Dědour — Dechový.

219

Dědour, a, m. — dědek (s příhanou). Der garstige Alte. Us.

Dědouš, e, m., dědoušek, ška, m. = dě-
deček. Us. Liebes Grossväterchen.

Dědovizna, y, f. = dědictví po dědu.
Na Slov. Das Grossväterliche.

Dědovský. D. sláva, V., statek. Ros.
(Grossväterlich.)

Dědovství, n. Grossvaterschaft. Jg.

Dedukee, e, f., z lat., vývod, vod, Ablei-
tung, Erörterung, die Beweisführung.

Dedukovati, z lat., odvozovati, vyvo-
zovati. Vz Dedukee. Rk. Herleiten; darthan,
beweisen.

Dědův, dědkův, dědečkův. -ova, -ovo.
Grossvater-, grossväterlich. D.

Defekt, u, m., z lat., nedostatek: neduh,
co kde schazi. S. N. Fehler, Mangel, Abgang.

Defektiva (verba), lat., slova nedosta-
těna, schodna, Rk., mangelhaft, unvoll-
ständig.

Defensiva, y, f., obrana, au Vertheidigung
beschränkte Haltung, Defensive.

Defensivní, z lat. D. — obraný. D. kasá-
maty, kasárný, postavení, zbrań. S. N., válka
(válka k ochraně), alliance (spolek ochraně
i k útoku). Rk. Vertheidigend, schützend.

Deficient, a, m., z lat., = duchovní věkem
n. chorobou na čas ku konaní povinnosti
neschopný. S. N., J. tr. Entkräfteter.

Deficit, u, m., z lat., schodek (v útech). Rk. Ausfall, Fehlsinne.

Defilovati, fr., před kým - v krátkých
řadách mimo někoho (vyššího představeného)
jíti (o vojsku), Rk., einzeln oder in schmalen
Reihen vorüberziehen.

Definice, e, f., z lat., výměr, určité vy-
těčení, stanoveni pojmu. Rk. Vz Výměr.
Bestimmung, Erklärung. Definition.

Definitivně, z lat., konečně, závěrečně,
rozhnodě, určité, Rk., entscheidend, bestimmt,
unwiderruflich.

Deformita, y, f., z lat., neforemnosť,
nešličnost, škaredosť, serednost, zpotvořilost,
ošklivosf, ohyzdnosf, zpotvoření, Hässlichkeit,
Missgestalt.

Defraudace, e, f., z lat., podvod; pod-
loudniotví. Betrug, Unterschleif; Schleich-
handel.

Defraudant, a, m., podvodnik; podludnik.
Kassenbetrüger; Schleichhändler.

Degenerace, e, f., z lat., zvrhnutí se,
odrození se. Ent-, Ausartung.

Degout (degů), fr., nechut, ošklivosf, Rk.,
Abneigung, Abscheu, Ekel, Widerwille.

Degradace, e, f., z lat., snížení důstoj-
nosti na nižší stupeň z trestu za nějaký
přestupek n. zločin. S. N. Entsetzung (von
einer Würde, Erniedrigung.

Degradovati koho, snížiti v důstojnosti,
Jemanden seiner Würde entsetzen, erniedri-
gen.

Dehen, hnu, m., hnilosf. Jád. Fäulniss.

Dehet, htu, m. Harz. D. skalni, vz Pry-
skyřice zemni. D. = pryskyřice rozpuštěna,
kolomaz, D., kolomaz bez sádla. Us. Mažeš mi
rty medem a kydaš mi d. v ústa. Prov., Čas.
mus. Dehtem něco najustiti. Sm. D. březový,
dřevový n. lodní, kamenouhelný, z dřevěného
uhli. Kh.

Dehetnice, e, f., nádržka na dehet. Techn.
Dehetník, u, m., jáma, kde se dehet dělá.
Theergrube. D.

Dehniotví, n., čáry, čarodějnotví, Zau
berei, Hexerei. Rkp. z 14. stl.

Dehtář, e, m., kolomazník. Theerbrenner. D.

Dechtárna, y, f. Theerbrennerei. Techn.
Dehtíti, il, čn, čni, theeren. — něco —
něco dehtem napouštěti. D.

Dechtový. Harz-, Theer- Presl.

Dech, u, či (zastr.) dehu n. tehu, instr.
dechem (dehem, techem,)m. Der Athem. D. volný,
tězký, studený, smrdutý, Šp., krátký. V je-
dnom dechu vysloviti. Jg. Nemohl ani dechu
popadati. Zlob. D. tratiti. L. Jedním dechem
(douškem) víno vypil. V. Dechem do sebe
táhnouti. Pokud tehu stane; do posledního
tehu (do smrtí). L. Praha dehu volnějšího na-
byla. Puch. Ani slechy dechu po něm
tzmízel. Us. Ani dechu ani slechu po něm. S.
a Ž. Jedním dechem dýchaji = jsou jedna
duše. S. a Z. Dechu v sobě nečije. Vz Spěch.
C. Dech zadříti, pustiti. Nt.

Decharge, fr., (desarž), složení nákladu,
das Ab-, Ausladen; ulehčení, osvobození,
Rechnungsbahnme, Lossprechung, Tilgung;
vystřělení, das Abfeuern.

Dechiffrovati (desifrovati), fr., vysvětliti,
odkryti (tajné písmo), Rk, entziffern, enträth-
seln, erklären. — Vz S. N.

Dechnouti, dychnouti, dehnouti (dríve
- tehnouti), nul n. chl, dechni, dechni, dechnut
n. dechut, dechnuti, dychnutí, dechnuti; dý-
chati, dýchám n. dýši, al, ani; dýchavati —
atmen, Athmen halten. Luft schöpften; žíti;
atmen, leben; keuchen; dychtiti, trachten,
dýchati. dýmati, foukati, blasen, hauchen.
Jg. — abs. Ještě dýchá (= jest živ). Īs.
Zapomněl dýchati. Us. (— umřel. Vz Smrt. C.)
Tělo dýchalo. V. Všecko. co dýchá (dyše). L. —
čím. Slovajeho vonnějšim duchem dýchala.
Kom. Duchem lásky dyše. Hlas. Vůni d. D.
Pýchá čertem (peklem) dýchá. Prov. Plk.,
Č. Aetna ohněm dýchá. L. Dechem vražedlným
dýchá. Kom. Plćemi, žabrami (ryby), zvláš-
ními trubicemi (průdušnicemi: brouců) dý-
chaji. Pt. Jedním dechem dýchaji. C. Ta
slova dýchala mocným duchem. T. D. ukrut-
nosti. Br. Šan plamenem dýchala. Pass. Svo-
bodou d. C. Valachova pýchá v zimě hla-
dom dýchá. Na Slov., Ht. Vz Instrumental.
— po čem — dychtiti. Cant. Sm. — kam:
n. a ruce. Ros. Dehnul na něho. Ros. V jedno
dychaji = jednu radu mají. Vz Stejnost. Ros.,
C. D. na koho. Sl. — proti komu. Ohném
veliké prehlivosti proti židům dýchá. Br. —
s adv.: Slabě, lehce. Berg. V chorobě těže
d. Us. Tence dýchá (bojí se). Vz Strach. C.,
Ros. — Vz Duch.

Dechnutí, der Hauch. D. poslední. Až do
nejposlednějšího d. Jel. Do posledního d.
byl při paměti.

Dechový, Athem-, Blas-. D. nástroj hudební,
Blasinstrument, hudba, Harmoniemusik. Rk.
Dechore, foukací nástroje: 1. nástroje n. roury
labialní: fletna, terceovnice či fletna ter-
cová, pikola a čakan; 2. nástroje s násadou
rákosorou. Tato se skládá buděn z jednoho
plátku (hubičky) a sem náležeji: klarinet,
basetroura, sakovnice; aneb z násadky dvou-

220

Dechový — Děkování.

plátkové (šípky) a sem našejezi: hohoh, roura
anglická, fagot, kvintagot atd.; 3. mástjeje.
které mají roury pěchocé a z nichž vyhuzu-
jeme tou nátrubcem; sem patří: trompeta,
tesnící či polnící, pozoum, ofikleida, bom-
bardon, bastula atd. S. N.

Děchu = ríkali. Vš. I. Vz Díti.

Dejaneira, y, f., chof Herakleova.

Deifob-os, a, m., syn Priamŭv, po smrti
Paridově chof Helenin.

Deista, y. m., dlěp. *Despota*, z lat.-rec.,
cin Deist, kłoBoha poznáva, ale jemu zevně
podlé nižádného náboženství neslouží. Jg.

Děj, e, m., pl. děje, úv, dějiny. D. od dě
(dě-jí). Begehenheit. Errigniss. Noe je ději
všemu máti (skutku, činn. Ms. Stare děje
vzpomnáš. L. Tento děj připadá na onen
rok. Sm. Děje zivota něčího cízivotopis.

Dějemałba, y. f., lépe: małba historická.
Ku.

Dějepis, u, m. Dějepis (dějiny), die Ge-
schichte. D. starověký, středověký, novověký
(starcho, středního, nového věku). Nnz. — D.
cirkevní, vseobecný, specialní; vnitřní (oh-
sahuje: věroučení, bohoslúžbu, zřízení, kážená
a obyvěje cirkve, zevnější to osvědech cirkve).
Pomocné vědy: archaeologie, statistika, patri-
skaika, symbolika, liturgika. S. N.

Dějepisec, sce, m. Geschichtsschreiber, Hi-
storiograph.

Dějepisectví, n. Stf. Oddlatí se d.; zanášeti
se d-tvím. Nt. Historiographie.

Dějepisný, historisch.

Dějeprava, y, f. = dějepis.

Dějezpyt, u, m. Geschichtsforschung Stf.

Dějezpytec, tee, m. Geschichtsforscher.

Ději. Děje se mi, dálo se mi = zdá se mi,
zdálo se mi, es träumt mir. — kdy. Ve snách
díeti se. Lex. vet.

Dějěse sě = dělo se (zastr.)

Dějina, y, f., děj. Begebenheit. Kamar.

Dějino-, vz Děje.

Dejinový, dějový, dějepisný, dějepravný,
historický.

Dějinstvo, a, n., dějiny vůbec. Krok. Die
Geschichte.

Dějiny, gt. dejin, pl., f. historie, Ge-
schichte. D. rinské, řeké, české, vzdělanosti.
Sm. Dějiny českého národa psáti, vypravovati,
líčiti. Viz o dejinách českých v S. N. II. str.
215. C. D. elověčenstva; prameny, zřídla dejin
prameny dějepisné); Nz.

Dějště, e. n., místo děje. Schauplatz. D-
vátky někam přełožiti; d. půhehu. Us. Nt.
Der Schauplatz einer Begehenheit. Rk.

Dějopis = dějepis.

Dejotar-us, a, m., kříd armenský za Ci-
cerona.

Dejencouf v Krkonošich ... něčímu silné
lmoutí: silné do něčeho vraziti. Kh.

Dějstvi, n. = jednání crás. Handlung. Jg.

Dějucie sě = dějici se. Kat. 1199.

Děk, dík, u, m., dika, zastr. děka: díky
gt. děk, f., nebo díku, m. = libost. Wol-
getallen. V děk = k libosti, zu Dank. am-
genehme Jg. Buď jim to vědě nebo nevděk.
V děk komu učiniti (aby spokojen byl). Jg.
V děk pijati (vděčné, s libostě). — D. =
dobrá rale, Wille, Einwilligung. Dank. Bez
jich děky biskupem ho učini. Dal. — D. =

osrědčení libosti nad učinkom. Der Dank.
Díkyčiniti, vzdávati za dobrodini. Jg. Díky
z vítezství Bohu vzdali. Novot. Díky věděti
(germ), praviti, vysloviti, lépe: díky činiti,
V., Br., konati, skládati. Har., vzdáti, V., D.,
Jg., aněb prostě: děkovati. Dík n. díku činěni
n. vzdávání (děkování). V. Povinně díky vzdati.
D. Díka Bohu, jenž... Br. Buď točné díka.
Br. S děkou Kor. Měj. dik. Solf., Háj., St.
Díka Bohu otci. Kom. Za to díky skládám.
Jg. Díky a chválu Bohu konati. Har. Díku
plný. Rk. Jsem ti za to díky dlužen. Sm.
Dikem n. díky zavázán býti komu. Nt.
Kat. 1882., 2062.

Deka, y. f., z něm. Decke, přikryvadlo,
pokrov, pokryvka, prikryvka, nástelka, na
Slov. paplen; prostěradlo. Jg. D. jezevěj.
kůže, die Dachsschwarte. Us.

Děka, vz Dýka.

Dekada, y, f., z rec., deset, desetice, Rk.,
zehn Stück, eine Dekade.

Dekagram, u, m., činí 10 gramů či 0-5696
lotu (7 dekagramů as 4 loty).

Dekalitr, u, m., činí 10 litrů (as 7 mázů).

Dekametr, u, m., činí 10 metrů. — 1□
d. činí 100□ metrův.

Děkan, a, m., pl. děkami (ne: děkané, vz-
an. č.). Z lat. decanus: Dechant. O titulu vz
„Veledůstojný“

Děkanský, Dechant.-

Děkanstvi, n. D. obdržeti úřad děkan-
ský, die Dechantwürde, die Dechantei: na
d. zůstávati (v obydlí děkanském), die De-
chantei. Us.

Dekatovati co: sukno — močenim upra-
viti, aby děsf mu neškodil. Techn. Tüchem
den Pressganz zu geben.

Dekeleia, vz Deceleia.

Deklamace, e. f., z lat., předmášení. D.
mluvnická, povahoznačná, divadelní, hudební
(melodramatická). S. N. Eine kunstnässige
Rede: die Kunst des Vortrages. Deklamation.

Deklamatorni, deklamatorisch. Rk.

Deklamovanka, y, f., Deklamations-
stück. Rk.

Deklamovati co z čeho: z paměti; z knihy
neco d. (predmášetij). Kunstgenuss reden o.
lesen, mit Geschmaek und Ausdruck etwas
vortragen, deklamiren.

Deklarace, e. f., zlat., vysvětlení; odpověd:
osvědčení. Rk. Anzeige; Erklärung.

Deklinace (v mluvnici), vz Sklonění; S.
N. II. Wortbildung, Beugung, Beugungsart.
— D., Abweichung (der Magnetnadel, der
Sterne). Lchylka, odklon, odklonění, odchyl
drovnikový. S. a Z.

Dekekt, u, m., z lat., odvar. Rk. Absud,
Krüntertrank.

Dekorace, e, f., z lat., okráštení. okrasa,
ozdoba, Ver-, Auszierung; prístrej n. malba
divadelni, Rk., Buhmemnarei.

Dekorační, Dekorations-.

Dekorovati, okrašliti. ozdobiti, verzieren.
ausputzen, dekoriren.

Děkov, a, m. Děčín. Jg.

Děkovaci řeč, modlitha. Dank.-

Děkování někouč činiti. Háj. Das Danken,
der Dank. D. zaslužiti. V. Jemu buď sláva
i d. Pešin. — D. z poručenství, vz Vš. 179,

Děkování — Dělati.

221

276. — 277., 395. — 396.; Gl. 27. D. z přátelské odpovědí. Brez.

Děkovati, děkovávati, ne: děkovati se. Jg. Danken, zu verdanken haben, ablehnen. — abs. Když uprosí, očs prosil, poděknj. Kom. Když komu co dávají, rád každý děkuje. Vs. VI. 24. — komu: dobrodincí. V. — komu z čeho. Mám z čeho d. Troj. Komu ze slúžby, z večere (rici, že k ní ne-přijde). Us. Protož z toho Bohu d. dlůže. Anth. I. 152. D. komu z novin (za noviny), z milostivého psaní, Arch. I. 30., S.1., z kvasu etného. Prot. 197. Děkujice z toho Bohu. Kat. 2026. D. někomu z poručenství. Zer. Záp. I. 132. Děkuji ti z upřímnosti; Děkuji ti z lásky. Er. P. 107., 161. Vz Děkování. — Br., Kom., Vrat., Háj., Dal., Zer., Jg., V. — jak. Věrným srdcem tobě z toho děkuji. Tr. S věděnosti velikou někomu d. Pr. měst. — komu za ko. Bohu za vysvobození. Flav. Kdo neděkuje za málo, nepoděkuje za mnoho. Pk., Č. (Mdr 49.). Děkuji ti za milování. Er. P. 161. — Br., Jg., D. — komu co. Máme mu co děkovati, tepe: máme mu zač n. z čeho d. S. a Ž. — s adv.: vřele; služební a přátelsky. Skl. — že. Děkuji mu, že zjí. Nt. — aby. Děkoval mu, aby svou věděnost na jevo dal. Us.

Děkovnost, i, f., sklonnosť k děkování. Dankbeflissenheit. Bern.

Děkovný, díkčinný. Dank-, Danksagungs- D. obř., píseň, modlitba, kázání, oltář; 2. věděný, dankbeflissen. Bern.

Dekreditovati koho: připraviti koho o váznost, o vůru, o dohrou pověs. Rk.

Dekret, u, m., z. lat., jmenováci, ustavovaci (Erneunungsdekret), J. tr., dvorní, pohľavný. Us. Dekretrem usnesením, výrokom, nálezem, rozkazem) néco poručiti. V., někoho na úřad dosaditi, dekretem někoho nečinu udělati. Us. Vz List.

Dekretalie, vz Decretales.
Dekretāř, e. m. — živnostník, jemnou dekretem (vz Dekret) povolenoživnost provozovati (bez pomocníkův). Rk. Dekreteur.

Dekretovati něco = dekretem ustanoviti, narídití. Vz Dekret. Dekretíren, beschliessen, festsetzen, verfügen, dekretiren.

Dekuria, dekario, vz Decuria, Decurio. Dél, dýl, i (Kat. 1848.; cf. Dál, i, f.). f. = dlouhost, dalekost, die Länge. Na šíř a dýl (něco roztańmouti). V., Br. Obly na dýl. V. Na dýl néco rozkrájeti. Byl. Vž Dli.

Děl, déle, vz Dlouho.
Děl, vz Díti; Dílo, Děla.
Děla, gt. děl, pl., n. = dělo, die Kanone; 2. = žně, Ernte. V déla se to stalo. Je pryč již od děl. Po dělech. Us. (Vorlik).

Dělací, k dělaní náležející. Arbeits-. D. den. Na Slov. — 2. = dělající. Der Arbeitende. St. skl.

Dělaný, gemacht. gethan. D. síra, štríbro (V.), nápoj, země (medelana, neoraná. V.), cesta. Jg. Delaná jest to = věc smyslení. Ros. Delaná česká opjvasice (jak říkají mnozi

Dělaný, Dělati, ne, m., kdo dela déli, Stückgiesser; z nich stríli, Kanonier. Ros., D.
Dělatel, e, m., Macher, Verfertiger, Erzeuger. Rk.
Dělati, dělan, lej, laje (le), al, aní; dělávati. D. od „děv (deji, diti). Sf. Dělati působiti, činiti, konati, jednatí, thum, wirken, machen, handeln, pracovati, arbeiten; vzdělávati, strojiti, bauen, bearbeiten, bilden, zimmern; obsahovati, vynášeti, obnašeti, činiti, ausmachen, betragen; něčím se obháti, sich mit etwas beschäftigen, an etwas sein; se, vz konec. Jg. — abs. Dělej, at jsi hotoj. Dělej, co ti patří. Jak čas mítí chtce, tak dělej. V. Dělá, co musí. Vz Lenoch. Lb. Jak staří dělaji, tak má od nich uladí učí. V. Jak dělas, tak máš. Us. Jak kdo děla, tak se má. Vz Osud. Lb. Kdož nedělá, nejez. Ché. 381. Když jísf, tak jist a když dělaf, tak se schovaf. Šk. Dělej co dělej. Cf. Státi. Brt. Kdo nerad dělá, toňu vždycky svátek est. V. Sám dělej, přátel nečekuj. Jg. — kohe, co: pokání, křík, drahot, krídu, povyk, řemšlo, nepokoj, zeď, rám, cihly, rezaňku, V., Kom., D., rybník, hráz, důl, hory kovové, hory uhelné, hory olověň, hory zelezné, stolu, kukus, dil. Vys. Ten dělá dílo — ten rádi, vzťeká se. Kts. V jiží. Čech a jinde. To dělá veliké ako (píeho do očí). Sm. To nie nedělá. Us. Všeeko umís dělaf, ale páté přes deváté. Sk. D. co když. Vz Cas. Dělá vždycky rozpaky, Unstände. Sm. Slovo dělá muže. Us. Dělati darebaka. Sm. Co děláte? Us. Kalendáre lidé dělaji. Bůh časy. Prov. Mití maoho co d. D. Vz Co. To dělá (= činí) při zlatých. Us. D. oheů = rozmititi. Us. Děla svou potřebu (je na strané). Us. Tepry zvárylo děla, když mu koně vyyvedli. Prov. Jg. Dělá hubu jako opice (= osklíba se). Us. — čeho. Dělal kolem sebe náčamného hluku a prachu. Šp. m. co. Brt. Zíji v chodbickách lykožroutů. aniž sami chodbíček (šíp. m. chodbícky) dělají. Vz Spodobeni. — co k čemu: přípravy k svatbě. D. Vše dělá lidem k oku. Č. D. kolík k večerí. Er. P. 331. — co komu: bratu krivda d. Nie si z něčeho nedělá. Jg. Sobě čáku d. D. Dělej čertu dobí, peklem se ti odmění. Prov. To ti děla česf. Us. — co na koho, nač. Metlu na sebe d. — Vše na odbyt ledabylo dělal. Kom. Lab. 28. — (si, co) z čeho. Něco ze dřeva d. Us. Se stravy d. z peněz. Br. Ze mzdzy. Rk. Směch si z někoho d. D. Blázna ze sebe d. Us. D. si z někoho saska, blázna. Su. Nie si z toho nedělá. Us. Z návodu tkadleí dělaji. Prov. Ze starého nové d. V. — Dělá se z něho chlapík. Us. Z lití si nie nedělan; z hloupých moudře dělati. Er. P. 121., 53. — se, co čím. D. néco robotou, V., nožem. Jg. Se pánem. D. se nemocným. Br. Se drahým. V. Se nezkušeným. Su. D. ohněm (v horn.). Vys. Ta paní dělá celý den hubou (vadí se). Ml. Rána suchá děla se underením aneb zmožděním. Lk. Dvín rozzeřením a tiem aneb menen (instr. hmoty — z tohoto kamene hrad dělan. Arch. I. 168. Omatem jako stepí vše dělaji Kom.

