Šajā uzskaitījumā apkopoti Svētās Romas impērijas imperatori arī ķeizari (latīņu: Imperatores Romani Sacri, vācu: Römisch-deutscher Kaiser, no vārda ""cēzars""). Pirmais Eiropas rietumu daļas Romas imperators (latīņu: Imperator Romanorum) pēc Rietumromas impērijas sabrukuma bija 800. gadā kronētais Kārlis Lielais. Viņa mantinieku laikā imperatora tituls zaudēja nozīmi un kļuva par Itālijas karaļa pretendentu cīņu objektu. 962. gadā Otons I Romā tiek kronēts par imperatoru un sākas Svētās Romas impērija. Pirmos gadsimtus imperatoru kronēšana notika Romā, ja dažādu iemeslu dēļ tas nebija iespējams, impērijas valdnieks valdīja kā Romiešu karalis. Dažreiz no ievēlēšanas par Romiešu karali līdz kronēšanai par imperatoru pagāja vairāki gadi. Hābsburgu dinastijas imperatori tika kronēti impērijas zemēs, nedodoties uz Romu.