Ystävystyminen nousevan suomalaisen muusikko- ja taiteilijapolven edustajien Axel Gallénin, Jean Sibeliuksen, Robert Kajanuksen, Pekka Halosen ja Emil Wikströmin kanssa synnytti virikkeitä uudenlaiseen taiteelliseen ilmaisuun. Ajan karelianistis-uusromanttisen valtavirran mukana Leino alkoi syventyä kalevalaiseen aihepiiriin. Runonäytelmien Tuonelan joutsen (1898) ja Sota valosta (1900) on katsottu aloittaneen suomalaisen kirjallisen symbolismin. Realismia ja naturalismia vastaan suuntautunut yleiseurooppalainen taidesuuntaus kohdisti kiinnostuksen yleisinhimillisiin myytteihin ja ikivanhoihin tarinoihin, joiden uskottiin heijastelevan ihmiskunnan universaaleja tuntemuksia ja ideoita. Tämän mukaisesti myös Leino pyrki löytämään kalevalaisesta muinaissuomalaisuudesta aineksia oman aikansa tulkitsemiselle.