle pokynů výrobce. 3.6 Zbývá-li do plánované údržby vozidla ujetí nejvýše 800 km, tato údržba se provede podle pokynů výrobce. Bez ohledu na stav počítadla kilometrů může být na žádost výrobce vyměněn olejový a vzduchový filtr. 3.7 Neakceptuje-li výrobce běžně prodávané palivo, nahradí se po přejímce vozidla referenčním palivem vhodným pro zkoušku emisí. 3.8 U vozidel vybavených periodicky se regenerujícími systémy ve smyslu odstavce 2.20, musí se ověřit, zda se vozidlo neblíží k periodě regenerace. (Výrobce musí mít možnost toto potvrdit). 3.8.1 Pokud tomu tak je, musí být vozidlo v provozu až do konce regenerace. Pokud k regeneraci dojde v průběhu měření emisí, musí se vykonat další zkouška, aby se potvrdilo, že regenerace byla skončena. Potom se vykoná úplná nová zkouška a výsledky první a druhé zkoušky se nevezmou v úvahu. 3.8.2 Alternativně k odstavci 3.8.1, pokud se vozidlo blíží k fázi regenerace, může výrobce požádat, aby se vykonal zvláštní stabilizační cyklus k vyvolání této regenerace (např. se k tomu použije jízda při vysokých otáčkách, s velkým zatížením). Výrobce může požádat, aby se zkouška vykonala bezprostředně po regeneraci nebo po stabilizačním cyklu upřesněném výrobcem a po normální stabilizaci pro zkoušku. 4. ZKOUŠENÍ V PROVOZU 4.1 Pokládá-li se za nezbytné provést kontrolu na vozidlech, provedou se zkoušky emisí podle přílohy 4a tohoto předpisu se stabilizovanými vozidly vybranými podle požadavků odstavců 2 a 3 tohoto dodatku. Stabilizační cykly, které doplňují cykly uvedené v odstavci 6.3 přílohy 4a tohoto předpisu, budou povoleny pouze tehdy, jsou-li reprezentativní pro běžný jízdní provoz. 4.2 U vozidel vybavených systémem OBD může být kontrolována z hlediska specifikací použitých při schvalování typu řádná funkčnost indikace chybné funkce atd. ve vztahu k úrovni emisí (např. hranice indikace chybné funkce definované v příloze 11 tohoto předpisu). 4.3 Palubní diagnostický systém může být zkoušen např. na překročení příslušných mezních hodnot emisí bez indikace chybné funkce, na systematickou chybnou aktivaci indikace chybné funkce a na odhalené chybné nebo poškozené součásti palubního diagnostického systému. 4.4 Pokud díl nebo systém pracují způsobem, který není uveden mezi údaji v certifikátu schválení typu a/nebo ve schvalovací dokumentaci k tomuto typu vozidla a tato odchylka není podle dohody z roku 1958 povolena a systémem OBD nebyla signalizována chybná funkce, nesmí se tento díl nebo systém před zkouškou emisí vyměnit, kromě případu, kdy bylo zjištěno, že na dílu nebo systému byl proveden nedovolený zásah nebo že byl poškozen takovým způsobem, že systém OBD nezjistí vzniklou chybu. 5. VYHODNOCENÍ VÝSLEDKŮ 5.1 Výsledky zkoušky se vyhodnotí postupem podle dodatku 4. 5.2 Výsledky zkoušky se nesmějí násobit faktorem zhoršení. 5.3 U periodicky se regenerujících systémů definovaných v odstavci 2.20 se výsledky vynásobí faktory Ki určenými při udělení schválení typu. 6. PLÁN NÁPRAVNÝCH OPATŘENÍ 6.1 Pokud se zjistí, že více než jedno vozidlo má velmi odchylné emise a které buď a) splňuje požadavky odstavce 3.2.3 dodatku 4, přičemž schvalovací orgán i výrobce se shodují, že nadměrné emise mají stejnou příčinu, nebo b) splňuje požadavky odstavce 3.2.4 dodatku 4, a pokud schvalovací orgán určil, že nadměrné emise mají tutéž příčinu, požádá schvalovací orgán výrobce, aby mu předložil plán nápravných opatření, jimiž se stav neshodnosti odstraní. 