Tomēr līdz pat sešdesmito gadu vidum Meks neapjauš, ka tieši nelielajiem dokumentālajiem kadriem – “skicēm”, kas nav ne iestudētas, ne iepriekš paredzamas, būs vislielākā vērtība filmētāja turpmākajos kino projektos. Tikai 1967. gadā Jons pirmo reizi izrāda daļu sava pirmmateriāla un pievēršas atsevišķo kadru montāžai. Meka daiļrade nosacīti iedalāma dokumentēšanas jeb nepārtrauktas filmēšanas un neapstrādāta materiāla arhīva papildināšanas posmā un mērķtiecīgākajos montāžas gados, kad viss daudzu gadu garumā safilmētais no intīma mājas video kļūst par kinodarbu, kas liekams uz publiskā ekrāna. Jāsaka, ka Jons Meks bija nokļuvis vidē, kas bija pateicīga šādas formas kino – Ņujorkas avangarda epcentrā, kur rokas stiepiena attālumā ir gan Endijs Vorhols, gan Joko Ono un pārējie no netkarīgo mākslinieku apvienības Fluxus, starp kuras dibinātājiem, starp citu, arī ir kāds lietuvietis – Jurģis (Džordžs) Mačūns (Jurgis (George) Mačiūnas).