Silna većina modernih istraživanja u lingvistici uzima predominantno sinkronu perspektivu (fokusirajući se na jezik u određenoj točki u vremenu), a veći dio njih—djelomično zahvaljujući utjecaju Noama Chomskog—imaju za cilj formuliranje teorija kognitivnog procesiranja jezika. Ipak, jezik ne postoji u vakuumu ili samo u mozgu, pa pristupi poput kontaktne lingvistike, kreolnih znanosti, analize diskursa, socijalne interaktivne lingvistike i sociolingvistike istražuju jezik u njegovu socijalnom kontekstu. Sociolingvistika često koristi tradicionalnu kvantitativnu analizu u istraživanju učestalosti obilježja, dok se druge discipline poput kontaktne lingvistike fokusiraju na kvalitativnu analizu. Određena područja lingvistike stoga se mogu shvatiti kako jasno pripadaju društvenim znanostima, dok druga područja poput akustičke fonetike i neurolingvistike pripadaju prirodnim znanostima. Lingvistika tek sekundarno počiva na humanističkim znanostima koje su odigrale veliku ulogu u lingvističkim ispitivanjima u 19. i ranom 20. stoljeću. Ferdinand Saussure smatran je ocem moderne lingvistike.