Najstariji preci roda Pteropus su iskopani imali su značajne razlike, kao rane prilagodbe letenju, kao što je rep za stabilizaciju. Najstariji veliki šišmiši datiraju od prije oko 35 miliona godina, ali prethodna praznina u fosilnim zapisima čini njihovu pravu lozu nepoznatom. Karakteristično je, da se sve vrste letećih lisica hrane samo nektarom, cvjetovima, polenom i voćem, što objašnjava njihovu ograničenu tropsku distribuciju. Nemaju sposobnost eholokacije, funkcije koja pomaže drugim predstavnicima podreda šišmiša, sitnih šišmiša, lociranje i hvatanje plijena, kao što su insekti u vazduhu. Umjesto toga, miris i vid su im vrlo dobro razvijeni. U potrazi za hranom, mogu doseći u dalju okolinu i do 60 kilometara. Kada locira hranu, leteća lisica je ""obruši"" u lišće i uzima je. Može se uhvatiti za ogranak zadnjim nogama, onda se obrće naglavačke i visi, crpeći hranu do dna, pridržavajući se za granu jednim od svojih zadnjih nogu ili kandžom palca na vrhu krila.