Ordningen med kongelige kapeller ble godkjent ved et privilegium fra pave Clemens V for kong Håkon [Magnusson] 5. februar 1308. Prosten ved Apostelkirken i Bergen skulle være leder for kongens 14 kapeller, grunnlagt og dotert av ham selv eller hans far kong Magnus, nemlig kollegiatkirkene Apostelkirken i Bergen, Mariakirken i Oslo, Mikaelskirken i Tønsberg og Olavskirken på Avaldsnes, videre Peterskirken på Sørbø, Laurentiuskirken på Lista og i Laurentiuskirken i Egersund, Korskirken i Fana, Katarinakirken og Allehelgenskirken [i Bergen], Ludvigkirken på Tyssøy, Nikolaskirken på Herdla, Mariakirken i Troms og Stefankirken i Tønsberg. Prosten skulle fra nå av kalles kongelig kapellmagister (latin ""magister capellarum Regis""), han skal kunne bruke bispestav, mitra og ring i Apostelkirken i kongens nærvær og lyse velsignelsen slik biskopen gjør det, så sant der ikke er noen biskop til stede. Videre har han rett til å visitere kapellene og irettesette prostene og klerkene der når det gjelder mindre forseelser, likevel med forbehold om biskopens rettigheter i alt annet.