Sisällissodan tapahtumia Leino kuvasi myös romaanissa Punainen sankari (1919) ja eeppisessä runoelmassa Vanha pappi (1921). Punaisessa sankarissa päähenkilö, sosialisteihin lukeutuva tuomari, surmaa itsekunnioituksen säilyttääkseen raakalaismaisen punapäällikön, mutta joutuu maksamaan siitä hengellään punaisten teloituskomppanian edessä. Vanhassa papissa Leino maalaa lavean kuvan hämäläisestä pappilayhteisöstä, joka joutuu punaisten ”kadun rääsyläisten” ja ”esikaupunkien eläinkansan” piinaamaksi. Valkoisten sankariensa ”itseuhria” hän kuvasi runoelmassaan runebergiläiseen tyyliin voimakkaasti ihannoiden. Myös runokokoelma ”Vapauden kirja” (1918), johon Leino kokosi poliittis-valtiollisia runojaan kahdelta vuosikymmeneltä, heijasteli sisällissodan synnyttämiä ristiriitaisia tuntemuksia. Aikalaiskriitikko Huugo Jalkaselle se oli kuin ”noitarumpu”, josta tulevat sukupolvet saavat välittömän kuvan esi-isiensä kohtaloista ja heidän järkyttävistä kokemuksistaan.