Nemej. Us. — čim. Vlasý ženským obyčejem dělané. Jel. Kostel pekným dílem d. Pref. 287. Vz Dělati.

224

Dělení — Dělo.

původu slova založená. (Gb. Listy fitolog.
a paedag. III. 201. 205.)

Dělčí, vz Delphi.

Delfín, a., m., pliskavice, stěk (ryba). Der
Delphin. — D. u déla = ucho, držadlo. Vz
Dělo. L. Die Delphine, Handhabe. — D. dříve
nástupce trůnu francouzského der Dauphin,
Kronprinz, a žerotvné starsí syn vůbec,
nástupce, dědie, prvorozený, der erstgeho-
rene. L.

Dělia, na Slov. : hrdina; topánky; botky.

Dělici právo. D., znaménko. Vz Dělidlo.
Theilungs-.

Dělici-um., a., n., lat. pochoutka, rozkoš.
Lust, Wonne, Freude.

Dělič, dělitel, c, m., (divisor). Sedl. Der
Theiler; Scheider.

Dělidlo, a., n. D. liché, neplodné. Bd. Der
Theilungsgrund, Eintheilungsgrund. — D.
rečí, písma čárka (.), čárka s tečkou n.
střední (2), tečka (.), dvoutečka (.), závorka
(§), znamení otázky (2), znaménko podivení
(1). Nz. Unterscheidungszeichen.

Dělikasse, fr., lahodnost, mežnosť; la-
hůdka, pochoutka. Rk. Zartheit, Zartgefühl;
Leckerbissen, Köstlichkeit.

Dělinquent, a, m. Zločince, Verbrecher,
Missethätver.

Dělirí-um, a., n., dle „Slovo"; blouznění,
třestění, blaholení, mluvení ze spaní. S. N.
Walmsinn, Irssinn, Geistesverwirrung.

Dělitel, c, m., dělič; dělitelka, y, f., die
Theilerin.

Dělitelnost, i, f. dílnosf. D. čísel. Nz.
Die Theilbarkeit.

Dělitelný, děhý, theilbar. Číslo na pět
rovných částek na čisto (na prosto, neu-
omne Rest) dělitelné. Nz. — D. díhý,
theilhaft. D.

Děliti, 3 pl. -li, děl. děle (ie), il, en, eni;
dělivati. Na český rozdělití, krájeti, trhati
etc., theilen, schichten; různiti, dvojiti, theilen;
trennen, scheiden, absondern; vertheilen; se
= delenb ybíti, getheilt sein, werden, sich
theilen; podělití mezi sehou, sich in etwas
theilen; různiti se, sich trennen, absondern;
lišiti se, sich scheiden, unterscheiden. Jg. =
co: počet, město, peníze, Us., dědičtví, D.
uzítek z hor. Vys. — se, co od čeho. Dusí
di v těla d. Alpy děli Némce od V�. D.
D. se od čeho. V Stíbro od zlata d. Vys.
Bránice děli srdeč a plicě od slezin a jater.
V. D. se od jiných (lišiti se). Us. — koho,
co, se čím (od čeho). D. koho losem,
rovným dílem, V., kolčě nožem, Us., počet
počtem, Jg. něco pokusem. Nz. Sest děleno
třemi rovná se dvěma. Nz. Číslo samo sehou
děleno rovná se jednuše. Nz. Ničím se od
Sodomy nedělilo. Br. Rovným dílem se někým
d. Us. Neděliti se úmyslem. V. Rozumem
děli se člověk od zvířete. Ros. Kněží řečí
neděli se od lidu obezeného ničímc. Har. I.
277. — Alx. 1107.. Ché. 452.. Kom., Jel. — co
komu. Sousedovi své mysli d. L. Vz Sdělití.
— se, co na co: svůj sfatek na tři díly, na
dve. D. Čechy se děliły na kraje. Us. Néco
na rovné díly, V., na polovic. Er. P. 325.
Počet 15 na 3 částky se děli. Jg. m: n. —
m děleno na n (t. j. rovných dílů). Nz. Reka
na mmoho struh (se děli. Har. II. 145. se

v čem (od čeho). Neděliti se v smyslu od
jiného. V. D. se v minění od někoho. J. tr.
Oznámiv jim, co společného v právě mají
a v čem se od sebe dělie. Vš. Tu sumu má
zaplatiti rukon sebeleón, tak aby z náš ru-
kojmi v tom slibu a dluhu jeden od druhého
se nedělil. Er. — co mezi koho: peníze
mezi chudě. Us. — V — se, co s kým. D. co
s kým. Arch. I. 163. Kdažto sé noc se dnem
děli. Alx. — co, se oč s kým kde: o pe-
níze. Let., Mitr. S muhými dělil se o koríſ.
Děliši se v lese o koríſ. Ml. — se. Kde se
cesty děli, stojí sloup. Ml. Tam se řeka děli.
Us. — se z čeho, odkud. Když tvá duše
z těla se dělila. Ojíř. — se o čem. Pakli
by se pání o čem děliši (nesrovnávali se),
mohou kázati vystoupiti všem. aby povolné
potaz a rozmluvu mítí mohli. Tov. — co
v co. Časy dělíme od absolutní a relativní.
Rs. — aby. Dělil to, aby nás uspokojil. Us.
Dělil své statky před svědky dle svých
zášad mezi své děti beze všeho váhání
proti váli svého bratva.

Děliti, 3. pl. -li, del, děle (ic), il, en, eni;
dělivati... děsiti, länger machen. D. co do
nekonečna. — co čim: čáru křídli.

Dělitko, a, n., znamení dělení. Sedl.
Theilungszeichen.

Dělivo, a, n., Theilungsstoff. Rk.

Délka, y, f., dýlka. D. mezi dvěma (věcmi)
= vzdálení. V. Die Länge, Entfernung.
D. zeměpisná, hvězdopisna; d. planety v drážde;
d. planety heliocentrická n. slunostřední; d.
geocentrická n. zeméstřední; d. přísluní, od-
sluní. S. N. D. (dálka) ranní, večerní, Mor-
gen-, Abendweite. S. a Ž. D. slabiky, samo-
hasky. Sr. S. N. VIII. 650. Vzhled do dálky.
Jednička, mira, míle dělky. Průřez (průrys)
na dělku. Nz. — Dělkou (času, Länge der
Zeit) se přeje něčemu naučim.

Dělko, a, n. = děle. Kleine Kanone.

Dělkoměr, u, m., nástroj k měření dálky.
Längenmesser. Světoz.

Dělna, y, f., dílna. Aqu.

Dělní dům = dílna. D.

Dělnice, e, f. V. To je dobrá d. Us. Ar-
beiterin. — 2. = dílna. Lom., Die.
Brez.

Dělnictvo, a, n. = dělnici. Die Arbeiter,
Arbeiterklasse, -stand.

Dělniči, Arbeiter-.

Dělník, a, m. Der Werkmann, Arbeiter.
D. ze mzdý najatý. V. D. nájemný. V. Děl-
ník na den najatý, d. denní (nádenník), V.,
pilný. Hoden d. zápłaty (mzdý) své. Prov.
D. na vinici Pánč. Kom. D. od kusu (Stück-
arbeiter, Stückwerker), na poli, v poli, polni.
Sp. Nevdečný platec cini tesklivého děl-
níka. Lb.

Dělný = ku práci utoanovený. Arbeits-;
pracovitý, arbeitsam. Sest dni máš dělných
a sedmý odpocines. St. D. člověk, Hus., lid,
Ben. V., večela. D. (pracovitá). D. hovado,
kůň, Ros., dům, D., den = všedni.

Dělný = na děl. Lang, der Länge nach
' odli d. Krok.

Dělo, a, n. = dílo. Div. z ochot. — D.,
nástroj, Maschine. Troj. — D., ein Geschäft.
Stück, Kanone. Dělo z deloviny (v Dě-
loviná) n. zeleza a leží na dřevěných ložích
(lafetách). Trouba děla má na zadním konei

Dělo — Demaskovati.

225

násadku kulatou, hrozen, aby se zdvihati
mohlo a dva kruhy, delfiny. Vnitřní dutost
slove vřert n. duše, přední její konec ústí
a díra v zadním koneči k zapalování prachu
zápalnu diva. D. granitní (houfnice), punovni,
mždžírové; polni, bořieči. U čechůr mirada
děla jmena: chmelik, rychlice, hovorka,
menši: srubnice, tarasnice, houfuice, píšaly,
harcovnice. — Z děl střílejí se koule bud
plně, bud duté aneb kartáčě (krabice hru-
bými broky naplněné). S. N. Dělo metaře,
jehož střela v malém oblouku se pohybuje
kanon (dělo v užším smyslu); dělo há-
zeci, jehož střela v větším oblouku se po-
hybuje = hůbice (houfnice), hmoždříše (kotle).
U děl házecích slove přední a širší čas:
let, zadní a užší: komora. Illarně děl a hůbice
teži na lafetách, hlavně hmoždříši stojí
v smyčních (něm. Schleife). Děla jsou dle
váhy železné koule, která do jich vývrtu
se hodí, 3, 6, 12, 18, 24, 30-liberni; hůbice
a hmoždříše dle váhy kamenné koule, která
do jejich vývrtu se hodí, 10 atd. liberni.
Váha, která se zde rozumí, je stará n. nor-
rimberská (a ta se má k videňské jako 9. 11).
Průměr vývrtu do udání váhy slove: ráž
(kaliber). Ráž železná (u děl), ráž kamenná
(u hůbice a hmoždřívův), olovená (u ruční
střelné zbraně). Ráž oznáčuje se i dělkou
průměru v palvích, v čárkách (v centime-
trech) atd. 17'gerty hůbice a hmoždřívů jsou
hladké, vývryty děl hladké a tažené. Hůbice
a hmoždříše nabíjejí se jen od předu, děla
od předu (předová), nebo od zadu (zadorá),
tato jsou zároveň i tažená. Dělo polní, horské
(tříberni tažené předové), pevnostní, oble-
haci, pobřežní, námořní, rozkladné. skladné.
Vz Střela. Valy děly nadaditi. D. Koule do
děla. V. Z děl kul by bez počtu vystříleli. V.
Dělo vzíti. V. Ko by z děla dostřilěl. Kan-
nonenschussweite. Vrat. Děla strojiti. Jg.
Dělo (nově) nakolesiti (aufprotzen). Rk. Děla
liti. Sm. Kdo z stříbrných děl stříli, nebrzyt
se chybí. Reš.

Delogement (fr., deložman), vystěhování
se, das Ausziehen, der Aufbruch der Truppen;
vypuzeni, zahnání, Austreibung, Verdrän-
gung. Rk.

Děloha, y, f. = dětince, materník, die
Mutter, Bärmutter, u klisny, růbřečník;
u krávy: teletník; u ovee: jehnětník. Sp.
Balsam pro dělohu (pro matku). D. Vystou-
peni dělohy. Aqu. Zavření dělohy. — D. —
lážko po porodu. die Nachgeburt, der Mutter-
kuchen. Cern. — D., u rostlin, v Semeno,
Jádro. — Delohory, Bärmutter.

Dělolejna, dělolijna, y, f., kde se děla
lijí. Die Stückgiesserei. Berg.

Dělolij, e, m., slevač děl, Stückgiesser.
Břez. Rožm. 130.

Děloměr, u, m. Mündungsstab, Mass,
Richtstab. Jg.

Del-os, a, m., ostrov rečký v Archipelagu,
kde Apollo a Diana se narodili a zvláštní
lietu poživali. Vj. — Delský.

Děloslevač, e, m. Kanonengiesser. Us.
Dělostřelba, y, f. Kanonen-, Geschütz-
feuer. General d-by, General der Artillerie,
Feldzeugmeister.

Kottův: Česko-něm. slovník.

Dělostřelči, Kanonen-, Artillerie-. D. dů-
stojník. Jg.

Dělostřelec, lec, m., der Artillerist, Ka-
nonier. Dělostřeleci: setníci, nadporučíci, po-
ručíci, kadete, ohnostřeječ (Feuerwerker),
četari, desátníci, trubači batterijní, nápředníci
(předstřelei, Vormeister, Čsk.), mad- a pod-
dělostřelei, dělovoznici, sluhové důstojníči,
kováři, sedláři, koláři, konšti lékaři. Rf., Čsk.
Dělostřelec ozbrojené se skáčem (šavli zá-
kopnickou, Pioniersielsel); poddůstojnici mají
savle jízdy a revolvery. Čsk.

Dělostřelecký, Kanonier-, Artillerie-. —
D. umění, Eur., člun, důstojník. D. obslu-
hovatelstvo (Bědienungskanoniere), zbrojná
továrna, zbrojně skladistě, továrna na vyrá-
bění prachu, dilny atd. Čsk.

Dělostřelstvo, a, n. Die Artillerie. D.
polní, horské (pohorské, Čsk.), pevnostní,
pobřežní, oblehaci, námořní, zbrojenské
(Zeugs-Art., obstarává zbroj a souvislé po-
třeby). — D. polní: pěchotni, jezdecké,
jízdné, vozné, letavé (raktení), technické (děl
zbraň, náboje). Rf. str. 52. D. polní skládá
se z 13 pluků, každý pluk má 13 batterií
s kmenem doplňovací batterie a s kmenem
batterijním č. 14.; d. pevnostní má 13 pra-
porů a 6 setnin. Čsk. Oděv a zbraň d-stva
v Čsk. I. 5. str. 32. a násł. D. metá z děl
(z kusův) koule (granáty, kartáče) v nepřítele.
Vz Dělo.

Dělovina, v, f., Stückmetall, z níž se dě-
lala u nás děla: 91%, mědi, 9% cínu. Vz
Měd. Bř. Nyní se dělají děla dle Uchatiova
návodu z ocelové bronzoviny. Čsk.

Dělovka, y, f. Kanonenboot. Rk.

Dělovrtárna, y, f. Kanonenbohrerrei.Techn.

Dělový. D. koule, vývrt atd. Vz Dělo.
Stück, Kanonen-

Děložní, vz Děloha, Gebärmutter.

Delphii, nyní pišeme: Delfi; dle „Dolany“;
město a véštirna Apollinova ve Fokidě. —
Delfský. — Delfan, a, m.

Dělslevač, e, m. = dělolij.

Delta, název ostrovů při ústí řek do moře,
majících podobu rečké pismene A. Rk.

Deltovitý, deltě podobný. Vz Delta. Rk.

Dělvoda, y, f. = Inčavka, Scheidewasser.
Bern.

Demad-es, a, m., známý athenský řečník.

Demagog, a, m., z řec., vůdce lidu. Rk.
Volksführer; Volksaufwiegler.

Démant (diamant), u, m., z řec. ádámuas,
= neporušitelný. Der Diamant. D. bezbarvý,
zelenavý, záhnědlý, šedý, žlutavý, červený.
Má lesk démantový. Je nejtvrdší všech ne-
rostův a nejčistší úhlik prost všech přísad.
Dle způsobu broušení rozeznávají se: rozety
a brillanty. Vz Drahokam. Bř. — Kat. 972.

Demarat-os, a, m., Athéanán.

Demarkace, e, f., vyměření ustanovení
hranic. Rk. Begrenzung.

Demarkační linie, čára pohraničná, po-
mezni, Demarkationslinie, Grenz-, Scheide-
linie; d. vojsko, vojsko na pomezí. Rk.

Demaskovati, skrabošku sundati někomu,
zastření odkryti. Rk. Demaskiren, entlarven,
entschleieren, enthüllen. Rk.

15

226

Dementi — Den.

Dementi (fr., demanti), vinční koho ze lži, Beschuldigung einer Lüge; vyvrácení zprávy v novinách, Widerlegung einer Zeitungs-nachricht.

Dementovati, z fr., ve lži koho posti-
lmouti, odporovati někomu v něčem, vyvrá-
titi nějaké tvrzení. S. N. Einer Lüge Je-
manden beschuldigen; eine Behauptung wi-
derlegen.

Demetri-os, a, m., král macedonský: slavný řečník; bísnik; grammatik.

Demikát, u, m., šyrova polivka, Käsesuppe. Bern.

Deminuendo, lat. = decrescendo. Hd.

Deminutiva (verba). zdrobčělá jméná pod-
statná. Verkleinerungswort.

Demirelief, u, m., üzba polovypuklá. Vz
Basrelief. Sp. Halberhabene Arbeit.

Demoiselle, f, fr. (demoase), slečna, panna. Rk. Fräulein, Jungfrau.

Demokl-es, ea (au, m., Afheánan; dèjepisee.

Demokrat, a, m., z řec, přítel lidu, při-
vržene lidovlády, Volksfreund, Anhänger
der Volksherrschaft. — Demokracie, e, f.,
lidovláda. Volksherrschaft. Rk. D-cii za-
věsti. Nt.

Demokratický, demokratský, volksherr-
lieb. D. zřízení, stat (demokracie); d. zásady
zastávati, jich hajiti; obeč d-cky zaříditi, Nt,
založiti.

Demokrit-os, a, m., slavný řecký filosof.

Demolovati, z lat., shoriti, strhlouti (dům).
Niederreissen, abbrechen, schleifen. Rk.

Demon, vz Daemon.

Demona-x, kta, m., řecký filosof za časův
Hadrianových.

Demonstrace, e, f, z lat., důkaz, důvod,
Beweis; 2. vyložení, objasňení, na jevo dání
něčeho, Darlegung; 3. výtržné dokazování
néčeho. J. tr., vyhrozování, pohrůžka. De-
monstration, drohende Kundgebung.

Demonstrativ-um, a, n., lat. ud. promo-
men) = zájmeno ukazovací. Rk. Anzeigendes
Fürtwort.

Demontovati, co: dělo, zničiti podstávku (dafetu) děla, zničiti dělo. Rk. Unbrauchbar machen.

Demonstrovati, z lat., dokazovati, uka-
zovati. Rk. Hinweisen, beweisen, darstellen.

Demoralisace, e, f., z lat., kleslost, zma-
latnéloſs ve mravech, zkáza mravů, nemav-
nosf. Rk. Entsittlichung, Sittenverderbniss.

Demosthen-es, ca či a, m., slavný řecký řečník.

Demu = domů. Na Mor.

Demut, i, f. — douska, Thymian. Us. u Kr.
Hradce.

Den, děn, dnek, denek, gt. denku, dníček.
čku, m. Na Mor. a na Slov. děn. Den. skr.
dina, lit. děna, lat. dies (num-dina-e, pl. m.
novem-dina-e, devatý den), strslov. dňb; kor.
div. (div + nß) ... svítiti, světlým býtý, vi-
děti (Cf. div-adlo, div-iti se, lit. dyv-a-s
a strslov. div-ies = zázrak; nß je připona
a r se vysulo. Schl., Ht., Fk. 93. F staroč.
se tokto sklonoralo; den, gt. dne; dat. dni
n. dňu; lok. dni, dne, dnu (cf. ve dne); instr.
dnem; pl. nom. dhjé (dnové); gt. dni (dňov);
dat. dnem; akk. dui: lok. dnech; instr.
dněmi. Mkl. Nyní skloňuje se dle 2. muž.

sklonční, dle „Meč“. Sg. nom. den (den); gt.
dne (na Mor. dne); dat. dni (dnu); akkus.
den; vok. dni (ne: dne, Jg.); lok. dni (dnn,
ve dne); instr. dnem; pl. nom. a vok. dni,
dnové (ne: dny), gt. dni, dnů, dnův; dat.
dnům; akkus. dui, dny; lok. dnech; instr.
dni, duy (dněmi). — D. = světlo slunčem
působené, der Tag, die Anwesenheit des
Sonnenlichtes. Den slunečný, Sonnentag. S.
a Z. Den se dělá, být počíná, d. se býv
ukazuje (dni se). V. Již je den. Ke dni,
predě dnem, prve nežli den. V. Tě noči svůj
život nž ke dni dokonal. Es. Se dnem (se
svítáním). V. Sestá na den hodina (z rána),
šěsta na noc. V. Již dobre na den, pojedne.
V. Dlouho na den spáti. Již je vysoko na
den. D. Bily den. Na den bude pěkné. Až
do bílho dne spáti. D. To je na bile dni.
Vz Na bile dui, Bily. Ve dne běle, bei hel-
lichtem Tage. Mus. 1840. 295. Z 13. 1395. Co
den = časné ráno. Přišel co den. Us. u Krásné
Hory v Táborsku. Ve dne, da z dne (dokud
den) někam dojítí, doraziti, přijítí. Ještě
za dne (za světla). D. Ve dne v noči, přes
den a noc. V. Ve dne i v noči. Ben. Cas
svůj dnem i noči v tom trávil. Br. Dnem
i noči (neustále) pracovati. Kram. Ve dne
v noči pokoje nemiti. D. Ve dne v noči, i
noči seděti. D. To jest jako den a noc
(tak rozdílné). Nech státi za den a za noc.
Byl. Den se od noči děli, d. pomíji, d. noči
ustupuje, den se s noči rozděluje. V. Něco
na den vyněsti (na světlo). Us. — Dobrý
den! dobrý a šastný den! V., (dobře jitro).
— Míti dobré dí (éasy - dobre se mítí).
U'dělal si z něho dobrý den, jest germanis-
mus. Km. Lépe: Z někoho si žerty tropiti.
někoho za blázna míti. Rk. — Den u hor-
níku = povrch země, naproti dolů samým.
Rudu na den vyněsti (z dolů nahoru, na po-
vrch zemce). Erz zu Tage fördernu. Pam. Kut.
Rudu z dolů na den bráti, vyhnati, tahati
atd.; vodu na den věsti; z dolů na den vy-
lézti. Kdyby v dole díla nebylo, tedy aby
na dni dělal. Padesát later pod dnem. Pou-
štěti něco, lézti se dne do dolů. Vys. — D.
= čné, äusserlich. Rána na den malá.
Res. — D. — čas demú, čas od rána do ve-
čera, od rýchodu do západu slunce den.
prirozený, der Tag. Váleno (bojovinon
den, váleno den vterý druhý). Rkk. Celý
den pracovati. Celý boží den. Jednou za den
jisti. D. Den se schylují, nachylují (k ve-
čeru), nakloňuje. V. Krásný, jasný, světý,
destivý d. (pocasi). Jg. Děla se tam na den,
a na pěkný den (vybíra se nebe). Us. Dnové
letní, pši. V. Druhý den vzděky moulřejší.
C. Hledá večerejšího dne. Vz Pitomý. C. D. po-
smourný, chmurný (pod oblakem). Us. — Den
všední. Saty na všední dní. Ve všední den
pracovati. Kabát pro všední den. Den Páne
— neděle; soudný den. D. svatý, zasvěčený,
posvěčený, slavný, nedělní, robotný, sváteční.
Den sváteční světiti. V. — Den zasnoubení.
námluv, D., svatěmlí. D. soudní, pravý, d.
soudu a prava, neprávni n. zahájený. D. po-
ložiti, jmenovati (sročiti). V. K jistému dni
sročiti (čas, rok položiti). D. od práva ulo-
žený (k appellaci). Er. Sešli se ke dni ur-
citěnu. Držeti den a hodinu (v čas přijítí).

