Eesti ja soomõ keelen om kombõs pitäq astmõvaeldusõs tugõva (TA) ja nõrga astmõ (NA) vaeldumist, säälhulgan eesti keelen pikkusvaeldus (nt TA pakki : NA paki) ja laadivaeldus, kon sõna sisehelüq muutusõq (nt TA `valda : NA valla). Pikkusvaeldusõn tulõ astmõvaeldus vällä tuust, et pikkusastmõq (II vai pikk astõq ja III vai ülipikk astõq) vaeldusõq. Eesti keelen om viil I vai lühkü pikkusastõq, a tuud ei loedaq pikkusvaeldusõs. Soomõ keelen om umalt puult õnnõ kats pikkusastõt, lühkü ja pikk, ja astmõvaeldusõs peetäs õnnõ täüs'peethelle (k, p ja t) vaeldumist, nt seppä : sepän ’sepp : sepä’ ja lupa : luvan ’luba : loa’. Soomõ murdin om ka tõisi helle pikenemist mõnin sõnamoodõn (nt Oulu murdõn tulen : tullee ’(ma) tulõ : (ta) tulõ’), kon edimäne silp om lühkü ja tõõsõn om pikk vabahelü, a tuud nimitedäs geminatsioonis.