6.2 Plán nápravných opatření musí být předložen schvalovacímu orgánu nejpozději do 60 pracovních dnů od data oznámení uvedeného v odstavci 6.1 výše. Schvalovací orgán musí do 30 pracovních dnů tento plán nápravných opatření schválit nebo odmítnout. Pokud však výrobce schvalovacímu orgánu řádně prokáže, že je potřebný delší čas k prozkoumání nevyhovění tak, aby mohl být předložen plán nápravných opatření, povolí se prodloužení. 6.3 Nápravná opatření se musí použít u všech vozidel, u nichž lze očekávat stejnou závadu. Musí se vyhodnotit, zde je potřebné změnit dokumentaci schválení typu. 6.4 Výrobce musí poskytnout kopii všech zpráv týkajících se plánu nápravných opatření a musí také vést záznamy o stahování vozidel a posílat pravidelné zprávy schvalovacímu orgánu o stavu prováděných opatření. 6.5 Plán nápravných opatření musí zahrnovat požadavky uvedené v odstavcích 6.5.1 až 6.5.11. Výrobce musí plánu nápravných opatření přidělit jednoznačné identifikační označení nebo číslo. 6.5.1 Popis všech typů vozidel zahrnutých do plánu nápravných opatření. 6.5.2 Popis zvláštních modifikací, změn, oprav, úprav, seřízení nebo dalších změn, které mají být provedeny, aby vozidla byla shodná, včetně stručného přehledu údajů a technických studií, které podpoří rozhodnutí výrobce s ohledem na zvláštní opatření k nápravě neshodnosti. 6.5.3 Popis způsobu, jakým výrobce informuje majitele vozidel. 6.5.4 Případně popis správné údržby nebo používání, které výrobce stanoví jako podmínku nároku na opravu v rámci plánu nápravných opatření, a vysvětlení důvodů, které vedou výrobce ke stanovení takové podmínky. Nesmí být vyžadována žádná údržba nebo podmínky používání kromě takových, které prokazatelně souvisejí s neshodností a s nápravnými opatřeními. 6.5.5 Popis postupu, který mají majitelé vozidel použít, aby dosáhli nápravy neshodnosti. Popis musí obsahovat datum, po kterém smějí být použita nápravná opatření, předpokládanou dobu oprav v servisu a místo oprav. Oprava musí být provedena bez průtahů, v přiměřené lhůtě po dodání vozidla. 6.5.6 Kopie informací předaných majiteli vozidla. 6.5.7 Stručný popis systému používaného výrobcem k zajištění odpovídající dodávky součástí nebo systémů sloužících k nápravné akci. Je nutno uvést, kdy daná dodávka dílů nebo systémů umožní zahájit opravy. 6.5.8 Kopie všech instrukcí rozeslaných osobám, které provádějí opravu. 6.5.9 Popis dopadu navržených nápravných opatření na emise, spotřebu paliva, jízdní vlastnosti a bezpečnost každého typu vozidla, kterého se týká plán nápravných opatření, včetně údajů, technických studií atd., které podporují tyto závěry. 6.5.10 Všechny další informace, zprávy nebo údaje, které může schvalovací orgán rozumně pokládat za potřebné k vyhodnocení plánu nápravných opatření. 6.5.11 Pokud plán nápravných opatření zahrnuje i stažení vozidel z provozu, musí být schvalovacímu orgánu předložen popis metody záznamů oprav. Pokud se použije štítek, předloží se příklad štítku. 6.6 Výrobce může být požádán, aby provedl přiměřené a nezbytné zkoušky součástí a vozidel, na nichž byly provedeny navržené změny, opravy nebo úpravy, aby prokázal účinnost těchto změn, oprav nebo úprav. 6.7 Výrobce je odpovědný za uchovávání záznamů o každém navráceném a opraveném vozidle a o dílně, ve které byla oprava provedena. Schvalovací orgán musí mít na požádání přístup k záznamům po dobu pěti let od zavedení plánu nápravných opatření. 6.8 Oprava a úprava nebo přidání nového zařízení se musí zaznamenat v osvědčení, které předává výrobce majiteli vozidla.