228

Dennice — Der.

Dennice lépe než denice, v, f., dennička — denni, ranni hvězda, jifrenka, světloňoš, jitřena (S. a Z.), der Morgenstern. Tuto (hvězdu) rano denniči, večer zvířednicí jmenují. Kom. Za dennice. V. Hvězda Venus či d. V — D., ranni záře, das Morgenlicht. Th.

Dennička, y, f., 1. dennice; 2. denní zimnice, tägliches Fieber. Ja.

Dennični, od dennice, Venus. D. záře Tkadl.

1. Denník, u, denniček, čku, m., kniha, ve kterou se každého dne zprávy spisují, das Tagebuch. D. hlavní, naturalní (přirodní), vedlejší, účetní, důchodní, přehledný, vydáni, práce, účtů veskerých, účtů obečných, příjmů, důchodků, od druhé strany (vzajemný), prodeje, vklad do denníku, výťah z denníku, zkoušení denníku, položka v denníku, vložití něco do denníku, v d. něco věsati. Sp. D. oznamiv, Rapport-Journal. Česk. Něco zapsati v d. neho do denníku. Er. — D. z noriny, které každého dne vycházejí, Tageblatt, Journal: Národní Listy, Posel z Prahy, Pokrok atd. Pražský denník.

2. Denník, deník, u, m. — prvén žaludek u přezvykujících zvířat, bахor, der Bansen. Vz. Žaludek. D. — D. nejtlustší střero, slepé, jednooké, denní střevo, der Blinddarm. Üs. — D., těřich. Aqu. — D., a, m., jistý druh ryb mořských. Aqu.

Denníkový. Tagebuch, Journal. D. článk, položka, arch. vložka, list, účet, sloupec. Sp.

Dennivka, y, f., Gold-, Taglilie, Goldwurz.

Dennoch, doch, něm. Ač oni mluví, že je někdo vysvobodi, ale sami nevědi kdo a kdy. Vz jestě: Prece, Nieméně, Však, Něměné.

Denominativ-um, a, n., lat., d. verbum — časoslovo od jména odvozené. Rk.

Děnopis, u, m. Tagebuch, Ottersd., lépe: Denník.

Denský — Tage. Na Slov. D. voda, das Tagewasser. Vz Den (v hornictví).

Denunciace, e, f., z lat., oznámení, udáni, Anzeige, Angabe.

Denunciant, a, m., udavač, Angeber, Ankläger. — Denunciat, a, m. — udaný. der Angegebene, Beklagte.

Denunciovati koho — udati, angehen, anzeigen. Rk.

Deo gratias, lat., Bohu díky. Gott sei Dank! Gottlob!

Departement, fr. departman, odbor, oddelem, okres, kraj. Rk. Geschäftskreis, Bezirk, Kreis.

Depei, vz Deptati.

Depekorace, e, f., z lat., zmenšení počtu domácího dobytka. Depekoration.

Depeše, e, f. — vychlá (něřední) zpráva, ein schneller (ämtlicher) Bericht. Rk.

Děpolt, a, m., Theobaldus. V.

Deponens, lat., d. verbum, časoslovo krytočinné. Rk.

Deponent, a, m.; skladač, skladatel nějaké věcí, der Niederleger; svědek, Zeuge. Rk.

Deponovati, z lat., co u koho — uložiti, niederlegen, in Verwahrung geben; aussagen. Rk.

Depopulace, e, f., z lat., vyhubeni lidu. Rk. Entvölkerung.

Deportace, e, f., z lat., vyvežení ze země, zavežení někoho někam, aby tím byl trestán. Rk. Verbannuug, Landesverweisung.

Deportovati koho: zavézti. trastence do nějaké země za moře. Rk., J. tr. Verbannen, in die Verbanung abführen.

Depositar, a, m., z lat., uchovavatel uložených věcí, Verwahrer eines Gutes. — Depositiv, z lat., schovaci; d. penize — schovane, d. kasa (pokladnice). — Depositori-um, a, n., dle „Gymnasium“, soudní vkladnice, geschlossener Schrank für wichtige Papiere. — Deposit-um, a, n., deposit, u, m., z lat., věc složená, ke schování daná, niedergelegtes, anvertrautes Gut. Soudní deposita schovati, vydati; d. obeční; nakládati s deposity a s cizími penězi. Rk., Sp.

Depossesse, e, f., z lat., odnětí majetku, Besitzentziehung, Austreibung.

Depôt, fr., z lat. (depó), sklad, skladiště, Waarenniederlage; zástava, Unterpfand; dopřívací vojsko, Ergänzungstruppen.

Depravace, e, f., z lat., zkažení, zkáza. Rk. Verderbiss, Verschlechterung.

Deprekace, e, f., odprošení. Rk. Vz Mus. Čas. 1844. str. 439. Abbitte. Ablehnung.

Deprimovati, z lat., stlačiti, potlačiti, nieder-, unterdrücken. Rk.

Deprivace, e, f., oloupení. Beraubung.

Deps, debs, u, m. — deptsní, das Getöse. Vz Depsati.

Depsati, depsávati — šustiti, Getös machen. O 7 vstup. Když má (chudý) plůti na lodi, nedepsit břehov; jehof chodbu klidni jsou břehové, neobstúpil ve zástup lidí. Sent. phil. ms. — čím — nohama Ben.

Deptati, deptám a depei, deptávati — nohou tisknouti, treten. — co: hlinu; kůže (jako jírchar), vino. L. — po čem — slapati; pohrdati. — co komu čím. Jeden druhému depece koněm paty. Jg.

Depurganti-a, i, n. Dle Gymnasium. Čistici léky. Reinigungsmittel.

Deputace, e, f., z lat., poslání; poselstvo. Absendung einiger Personen mit einem gewissen Auftrage.

Deputat, u, m., náchlebek, výmerek (dřívi, obili, pivo, máslo, sůl atd.) dávaný co část služného. Rk. Das Einkommen ausser der jährlichen Besoldung. Náchlebné (náchlebek) z plodin, z hospodářských výrobkův, dřívi. Pt., Er. Má deputatu šest sudů piva atd. Us.; ne: deputat od šesti sudů.

Deputatní kniha, náležitost (Gebühr), dřívi, obili, sůl, máslo atd. Deputat.

Deputatník, a, m. Deputatbeamte.

Deputovaný, z lat., poslaný, poslanec. Abgeordneter. Rk.

Deputovati — vyslati koho. — koho do čeho: do sněmu, absenden, abordnen.

Der, die, das (náméstka), jener, e, es neryjadření se 1. po spojkách „něži, jako: A na každý rok slávi den jeho jako svatého (= jako den svatého). Ale ten hrot v Konstantinopoli jestif šinši nežli v Paříži (= nežli hrot v P.). — Když by se měl círok opakocati. Černý květ jest obraz smutku, modrý milosti (= květ modrý obraz

230

Deset — Deska.

desiti. Ht. Gr. §. 273. Desetb. skr. daçan, zend. daçan, lat. decem, řec. dīza, goth. taihun, nněm. zehn. Fk. 85., Schl. *Protoni tvar* byl desinti, z čeho se staročeské desief vyvinulo. Deset bylo *protonè roda muž*, viděti to z výrazu pro dvacet: dva deseti, dva deeti. nikoliv dvě desiety. *Nynt* je bez rodu podobné ostatním čislovkám. O skracoracìslora deset v desitkách vz. Čislovka a vůbec: Kt. str. 44.—45.; Mus. 1848. str. 243. (Sf.); Mus. 1864. IV. str. 325 a násl. — S desiti vojáky. Ros. Deset (*lépe*: desatero, Brt.) božích přikázáni. V. Utracíel od groše českého deset bílých peněz. Prov. Jednoho čerta vyhnati a deset jiných vehnati. V. Jeden z desíti. Před desiti nedělemi. Pán desíti domů. Jg. Deset chutí do něčeho mítí. Sm. Po deseti, po desíti. Us.

Desetina, y, f., desátá částka, ein Zehntel; — 2. desátek, der Zehent; — 3. deset let = decennium, ein Zehend. D.

Desetinný (decimalni, Decimal-. D. zlomek, míra, tečka (kropka), místo, znamenko, váh; Místa desetinná odčisnoutí, odséci (abschneiden). Nz.

Desetinovati — desetinu davati. den Zehent geben. — co: statek. I.

Desetkrát, zehnmal. V.

Desetkrátnásobný — desaternásobný.

Desetměsičný, desitiměsičný, zehmonatlich. V.

Desetní, dekadisch. D. soustava (dekadika), doplněk. Nz.

Desetník, u, m., desitník, 1/10, ein Zehntel. Ros. — 2. Peníz 10 krejcarů, ein Zehner. Us.

Desettisící, der Zehntausendste. Us.

Desettisícnásobný, zehntausendfach. V.

Desiás, e, m., mince, 10 krejcarů. Us.

Desideri-um, a, n., lat., die „Gymnasium“. D. pium = přání vroucí, dobromyslné. Rk. Der Wunsch.

Designace, e, f., z lat., poznamenání, usatnovení. Rk. Bezeichnung, Bestimmung; vorläufige Ernennung.

Desinfekce, e, f., rušení nákazy, Reinigung vom Ansteckungsstoff. K desinfekci záchodu máme skalici železnou (Eisenvitriol), vápno chlorové (Chlorkalk), bjlou skalici (Zinkvitriol), kyselinu fenylovou. Csk., karbolovou kyselinu atd.

Desitelnosť, i, f., Schrecklichkeit.

Desitelný = strašný, hrozný, schrecklich. — komu: bezbožným. Syr. 3. (Jg.).

Děsiti, 3. pl. -si, děs, -se (ic), il. en. ení, (n. sen, sení); děsivati = strašiti, entsetzen, schrecken, erschrecken. — co: koho. To děsi svědomi. Jg. Srdee něčí d. Troj. — se: koho čím: slovy pohrůžčivými. V. Děsi se strachem télo mé. Bibl. — T. — se čeho. Přícházejících se děsí. V. Děsiti se něčeho až na smrř. Háj. Co se mne děsíte? Sych. — Br. — se jak: nad míru se d. V. — se před čím. Tak z hruba těše, až se přirozený člověk před tím (*lépe*: toho) d. musi. Prov. Vz Tesati. C. — se nad čím: šp. m. čeho. Kmp. — s adv.: náramně, hrubě, hrozně se d. Jg.

Desitidenní, zehntägig. D. slavnosť. Us.

Desitihlavý, zehnköpfig. Jg.

Desitihran, -kout, u, m., ein zehnkantiger

Körper.

Desitihranný, zehnkantig.

Desitikrát desetkrát. V.

Desitiletí, ein Zeitraum von 10 Jahren. Decennium.

Desitiletý, zehnjährig, V., -letný, desitiletý. Aqu.

Desitiměsičný, zehmonatlich. V.

Desitimůžtvo, a, m., bot, Dekandrie.

Desitinohý, zehnfüssig. Jg.

Desitipán, a, m., decemvir. Reš.

Desitiroční, zehnjährig. Koll.

Desitipramenný, zehnsträhnig.

Desitistrunný, zehnsaitig. Ps. ms.

Desitka, y, f., na Slov. desátka, der Zehner, pocét desiti. D-ku přidati k d-kám. Us. — D. v kartách n. na kostkách, deset ok. — D., bankocka, deset zlatých. — D., desátý dil čeho, ein Zehntel.

Desitník = desetník.

Desitný, zehn-, 10 obsahující. D. peníz. Výkl. pís. Sal.

Desívosť, i, f., děslivosť, Schrecklichkeit, Furchtsamkeit. Jg.

Děsivý, děslivý, co děsí, schrecklich. Kamar. — D., který se děsí, furchtsam. Jg.

Deska, y, f., dska, deka (v obec mluře: sp. deska), desťka, desťička. Dska, dat. a lok. sg. desce n. dště; nom. pl. desky n. dsky; gt. pl. desk n. desek. Bullh. dzskr., rus. doska, dska, n. Slov. daska. — D. = prkno, Brett. Deskami pokládatí. Jg. Poslední desky se uchytiti. Vz Nebezpečenství. C. O deska tolíko od zahuby býtí (o vlas, o palec). Jg. Převlekl by ho přes dsku (tenký, hubený). Vz Chudoba. C — D. k hnětnění těsta (čál), Teigbrett. L. — D. vrhčabní, vrhčabnice, Spielbrett. Kostkami do dsky metati. Jel. — Dska z lepenky, lepenka, Pappendeckel. — D. lebná. Hirnschale. Ras.

— Deska, desky, desťky knih, der Deckel. Od desky do desky knihu přečisti (od zacátku až do konce). Jg. Snědl rozum až po desťky. Prov. — Dska, tabulka ku psaní, vytí. Tafel. Napsali na dekách mosazných, V., mědených. Br. Desky pravdovatně. Soud Lib. Tři přikázání byla sů psána spolu na jedné dsee. St. — Dsky obecné = městské knihy. Stadtbücher. — Dsky památné. Denktafeln. Žíž. zem. — Dsky (dkcy) zemské = knihy zemské, protože se za starodávna veči obecní na dekách n. tabulichub dubových vyrývaly, die Landtafel. Klásti, vložití, zapsatí něco do desk zemských, ve deky (vpsatí). Ros. Dekami něco zaznamenati. Žíž. Ferd. Dědiny u desk klástí. Táhnoutí se k deskám. Ve dsky něco vložití. Arch. I. 140. (r. 1397.). Z desk vložití, vypsatí, vymazatí. Dipl. Propuštění, vymazání, vypsaní něčeho z desk zemských. J. tr. — Dsky zápisné větší a menší. Žíž. Ferd. 1530. O způsobu, platnosti a veliké váze desk zemských a vkladů v nich obsažených. Vz Rb. 117. až 119. Dsky dvorské, vz Vš. 24., 26., 367., 387.—388.; komornićie, vz Vš. 361.; manské, vz dvorské; památné, vz Vš. 356; póhonne, vz Vš. 31., 80., 133., 356.—357., 363., 364.; d. srědomie, vz Vš. 358.—361.; trhoré (desky naprosto), vz Vš. 80., 280., 350., 363.—364.;

232

Děšť — Dětství.

Č. Velké hromobití, malý d. Č. Časťý děšť v lednu mrvi hojně kněžskou ohoru (hodně lidi mře). Hrs. Hojným děstěm (slzami) svě oči močí. Jg. Pouštěti d. hojný z oči. Jg.

Děštice, e. f., vz Regen. Rk.

Děšiček, čku, m., vz Děšť.

Děšička, y, f., vz Deska.

Děšťk, u, m., vz Děšť.

Děštití, 3. os. pl. -šti, il, ční; děstivati
pršeti, děstěm padati, herab regnen, wie
Regen herabfallen. Jg. — čím: výmluvností
(překy) pováti. Th. — s čeho. Střely děsčichu
(deštily) jako příval s mrakov. Rkk. 18.

Děštivý; děstiv, a, o. Dnes je děstivo. Us.

Děšťka, y, f. = prška, Boč.; 2. vz Deska.

Děšťkár, e, m., deskár, kdo desky (na
boty) dělá; Stiefelhölzermacher.

Děšťkový. D. skříně (na desky); popel,
Potasche. D., Brett-, Bretter-, Stiefelholz-.

Děšnatý, voll Regen. Rk.

Děštní, -ný, od děstě, Regen-. D. voda. Us.

Děštnice, e, f., Hyade. Rk.

Děštník, u, m., Regenschirm. Us.

Děštníkár, e, m., Regenschirmacher. Rk.

Děštný, regenhaltig. Rk.

Děštokam, u, m., Regenstein.

Děštoměr, u, m., Regenmesser, Ombro-
meter, Hyetoskop. Rk.

Děštorodný, regenerzeugend. L.

Děštorodý, regenerzeugt. L.

Děšfonosný, regenbringend. L.

Děšťovatý = děšňatý.

Děšťovice, e, f., Regenwasser. Rk.

Děšťovina, y, f. = děšťovice.

Děšťovitý, regnerisch. Rk.

Děšťovka, y, f., děšťová voda, Regen-
wasser; 2. děšťový červ, děšťovka, Regen-
wurm. Krok.

Děšťovni = děšťový.

Děšťovnice, e. f., děšťová voda, Regen-
wasser; 2. děšťovka, Regenwurm; 3. Regen-
schwamm; 4. Hyadengestirn. Rk.

Děšťovník, a, m., děšťový pták, die Mor-
nelle; 2. reork. die Mauerschwalbe, D.; 3.
D., u, m., děštník. Plk.

Děšťový (strč. děšťový, štěvý), děšťovný, od děstě. Regen-. D. voda, Nz., bystrína, Rk., oblak, počasi, Ros., plášť (kapě), Kom., potok, V., příval, Štele, den. Háj., vitr (mokrý). — D. žabka. D. — D. pták, děšťovník, reork. — D. červ, děšťovka, děšťovice, děšťovnice, Regenwurm.

Detachment, fr. (detašmān). oddělek,
odyslka (vojínův); detašovaný sbor, oddělený,
někam odeslaný sbor vojenský. Ein abge-
schickter Trupp Soldaten. Velitko. Csk.

Detail, fr. (detalj), podrobnosť, das Ein-
zelne, Umständliche, Ausführliche. Jg. En d.
(an detalj), podrobně, v malém (obchod).
Kleinhandel, -verkauf, Krämerei. — Detai-
lovati, na kousky rozebírati, podrobně po-
pisovati. Rk.

Dětátko, vz Dítě.

Dětec, tee, m. Kdyby nebylo dětečv. ne-
bylo by pláčův. Plk. Vz Dítě.

Dětecký = děcký, kindisch. St. skl.

Dětel, vz Jetel; 2. Datel. — Dětelina =
jetelina. — Dětelník, u, m., Harzklee.

Dětenčí = dětský. D. šaty, košile. Us.
Kinder..

Determinace, e, f., z lat., určení, ome-
zení, vymězení. Rk. — Determinant, a,
m., v mathm. Stě. — Determinativ-um, a,
(pronomen), náměstka určovací. Rk.

Děti, vz Dítě; 2. Dítí.

Dětich, a, m., dětišek, člověk malicherný
a v jednání nechutný, ein läppischer Mensch,
Kleingeist. C.

Dětina, y, m. a f., dětinský člověk. Tys
d. Us.

Dětinec, nce, m., maternik, matka, děloha,
těřich, V. Gebärmutter. — D., psotnik. Frais.
Us. Bělohrad.

Dětiněti — dětinným se stávati, kindisch
werden. Stari zdětiněji. Kom.

Dětinnosť, i, f., kindisches Wesen; 2.
dětinství.

Dětinný, dětský, Kindes-, Kinder-; kin-
disch. D. věk, léto, nevinnosť, hra, stařec,
(kindisch), nравý, obyčej, sprostosť, láška,
mysl. Jg. Z dětinných (dětských) let vystou-
piti. Aly. Troj. Dětinnou láškou zahořela ji
hádra. C. D. stařec (jako dítě, titěrný). Má
dětinné mravy (jaké mají děti). Pass. Toho
všeho nie niecie při dětinej mladosti. Mus.
1851. III. 110.

Dětinský, dětinný, Kinder-, kindisch,
kinderhaft; dětinsky, po dětinsku. — D. věk,
léta, loutky, hříčky (titěrky), škola, nemoc,
vozik, určení, průtrž, kvilení, božek n. psot-
ník, nešťovice (perličky, osutiny), kolíbka,
válka, bitva, valčení. V.. Jg. Szul dětinské
střevice. V. Ještě d. střevice neroztrhal. Us.
Hříček dětinských nechati. V. Od hříček dě-
tinských (od dětinství). V. — D. = titěrné,
dětinské = co dospělým ze způsobů děti
neslúsi. Vz Dětský. Mk. Kindisch, läppisch.
D. člověk. Dětinský si počína, vede. Nebudte
tak dětinšti, abyste... Br. Stari bývaji de-
tinstí. Kom. Vz Dětský.

Dětinství, n., dětštří, dětinský cék, die
Kindheit, das Kindesalter. Růsti v dětinství.
Reš. Z d., od d., hned od prvního d. V.
(z mládi, od mladosti). Z d. proaco ve
všech věcech. Br. Od d. život soužený. Pešim.
Z d. vyrostlý (jonák). V. Z d. vyrůstí, vy-
jítí. V. Z d. někoho odevatí. V. — D. =
obyčjeje dětinské, Kinderei, Büberei, Kinder-
possen. Jaké to d. Ros. D. provozovati, tro-
piti (děckovati). D. Vz Kaše.

Dětíšek, vz Dětich.

Dětíškovati, jako dětíšek jednati, vz Dě-
tich, tanděl; läppisch handeln, reden. C.

Dětiti se s kým = seznámiti jako
děti. Sm., Jg.

Dětobijce, e. m., Kindermörder; -jed, a,
m., Kinderfresser, Jg.; -hubný, kinderver-
derbend; Jg. -vrah, a, m., Kindermörder. Rk.

