בווינה לא נותרו בו רצון ולא כוח לחיות. חבריו התרחקו ממנו, ואף לנשים לא הייתה דריסת רגל בחייו בתקופה זו, שבה גזר על עצמו פרישות מוחלטת. ברשומותיו האחרונות כתב כי ""איש הגון, כאשר הוא חש בקלקלתו הגמורה, הריהו הולך מרצון לקראת המוות"".[דרוש מקור]