Dodatek 4 Statistický postup zkoušek shodnosti vozidel v provozu 1. Tento dodatek popisuje postup ověřování požadavků na shodnost vozidel v provozu pro zkoušku typu I. 2. Provádějí se tyto dva odlišné postupy: i) jeden z nich se týká vozidel vybraných ve vzorku, která kvůli závadě z hlediska emisí způsobují velkou odchylku ve výsledcích (odstavec 3 níže), ii) druhý se týká celého vzorku (odstavec 4 níže). 3. Postup u vozidel, která mají ve vzorku velkou odchylku emisí 3.1 Ze vzorku o minimálním počtu tří vozidel a maximálním počtu vozidel, který se stanoví postupem podle odstavce 4, se namátkově vybere vozidlo a změří se emise stanovených znečišťujících látek s cílem zjistit, zda vozidlo má velmi odchylné emise. 3.2 Vozidlo je považováno za vozidlo s velmi odchylnými emisemi, pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 3.2.1. 3.2.1 U vozidel, jejichž typ byl schválen podle mezních hodnot uvedených v tabulce 1 v odstavci 5.3.1.4, se za vozidlo s velmi odchylnými emisemi považuje vozidlo, u něhož je překročena daná mezní hodnota pro kteroukoli stanovenou znečišťující látku vynásobená faktorem 1,5. 3.2.2 Zvláštní případ vozidla, u něhož byly naměřeny emise kterékoli stanovené znečišťující látky v „mezilehlé zóně“ (1). 3.2.2.1 Jestliže vozidlo splňuje podmínky tohoto odstavce, musí se určit příčina nadměrných emisí a ze vzorku se namátkově vybere jiné vozidlo. 3.2.2.2 Pokud podmínky tohoto odstavce splňuje více než jedno vozidlo, musí správní orgán a výrobce stanovit, zda příčina nadměrných emisí je nebo není u obou vozidel stejná. 3.2.2.2.1 Pokud se správní orgán a výrobce shodnou, že příčina nadměrných emisí je stejná, je vzorek považován za nevyhovující a použije se plán nápravných opatření uvedený v odstavci 6 dodatku 3. 3.2.2.2.2 Jestliže se správní orgán a výrobce nemohou shodnout, jaká je příčina nadměrných emisí jednotlivého vozidla nebo zda příčiny u více vozidel jsou stejné, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud ještě nebylo dosaženo maximální velikosti vzorku. 3.2.2.3 Pokud se našlo jen jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto odstavce nebo pokud se našlo více takových vozidel a správní orgán a výrobce se shodují, že jsou u těchto vozidel rozdílné příčiny, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud již nebyl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku. 3.2.2.4 Jestliže byl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku a nenašlo se více než jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto odstavce, a nadměrné emise mají stejnou příčinu, považuje se vzorek za vyhovující z hlediska požadavků odstavce 3 tohoto dodatku. 3.2.2.5 Jestliže se v kterémkoli okamžiku vyčerpá původní velikost vzorku, připojí se k původnímu vzorku další vozidlo a vybere se toto vozidlo. 3.2.2.6 Kdykoli se ze vzorku vybírá další vozidlo, použije se na zvětšený vzorek statistický postup podle odstavce 4 tohoto dodatku. 3.2.3 Zvláštní případ vozidla, u něhož byly naměřeny emise kterékoli stanovené znečišťující látky v „zóně nevyhovění“ (2). 3.2.3.1 Pokud vozidlo splňuje podmínky tohoto odstavce, určí správní orgán příčinu nadměrných emisí a ze vzorku se namátkově vybere jiné vozidlo. 3.2.3.2 Pokud podmínky tohoto odstavce splňuje více než jedno vozidlo a správní orgán určí, že nadměrné emise mají tutéž příčinu, musí být výrobce informován, že vzorek je považován za nevyhovující, zároveň s odůvodněním tohoto rozhodnutí, a použije se plán nápravných opatření uvedený v odstavci 6 dodatku 3. 3.2.3.3 Pokud se našlo jen jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto odstavce, nebo pokud se našlo více takových vozidel a správní orgán určil, že jde o rozdílné příčiny, vybere se namátkově jiné vozidlo ze vzorku, pokud již nebyl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku. 3.2.3.4 Jestliže byl dosažen maximální počet vozidel ve vzorku a nenašlo se více než jedno vozidlo, které splňuje podmínky tohoto odstavce, a nadměrné emise mají stejnou příčinu, považuje se vzorek za vyhovující z hlediska požadavků odstavce 3 tohoto dodatku. 