Detonace, e. f., z lat., ztracení pravého
tonu, das Falschsgenien; bouchnutí, ein Schlag,
Knall, Detonation. Rk.

Detrakce, e, f., z lat., odnětí, vzetí. Rk.
Abzichung, Lästerung.

Dětrich, a, m. Dietrich. V.

Dětskár, e, m., loutkár, Puppenmacher. Rk.

Dětsko, a, n. = dítě; dětinský člověk.

Dětský, děcký, co dítěti sluší. Mk. D.
hra, nešťovice, vožiček atd. Vz Děcký, Dě-
tinný, Dětinský.

Děství, n. Kindheit; Kindesalter. Rk.

236

Díl — Dílo.

(kukus), pohni. Díl po oteí. J. tr. Vpocisti učeo v díl povinný. Přlichttheil, (pars legitima). J. tr. — D. = děleni statká, Theilung der Güter. V nedilu sín zůstává v tom statku. Pr. — Dilem, díl, na díle, na díl (z částky), theils, zum Theil. Na větším dile jiná města tu berní zpravila. 1528. Díl pro stůl, díl pro mýsl strašlivou o nic se nepokouši. Jel. Větším dilem, z většiho dílu. Har. Tim větši dil jich pohrdlo. Br. Nařízení díl z Boha, dil z lidi poslá. Br. Dilem-dílem klade se, hledli-li se k skutečným dílům a částem celku učjákho. Dilem más pravdu, dilem se mýlís. Us.. Zk. Dilem teply, dilem stůněný. Us. Dilem, vz Celkem. — Na dílech = pomalu, z nenáhla, nach und nach. Jako bojovník na dielech tuhému zivotu přívyká. Ms. z 15. stolt. — D. = los, das Los. V ten čas trudný diel mého nemiej ke mnie hnievu svého. Rad. sv. M.

Dilace, e, f., z lat., proálnení, lhůta, Verzögerung, Aufschub, Fristverlängerung, Ditation. Rk.

Dilatori-um, a, n., die „Gymnasium", narízení průtahu. Rk. Erkemtniss auf Frist, Aufschub.

Dílce, e, m., délicí. Jg. — D., e, n., malé dílo. C.

Dilěí, délicí. Theil- Theilungs-. D. cedule, list, Ros., vz Gl. 35.; počet (spolkový). Vz S. N.

Dílec, lee, m., Antheil, zdrobneté od: díl. — D. = záhon, licha, Ackerbeet. Us.

Dilemma, gt. dilemmata, n., die „Slovo-, etc., dvojbor, dvojebro- rozsudek. Rk., Doppelschluss. Wahl zwischen zwei unangenehmen Dingen. Vz vie v S. N.

Dílen, Inč, f. — dílna. Kom.

Dilettant, a, m., it., ochotník, Kunstliebhaber, -freund. Dilettantism-us, u, m., ochotnictví. Rk. Kunstliebhaberei.

Diligence, e, f., fr. (diližáns), poštovní vůz, rychlá pošta. Rk. Schmellpost.

Dílko, a, n., malé dílo, das Werkchen. D.

Dílna, y. f. (zastí, dělna, dělnice, dělnice; ne Mor. dílna), eine Werkstatt, stätte, ein Werkhaus. D. unelčí, Atelier. Rk. Vim, z které dílny to vyšlo (kdo to udělan!). Ros. D. na sukno, na zbrań. Us. D. moudrosti. Kom. Ještě v dílně je ta kniha. Berg.

Dílně, dělitelně, theilbar. Jg.

Dílní = dílny; 2. k dílu náležející, Arbeit- (gewerb). D. byliny = konopé, len. Vań.

Dílnice, e, f. — dílna, V.; 2. která má díl, Theilnehmerin. Bern.

Dílník, a, m., díl (dědictví) mající. Us. Mark. Theilnehmer; 2. = dělník; 3. lučbář. Chemiker.

Dílnost, i, f., Theilbarkeit. V. D. hlíný. — 2. Theilhaftigkeit, díl jiněni. V nedílostní zůstávati — v statku nerozděleném.

Dílný (dríve děhý) — dělitelný, theilbar. Počet d. — na co: na dvé d. Ros. — D. = rozdělený, rozdílný, verschieden. Dal jin (Bůh hovadům) dílné (rozdílné) obyčeje. Rad. zvír. Satanáš má vuoli svů od tvé daleko dílnů. Roterod Otčen. — D. = díleí, děliet. Scheide. — D. zeč, linie, cesta. — D. = díl beroucí. Theil habend, abgetheilt. Nedílni

bratri (mezi které dědictví rozděleno není, již ho společně užívají). Pr. měst. — děm: Jsou dskami nedílní. Apol. — oč. O to zboží nejsme dílní. Půh. I. 156. Vz Vs. 175., 261. — 262.; Gl. 37. — s kým oč. Jsem s ním o ten statek nedílný (statkem neodčlený). Pr.

2. Dílný, k dílu schopný, bildsam. Jíl povlovň n. dílný (snadno rozličné forny přijímací). Br.

Dílo (dríve: dělo), a, dílko, a, n. Dílo od dě (de-ji, díti, vz-jo.). Ht., Schl. Gt. děl, ne: díl. Jg. — D. = čin, skutek, práce, das Werk, die Arbeit. That: D. chváli mistra. D. zastaviti. Ruku k dílu přiložiti, přičiniti; k dílu přikročiti. Stůl k dílu. V díle sběhlý. D. Dílo své k trhu něsti. Daremné d., radši nic. Us. To jest tvé d.; to jest jeho vlastní d. Nt. II. hrnčírské, ze slámy, sedlske (orba), kovárské z železa, z rramoru, kamenieké, hečel. Us. D. přírody, umělství (umění pěkněho). Nnz.: d. po kusu na hodiny (Stückarbeit). Sp.; dílo do židů, zidovské (které se zidím prodyává), Sp. = povrchi (na povrech se země, v horn.). Vys. D. zámečnické, vypuklé, opuštěné (doly, v děleh, hrubé, vykládací, dobré, spatně, pěkně, hezke, v hlbíně (pod zemí), staré = doly). Us.. Vys. Dílo kvapné (spěsně) nebyvá stálé (kalé). Prov. Dílo kvapné není platné. C. Dobré dílo samo se chváli. Sk. Jaké d., takový plat. Jg. Člověk hrubého díla = hloupý, nezdvořilý. V. Každému se jeho vlastní dílo líbí. C. Neskákej dílu do řečí (o tom, kdo sám svon práci chváli). C. Vyjde d. na bilo. — D. = vynakládaná síl k rykonomií řečí. Arbeit, Mühe, Beschäftigung. Geschäft. Ráno i večer na díle byti. Syr. Lehkým dilem (snadno). V. Dílo začaté dokonati (dodělatí). V.. D. Ke konej dílo přvésti. Neužitečné dílo dělatí. Lenivý před dilem utiká. D.. V. Chápe se, díla jak komár necle (— lenoch). C. Dílo jí v ručkou kvete. C. Měl dílo se zderžef — měl co dělatí, aby se zdržel. Kb. D. úkolem pronajatá (Pauscharbeit), hmotné (nesnadné). Er. D. zakážkavé, na hotovo, na zakázku, zamluvené, komissní, pokoutní, nekonečné. Us. Kobyla běhá za dílem a hříb bez díla; Ponouke ruce k díla a ne aubu k jidlu. Pk. Míti se k dílu; z d., do díla jítí; z díla se vraceći; míti něco v díle. Nt. Teď do díla! Sm. Bytí v díle. Rk. Na ten čas máme málo díla. Mt. Dílo dohazovati. Sp. Z díla vystoupiti, z díla někoho pustiti (z prace), z díla jítí, d. přijmouti. Us. Do díla k někomu jítí. Er. P. 389. Hory jsou už v díle (im Betrieb), nejsou v díle (sind ausser Betrieb). Vys. — D. = připraba Abych byla tej zlej smrti zbavena, pro niž sů vznikla ta diela. Kat. 2856. — D. Míti někoho v díle (bití ho právě). Jemanden in der Mache haben. Jg. — D. — Dílo ruční = řemeslo. Handarbeit. D. leží. K žádnému dílu ani práci se neměti. V. Dílo předsevziti. V. D. někomu dáti (co by dělab). Jak se má kdo k jidlu, tak se má i k dílu. Prov. — Účené d. — kniha, Buch. A tak skonáno jest to dílo ode mne. Troj. — D. — žne. Dám ti to po dílech (po žních). Us. — D. = něm. Zeng. Zpropadené dílo (na Mor. dělo. Brt!). Us. — D. = hluk, rámus, řádění. Ten dělal dílo Us. Prk. — Vz Dělo.

Diloge — Díra.

237

Diloge, e, f., z rec. *diloyia* — volnější opětování těhož slova u větě: A poznáte pravdu a pravda osvobodí vás. Každý, kdo činí hřích, služebník jest hřícha (Joan. 8.32). KB. 239.

Dílovedoucí, m., Werkführer. Rk.

Dílový, Theil-, vz Dlňv.

Diluviální, potopní, Fluth-, Sündfluth-.
D. půda, naplavenina. — *Diluvi-um*, a, n.,
lat. dle „Gymnasium“, povodeň, potopa,
Fluth, Sündfluth. Vz více v S. N. Vz také:
Naplavenina.

Dim, vz Diti.

Dimense, e, f., z lat., mira, rozmér. Rk.
Vz vě v S. N. Ausdehnung eines Körpers
nach Länge, Breite und Dicke, Dimension.

Dimeter, tru, m., z řee, dvojměr. Vers
von 2 Takten, dvontaktový vers. Vz Zk. Ml.
H. 188.; Ss. 16.; S. N.

Dimidi-um, a, n., (dle „Gymnasium“), lat.,
polovice, die Hälfte, Halbscheid. Rk.

Diminuce, e, f., z lat., zmenšení, uměnšení,
zdrobnění. Rk. Verminderung, Verkleinerung,
Abnahme, Diminution. — *Diminutiv-um*, a,
n. (nomen), slovo zdrobnéle, zdrobnovací,
zmenšovací. Rk. Vz S. N. Verkleinerungswort.

Dimisse, e, f., z lat., propuštění z úřadu,
vzdání-se úřadu. Rk. Entlassung, Abdankung,
Dimission.

Dindy. Na sv. D., což nebude nikdy. Vz
Did. Na Slov.

Dině, vz Dýně.

Diuer, fr. (dyné), obéd, Rk., skvostný
obéd. S. N.

Díní, n. = dění, das Thun. D. Cf. Dobrodini.

Dinirovati = obedvati. S. N. Vz Diner.

Dinkhrabè, če, m., z něm. Dinggraf,
soudce nájmův a pronájmův a jiných trhův. V.

Dio, gt. Diona, m., řec. filosof; 2. it. =
Bāh, per dio, pro lūh. Rk.

Diodor-os, a, m., řec. filosof. Vz S. N.

Diodot-os, a, m., řec. filosof, stoik, učitel
Ciceronův. Vz S. N.

Dioeocese, vz Diecese.

Diogen-es, ea n. a, m., jméno více řec.
filosofův, nejznámější D. sinopský, vrstvění
Alexandra Velikého. Vz S. N.

Diomed-es, a n. ea, m., syn Tydeův, pri
dobyvání Troje hrdinstvím proslulý. Vj. Vz
S. N.

Diona, y, f., bohyně, matka Venušina.

Dionysi-a, i, pl. n. (dle „Gymnasium v pl.),
slavnost' k pocté Dionysa. Vz S. N. Dionysien.

Dionysi-os, a, m., panovník syrakůský;
řec. filosof.

Dionys-os, a, m., Bakchus. Vz Bacchos.
Vz S. N.

Diopter, tru, m., z řec., průzor, průhled,
prohleditko. Rk. Vz vě v S. N. Sehspalte,
Schauritze, wodurch man sehen kann.

Dioptrika, y, f., nauka o průzoru, Rk.,
die Lehre von der Strahlenbrechung des
Lichtes.

Dioram-a, ata, n., dle „Slovo“, průzorný
obraz. Rk. Vz vě v S. N. Durchscheingemilde.

Dioskurové, příjmi Kastora zu Polluka.
Rk. Vz vě S. N.

Diptong, u, m., vz Diftong, Dvojhláska.

Diplom, u, m., listina, list, v němž ně-
komu nějak milosť se udílí, jinž někdo

povýšen na nejakou hodnosť atd. Rk. Vz
vie v S. N. Ernennungsschritt, Bestallungsbrief.

Diplomacie, e, f., nauka o statních n.
vyslaneckých vécech. Rk. Vz vě v S. N.
Staatsunterhandlungskunst, (Gewandtschafts-
wissenschaft.

Diplomat, a, m., statník, znače statních
n. vyslaneckých večí. Rk. Staatskundiger.

Diplomatář, e, m., sbírka starých listin.
Rk. Urkundensammlung, Diplomatorium. Vz
vie v S. N.

Diplomaticky, gesandtschaftlich, urkund-
lich, diplomatisch. D. shor; vydání něčeho.

Dipodie, e, f., z řee, dvoustopi (ve verši),
když takt ze dvou stop se skládá. Vz Ml.
Ml. 315.; Zk. Ml. II. 188.; S. N.

Diptam, u, m., dictannus, Diptam, tošil
routovitá. D. bílý, Spechtwurz; kretský (dobrál
mysl), Diptam, Dosten. Jg.

Diptera, žv, pl., n., z řee, dvontkridíli
(hmyzi, mouchy). Vz vě v S. N.

Díra (zastr. déra, v ob�. mluvě = doura),
y, f., dirka, direčka, dirěčka. Díra krátička
jako ku př. mira (vz Mira) v instr. sg., v gt., dat.,
lok. a instr. pl. i v č = děrou, děr, děram,
v děriech, děrami. Aěr v občene mluřě se i
nekraší: dírou, dírama. Das Loch, die Lücke.
D. slepá. D. v síti: oko; v kamnech = čelísť,
prsk, ústa; v trámě = dlab; v kládách a ve
voru: úšení. Sp. Bodák na dírky knoflíkové.
Cu. D. ve skále, v hoře. D. Díra hrnce (Steinloch),
v běhounu (das Läuferange, Vys.). v hřídeli,
na knoflík. D. D., dirka potní, v kůži člověčí,
v satech, v sýru, v nose (terhípe), Us., v pistně,
v korytě, v měchu. V. Dirky vysivati, ob-
sivati, vytloukati, vy pitchovati, vytahovati.
Sp. Díru (v prádle) zamřížkovati. S. a Z.
Popnouti (popiti, o dírku; o několik dírek
popiti (popnouti. Ríka se o hodech, aby více
jistí mohl.). Prov. Vše popiná o několik
dírek (počíná hrdnouti). Vz Pýšný. Lb. Díru
prodělati, V., zadělati. Us. Díra v horn.: d.
hluboká, mělká; šírka, světlosť díry; díra na
vodu (dolů vrtaná), na patronu (nahoru
vrtaná); d. robila, trhala (der Schuss hat
geworfen); d. zastala, netrhala, nerobila (hat
versagt); d. jen zastěpila (der Schuss hat nur
einen Riss gemacht); díra do práv = vodo-
rovné vrtana. Vys. Mát díru v hlavě (o po-
trhých). Sm. Na krivou díru krivý hřebík.
Sp. Kolik děr, křiv věr, kolik mlynářův,
tolik mér. (C. Kolik hlav, tolik smyslů; kolik
děr, tolik syslů. Kdo v které díre šan byl,
i jiného tam hledá. Silná moucha díru (v pa-
vučné) prorazí přece leti. Větší d. nežli
záplata (vz Dlžník); Ukáži ti, kde těsá díru
nechal (vz Vylružka). Lb. Praví sv. Jira:
Lepsí flek než díra. Hrš. Ukázali mu, kde
murář (zedník) preňho dieru nechal. Mt. S.
— D. = nedostatek, das Loch, der Mangel,
Abgang an etwas. Dlžník jednu díru zan-
davá (zatýká) a druhou otvírát. Jg. Leďa se
věchtem d. zastrěila. Vz stran přisloví: Chu-
doba. C. — D. = vchod a cíehod, = působ
ochrany, výmlura, das Loch, der Eingang.
Ausgang, Rettungsmittel, Ausflucht. Chu-
dobná jest ta myš, která má jen jednu díru. Na
Slov. Myš jedné díre nevěří. Rus. Zaskočití
koho od díry (útočiště mu vzítí). Vz Nesnáze.

238

Díra — Disputace.

C. Věchtem díru zahradil (= neměv čím se
vymluviti lecos mluvil, nebo: udělal to leda
odbyl). Vz Výmluva. C. Hledal všeliké díry
(výmluvy). Sm.

Dirce, Dirke, gt. Dirky, f., manželka
Lyka thelského v studáku téhož jména
proměněna. Vj. — *Direejský* = thebský.

Dirěčka, vz Díra, direčka.

Direkce, e, f., z lat., řízení; ředitelství;
směr. Rk. Leitung; Oberaufsicht; Richtung;
Direktion.

Direktiva, y, f., z lat., pravidlo. Rk.
Richtvorschrift, Direktivnorm.

Direktně, z lat., přímě, bezprostředně,
geradezu, unmittelbar, ohne Umschweiße,
direkt. *Direktní* daň = přímá. Direkte Steuer.

Direktor, a, m., z lat., ředitel, správce.
Direktor, Verwalter.

Direktorat, u, m., z lat., n. direktori-um,
a, n. (dle „Gymnasium“, ředitelství (úřad),
ředitelstvo (sbor, osoby). Rk. Vz více v S.
N. Das Direktorat. Vorsteheramt.

Direktorové čěstí, vz S. N. II.

Direktorství, n., das Direktoramt. Jg.

Dirigent, a, m., z lat., ředitel. Leiter,
Vorsteher, Führer. — *Dirigovati*, richten,
leiten, lenken; anordnen, Aufsicht haben. —
co: hudba (řídití). S. N

Dirka, y, f. D. potová, D., od molů. Šp.
Do dírký vklouznoti. Iboháč dvě mí v nosu
dírký. Prov. Pozn. Dírka je zdrobnělé od
dira, mělo by tědy býtí: děrka. Vz *í* (se
kriti v odvozených zdrobnělých). Mk. Vz
ostatně: Díra.

Dirkovaný, D. punčochy, durchbrochene
Strümpfe. Jg.

Dirkovati = dírký dělatí, vyřezávati.
kleine Löcher machen. — co čím: tésto
prstem, kůži železem.

Dirkovatost, i, f. Us. Löcherigkeit. Poro-
šířit.

Dirkovatý, löcherig, porös. D. houba,
chléb, zemč, pena. Jg., kämen (pěna mořská.
V. — *Dirkovitý*, Rostl.

Dis, gt. Dita, m., vlastně každé božstvo,
pak zvl. Jupiter, konečné Pluto. Vj.

Disciplina, y, f., lat., kážení (jmenovité
při vojstě), Lehre, Zucht, Ordnung; Unter-
drückung alles Fehlerhaften. Disciplin. —
Disciplinarní: předpis, soud, vysetřování
(káření), Rk., moc, trest. S. N. Die Zucht
betreffend.

Discontinuirlich, vz Diskontinuirlich.

Disconto, a, n., it. (fr. escompte), diskonto,
seconto, escompt, úroková srážka z peněz
dříve placených než lhůta vypršela. Abzug
der Zinsen bei Bezahlung noch nicht völliger
Wechsel. — *Discontovati*, před časem vy-
platiti, abziehen, abrechmen. Vz více v S. N.
Tam též viz: *Diskontový* bank. Vz Eskompt.

Discours, fr. (diskúř), rozmluva, Unterre-
dung, Unterhaltung.

Discus, gt. disku, m., íec., klub, frčení
touš, Wurfscheibe.

Disharmonie, e, f., z íec., nesouzyučelnosf.
nesouhlasnosf.; nesvornosf. Rk. Missklang;
Misshelligkeit. Uneinigkeit, Zwiespalt.

Disjunkce, e, f., z lat., rozpojení, roz-
dělení, rozluka, Absonderung, Trennung, Dis-
junktion; v logice: protisada, odpor. — Dis-

junktivní, rozpojný, dělivý, absondernd,
ausschliessend, disjunktiv. D. úsudek, sou-
sudek, véta. Opak: kollektivní. S. N.

Diskant, u, m., nejvyšší hlas ve čtvero-
zpěvu, die höchste Singstimme. S. N. — D.
unejtení hlas psi. Šp.

Diskontinuirlich, přetřitý, v mathm. Stě.

Diskrece, e, f., z lat. šetnosf, slušnosf,
zamlčení toho, co by jiného urazilo, Vorsicht
im Reden u. Handeln, Bescheidenheit, Rück-
sicht; Verschwiegenheit, Zurückhaltung, Gross-
muth, Diskretion. Spolehnoutí se na něčí
d-ci; vzdáti se na d-ci. o vojsku — na milost.
d. (v obec. mluvě: *dyskerece*) = dar libovolný
dle uznání, S. N., dar na zpropitnou člověk
od d-ce — stědrý. Rk.

Diskredit, u, m., nedostatek úvěru; zá
pověst. Mangel an Credit; übler Ruf.

Diskretní, opatrný, šetrný. Vz Diskrece.
Uasichtig, bescheiden; verschwiegen; behut-
sam, zurückhaltend, diskret.

Diskriminant, u, m., v mathm. Stě.

Diskurovati, z fr., rozmlouvati, ne: dis-
kunrovati. Sprechen, reden, sich unterreden,
unterhalten, diskuriren.

Diskurs, u, m., rozmluva, obyč. způsobu
zábavného. S. N. Vz Discours.

Diskusse, e, f., z lat., přetřes, přetřášení;
rozbírání, rozkládání, rokování. Untersuchung,
Auseinandersetzung, Diskussion.

Diskutovati = o něčem rokovati. Rk.,
S. N. Untersuchen, erörten, diskuriren.

Dislokace, e, f., z lat., rozsazení, rozložení
ku př. žáků dle tríd, vojska po městech. S.
N. Versetzung, Verlegung; das Wegziehen.
Dislokation.

