Etter at Stralsund overgav seg, ble det satt opp en dansk administrasjon under kommandant von Stöcken, og 1 028 svenske krigsfanger ble holdt i byen. Likevel var mange adel- og borgerfamilier, enten pommerske, svenske eller inngifte, lojale til Sverige. Det danske styret reagerte med å forby kontakt med Sverige og tvinge landeierne til å sverge troskap, ellers ville de miste landområdene sine eller bli kastet ut av landet. Mange emigrerte derfor til Sverige, blant annet de svenske fangene som klarte å rømme med hjelp av de lokale innbyggerne. Av 69 høyere svenske embetsmenn og offiserer i fangenskap i Stralsund i januar 1716, var det bare 31 tilbake i byen i mars året etter. Da de lokale innbyggerne fremdeles hadde tett kontakt med Sverige og hjalp svenske flyktninger, begynte danske vaktstyrker å patruljere kysten og iaktta trafikken til Sverige, før denne trafikken ble helt forbudt frem til 1719. Siden bare noen få adelsmenn hadde sverge troskap til Fredrik IV i august 1716, ga de danske myndighetene dem en tidsfrist, og i oktober begynte de å ekspropriere de som ikke hadde avlagt ed til danskekongen.