3.2.3.5 Jestliže se v kterémkoli okamžiku vyčerpá původní velikost vzorku, připojí se k původnímu vzorku další vozidlo a vybere se toto vozidlo. 3.2.3.6 Kdykoli se ze vzorku vybírá další vozidlo, použije se na zvětšený vzorek statistický postup podle odstavce 4 tohoto dodatku. 3.2.4 Kdykoli se zjistí, že vozidlo nemá velmi odchylné emise, ze vzorku se namátkově odebere jiné vozidlo. 3.3 Najde-li se vozidlo s velmi odchylnými emisemi, stanoví se příčina nadměrných emisí. 3.4 Najde-li se více vozidel s velmi odchylnými emisemi ze stejné příčiny, vzorek se považuje za nevyhovující. 3.5 Najde-li se pouze jedno vozidlo s velmi odchylnými emisemi nebo najde-li se více než jedno vozidlo s velmi odchylnými emisemi, jejichž příčiny jsou však rozdílné, přidá se ke vzorku další vozidlo, pokud již nebylo dosaženo maximální velikosti vzorku. 3.5.1 Najde-li se v rozšířeném vzorku více než jedno vozidlo s velmi odchylnými emisemi ze stejné příčiny, považuje se vzorek za nevyhovující. 3.5.2 Jestliže se v maximální velikosti vzorku nenašlo více než jedno vozidlo s velmi odchylnými emisemi, jejichž příčina je stejná, považuje se vzorek s ohledem na požadavky odstavce 3 tohoto dodatku za vyhovující. 3.6 Kdykoliv se zvětšuje velikost vzorku kvůli požadavkům odstavce 3.5, použije se na rozšířený vzorek statistický postup podle odstavce 4 níže. 4. Postup, při němž se ve vzorku nevyhodnocují odděleně vozidla s velkou odchylkou emisí 4.1 Při minimálním počtu vzorků 3 je postup odběru vzorku nastaven tak, že pravděpodobnost, že série se 40 % vadných výrobků vyhoví při zkoušce, je 0,95 (riziko výrobce = 5 %) a pravděpodobnost, že bude přijata série s 75 % vadných výrobků, je 0,15 (riziko spotřebitele = 15 %). 4.2 Pro každou ze znečisťujících látek uvedených v odstavci 5.3.1.4 tohoto předpisu se použije následující postup (viz obrázek 4/2 níže). Přičemž: L = mezní hodnota pro znečišťující látku, xi = naměřená hodnota pro i-té vozidlo ze vzorku, n = velikost vzorku. 4.3 Pro vzorek vozidel se vypočte statistický údaj, který kvantifikuje počet nevyhovujících vozidel, tj. xi > L. 4.4 Pak: i) pokud tento statistický údaj není větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost souboru vzorků v následující tabulce, dosáhlo se u dané znečisťující látky kritéria vyhovění, ii) pokud se statistický údaj rovná hodnotě kritéria nevyhovění uvedené pro velikost souboru vzorků v následující tabulce, nebo je větší než tato hodnota, dosáhlo se u dané znečisťující látky kritéria nevyhovění, iii) v jiných případech se zkouší další vozidlo a postup se použije pro vzorek zvětšený o jedno vozidlo. V následující tabulce jsou vypočteny hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění podle mezinárodní normy ISO 8422:1991. 5. Vzorek se považuje za vyhovující, jestliže splnil požadavky odstavců 3 i 4 tohoto dodatku. Tabulka 4/1 Tabulka pro přijetí/odmítnutí v rámci plánu odběru vzorků podle atributů Celková velikost souboru vzorků Hodnota kritéria vyhovění Hodnota kritéria nevyhovění 3 0 — 4 1 — 5 1 5 6 2 6 7 2 6 8 3 7 9 4 8 10 4 8 11 5 9 12 5 9 13 6 10 14 6 11 15 7 11 16 8 12 17 8 12 18 9 13 19 9 13 20 11 12 Obrázek 4/1 Ověření shodnosti v provozu – postup kontroly Obrázek 4/2 Ověření shodnosti v provozu – výběr a zkoušky vozidel (1) „Zóna nevyhovění“ se pro každé vozidlo určí takto: Naměřená hodnota pro kteroukoli stanovenou znečišťující látku přesahuje úroveň, která je určena mezní hodnotou pro tutéž stanovenou znečišťující látku uvedenou v tabulce 1 v odstavci 5.3.1.4. a vynásobenou faktorem 2,5. (2) „Zóna nevyhovění“ se pro každé vozidlo určí takto: Naměřená hodnota pro kteroukoli stanovenou znečišťující látku přesahuje úroveň, která je určena mezní hodnotou pro tutéž stanovenou znečišťující látku uvedenou v tabulce 1 v odstavci 5.3.1.4. a vynásobenou faktorem 2,5.