Dispensace, e, f., z lat., ndělené vyjmutí
od plnění rádné trvajícího zákona pro jistou
případnosf. Freilassung, Freisprechung; Er-
laubniss, Dispensation. Vz více v S. N. —
Dispense, e, f., z lat., úpust, vyjimka,
prominuti něčeho. S. N., Rk. Entlass, Erlaub-
niss, Dispensation.

Disponde-us, u, (a, m., z íec., dvouspondej,
je stopa rythmická skládající se z dvou spon-
dejňů: —, loupežníkům, závistníkům. Zk.

Disponent, a, m., z lat., v kupectvi; zástupce
obchodu, jenž na mistě pána obchod zastu-
pje. Vz více v S. N. Verfüger, Anordner;
Verwalter, Handlungsvorsteher.

Disponibilita, y, f., z lat., přikaznosť
úřednika n. důstojnika), stav úředníků ze
slubž do opětného zavolání propuštěných.
S. N. Disponibilität, Verfügbarkeit.

Disponovati, z lat., naložiti s čím, při-
způsobiti co k čemu. Rk. Disponentí, an-
ordnen, verfügen, schalten u. walten.

Disposice, e, f., z lat., pořádání, spořá-
dání, rozložení, rozvrh; povala; nachýnosk
k něčemu, Rk.; svobodné vládnutí vlastním
jměním. Disposition, Anordnung; Entwurf;
Talent; Neigung; freies Verfügungsrecht.
Míti peníze k disposici = míti je ležet doma
n. jinde bez určení. S. N. — Disposiční,
Dispositions-, verfügbar. D. sklad, zboží,
fond.

Disputace, e, f., z lat., vědecká hádka
ústně, zvláště veřejně vedená, gelehrter Streit;
sporný spis, Streitschrift. D. inauguralni,
habilitační. S. N. Vz Hádka (stran frasł).

Disputovati — Dítě.

239

Disputovati hádati, disputiren, streiten.
Kat. 1167.

Dissertace, e, f., z lat., vědecké pojednání
(obyč. k dosažení akademického stůpňu). S.
N. Dissertation, gelehrte Abhandlung, Streit-
schrift.

Dissident, a, m., z lat., rozkolník, odště-
pence; jinovýree (v Polsku). Rk. Der An-
dersdenkende.

Dissimulace, e, f., z lat., zatajení. Rk.
Verstellung, Heuchelei. Dissolution.

Dissonance, e. t., z lat., nelibozvuk. D.
podstatní, namanutá. S. N. Dissonanz, Miss-
klang, -lant; Missstelligkeit, Uneinigkeit.

Distance, e, f., z lat., odlehlosf, vzdálenosť
dvou míst od sebe. Distanz. Abstand. Ent-
fernung, Weite. Stríleti na velikou d.-ci. U's.

Distich-on, a. n., z ře-, dvouversi, spo-
jení dvou versů v jeden celek, v jednu strotu.
S. N., Zk.

Distillovati, vz Destillovati.

Distinkce, e, f., z lat., rozeznávání; vy-
znamení co eti a váznosti. Unterschei-
dung: Auszeichnung durch Stand u. Ehren-
stelle, Rang, Vornehmheit, Verdienst, Dis-
tinktion. Distinguoráný, distinguirt, vornehm,
ansgezeichnet. S. N.

Distrakee, e, f., z lat., roztažení, zmatení;
prodej. Rk.. Distraktion, Zerstrennung, Unach-
samkeit.

Distributiva (promomina), lat., rodové
císlovky. Rk.

Distrikt, u, m., z lat., okres (v Uhřích).
Rk. Distrikt, Landstrich, Bezirk, Gebiet.

Distributualní - okresní. D. tabule, vz
v S. N. Bezirks.

Distrofon, z ře-, dvoustrofa bášeň. Rk.

Diskant, u, m. Diskantem zpivati. Vz
Diskant.

Diskerece, vz Diskreece.

Dítce (dietce, zastr.), e, n. - dítko. St. skl.

Dítě, gt. dítěte, n.; pl. děti, gt. děti
(v obec. ml. místy - dětích), dle „Kosf“, f.; dítky
(dle „Zena“, f., díte, dítkám atd. Dítě, díte,
děte, skr. dhá, dhayati, cneati, piti, se živiti:
kojiti, chovatiy, dhá-trí, kojna; strslov,
doją, kojim; goth. daidda (lacto, kojim, řee.
997ar, 997a7ar (lactare, kojiti). Sehl. Vz Fk.
100. — Dítě skloňaje se v sg. dle „Kuži“
a je n.; v pl. (dle „Kosf“) má děti a je
rodu ženského: děti psaly. Místy říká se v pl.
dífata m. děti. Na Moravě říkají: difata hračky,
panny. Prk. Dětátko, difátko, dětářečko,
n.; dítky, dětíčky, dítečky, f. Das Kind: Kind-
lein. Dítě jestě v životě matky nedochůděce,
V., došlé, dochodilé, dozralé, nedošlé (nedo-
chůděce), Jg., kojné (při prsech), V., maličké,
neodstavené, V., v perince, D., nalezené (na
ulici položené, nalezence), podvržené, pod-
ložené, V., podvrhlé, podvrhnuté (podvrhlee),
cizoložné, kurevské n. venusino, V., promě-
něné (podvržené), na ulici položené, povržené,
odložené, dokonalé, dospělé, nedospělé, spře-
spělé, Lk., z pravého n. řádného lože (man-
zelské), nemanželské, z lože nemanželského
n. nepořádné zplozené, n. pobočni, J. tr., n.
z levého boku. Č. Dítě ze zelené krve (= =
z kurvy syn, kopřivník, kopřivče, v kopři-
vách narozené), dítě po mladenci (neman-

želské). Č. Děti vlastní (rodné) jsou děti
jedněch rodičův. Děti nevlastní (pastorů,
pastorei. Vz Otčím, Maeccha). Us. D. o roce.
Dal. D. z bratra, ze sestry (bratrance, se-
střenee); d. na sirobu zrozené (po smrti
otcově zrozené). Dítě nemanželské za man-
zelské vyhlásiti, v poctivost lože manžel
ského uvěsti. J. tr. D. dadá (sedí), dřiná,
kůnourá, pláče, se směje, si hraje, leze, běhí,
brouká, se chová, ji kaši, se koji, se nosí
atd. Us. Vyřezáni dítěte (Kaiserschmitt). Us.
Prisvojeni dítěte, příjmutí dítěte za své. J.
tr. To d. bylo v nečas, nebylo mn na čase.
Lk. Rodičově děti své hned z mládi k do-
brému vedře; Otec dítky své naležité opatři:
Otec na statek děti závad neuváděj; Otec
chce-li dětem nezletilým poručníkem býtí,
statek jich zaručě; Děti rodičův svých v děj
starosti a ponúmutí snyslem opatrJBte; Děte
proti rodičům při útrpmu před se neherte.
Pr. Prvni děti jistým dělem opatřiti; Děti
na odkazu přestaňte; Děti své slušné opa-
trřti; děti nezletilé, dědiť vzbaveně; Po dě-
tech nápadu nemiti. Er. Dítě legifimovaně
(za manželské prohlášené), za vlastní přijatou
(schovanci). S. N. S dítětem choditi (téhótnou
býtí). V. Žena dítětem těžká. Ms. D. pod
srdcení nositi. Us. Dítě poroditi, na svét vy-
věsti, St. skl., pracné rodití, Lk., zadehnouti
(ve spani). D., kojiti a chovati, V., odsta-
viti (prsů více nedati). D. Děti mítí. Děvo-
vatí: děti nemiti. Us. Jako své vlastní dítě
někoho milovatí. V. Ženatě nebo vdané děti
D. Lepší dítě nežli kůtě. Děti jako směr
(mnoho). Komu pán Bůh dá dítky, děi i na
dítky. Koll. Dal Bůh dítky, děí i na dítky.
Pk. Dobré děti krásný statek, zlé pak dět
v domě zmatek. S. a Z. Dítě praví: Bito
jsem; ale nepovi proč. Č. Čikánovy (kova-
rovy) děti neboji se jisker. Č. Lépe jest, aby
děti plakaly než otcově (rodiče). Č. Malé
děti, malá starosť: velké děti, velká starosť:
Č. Malé děti jedia ehlích a velké srdec. Mt.
S. Malé děti kaši jedi, a velké děti srdec
uzíráji. Č. Chudá matka spíše sedm dětí vy-
chová, než sedmurodě jednu matku vyžíví
Č. Malé děti jedi chlebfěck, ale velké srdec.
Čím vie pán Bůh děti dává, tím více přy
požehnává. Chleba, sklenice a děti není nikdy
dosti: chlěb se sni, sklenice rozbíjou a děti po-
mrou. Prov. Zvláštních lidí děti nezdary.
Č. Kdyby nebylo dětčův, nebylo by pěáček.
Metla vyháni děti v pekla. Sbr. Děti byly
na čemendě. Us. Gros bohatěmu a dítě chu-
děmu. Prov. Mohlo by se i vašinu dětem státi.
Us. Uč své děti (doma) kaši jisti. Vz Vada.
Lb. Dokud se lyka drou, tehdy na ně s dětní
jítí. Z děti bývaji lidé. Pk. Židká meta
dobré dítky čini. Od dítěte od dětínšíví.
V. Má mnoho dítek (= velikou rodinu). Us.
Děti let nedošle v moci svého otec zůstávaji.
Děti po otcí se slěchtí a ne po materiě. Lépe
jest děti nemiti nežli nezbedné chovati. Pře-
kročíš-li malé dítě, neporostes. Na Mor. To d.
běhá jako čečetka (jak šamrda). Lb. Pro
smrt nikdy dosti dítek není. Kdo má dítky,
nežije bez lahůdky. Dítě za ruku, matku za
srďce; Kůň jest jednon hříbětem a člověk
dvakrát dítětem. Pk. Děti a rodiče, jejich
práva a povinnosti (dle strčes. práva, vz Rb.

242

Diversa — Divoch.

**Diversa**, pl., n., lat., rozličné včeti. Psáva se na baliky, které se dávají na poštu a včeti rozličného druhu obsahují. Verschiedene Sachen.

**Divertissement** (fr. dyvertysman), zábava, zábavní kousek. Rk.; při tančeních zábavách jedno skupení tanců; v hudbě skupení z úryvků z rozličných kusů stavené. S. N. Ergötzung, Belustigung, Zeitvertreib; ein Bühnentanz, kleines Ballett, Potpourri (pópurrý).

**Divice**, e. f., divá osoba. Eine Wilde. Mus.

**Divide** et impera, lat., rozděl a panuj; hled rozbroj rozšířiti, bys mohl nad nesvornými protivníky snáze vítěziti.

**Dividend**, u, m., dělenec, die zu theilende oder die theilbare Zahl; **divisor**, u, m. —dělitel, dělié; z lat.

**Dividendá**, y. f., z lat., podíl (akcionářův) na zisku, podětek (ze společného úzitku). Rk. D. radná, mimorádná (Sopradivende). Dividende, der theilende Gewinn; der Antheil, welchen der Theilhaber einer Handlungsgesellschaft jeder.

**Dividovati**, dělití, dividiren, theilen.

**Divina**, y. f., divoké maso, wildes Fleisch; divokosf, Wildheit. Bern.

**Divinace**, e. f., z lat., tuseni, predvidáni. Rk. Divination, Almung, Weissagung.

**Divise**, e. f., z lat., dělení, Division, Theilung; 2. oddíl vojska, skládá se z dvou brigád, divisniho dělostřelecta, a někdy i z časti jezdlecta. Vz Brigáda. Rf. Division (Abtheilung eines Kriegsheeres).

**Divisor**, vz Dividend. Theiler.

**Diviš**, e. m., z Dionysius. Hil.

**Divitel**, e. m. Bewunderer, Verwunderer. L.

**Diviti se**, div, divě (ic), il, ení, divitávi se, sich verwundern, staunen, mirari. — abs. Divichu se Němei. Rkk. I divili se všichni náramně. Br. To se divim. Jg. — čemu, komu. Divíni se tomu. Troj. Jest se čemu d. Us. Poče tomu sé d. Kat. 249. Divichu sě Němei krášě také. Rkk. 46. Není se tomu d. Sm. — Br., Hřj., Solf., St. skl., Alx. — koho: To mne diví (das wundert mich), šp. m.: Tomu se divim. Mus., Jg. — nad čím. Jg., Sm., ale neuvádějí zádného dokladu a Rk. praví. Že jest tato čažba špatná; s ním souhlasí Os.; avšak šp. práře uči, možnáj ji analogi chráníti: Užasnouf se nad tim upřími. Br. Užas! jsem se nad tím. Ros. — jak. Diviti se strachem. V. — do koho. Divim se do starých lidí, kterak na tom jich smysl blúdí. Cat. bib. Divi (divim) sé do tebe. Pass. 625. — komu nad koho. Že se jim nad jine divival. V. — z čeho. A když ji z toho diví se mluvila, odpověděla. Han. Výb. — kde. Nepřestává se v sobě vždy d. Pis. Br. — přes co. Divin se přes to, — šp. m.: čemu. Sm., Jv. — Vz Divati se, l.

**Divizna**, y, f. Königskerze. D. obecná, končitá, sapovitá, stěsněna, hajni, chlumni, rezavá, kuctovkovitá, černá, brunatní, červiková. Jg. — Diviznolistý. — Diviznovitý. Rostl. — Diviznory. D. kočen. Čern. Königskerzen.

**Dívka**, vz Dévá.

**Divně**, wunderlich, wunderbar. D. si vede, si počiná. Us. D. se to stalo. Us. D. a jináč se vymlouval, zaklínal (všim možným způsobem). Us. na Mor., Brt. V kolo d. se točiti. Kom.

**Divník**, u, m., divokvět. Wunderblume. Nachtschön. Berg.

**Divniti** = divným činiti, wunderbar machen. — co. Ps. ms.

**Divno**, komp. divněji, wunderbar. Jest nám to d. Tkadl. Bylo nám velmi d. Har. Divno mi toho do těch lidí. Kom. Jest mi d. ku podivn. D. Ale toho mi nejdivněji, že ... Kom. Divno mi do sestry naší. Cíb. Bad. 10.

**Divnobarevný**, wunderbar gefärbt. Sych.

**Divnorozličný**, zum Verwundern manngfaltig. Fil. Zám.

**Divnosť**, i, f. Hil. Wunderbarkeit. — D. divná povaha, Seltsamkeit.

**Divný**: diven, vna, vno; komp. divnějsi. — D. = podivný, ku podiku, wunderbar. Verwunderung erregend. Jg. D. řezba, přihoda, smrť, věc, skutek. Jg., V. Ale do vás jest nám to divné a téžké, ze ... Br. Divn se zdáti. V. Divné včeti zima působí. Toms. Žena věrná, milá, jest divná co vrána bílá. L. — v čem. Divný jest Bůh v svých soudech. Ché. 631. — D. = nad přirozený, záračný, potravný, übernatürlich, wunderbar, Wunder- Jg. Divná znamení na nebi. Jg. D. úkaz. V D. moc. Nt. — D., Br. — čím. Dennice jsů svým bleskem divny. St. N. 205. — D. = neobyčejný ve zpřisobu, v povaze v přirozeni, wunderlich, grillenhaft, seltsam, sonderbar. Jg. Stafi jsou obyčejně divni (syroví, svěmyslní, nevrli). Člověk, hlava, rozum; d. zvíře jest on. Ros. Byl divný svatý. Us. V tom obleku všem divný byl. Har. — do koho. Tato jest vě přielis divná do našeho Boha. Ché. 615. — Jsem divný, jak to vypadne — rád bych véděl. Us. v jihových. Čechách. Sb.

**Divobýl**, e. m. Wunderbaum. Rk.

**Divoce**, plase, vztekle, bláznivě, wild, muthig. V.

**Divočee**, éce, m., divoček. čka, m., ein wilder Mensch, Wildfang. Aqu.

**Divočeti**, 3. pl. -čej, el, ení, zdivočeti, divočivati, divokým se stávati, wild werden, wildern, verwildern. D. — abs. Všechen zdivočel. Ros. — čím: ustavičným běháním, zdržováním se v samotě.

**Divočice**, e. f., divoká osoba, eine Wilde. Jg.

**Divočina**, y. f. — divoká zvěř, ptactvo, wilde Thiere, Wild. V. — 2. Maso divoké zvěří, divokých ptákův, Wildpret. V. — 3. Černá zvěřina, divoká vepřovina, Wildschweinfleisch. V. — 4. Syrovosf v rudách jedovatá, tedy utrejch atd. Am., D. Wilderz. — 5. D. v mravích. Wildheit, wilde Sitten. Kom. Zapácha divocinou. Ros.

**Divočiti**, 3. pl. -čí, -voč, -voče (ic), il, ení, ení; zdivočiti, divočivati, divokým činiti, wild machen. — **koho čím**: dobytek hřmotem. — se. Dobytek se divoči (wird wild, scheu). Us.

**Divočnost**, Lex. vet.

**Divočný** = divoký, vzteklyk, wuthend.

**Divoch**, a, m.; pl. -chové, -ši, divoký člověk, ein Wilder; nevzdělanec, roher Mensch; rozpustilý, frecher Mensch; ukrutnik, ein Grausamer. D., Jg.

244

Dlabač — Dlž.

zebnická, dlabátko, Sucher, Wundeisen, Spatel; dlabátko zubní (paradlo, Zahnstochery). L.

Dlabadlo, dlabátko, a, n. Plk., Aqu. Stennu-, Hohleisen.

Dlabanina, y, f. D. v dřevě, Rostl., vypuklá. Prest. Holzstich. Vz Dlаб.

Dlabati, dlaban a dlabi (dlabn; dlubam, dloubam), dlabávati, dloubávati — vyrývati, höhlen, ausgraben, meisseln; worin herumstochern; hloubati, grübehu, stochern. Jg. — abs. Ten člověk rád dloubá (přemýšli). Us. — co: obraz trýti, Kom., studni. Sm. — (sc) kde: v zubech; pták v peři dlube, Jg.; se v hlavě, Jg.; v kapse (v ní hledati). Ros. — čim kde: prstem v nose. Jg. — komu kde: v měsku (oloupiti ho). Jg. — na čem o něčem přemýšleti. D. — kam: proti díre d., podlé čary. — co kam: do krovu díru.

Dlabátko, vz Dlabadlo.

Dláhek, vz Dlаб.

Dlábiti, il, en, ení, dlabivati — tisknouti, tlaciti, mačkatí, drücken, kneten. — co: hlíni (lměstí); clověka, zvíře, mouchu — dusiti; víno (vytlacovati), koně (na Mor. — lěčiti). Jg.

Dlábor, u, m., dlabátko bez špičky. Us.

Dlabozub, u, m., živocich veprovitý. D. Gigantentapyr.

Dlabsati, vz Dlapsati.

Dláha, dlžka, dlazička, y, f. — deska k obkládání zlžmaného údu, die Komprelle. Beinschiene, Schiene, Sohle. D. gutaperčová, z dřeva lípového, z dřeva bukového, slamon obložená. Cn. Zlžmanou nohu dáti do dlabžiček. D. Dlaly přiložiti, Ras., obložiti. Jad.

— Dlaly tráme n. břevna v podlaze. Us. — Dlaly tráme n. břevna v podlaze. Us. na něž se přibíjejí prkna, Polster, Unterlage. Us.

Dlaka, y, f., srsf dloubá, langes Haar. Ssav.

Dlakanuka, y, f., hmyz. Krok. Aretia.

Dlakobytník, a, n., hmyz. Krok. Purgurus.

Dlakorit, a, m. Ssav. Lasiopyga.

Dlakoun, a, n., ssavec hobrovitý. Krok. Guillino.
Dlán, č, či dlané, č, f., rutka od zápěsti do konce prstův, die flache Hand, Handfläche, Palme. Jg. Ruka roztažená slove dlaní, stažená pěsf. Kom. D. spodní, V., syrechní; dlaní důlek. D. značí obyčejné vnitřní částku ruky, spodní dlaní. Jg. (D. syrechní hřbet. L.) Co by mohl na dlaní udržeti. Ros. Kounpil za pět přestův, a za šeston dlaní (ukrad). Svědí (svrbi) ho dlaní (naděje se peněž). Svrbí-li někoho dopolene levá se, bude bráti peníze, pakli odpoledne, bude dávati peníze. Hrš. Svědí mne d. (dostanu peníze). Lb. Lavá d. ma svrbi (příjmut peníze); Pravá d. ma svrbi (vydám peníze). Mt. S. Stiská d. je skoupým). Dávati celou dlaní. Jg., Č. Obkládati komu tváříčku, dlánní (poličkovati ho). Vz Trest. L., Č. Zanknouti dlaní (přestati dávati). Dlaní poliček dáti. V. Kdy na dlaní chlupy (vlasý) narozon. Vz Nikdy. Č. Nedali si dlan před ústa (mluvili pravdy). Mt. Hol na dlaní (— veznui, kde nie není). Vezmi si z dlaně chlup. C. Na holej dlaní nevyžijes. Mt. S. Cím já se živiti budu, snad d. lžizati budu co medvéd. Vz Chudoba.

Č. Věc je na dlaní = patrná. Mití srdee jako na dlaní (— otevřené). Šm. — D. — míra čtyř palečů. Mira čtyř dlaní — noha. V. — D., Schanfel, lopatka dánčích parohá. Šp.

Dlňato- (dlanito)- -klaný (v bot.), handspaltig; -laločný, handförmig gelappt; -nohý, schwimmflüssig, L.; -sečný (list); -znožený (list), -žebrý (list), Rostl., -žilný, handnervig (v bot.). Rk.

Dlňatý, dlantitý, dlňovatý, der flachen Hand ähmlich. D. žádbry, listi.

Dlňový. D. proužka. Jg. Zur flachen Hand gehörig.

Dlňožebrý. D. listy. palminervia, jejichž zebra nedaleko vniku do listu se rozděluji, ku př. réva vinná. Rostl.

Dlapa, tlapa. D medvědi. Pfote, Tappe.

Dlapati = lmatati. Zlob.

Dlapatý, dlapy mající. Jg.

