Vjeruje se da melanezijski narodi nisu jedini potomci denisovskih ljudi. David Reich sa Harvard University, u suradnji s Markom Stonekingom i suradnicima iz Max Planck Institute, otkrili su genetičke dokaze denisovskog porijekla kod melanezijskih naroda, australskim Aboridžinima, i manjim raspršenim grupama u Jugoistočnoj Aziji, kao npr. Mamanwa, koja spada u populaciju Negrita na Filipinima. Međutim, nisu sve populacije Negrita nositelji denisovskih gena; narod Onge, stanovnici Andamanskih otoka i [[Malezija|maležanski narod Jehai, na primjer, nemaju bitnih genetičkih veza s denisovskim čovjekom. Ovi podaci ukazuju da se miješanje dešavalo na kopnu Jugoistočne Azije i da je areal denisovskih ljudi pokrivao veliki prostor istočne Azije. Na osnovu današnjeg rasprostranjenja denisovskog DNK, čini se da su denisovski ljudi stigli na Wallaceovu crtu, a ona je bila i njihovo posljednje utočište. Saopštenje Kaya Prüfera iz 2013. govori da azijske populacije na pacifičkim otocima i Sjevernoamerički Indijanci imaju oko 0,2% genoma denisovskog čovjeka.