Melodije u 20. vijeku se sve više oslanjaju ""na kvalitativne dimenzije"", a s tim dimenzijama one ""preuzimaju uloge koje u muzici prije 20. vijeka su gotovo isključivo bile namijenjene za tonove i ritam."" Ovo znači da melodije postaju ""element linijskog reda"", a ne vrhunac ""preovladavajućeg tona i ritmičkih oblika. Najbolji primjeri za ovo su tehnike muzičkog komponovanja ""Klangfarbenmelodie"" (bos. zvuk-boja-melodija) i ""Musique concrète"" (bos. konkretna muzika).