Dlapti, lapěti, čí, čl, čení = dřepěti, hocken. Us. na Mor. — na čem. Kdybys ty rač na řiti lapěl. Us. na Mor.

Dlapsati, dlasati, dlapsávati = šlapati, dáviti, treten, stampfen, drücken. — koho čím: pocholky koněm drücken. Star. let.

Dlasek, sku, dlasěk, šku, m., dleska, dleška, tleška, tleška, tlaška, dlaska, y, f. — malá luska, klešťate, luska dorostlá: strouk, strouć, lusk, lusk, luske. Junge Schote. Tleška. V. Jako dlasěk (to věcí teuké, splesklé).

Us. — D., bacher sliv, Pflamentasche. D.

Dlask, a, dlasěk, ska, dlesk, a, m., pták vrabcovitý. Steinfunk, D.; — 2. cvrěala, Schmepfe, Feigenfresser. V.

Dlasmati — tlaciti, drücken; — co kam: do země. Jg.

Dlaska, vz Dlasek. — 2. Střenka u nože n. vidličky, Messer-, Gabelstelst.

Dlatec, tec, m., hřeb u nákolesníku, der Fersemagel. Us.

Dláto, a, n., dlátec, e, dlátko (dlabadlo). D. m. (lab-to od dlab (dlab-ati). Vz Dlabač. Hohleisen, Hohlcissel, Meissel, Stemmeisen. D. D. na hlubinu (Hohlcissel), koutové, široké (Stechhentel), rovné, ramenné (ve mbýne. Flacheisen), pudní n. silné (Steinm, Setzmeissel), napažovací n. tenké, pupkové (na vyrážení zátek), kladní široké, ramenové široké, Jg., cepovní (Lochbeutel), pěstní (Balleisen), usaté (Rundeisen), šikmé, duté, anglické, německé, španělské, tyrolské; u koláře: podběrač, podbírać, Šp., hladěci (Poliereisen), Kh., rovné a ploché (zlibkované, vz Nástroje k pitvě, Nástroje resekční). Cn. Dlátem vydlonbati, vyrývati, D., dlabati, něco hladiti. Us. Dlátem něco na něčem vyrýti. Br.

Dlatolisko, a, n., ložisko (zaječí). Lager.

Dlatoliti, zdatoliti, Lager machen. — co: slepice oblič zdlatolily (— v něm peleše udělaly). Kanub.

Dlatovati, dlátem vyřezati, meisseln, ausgraben. — co: dlaby. Us., Dch. — co kde: Dlatuje na mramoře věčné jeho činy. L.

Dlatovatý, -vity, meisselartig. D. zuby predni. Rostl.

Dlátový, Meissel. D. dílo. L.

Dláviti = daviti. Na Slov. Quetschen, drücken.

Dlazek, zka, m. — dask. Us. v Bolesl.

Dlaz, e, f. = dlažba. Fabric.

Dlažba — Dlíti.

245

Dlažba, y, f., dlázení, das Pflaster. D. kamenná; žlabová ve mlýně, u jezu, na předpraží (ve mlýně), Jg., hrubá, hladká, řadová n. řadková, vykládaná, špalíková. Dlažbu beranití n. pěchovatí, lámatí, bouratí, vytrhatí. Vz Podlaha. Nz.

Dlažbina, y, í., čím se dláždí, Pflastermaterial. Us.

Dlažbošlap, a, m. Pflasterstreter.

Dlaždění, dláždění, n. Us. Das Pflasterern; Pflasterer.

Dlaždiei ... = dlaždiei. D. kámen, cihla.

Dlaždič, e, m., dlažič. D. Pflasterer.

Dlaždička, dlažička, y, f. = dlažice, e, f.

Dlažditi, dlažiti, dlažiti, 3. pl. dlaží n. dláždí; dlaž, dlažď; dlážen, dlažděn; dlaživati, dlaždivati, pflastern. — co: cestu, Us., ulici. Kom. — co čim: mramorem, Preff., truhly penězi. Jg. Cesta dlažičkami. Er. P. 99.

Dlažebné, ého, n. Pflastergeld, mauth. Rk. Dlažební kámen, Pflasterstein. Rk.

Dlažení, n. = dlaždění. D. kamenné, kostkově. V. D. cest. D. počítati (dolů k zemi hleděti.) V. — Dlažený, gepflastert. D. cesta. Us.

Dlažice, e, f., dlažička, cihla dlažici Pflasterziegel. V.

Dlažieć, dlaždiei. D. kámen, cihla. Us., D. Pflaster-.

Dlažič = dlaždič.

Dlaživo, a, n., Pflasterzeug.

Dlažka, y, f., dlažba, Kom., podlaha. Tabl. Estrich, Boden.

Dlažkošlap = dlažbošlap.

Dlažně, č., f. = záhrobec, nápraží, Schwelle. Us.

Dlážiti, vz Dlážditi.

1. Dle = dle (zastaralé), od dlíti.

2. Dle (z dlje, longitudo. Mkl.), na Slov dla, předložka s gent., podlé, vedlé, něhen; klade se před jménem svým i za ním. Klade se: 1. původné o místě tam po straně, tam po boku. Dle moře se usadichu. Dal. Dla mého milého choti. Kat. I postavichu sebe dle drevie. Rkk. — 2. Užíváme jí k vytřečení příměrenosti vytvájice, že osa co příbohodě, přísněné děje, jakž toho obsahu jmena, pri kterémž jest, žádá, podlé, nach, vermoge, gemäss, secundum, juxta. Jezdec uzdno a otězi dle libostí ohýbá. Kom. Hlotovi všieci nohů v krok a ruků v braň Luděkova dle slova. Rkk. Co pán dle osoby své obzvláštnější pří tom utratil. Břez. Dle práva. Us. Zisku dle všady lěčí. Alx. Darilo sa mu jeho remesicelce dňa najlepšej vole. Dal. Slov. Ht. — Vz Mkl. S. 526. — 3. K vytřečení účelu a příčiny (z příčiny, za příčinou, wegen, oh, willen. Ne ot vzhoda v zemích bůra všáše, všáše deře dle taterska cháma. Rkk. — Kat. 2287, 2301, 2305, 2728. Ráčila jeti na Zerovnička dle satebního veselí. Břez. Odkázal každé po 30 kopciach na zlatý řetíz dle jeho budoucí památky. Břez. Dle kormování k velikému oltáři ubírati se ráčil. Břez. Dle slověka jednoho pozbýva sem milého. Ss. P. 211. Že přaei vsak se ho dle lakotnosti své nevaruji, ale přece na lumence dosedaji. Br. Schězejí se tam souzení. Pr. měst. Plzně dle = pro užítek. Rkk. 69. (Sněm). — Pozn. 1. Sem patří: me dle, mne-dle = pro mne, za

příčinou mou, z lásky ke mně, podlé soudu mého, já se strany své. Medle okazte mi to. Kom. Nemám uvní peněz, mnedle mísli, půjde mi. Svěd. Pozn. 2. Poněvadž dle s genit. se váze, tedy chybne dle něj m. dle něho. — Pozn. 3. Zájmenům a přísloučím příraží se v obec, mluvě: dle dle, lej: tendle, vocadle, tadydle, tudle, vocavádle. Vz Le. Zk.

Dledla, y, m., zváštal, Schwätzer. Jg.

Dledlati = zvástati, schwätzen. Us.

Dlech (zastaralé), ve frasi: na dlech na děl, dlouho, in die Länge, fürderhin, für die Folge. Takové věci měsledkové schismatu) na dlech sú na dobré nevyeházely. Jir. Anth. II. 27. Na dlech shledaji dobrí lidé. Arch. I. 362., 378.

Dlelistný úd, když úd po bočích listu sedí, ku př. palisty, trni. Rostl.

-dlena. Připona juen podstatných: pradlena, svadlena (pradli, švadli). Vz Tvoreni slov.

Dlení, n. (meskaní, průtah, odklad), der Verzug, die Verweilung. V., Troj. Bez d. Jg.

Dlesk, vz Dlask.

Dleska, vz Dlasek.

Dlešee, sče, m., ryba, Brachse, Brassen. Šp.

Dležka, y, f., die Dille (u zámečníka). Rk.

Dlháň, dlhý, vz Dlouháň, Dlouhý.

Dli (akkus.) = na dělku. Na dli trestř połožichu. Výb. I. Vz Dli, Dél.

Dli. Dli (instr.) i na překy = na děl i na příč. Alx. Na dli trsf položichu. Rkk. Jest přy špatný pleonasmus, neboť o tenké dlouhé věci, jakou je trtina, nepřijde nikomu říči, že ji položil na dělku, poněvadž na šírku ani na tlouštku ji položiti nelze. Gb. Vz více v Listech filologických a paed. II. 112. Avšak netřeba to mítí za pleonasmus, má to snad smysl ten, že nepoložili trtínu na příč atd., nýbrž od sebe na dělku. Vz Dli, Dél. Cf. první větu. — 2. Připona. Vz -dlena.

Dлина = skudlina, na Mor., Klinse. To prkno na samé dlihu (rozpukliny). Bs., Hocrot.

Dlinece, nce, m., nerost. Krok. Hocrotom.

Dlinonoh, a, m., tamipns, hmyz. Krok.

1. Dlíti (dríve a na Slov. dleti), dlim, 3. pl. dleji, dlet, dlen, dlení. meskatí, dlouho zůstávati, proděvati, zdržovati se, zůžem, verziehen, verweilen, sůmén. — abs. Není možná děle dliíti. V. My dlouho d. nemězíme. D. = s čim: Čechově s tím d. nechtěli. V. Nelze mi s tou praei děle d. Ml. — v čem. Dlíti nemaji v nicem. Žák. sv. Ben. — kde. U vyhanství d. Ráj. Na kamenní dli starei po boku Ellena. C. — s inft. Dli dáti místo odpočinuti. Troj.

2. Dlíti, dlim, 3. pl. dli, dli, dlil, dlen, dlení, prodliti = protahovati, odkládati, verziehen, verschieben. V. — co: Když jedna strana tu pří díl. Výb. I. — co pro co: pře pro svýj zisk. St. — čím. Ižadný přes rok nemá d. zpovědi; d. poinál, dobrým. St. — s čim. Nic s tím nedlil. Lom. — s inft. Aby nedlil toho ukázati. Kom. — se. Pře má vechni se mi dli. Bel. ruk. Zacelení rány se dlilo. Co se dli, to se měli. Ros., Lb. Vz Práce. Castof z toho nic nebyvá, co sé dli. St. Že se s nehezpecenstvím jeho přes den mesice března dliiti nebude. Surž.

246

-dlo — Dlouhosrštý.

-dlo, přípona slovotvorná. V jihovýchod. řeč. -rgov, lat. -trum (ora-dlo, oralo, -agorov, aratrum). Schl. Znamená půrodné nástroj: nosi-dlo, radlo, kovadlo, cedidlo, kadidlo, udidlo, bidlo, vodi-dlo. Hš., D., Kle., Mkl. Znamená také místo: bydlo, bělidlo, večeradio, Napajedla (na Mor.). Před ni se kmenocá samohlásku kráti: rýpati — rýpadlo, týkati — tykadlo, klátiti — klatidlo, číhati — číhadlo, brousiti — brusilu, Pk.; ale dvouslabičná slova mivaji dlouhou kmenovou samohlásku: mýdlo, rádlo, křídlo, sídlo (také: sídlo). Vz-dko. Na Mor. mydlo. sídlo; toliko rádlo a křídlo dlouží. Brt.

Dloubal, a, dloubálek, lka, m. Ein Stierler, Stecherer.

Dloubanice, e, f., Wühlerei. Rk.

Dloubatí, dlouhavati, stochnen, höhlen. Vz Dlabati. — co: věci (serutari). Seip. — kde. Nedloubej v nose. — cím kde: drátem v nose. Lk. — se. D.

Dlouhavý, grübelnd. Rk.

Dlouháň, č. dlouhoš, e, m. — dlouhanec.

Dlouhanec, ace, m., dlouhoň, č., m., dlouhý člověk, ein langer Meusch.

Dlouhánský, dlouhatánský — náramně dlouhý, übermässig lang. Cf. Velikánský. C.

Dlouhatec, tee, m. Heilbohne. Presl.

Dlouhatka, y, f., slíva dlouhá. Us. 2. Hmyz, colidiem. Krok.

Dlouhatý. D. Rostl. Länglich.

Dlouhavost, i, f., podlouhlosť; zdrouhavost. —

Dlouhavý, podlouhý; zdrouhavý. Zlob.

Dlouho, dlouze (zastarl. dlho, dluhy, komparativ: déle, děl (dýle, dýl). Lange. D. živu býti. Všichni čitějí dlouho živí býti. V dlouho čekati, někomu hověti, prodlévati. D., Dal., V. Málo zvíře, moc nejdej, budeš d. živ. Prov. Dl. na noc čisti. Us. Dobré se pomni dlouho a zlížějěst déle. Trvá-li co d., omrzí to. D. Dl. čekati omrzí. Us. Čím hrnece popravu navře, tím potom dlouho zapáchá. V. Ne každemu d. stěsti slouží. D. Dl. potom. Kdo svého nehledí, (ten) nedlouho dědí. Na dlouze toho nebylo (netrvalo to dl.). V. Toho zlížě na dlouze nebude. V. To vám poviem ne na dlúze. Kat. 1877. Protož z toho Bohu děkuji dlúze. Anth. I. 152. Nelyl tu na dlouze. Us. Na dlouze nebo na krátee. D. Pěknosť ne na dlouho platí. Ne za dlouho po ní pršíli. L. — D. = pozdě, späť. Již je d. na noc. na den. D. — Drivi na dlouho stípati. D. — D. = obširno, weitläufig. Nedlouze mluviti. V. — Z dlouha to půjde (zvolna, po nálu, langsam). V. — Po:u. D. užíva se nyní často nesprávně za ‚dávno‘. Už jsem tam dlouho (= dávno) nebyl. Brt.

Dlouhobodlinný, langstachelig. Rostl.

Dlouhobylosť, i, f., Langwierigkeit. Jg.

Dlouhobýlý, dlouho trvalý, langwierig, lang bestehend. Jg.

Dlouhočasi, n., eine lange Zeit. Vrat.

Dlouhočasný, lange Zeit dauernd. D. panněč zůstaviti. Krok.

Dlouhočkanlivosť, i, f., shovivavosť, Langmuth. V.

Dlouhočkanlivý, shovivavý, langmūthig. V.

Dlouhočluník, u, m., rostl. vikvovitá. Rostl.

Dlouhočnělník, u, m., rostlina vikvovitá. Rostl.

Dlouhohlavec, vce, m., lixus, hmyz. Krok.

Dlouhohnát, a, m., sisyphus, hmyz. Krok.

Dlouhohomolitý zoban. Krok.

Dlouhohroznový, langtraubig. Rostl.

Dlouhohubý, langmäulig. P.

Dlouhochvilnosť, i, f., dlouhá chvíle, lange Weile.

Dlouhochvilný, langweilig. Um. les.

Dlouhochvostý, langschwänzig. L.

Dlouhojazyčný, langzüngig. L.

Dlouhoklešť, č., hmyz, mundia. Krok.

Dlouhokopí, n., dlouhé kopí, langer Speer. C.

Dlouhokrky, langhälsig. Ráj., D.

Dlouhokvětý, dlouhého kvétu, langblütig. Rostl.

Dlouholetní, -letný, -letý, viel-, langjährig. D.

Dlouholetnost, i, f., Langjährigkeit. L.

Dlouhomedník, u, m., rostl. omějovitá, coptis. Rostl.

Dlouhomluvnosť, i, f., Wortseligkeit. L.

Dlouhomluvný, weitschweißig. I.

Dlouhomyslnost, i, f., Langmuth. L.

Dlouhomyslný, shovivající, langmūthig. Rost.

Dlouhoň, č. m., dlouhanec, ein langer Meusch. Us.

Dlouhonitka, y, t., spio, červ. Krok.

Dlouhonoň, a, m., macropodia, korýš. Krok.

Dlouhonohý, langfüssig, -beinig. V.

Dlouhonosik, a, m., klikoroh, Rüsselkaifer. Jg.

Dlouhonosý, nosić, nosál, nosán, langsasig. V.

Dlouhonožec, zee, m., Langfuss.

Dlouhonožiënátý. L. tobołky rostlinné, langstielig. Rostl.

Dlouhoocasý, langschwänzig. Lom., Krok.

Dlouhooka, a, m., podophthalmus, korýš. Krok.

Dlouhoosinec, ace, m., rostl. z řádu trav Rostl.

Dlouhopamětný, lang gedenkend, lang denkwürdig. L.

Dlouhoplynný, dlouho trvalý, lange strömend, lange dauernd. L.

Dlouhoprstý, langfingerig.

Dlouhoupustý, weitöd. D. les Rkk.

Dlouhořápnatý list, langstielig. Rostl.

Dlouhoretka, y, f., bembex, hmyz. Krok.

Dlouhořítka, y, f., remoura, hmyz. Krok.

Dlouhorohatý, langhornig. D. nažky. Rostl.

Dlouhožořec, zee, m. Langhörner.

Dlouhorožka, y, f., eucera, hmyz. Krok.

Dlouhoručka, y, f., langhändig, Langarm. D. — 2. Zloděj. L.

Dlouhorypka, y, f., stylaria, červ. Krok.

Dlouhoryzka, y, t., galleria, hmyz. Krok.

Dlouhoshovivající, langmūthig. Stele.

Dlouhoshovivajienosť, i, f. Geduld. Plk.

Dlouhosrstý, langhaarig. L.

Doběhnouti — Dobře.

253

doběhl a lapil (dulu). Reš. Syr. — kam: doběhni mi do mlýna k strýči. Kdyby zajície nesral u Malina, doběhl by až do Kolina. Prov. Doběhu si do kasáren. Er. P. 249. Jáz doběhu na palůček po (— pro) koniček biely. Rkk. 62. Vz Po. D. k břehu, Us., ke konci, V., k čili. Kom. — Br.

Doběleti, el, ení, ganz weiss werden. Us.

Doběliti, il, ení, ausbleichen. Jg. — co: platno.

Dobené, obrazeové číslo. Vz S. N.

Doběrač, dobírač, e, m. Us. Der völlig ninnut.

Doběrák, u, m., v pivováře, der Ausschöpfer. Rk.

Doběrek, rku, m., doběrka, dobírka, y, f. Nachnahme. Ostává na dobírku pět zlatých. Us. Posýlati zhoží na doběrku (ne: proti doběrec). Jv. — D. — dobírání. Jg.

Doběs, e, m., Tobíš. St.

Dobičovati koho, zu Tode peitschen.

Dobíhati — doběhnouti.

Dobíhavost, i, f., zudringlichkeit.

Dobíhavý, lezlý, zudringlich. Jg.

Dobíliti, il, ení, ení. — co. Vz Bíliti.

Dobírák, u, m., náčini v pivováře, der Ausschöpfer. Rohn. Vz Doběrak.

Dobírati, vz Dobrati.

Dobírka, v Dobřek.

1. Dobiti, dobiji, dobij, il, it, ití; dobijeti, el, ení, ení — náležité vybiti, tücktich schlagen; až po náležitou míru vybiti, gehörig einschlagen; do smrti ubiti, vollends todt schlagen. Jg. Hodina dobila. Hodiny dobijesi. Zu Ende schlagen. Us. — komu. Doběr jim dobili (náležité je vybíli). L. — koho, co. Na zemi ležieči byl by dobil, V.; zraněného d., Troj, hřebík. Us. — v čem: ve hře jistou kartou d., überstechen. Jg. — čeho. Ostatku vojska nepřátelského dobil = k pobitým příčinil, ausser den Geschlagenen noch schlagen. L. — se kam = bije někam se dostati, sich wohin durchschlagen. Dobil se až do města. Zlodčej do pokoje se dobijel. L. — se čeho na kom čím, erprügeln. Válkou se toho na něm dobil. — se oč čím = válčiti oči bije se, sich um etwas schlagen. Mečem se dobijeli o berlu. L.

Dobitka, y, f., dobiti, der Gnadenstoss. L.

Dobizna, y, f., doba, podoba, Gestalt. Krok.

Dobláznití, il, čen, čení, völlig närrisch machen; ausfáseln. Jg.

Dobleptnouti. — co. Sotva to dobleptl. Ausplandern.

Dobný — užitečný, Tkadl.; formalní. Marek.

Dobodati, vz Dobůsti.

Dojojovati se čeho čím, bojem získati, erkämpfen. Dědictva království nebeského pravým bojem se dobojovali. Pass.

Dobopněti, vz Bobněti, ganz aufschwellen. Ros.

Doběriti co. völlig zerstören. Martim.

Dobourati co, dům, zeď, vollends eireissen. Us.

Dobouřiti, verbrausen, ausstürmen. Tamo k horám dobůři naše pomsta. Rkk.

Dobrácký, gut, gutmüthig. D. člověk.

Dobrák, a, dobráček, čka, m., ein guter Mensch.

Dobrakovati, ganz aussortiren. — co.

Ros.

Dobralo mu — nahmalo mu strachu, hat ihn eingeschüchtert. Na Slov.

Dobrá naděje. Predhoří dobré naděje. Vz popis v S. N. Das Vorgebirge der guten Hofnung.

Dobřany. Není nad Dobřany (nad místo, kde se dobře dáří). C., Lb. Vz Sfastný. Dle ‚Dolany‘.

Dobraný. Vz Dobrati. D. berně, behobene Steuer. Máte jěstě na dobranou 2 zlaté. Us. Vz Doběrek.

Dobrá sůl, gt. Dobré soli, f., mě. Halle. V.