Dodatek 5 Povinnosti týkající se shodnosti provozu 1. Proces ověření shodnosti v provozu je znázorněn na obr. 1. 2. Výrobce shromáždí veškeré informace, které jsou zapotřebí ke splnění požadavků této přílohy. Schvalovací orgán může vzít rovněž v úvahu informace z programů kontroly. 3. Schvalovací orgán provede všechny postupy a zkoušky nezbytné k tomu, aby byly splněny požadavky týkající se shodnosti v provozu (fáze 2 až 4). 4. V případě výskytu nesrovnalostí a neshod při posuzování dodaných informací bude schvalovací orgán požadovat vyjasnění od technické zkušebny, která zkoušku pro schválení typu prováděla. 5. Výrobce vypracuje a provede plán nápravných opatření. Tento plán musí být před provedením schválen schvalovacím orgánem (fáze 5). Obrázek 1 Znázornění procesu ověření shodnosti v provozu

Dodatek 6 Požadavky na vozidla, která v systému následného zpracování výfukových plynů používají činidlo 1. ÚVOD Tato příloha stanoví požadavky na vozidla, která ke snížení emisí používají v systému následného zpracování výfukových plynů činidlo. 2. UKAZATEL STAVU ČINIDLA 2.1 Vozidlo musí mít na přístrojové desce zvláštní ukazatel, který řidiče upozorní, že hladina činidla v nádrži je nízká, nebo že je nádrž prázdná. 3. SYSTÉM VAROVÁNÍ ŘIDIČE 3.1 Vozidlo musí být vybaveno systémem vizuálního varování, který řidiče upozorní, že hladina činidla je nízká a nádrž je nutné brzy doplnit, nebo že kvalita činidla neodpovídá kvalitě stanovené výrobcem. Systém varování může rovněž zahrnovat akustický prvek. 3.2 Signály systému varování musí nabývat na intenzitě s tím, jak se obsah činidla v nádrži blíží nule. Musí vyvrcholit varováním řidiče, které nelze snadno zrušit nebo ignorovat. Nesmí být možné systém vypnout, dokud nedojde k doplnění činidla. 3.3 Vizuální varování zobrazí zprávu upozorňující na nízkou hladinu činidla. Varování nesmí být stejné jako varování používané pro účely palubní diagnostiky nebo jiné údržby motoru. Varování musí být dostatečně zřetelné, aby řidič pochopil, že hladina činidla je nízká (např. „hladina močoviny je nízká“, „hladina AdBlue je nízká“ nebo „hladina činidla je nízká“). 3.4 Varovný systém nemusí být zpočátku aktivovaný nepřetržitě, ale varování se musí stupňovat, aby dosáhlo nepřetržitosti ve chvíli, kdy se hladina činidla blíží k bodu, v němž začíná účinkovat systém upozornění řidiče popsaný v odstavci 8. Zobrazí se jasné varovné upozornění (např. „doplňte močovinu“, „doplňte AdBlue“ nebo „doplňte činidlo“). Nepřetržitý varovný systém může být dočasně přerušen jinými varovnými signály, které zprostředkovávají důležité zprávy týkající se bezpečnosti. 3.5 Systém varování se musí spustit s časovým předstihem rovnajícím se ujetí nejméně 2 400 km předtím, než se nádrž činidla zcela vyprázdní. 4. IDENTIFIKACE NESPRÁVNÉHO ČINIDLA 4.1 Vozidlo musí obsahovat prostředek, jehož pomocí lze určit, zda činidlo ve voze odpovídá vlastnostem činidla deklarovaným výrobcem a zaznamenaným v příloze I tohoto předpisu. 4.2 Neodpovídá-li činidlo v nádrži minimálním požadavkům deklarovaným výrobcem, aktivuje se systém varování uvedený v odstavci 3 a zobrazí se zpráva s odpovídajícím varováním (např. „zjištěna nesprávná močovina“, „zjištěno nesprávné AdBlue“ nebo „zjištěno nesprávné činidlo“). Nedojde-li do ujetí 50 km od aktivace systému varování k úpravě kvality činidla, použijí se požadavky na upozornění řidiče stanovené v odstavci 8. 5. MONITOROVÁNÍ SPOTŘ