Dobrati, dober, ber, bera (one), al, ám, áni; dobírati — jěstě nad vzaté bráti, noch mehr hinzunemen; bráti až po, bis wohin nehmen, greifen, langen, kommen; do ostatku všecko bráti, vollends nehmen; us. — dosti najiti. Jg. — co: peníze, jahody, jablka (poslední vzítí). Us. — na co. Dobírati má jěstě na kontrakt (jěstě nad vzaté bráti). Us. — čeho: dna. Jg. Dobral nad příitel ostatku. Jg. — co čím: maltu Izieć. D. — se čeho, najiti, finden, dokopati se, ergraben. Dobrati se někoho, jehož někdo hledá (najiti ho). Kom. Hamilala se dobrali (dohnili ho). V. Dobral se města (dostal se k němů). Výb. D. se břeha. Alx. 1126. Dobral se vrat a mostu do hradu. Haj. Kde bych se penčz dobrał! Ml. D. se naucění u Boha. Kom. D. se vody (dokopati). Jg. D. se pěvných základům luvovědy. Sf. V písmu svatých tajemství se dobírada. Obor. pan. — (se) kam. Do ta-jemství tvého se dobrali. L. Dobr se na tu horu. L. Dobral až do žířdla, do dna. Jg. D. se ke dnu, Us, k pokladu (dostati se k němu). Har. — komu jak. Dobrali mu do živého — dofali mu, setzten ihm bis aufs Blut zu. Jg.

Dobrá vůle, vz Dobrý.

Dobře, komparativ: lépe, lép (lép). D. — udatně, statečně, tapfer. Dobře se držeti. Us. — D. — ne zle; tak, jak být má, gut, recht. Jdu zde d.? D. D. smyšlející, vědomý, vzdělaný, zachovalý, zasloužený, zasloužilý, zvedený, D., opatřený. V. D. někomu poraditi, odpověděti. Jg. D. přednáseti. D. Máte dobre. Us. D. česky mluviti. V. Bylo nám d., jen že tomu díváno; a bude zase, dočíme-li se. Ruské přísl. Nově košťě dobre mete. Kdo nikdá zlé, nikdá dobře. V. D. tomu srozuměl. Jel. — D. znamenající pochádza, gut. Dobře! d. tak! — D. — podlé úmyslu, tauglich, schicklich, recht, nützlich. Jg. Práve mi příchází. D. Dobře v čas jískru uhasiti. Vždy je d. bráti. Ten šat je mi d. Us. S vělikými páný není d. visni (trešni) jisti. Není d. stáda vlku poručiti. D. jazyk za zuby mítí. D. z předu i ze zadu oči mítí. D., že svině rohů nemá. Dobře tak na něho. Jg. — D. — dokonale ve svém způsobu, gut. Vim to velmi d. D. výačený. D. uctiti, pamatovati, rozmysliti, věděti, rozvaziti. Jg. Obili dobre sype. Jg. — D. — docela, ganz, recht, völlig. Jg. Néco dobre vyčistiti. Byl — Dobře a právě, recht. V. Ciň d. a právě, neboj se cisaře ani krále. Us. D. sonditi, smyšleti. Us. Za zdravého života dobře činiti, po smrti času nebude. Jg. — D. = pokojné, gut, friedlich, einig.

258

Dohytek — Doceli.

(píchá). Pt. D. mítí, chovati, léčiti, spravovati, krmiti, poražeti, pásti, napájeti; d. se ve vodě brodi, bronzdá, plouhá; d. se pase, lezi, tyje atd. Sp. D. opatruje a pase pastýř. V. Kdo se d-ka spouští, chleba se spouští. C. — Vz Rb. str. 265.

### Dobytelný, eroberlich.
Kom. D. vůle, Ráj, město. Har.

Dobyti, dobudu (od km. by: dobydu, dobytný m. dobydný), dobud, dobuda, byl, yt, yti; dobývati, dobývávati — dočekati, da bleiben, sein; pracné dosáhnutí, mühsam erwerben, erlangen, gewinnen; vynahati, ausstreiten; moci bráti, belagern, einnehmen, erbern; vytáhnutí, vytasiti, herausnehmen, -ziehen; vybrati, herausnehmen; vyhledati, hervor-, herausssuchen; kopati, aufergraben; se — vedrati se, einbrechen, cindringen. Jg. — abs. Zle dobyto, zle odbyto. C. — jak dlouho. Už jen do Havla tu dobudu (budu). Nedobude (nezustane) on tam do svatého Havla. Ros. — co. Meć z pošvy dobyl D. Dobývajících meć. V. Dobyti chlěb z peci (vytáhnutí). V Hradeku. Spravedlnost dobývati. Vš. Městočko dobyl. Ottersd. Zemáky dobývati (ze země kopati) Ts. Kámen dobývati. V. Zlato z dołu dobývati. Zlob. Všechně mezníky dobývati, presazovati, zakopávati. Vys. Ruče zde meče dobesta. Rkk. Ač kde dobudeš město. Alx. 1098. I to, což chce, dobude. Alx. — Har. — čeho. Statku, bohatství, Jg., slavného jména, Br., V., slávy, Jel., města, pevnosti, krajiny, Jg., meče, braně, paláše (vytasiti jej), V., zřídla, pramene. Jg. Hlad tvrzi dobyvá. Tak jich dobudou: d. města. Alx. 1132. — Alx. 1103. Kat. 1124. Oba dobysta tu meći. Rkk. 42. — čeho až kam. Vž Do. Vši země až do Krakova do byl. Dal. 32. — čeho čím: válkou svého práva, Troj.; města moci, silon, pádem, brannou rukou; něčeho právem n. právy, V.; města útokem. D.; něčeho prací d. V. D. něčeho svým zpurnými slovy. Er. P. 298. D. něčeho svým životem, Vyb. II. 55., mocnou rukou. Bart. IV. 16. D. něčeho obchody, trhy, Istí. Ché. 449. Kristus duši dobyl krví. Ché. 376. — co čím. Néco právem dobývati. Jg. Válkou pokoj sobě d. Har. Město chytrosti d. Har. I. 173. — čeho na kom (kde, čím). Zásluh na vlasti d. Jg. Utrat na někom dobyti právem a ne moci. Er. J. tr. — Ktoz na tobě čsti dobyvá. Alx. 1129; 1127. Vítězství na kom dobyti, také: v. obdržeti, dostati, odnésti, dosíci nad kým. Rs. Čeho na křtu; d. statku na kom Istí. Ché. 451., 382, 608. — Bart. I. 21.; Let. 65. Přemysl na Sasích mnoho tvrzi dobyl. Dal. 78. — čeho od koho. Er. Úrokův vězením od něhoho d. Ché. 450. — čeho jak. Dobylí na překot Bozděchova. Let. 38. — čeho na koho: zbraně. J. tr., Er. Na vlastního bratře meče dobyl Ml. — co, koho, se, čeho z čeho, odkud. Užitku z něčeho d. J. tr. Voda dobyvá se z jilu (pramení). Jg. Někoho z jámy d. Br. Těla z okovů; někoho, se ze záříče. Kom. Z smrti a z včeného zatracení je dobyl. Br. Střelei z toulu střeły dobývati zvykejte. Kom. Meč z pošvy. D. Chlěb z peci (vyndati). Jg. Zlato z dołu. Zlob. A dobyl hradu toho z jeho ruků. Arch. I. 28. D. Duši

z pekla. Ché. 303. — komu čeho (cím). Chleba si dobyvati. Ros. Dobyl si statku, Ros., přízně, Kom., slávy, dobrého jména. Háj. — V. Dobyl si platnosti. Sm. Kristus nás sobě dobyl krví svou. Br. — se kam: na peníze. V. D. se na kov. Kom. Dobývati se na věcí tajné. Kom., Br. Zloději na ně se dobyvali. Dobyli se do města, do domu, do komory. Jg. — čeho k čemu. Dobyl si lodí k své potřebé. Troj. Dobývati základu k staveni. Jg. — čeho proti komu. Svědkův proti někomu dobývati. L. — čeho kdy. O křížových dnech dobyli hradu. Let. — čeho s čím: s něči pomoci, s veliký škodů, Arch. I. 40., s velikou prací. Ché. 452. — aby. Dobýval na něm, aby on téhož potvrnil. Pass. — ským čeho na kom k čemu. Něž bych já s jinými na tobě dobyval všech písem k tomu konci, který ... Ché. 607. — adv. Tězee, moené něčeho dobyvati. D. Ven se d.

### Dobykář, e. m., kdo dobytek chová n. prodává. Viěhhälter, -händler.

### Dobykářství, n., obchod s dobytkem, Viehhandel, Jg.; chování dobytka, Viehhaltung. Kouble.

### Dobytnost, i, f., Einnehmbarkeit; Einbringlichkeit.

### Dobytuň, einnehmbar. Město dobytné, nedobynité. Us. D. peníze, einbringlich.

### Dobytý, erobert. Vz Dobyti. D. zámek, země, město. Jg. Zle statku dobytého neoděká třetí koleno. Jg. Zle dobytý statek nedědi. Zle dobyté hůř odbyté. Chlěb neprávě dobytý. Dobytým mečem na někoho udeřiti. Us. — Jg.

### Dobyvací dělo, Belagerungsgeschütz; žaloba, Exekuzionsklage. Rk.

### Dobyvač, dobyvatel, e. m. Der Erwerber, Belagerer, Eroberer. D. města, pokladů.

### Dobyvačný = dobyvavý.

### Dobýváni, n., Eroberung; dluhn, daní, Eintreibung; rudy, Erzban. Rk.

### Dobývati, vz Dobyti.

### Dobývavosť, i, f., Eroberungssucht. Uš.

### Dobývavý, eroberungssüchtig.

### Dobyvce, e. m. Eroberer; Erwerber.

### Dobyvek, vku, m., dobyváni, výnos. D. českých hor. Mus. Ertrag, Erzeugniss, Produkt. Rk.

### Dobývka, y. f., dobyváni. Zříž. mor. 1604. Belagerung, Eroberung; Gewinnung, Produktion; Execution. Rk.

### Docachati, vz Cachati.

### Docárati, docourati se, schlampend gelangen. Docárala se přece v tom blátě až domů. Us.

### Docediti, il, zen, zení; docezovati, volends seihen. — co. Již to docedim. Ros. Vz Cediti.

### Docela, cele, gänzlich. To je mu d. jedno. D. Vz Celý.

### Doceleti, el, ení, celým státí, ganz werden. Již to doceleno. Ros.

### Docelitelnost, i, f., Integrabilität. Rk.

### Docelitelný, docelen býti mohoucí, ergänzlich. D.

### Doceliti, il, en, ení; docelovati, ergänzen. — co. Mus.

Docelný — Dodati.

259

Docelný, docelovací, integrirené. D. činitel, počtárstvi. Nz.

Docelováni, n., Integration.

Docelovati, integriren. Nz.

Docent, a., m., z lat., učitel. Soukromý n. privatní d. na universitách (professor mimořádný, neplacený, soukromý). S. N., Rk.

Docepovati, vz Čepovati.

Doch, něm. Ale což to? Však jsem já
myslil... Kom. Pohledmež sami na sebe.
Křičtež pak. Vz Pak, Aspoň. Mk.

Docibulařiti, vz Čibulařiti.

Docíditi, il, děn, děni, zen, zení, völlig reinigen. — co: Tu strouhu již docidime. Ros. —

Dociliti, il, en, ení, docilovati — dojiti, erzielen. — čeho. Toho každý dociluje. Krok. Lépe: dosíci, dověsti čeho, dodělati se čeho. Vz tato slovesa. — čeho kde. Což toho rozum v něm nebude moci dociliti. Pont. o stat. — čeho čim: divy. Měst. bož.

Docinkati, vz Činkati.

Docísarovati, aufhören Kaiser zu sein. Plk.

Docpati, docpám a docepu, docpávati, vollends stopfen. — co kam. Již to do toho pytle doepej (docepj). Ros.

Docucati, docuchati, vz Cucati, Cuchati.

Docválati kam. Bis wohn galloiren. Ros.

Docvičiti se. Durch Uibung sich vervollkommen. Jg.

Dočasnosť i, f., trvání do času, die Dauer auf eine Zeit. Zeitweiligkeit.

Dočasný — do času toliko trvalý, einstweilig, zeitig, zeitlich, zeitweilig, temporär. D. věc, držitel (doživotník, zástavník, nájemník; dědic, pán dědičný). L., blaho (pozemské).

Dočastovati, vz Častovati.

Doče = dočal. domluvil. Vyb.

Dočeehrati, völlig autlockern. — co. Ros.

Dočekati, vz Dočekati.

Dočeliti, čeho — dociliti. Šm.

Dočerniti, il, čn, ční, völlig schwärzen. Ros. —

Dočerpati, dovážiti, völlig ausschöpfen. Jg. — se čeho čim. D. se dna studně vyléváním vody.

Dočesati; dočisnouti, snul a sl, ut, uti; dočesávati, zu Ende kämmen; Obst vollends pfliücken. — co komu. Dočesej mu hlavu, hrušky. Us.

Dočesná, č, f., slavnost dočesávání chmele, podolná obžínkam. Dnes máme, slavíme dočesnou. Je na dočesné. Hopfenpfückfest.

Dočíhati se koho, erlauern, erwarten. Jg. Vz Čihati. — D., dočíhnouti, hmul a hl = dojiti, hinkommen. On tam dnes nedočíhne. Ros.

Dočinek, nku, m., dočinění, Nachwirkung; Vergehen. Rk.

Dočiněný; dočiněn, a, o. verübt. — kdy. Hříchy v mladosti dočiněné na stáří se vystmí. Sych. — D. — dodělaný, dokonaný. Jg.

Dočiniti, il, čn, ční, dočinovati = učiniti, dodělati, dokonati, vollenden, zu Ende bringen. Jg. — co: kůži (dobře vydělati). Us. — se čeho = učiniti, dopustiti se, spáchati, thun, begehen. Jg. D. se hříchu, nepravost, vraždy: hanebného skutku, V., zlého. Us., skutku nešlechetného. Kom.

Dočisnouti, vz Dočesati.

Dočista, do čista, ganz, völlig, Vz Čisto. D. nahý; d. to odepřel. D. nie.

Dočisti, dočtu, dočí, dočta (ouc), doctel, čten, ení; docitati, dočitavati, až poněkud, do konce čisti, bis wohn durchlesen, zu Ende lesen; se — čtením se dověděti, durchs Lesen erfahren, erschelen. Jg. — co kam: kniha až do konce, Solf., list. Ben. — se čeho. Citaje pišć toho se můžeš. Us., L. — se o čem. O tohm se tam d. můžes. V. — se čeho u koho. Čeho se u nich o matee Aeneově dočitáme. Měst. bož. — se čeho z čeho: z knih. Rk. — se oč s kým: s písárem o dluh = dopočisti se účtováním. Durch Rechmung erlangen. Mus. IX.

Dočistiti, vollends reinigen, vz Čistiti. Us.

1. Dočiti, dočům, dočal, eti = dokonatí, enden. — čeho. On tě řeči male (v mále, jedva) doče (dočal), an ho ilhned mečem protěc. Mus. 1829. (Zastar.)

2. Dočiti, čiji, il, it, ití = smyslem dojiti, na Slov. — doslyšeti. Kdo nedočuje, nech se domyslí. Berń.

Dočkati, dočekati, dočkám, dočekán; dočkávati, dočekávati, do konce čekati, abwarten, erwarten; dožiti, kzesiti, erleben, erfahren; — se: erwarten. Jg. — abs. Zvěr dočkala = stála, až myslivec na rámži prsel. Sp. — čeho. Dočejke času, co hus klastu. Jg. Smrti, Jg. počešení d., Br., šedin. V.; dočekaje večera. Br. Běda mně toho dočekavši. Vyb. II. 56. — co. Zdravá kočka, co to dočka. Prov. Trnk. — (se) čeho v čem. Abychom jitra ve zdravi dočekali. V. — čeho kde: ve zdech městských, Háj., na hradě. Dal. — jak. S trpělivostí dočekal. Pešin. — (se) čeho na kom. Chvály acti na někom d. Mel. o por. Malé radosti se na něm dočkám. Ml., Nt. — (se) čeho od koho. Pomst od Boha d. Br. — čeho čim. Kterých časů zívotem dočekal. Eus. — se čeho. Příjemných hodin se d. Us. Dědictvi se d. Sych. Dočkali se svého trestu. Har. Dočekal se let dobrých. Ros. Zlých časův jsme se dočkali. Sych.

Dočkavý, erwartsam; nedočkavý, unerwartsam. Jg.

Dočpíti, čl, ční, přestati čpíti. Authören zu beissen, stark zu riechen. Křen číp, ale brzo dočpi. Ros.

Dočuchati se čeho. Us. Vz Čichati.

Dodaci = dodavaci.

Dodání, n. D. myslí. Us. Vz Dodávání.

Dodatečný, nachträglich. D. odvod vojska, Nachstellung. Rk.

Dodatek, vz Dodavek.

Dodatel, c, m. D. listu. Boč. Uibergeber.

Dodati, dodám, al, án, áni; dodávati — dáti, čeho se nedostává, doplniti, vollmachen, hinzuthun, nachgeben, nachschiessen; zpět dáti, herausgeben; přímožiti, přičiniti, hinzufügen, zugeben, vermehren; odevzdati, podati, übergeben, einhändigen, überantworten, zustellen; domišeti, dovázeti, liefern. Jg. — co. Musil d. tři zlaté (doplniti). Ros. Musil mu dopati jeden zlatý (zpět dáti). Musil mu dopati jeden zlatý (zpět dáti). Mus. D. praporec, Har., peníze. — komu co: vojsku potravu, Ml., jed. Sv. Ben. živ. Máti božia dodáše jim chrabrosf. Rkk. 51. Troj.

17†

Dodržeti — Dohlučeti.

261

abs. Rula dodržuje. Vys. Dlužník dodržuje.
D. Druzi odešli, on dodržel (zůstal do konce).
Us. — komu. Laň mu nedodržela. Us. —
komu čeho: slova, víry. Jg. Dlouho-li toho
pokoje dodrží neprátlé? L. Pastorkovi statku
d. Us. — koho komu. Jelen hanil rohy
svoje, které ho psům dodržely. L.

Dodržitel, e. m., Ergreifer, Anhälter. Zlob.

Dodržka, y, f., v musice die Fermate,
Anhaltungszeichen. Rk.

Dodurmati = docucati. Ros.

Dodusiti, il, šen, šeni; dodušovati, vol-
lends erwürgen. — co, koho: holuba. Us. —
čeho. Ledva roboty, kališku dodusil, mit
Noth beenden. — koho čim: holuba rukou.
Us. — se s kým o co = hadku ukončiti. Rk.

Dodýchati = zemřiti, ausathmen, sterben.
Č. —

Dodýmati, vz Dodmouti.

Dofoukati, doflákati, dofnukati atd.
Vz Foukati atd. (bez: do-).

Doge, it. (dože), z lat. dux, bývalý pa-
novnik v Benátkách. Rk. Vz Dože.

Dogma, gt. dogmata, n., dle „Slovo“, z ‚lec.,
učeni víry, článek víry. Rk. Lehrsatz, Glaub-
benssatz, Lehrpunkt, Dogma. Dogmata theo-
retická (spekulativní) a praktická (ethická,
mravní); prohlášená (dosvědčená, stanovená,
formální, formulovaná, články víry) a nepro-
hlášená (jednoduchá, nedosvědčená, mate-
rialní, subjektivní); čistá (tajemství) a smí-
šená; hlavní a méně hlavní. Vz více v S. N.

Dogmatický, věroučný, dogmatisch. Vz
Dogma.

Dogmatika, y, f., věrouka, Rk., věroslovi,
vědecká soustava dogmat. S. N. Glaubens-
lehre.

Dohad, u, m., dohádka, dohodnutí, Er-
rathen, Vermuthung. Na dohad = na domysl,
auf’s Gerathewohl. Mluviti na dohad. L.

Dohádati, dohادовати, das Rathen endigen.
— co, se čeho. (domysliti se, errathen). Krok.
— čím: bystrostí ducha. — se s kým oč.
Rk. —

Dohádka, y, f., Muthmassung, z rus. Šf.
Vz Dohad.

Dohadný, čeho se dohádati lze, muth-
masslich, was zu enträtseln ist. D.

Dohájiti, vz Hájiti.

Dohán, u, m. = tabák. Na Moravě a na
Slovensku.

Dohanče', Zwang-. D. prostředek. Zlob.

Doháněč, e. m. Der Antreiber. Jg.

Doháněti, vz Dohnati.

Dohárati, vz Dohofeti. D. čím na koho
= zusetzen; prudkými slovy. 1522.

Doharcovati, na koho kdy: ve válece
(dojeti). Jg. — se čeho, errennen. Novot.

Dohasiti, il, šen, šeni, doháseti, dohašovati,
völlig auslöschen. — co: oheň. Pref. — co
čím: žízeň vodou.

Doházeti, vz Dohoditi.

Dohazovač, e. m., dohazovatel, der Zu-
bringer, Mäkler, Unterhändler, Kuppler; do-
hazovačka, y, f.

Dohazovati, vz Dohoditi.

Dohejbat, v Krkonošich = kárati, schelten.
Kb. — komu. Dohejbal mu zle = velmi
mu domlouval. Kb.

Dohemzati, dohladiti atd., vz Hemzati
atd. (bez: do-).

Dohlacený, kristallisirt. Jg.

Dohlas, u, m., Nachruf. Rk.

Dohlásiti se koho. Us. Sich melden.

Dohled, vz Dohlídka. — 2. Hledění až
cam, výhled, das Biswohinschen. Pro mlhavé
povětrí není dnes d-du na Krkonoše. Č.

Dohledací, Aufsichts-. Plk.

Dohlédač, e, dohlídač, dohlížitel, dohlé-
datel, dohlídce, der Aufscher, Beobachter.
Jg. Měl jsem dohlídače. Kom. Farář je své
osady dohlédačem. Kom.

Dohlédačka, y, f. Aufscherin.

Dohledačni, Aufscher-. D. osoby, Auf-
sichtspersonal. Rk.

Dohledati se čeho (koho) = najiti ho,
finden. Sych. — se kde: v knize. Sm.

Dohledce, e, či, ího, m. = dohlédač. Rk.

Dohlédnouti, dohlídnouti, dnul a dl, uti;
dohlédati, dohlídati; dohlízeti (dohlížeti), 3. pl.
-zeji, zel, ení, dohlídavati = dozirati, bis
wohin schauen; pronikati okem, durchschauen;
pozorovati, nachsehen, Acht haben. Jg. —
abs. Kde hospodář sám nedohlédne (nedohlí-
dne, nedohlíži), spatnu se dělá. Ros. Jak da-
leko možná d. — k čemu. Ke všemu do-
hlížeti má jest povinnosť. Kom. Nedohlítáte
k ním. Br. Dohl. k mravům. V., k pekařům,
ke kupeům. Er. — na co (lepe: k čemu) = na
vinici. Jg. Do to pilně dohlížel, aby . . Us.
— kam. Do srdee lidského dohl. L. —
— adv.: přísně, pilně d. Us. Nemohu tak
daleko dohlídnouti. Us. (Nevidím tak da-
leko). Jg. — kdy: při práci. Ml. — se
koho, čeho. Nemohu se ho dohlídati. D.
D. se svého práva. Nt.

Dohledný, ersehbar. D. hvězda. — čim.
Hvězd skly nedohledných. Vid. list.

Dohlezní, do hlezen (kotníků) d jdeń, bis
an die Knöchel gehend. D. roncho. Hank.
Gloss.

Dohlídač, vz Dohlédač.

Dohlídavý, dohlédavý, nachsehend. Scip.

Dohlídce, e, m. = dohlédač. D.

Dohlídka, y, f., (dohlédač), dohlídání,
dohled, dozor, pozor, dohlížení, Aufsicht,
Beaufsichtigung. Inspektion. D-ku mítí svě-
řenou nad něčím. Us. Byl jsem na dohlídce.
Us. D-ka k polím. J. tr. Býti pod dohlídkou
policejni. J. tr. Castá d-ka práci pohání. C.
Pod d-ku dátí někoho; mítí někoho pod
dohlídkou. Nt. Jest pod mým dohledem. C.

Dohlídnouti, vz Dohlédnouti.

Dohlízení, n. (dohlížení). Vrchní d. (do-
hlídka). D. Die Aufsicht.

Dohlížeti, vz Dohlédnouti.

Dohlížitel, e, m., vz Dohlédač. Vrchní
d.; d. cesty, cest. D. Čechovní d. n. inspektor. D.

Dohlížitelský, Aufseher.

Dohlížitelství, n. Vrchní d. D. Aufsicht.

Dohlížitelstvo, a, n., das Aufsichts-
personale. Rk.

Dohloubati se = domysliti se, ergrübeln.
— čeho. Měst. bož.

Dohloubiti, abteufen, abtiefen. — co:
šachtu. Vys. — D., hloubením přijiti, ersinken.

— se čeho: uhlí, rudy, soli. Vys., Hš. —
se kam: na uhlí. Vys.

Dohlučeti, el, ení, verrauschen. D.

262

Dohmatati — Dohryzač.

Dohmatati se čeho, ertasten. Us.

Dohnauý; také — přinucený, getrieben,
gezwungen. V.

Dohnati, doženu, dozeň, -žena, -hmal, -án,
áni; dohuniti, il, čn, ení; dohančti, čl, čn,
ení; dohnavati, dohánivati — na jistě místo
hnátí, bis wohin treiben; přidržeti, donutiti,
puditi, nabízeti, antreiben; dostinouti, einem
nachsetzen, einholen, erreichen; dotříti, do-
raziti; angreifen, anfallen. Jg. — abs. Ja tam
dues nedozenu. Jg. Dohnoil, co zameškal. Us.
— co, koho: stádo, V., štolu, Vys. Přeece
ho dohonil. Jg. — koho k čemu (čím):
Kázáním ku poslušenství. Kom. D. nekoho
k něčemu ostnem, naocí, násilím (donutiti).
V. Nouze mne k tomu dohání. D. Co tě
k tomu dohnado? Rk. Nekoho k účení, Ros,
k pláci. V. Vz Chlčb. — (koho) kam: koho
pred soud. D. Dohnal do Varsavy (doběhl).
L. Pastýr dohání dobytek do salaše. L. On\>jako slepý na nepřítele dožene. Prov. On je
na cestu dohání. Kom. — koho v čem =
vyravnati se mu. L., Us. D. koho v běhu.
— komu čím (natirati nań, in die Enge
treiben). Sm. — co čím: kln palici d. Kom.,
Rk. — koho, čeho. Dohnal záhonu, života
(dokonal, dokončil). Jg., L. Dlouhého života
d. L. Dříve než (Vlasta) svých (dívek) opět
dohnala, sedm lepších ostípm prohána.
Dal. — se čeho. Dohním-li se jich. Br.
— (se) koho kde. Na tom místě se jich
dohonili. V. Na půl cestě ho dohonil, Ml.,
ua útěku. Nt. Dohnonil ji u vrátek. Er. P.
55. — aby. Dohnal zenečuv, aby prudčeji
zali. L.

Dohněvati. — koho čím (lměvaje usmrtiti,
zu Tode árgern). Jg. — se, aufhören zu zürnen.
Sych.

Dohniti, vz Huiti. — kde. Dohnije za
peci. L.

Dohnojiti co čím: pole dobytćim hnojem,
vollends düngen.

Dohnouti, dohýbati. — co čím. Zu Ende bewegen.

Dohod, u, m., dohození. Beru. Zugabe,
Zusatz.

Dohodee, e. m., der Mäkler, Sensal, Zu-
bringer, Unterhändler. D. zboží, směneční. Pr.

Dohodčí, Mäkler-. D. listek, Mäklernotiz,
Schlusszettel. Pr.

Dohoditi, dohodím, (zastar. dohozi), dil,
zen, zeni; doházeti, el, en, ení; dohazovati,
doházivati, dohazovávati — až k celi hoditi,
bis zu Ende werfen, pomoci k čemu, zubringen,
zuschanzen, verschaffen. Jg. — co. Již to
kamení všecko doházel. Us. Zub d. (o koni,
zub dostati). Šm. Kůň dohodil poslední zub.
Jg., Rk. — čím. Co by kamenem dohodil.
Har. — koho, co komu. Lidem domy, čěle-
diny, dílo, zednika. Us. On mi to dohodil.
Ros. — komu čeho. J. tr. — Někoho do
služby d. Us.

Dohodné, čho, n., Mäklergebühr. Sen-
sarie. Pr.

Dohodnouti, einig werden, überein-
kommen. — se o čem: šp. místo: shodnouti
se oč, domluviti se oč. Jv.

Dohodný, treffend. Rk.

Dohodovati, vz Hodovati.

Dohojiti, vz Hojiti. Dohojivati, dohovjavi,
ausheilen. koho, co. Af ho již pán do-
hoji. Ros. Už ho dohojil (ze světa zprovodil).
Ros. — se. Rána se dohojila. Us.

Doholiti. — koho čím, den Bart ihm
vollends abscheren.

Dohoniti, vz Dohnati.

Dohořekovati, vz Hořekovati.

Dohořěti, el, ení; dohárati; dohóřivati;
dohořovati, dohářavati — dotliti, doplanouti,
bis wohin brennen, ausbrennen. Jg. — abs.
Švička dohoruje (dohóřivá, dohorří). Sych.,
Jg. Jeho milosř dohořívá, jeho oči dohořují,
cas, chvíle dohořívá (doháří). L. — komu.
Již mu dohárá (již umírá). Plk. Doháratı komu
— dotirati nań. Jg. — kam. Dohóřívá mu
k prstům (je v rozpacích). Sych., Prov. —
Doháratı nač — dychtivě to lapati. L. —
koho (gt.) Když smrt jich již dohára dno-
tripi, dosouží. Novot. — se čím na koho:
tvrdými slovy dohovati (nań dotirati).

Dohospodařiti, il, ení; dohospodařovati,
zu Ende wirtschaften; sterben. — Již do-
hospodaril (vše utratil; zemřel). Ros.

Dohofoviti, il, en, ení, völlig zu Stande
bringen. — co: dílo. Jg. — Dohotovená
kniha. Vz Dodělati.

Dohovárati komu, Verweis geben. Na
slov.

Dohovor, u, m., zavírka řečí. Schlussrede.
Div. z oeh.

Dohovořiti, il, en, ení; dohovořovati,
domluviti, zu Ende reden. Us.

Dohození, n., vz Dohoditi.

Dohozi, vz Dohoditi.

Dohra, y, f., das Nachspiel. Rk.

Dohrabati, dohrabám, dohrabi; dohraba-
vati, dohrabovati, vollends zu Ende rechen;
se — hrabáním dosíci, ergraben; dopiditi se,
erforschen. Jg. — co. Ten záhon ještě do-
habu. Us. — se čeho. Jg., Zk. — se kam:
ke zdi, na louku, do domu (pracen se tam
doškrabal, dostal; nebo hrabaje tam příšel
ku pří krtek).

Dohraditi, vz Hraditi

Dohraná, č, f. — dohrávka.

Dohráti, dohrají, dl, án, áni; dohrávati,
dohrávávati — do konce hráti, zu Ende
spieLEN. Jg. — co: hru. — za koho. Dohrej
do mne. Jg. — komu (im Spiel Revange ge-
ben). L. — se čeho, erspielen. Us., Jg.

Dohráti, dohřeji, vz Hráti. Dohřivati. D.
— dokonce zhřiti, vollends wärmen; warm
machen; dojižděti koho, těsniti, drängen,
zusetzen. Jg. — abs. Slunce dohřívá. —
komu. Vino jim dohřáló. Dohřívá mi (je mi
horko). Us. Zlá žena mu dohřívá (vyjiždi si
nań). L. — komu čím: listy, slovy (zatopiti
mu). L., přísnou domluvon.

Dohravač, e, m., der das Spiel endet. Us.

Dohrávka, y, f., der Schluss im Spiele;
v musice Finale. Rk.

Dohřměti, im, čl, ení; dohřímati. Dohřmělo,
es hat zu donnern aufgehört.

Dohrnouti, vz Ilrnouti.

Dohromady. Až s ním přijdu dohromady,
germanismus m.: Až se s ním sejdu. (Neschá-
zime se s ním. Sešli jsme se v knihovně). Os.
Vz Hromada.

Dohryzač, dohryzatel, e, m., Verfolger. Rk.

264

Dojemný — Dojiti.

Dojemný, dojimavý, recht zusetzend, durchdringend. D. slova k někomu mluviti, dojemně. —

Dojení, n. Das Melken. Jest čas k dojeni. Mléko od jednoho d. — Co nadojeno, das Gemelke. Celé d. vylila. Us., Jg.

Dojeti, dojedu, jel, jetí. Vz Jeti. Dojezdit il, ení; dojžděti, él, éni; dojždovati — k cili přijeti, bis wohin gefahren, geritten, gesegelt kommen, anlangen; dostihnouti, einholen; přestati jezditi, anfhören zu fahren, reiten, segeln. Jg. — abs. Dues tam nedojedeme. Us. — čeho, koho (gt). Dríve než města dojeli. V. — Jg., Dal., Háj. — na co, na koho. Dojždim na koho (dorážím, ich setze ihm zu, dränge ihn). Kom. — koho čím: postou. Us. D. někoho palasem, pěsti (udeřiti). L. — odkud. Ž dalekých krajin na tam dojžději. Ilar. — na koho proč. Na své bližní k zlehčení jich nedojždějte. Br. — kam (do čeho, k čemu, nač, kdy). D. na nec do města dojeli. Har. — do Turek d. Har. Dojel až k městu. Dojžděti se k městu, na město. Zlob. — si pro koho: pro nevěstu. Us., Plk. — na koho čim: jazykem jedovatým (dorážeti). L. — koho kde. Dojel ho u Prahy. Ros. — koho na čem. Pomsta i na chromém dojede. C. D. koho na koni, na voze, na lodi. Nt. — se čeho. Durch das Fahren erlangen. Již se toho jednou dojezdil. Ros. — kudy čim. Portugalei začali neobyčejnou cestou po moři svými lodiní dojžděti. Har. II. 123.

Dojezd, u, m., dojetí, dojždění. Us. Das bis wohin Fahren.

Dojič, e, m. Der Melker; 2. — lapič, dráč, der Sauger. Melker. Bib. — Dojička, y, f., která doji. Die Melkerin.

Dojidati, vz Dojisti.

Dojidlo, a, n., Melkmaschine. Rk.

Dojimatelnosť, i, f., Receptivitát. Mark.

Dojimatelný, receptiv. Mark.

Dojmati, vz Dojiti, 2.

Dojimavost, i, f., důtklivosť, die Eindringlichkeit. D. hudby, řeči, slov. Us. Vz násl.

Dojimavý, dojimající, dojemný, eignreifend, eindringend, Jg., anzüglich, anmuthig. Eingreifend, einnehmend; rührend. Rk. D. pravda, píseň, řeč, slova, hudba. Us. — D. — nražlivý, anzüglich. D. slova, řeč (důtklivá). Ostré a d. kázání. D.

Dojista, do jista. Vz Jistý.

Dojisti, dojim, dojedl, den, dení; dojídati, dojídávati, vollends aufessen. Jg. Vz Jisti. — abs. Kdo doma dojídá, nezabijí ho na vojně. Prov. — co. Židé dojídají ostatky. V. Již to dojez. Us. — co kdy. Cervi tělo po smrti dojídaji. L. — se čeho, sich annessen, durch vieles Essen zuziehen: nemoci. Lk., Kom. Did.

Dojistiti, il, šten, čeni; dojšťovati, versichern. — co čim. Reč skutkem dojšťuji. Jel. — čeho (čim). A bitím chci toho d. (dokázati). Trist. Dojšťuje toho ono povědění. Kom.

Dojistěni, n., dojšťováni. Měst. bož. Das Versichern.

Dojitel, = dojič, e, m. — Dojitelka, = dojička, y, f.

Dojiti, 3. pl. -ji, doj, doje (ie), il, en, ení; dojívati. Na Mor. cabati. D. = prsoma ssajicího krmiti, díté kojiti, mléko dáti, zu saugen

geben; mléko dávati, Milch geben; vyssáti, odírati, Jemanden melken, zupfen, aussaugen. Jg. — abs. Ta kráva dobře dojí. Loďka dojí (teče). Us., L., Sm. Ne vždycky kozka dojí (ne vždycky je žěn). Ros. Tvrd kozel dojiti (skoupý nerad dává). Prov. — koho, co. Dojka dítě dojí (koji). Na Slov. Dojiti krávy, kozy. Psa neb kozla d. (darmo dělati). Lidi d. = je odírati. Jg. Dobré mléko dojí. Sp. — kam: do dižky, do dojačky, do dojače, do hroty, do hrotice. Vz Krajač. — co čim: vemeno prsty, ruk d. Us. — kde: v chlěvě. Us. Selka doji kravi vemeno při jeslich. Pt. — co komu z čeho. On jim dobře z vorka (z měsce) zlato doji. L. — skrze co z čeho. Aby skrze něj (kostel) z jich statkův dojili. Chě 376.

1. Dojiti, dojdu, -jdi, -jda (one), došel, dojítí; dochoditi, il, zení; docházeti, el, ení. Vz Jiti. D. = přijíti, kam kdo sobě uložil, bis wohin kommen, gelangen; dohoniti, einholen; dosíci, nabyvi, dostati, erlangen, erreichen; až do jistého času choditi, do konce jítí n. choditi, zu Ende gehen, auslaufen, anführen zu gehen; plniti, státi zu, in Erfüllung gehen; dospíti, dozrátí, zeitig, vollends reiß werden; ubývati (stárnouti, hynouti, vyprodanú býtí), abnehmen, eingehen, zu Ende gehen. — abs. Všudy byl a nikam nedošel (to tom. kdo vše začíná a ničeho nedokončí). C. Štědrý daleko nedojde. Prov. Kdy tam dojdu? Výlidený všude dojde. To dítě tam nedojde. Žena dochází (brzy porodi). To ovoce už dojde (uzraje). Slovo porokota dochází (vyplňuje se). Zboží došlo (vyprodal o). Hodiny došly. Us. On tam často dochází. Jg. Rok dochází. D. Již čas došel. Došel list. Peníze došly. Vino došlo. Ten člověk již dochází (stárne). Jg. — co: sukni dochoditi (=donositi, dotrhati). L. — koho (gt.), čeho: města. Us. A to krále všecko docházelo. V. D. cíle, věku, svých let, Jg., šedin, lásky, dobré manželky, poznání, svobody, či, úradu, zlého n. dobrého jména, V. darů, odplaty, slávy, milosrdenství, hanby, Br., miry, Sm., cesty. Jg. Večerom dochodia vrehu. Prov. 23. D. těžkých muk. Kat. 2578. Kehdy dochážete posleda vojev. Rkk. D. vlády, vitěžství, odpočínku, výry, návrh tvář dochází schváleni a uznání měho. Nt. Ta řeč dochází srdce. Sych. Pokora milosti, pýcha dochází žalosti. Prov. Došla ho zpráva, list. V. Že toho dojdem. St. — Háj., Bl., Svěd., Troj., Kom., Kat. 2034., Bart. — (se) čeho po kom, po čem: domu po rodičích. V. Po niti klubka dojdeš. Prov. Klubda se niti d. (no počínání opatrněm). C. — k čemu, ke komu, kam, v co. V knihy městské d. zbraňuje. Schön. K srdei docházeji věci důvodně. Kom. K němu d. nelze (je nepřístupný). V. D. k pánu, V., k cili, Kom., D., k městu docházeti. Ros. D. k úřadu. Chě. 380. Po hladu k tučným stolům d. Chě. 375., V. Lókař k nám přes dně dochází. Sych., Lk. K té radosti došli. St. — koho, čeho v čem, kde. Otec v etnostech d. (rovnati se). L. Nikdo svých snažnosti v tomto světě nemůže d. Š. a Ž. — na koho, nač. Dochází naň hrůza. Bib. Vše zlé došlo na nás. Jg. Na věce samu došlo. Sm. Musi na to d. Šm. Však

266

Dokázati — Dokositi.

ze. Dokáži toho, ze jsi vinen. Br. — adv. Krátce, obširně, patrně, zřejmě, světle, skutčeně, v skutku d. V.

Dokaziti, völlig verderhen. — co, koho. Ten vše děti dokazil. Sych. Rk. — kde. Aby se ostatek v nás dokazil. Kom.

Dokázka, y, f. = dūkaz, Beweis. Zlob.

Dokazný, dūkazný, průvodný (-dni), pružkazný, erweislich. Jg.

Dokazovací, Beweis.-D. prostředek. Trest. zák.

Dokazovač, dokazovatel, e, m., der Beweisführer.

Dokazování něčeho. Erweisung; V., Beweisführung.

Dokazovati, vz Dokázati.

Dokází, vz Dokázati.

Doklad, vz Duklad, Dukaz.

Dokladač, dokladatel, e, m., Zaleger. Beweiser. D.

Dokladać věta. Vz Reč nepřímá.

Dokládání se čeho. Rk. D. se svědka. Nt. Berufung.

Dokládati, vz Doložiti.

Dokladek, dku, m., Beleg; Citat. Rk.

Doklečeti čeho. Bis za einer gewissen Zeit knieen. Já tu poledne doklećim. Ros. — se čeho, erknieen: obrázku, pochvaly. Ros.

Doklekati, dokleknouti, přestati klekati, auhören nieder zu knieen; 2. kleknutim se dotknouti, durch das Niederknieen erreichen.

Doklenouti, zu Ende wölben. — co. Ros.

Doklepati, klepám n. klepi; doklepnouti, pnulajpl, ut, uti, doklepávati, vollends klopfen. — abs. Mlýn doklepává. Už doklepal, doklepává (dohospodaríl). Prov. C., Lb. Vz Proděláni. Nebezpečenstvi. — co: snop. kosu. Jg. — čeho: roboty. práce (ledabylo dokončiti). L.

Doklestiti, il, šten. štení; doklešovati, vollends abästen. — se k čemu. Stěži k službě se doklestil. Sm.

Dokliditi, il, zen, zení, doklizeti, el, en, ení, doklizovati, doklizívati, vollends aufräumen. — co: obili, völlig eimernten. Jg.

Dokliniti, il, en, ení; doklinovati, přibíti, antreiben. — co kde: desky u lodi (aby nebylo skinul). Berg.

Doklizeti, doklžiti, vz Dokliditi, Klžiti.

Doklofati. Vz Klofati. — co. Jg. — se čeho: vody. Ros.

Doklopotati, tám, poci; bis wohin rennen. kam (jak). Doklopotal nań úprkem. Troj. D. k někomu. Troj.

Doklouti, vz Doklofati.

Doklusati, bis wohin traben. Us.

Dokojiti, il, en, ení; dokájeti, el, en, ení. — koho: dítě, vollends stillen. Jg.

Dokokrhati, vz Kokrhati.

Dokola, do kola. Vz Kolo.

Dokon, i, f. — dokonět. Beendigung. Bel.

Dokon, u, m. — dokon.

Dokona = do konce. Dokona nic. Jg. Ganz und gar.

Dokonale, Br., dokonale. V., Br. Vollkommen. Jsem d. ujištěn. Us.

Dokonalitelný, perfektibel. Rk.

Dokonaliti, il, en, ení. — co čim: zámek pilníkem, spis dodavky, vervollkommenen.

Dokonalitý — dokonalý. D. Dílo. 1474. (zastr.)

Dokonalosť, i, f. Vollkommenheit. V. K d-sti něco privěsti, Har., se nésti. Br.

Dokonalý, bez vady, völlig, vollkommen. D. rozum, porádek, D., zkáza, Apol., smlouva, Us., potaz, Vš., bída, Jel., moc, Jg., pružnosť. Rk., mira (plná). Napoly, odpolu d. V. — k čemu. Z těch čtyř smyslů k tomu poznaní nejdokonalejší je košť. V. — v čem. D. v každém ohledu: druhdy lépe: z každé míry d. Jv. Z každé míry d. L.

Dokonání, Ausführung, Vollbringung. D. — čeho: zločinu. Us. Na samém konci d. býti. V. K d. něco privěsti. V. — Kat. 1707. — D., dokonalosť, Vollkommenheit. Kat. 1018.

Dokonaný, vollendet, vollbracht. D. skutek, Rk., slovo. — D. = dokonalý. Št. — v čem, na čem. Böh. jest d. na všem, ve všem, na vše strany. Kat. 2052.

Dokonatel, e, m. Vollbringer. Us.

Dokonati, dokonávati = úplné vykonati, vollends ausführen, vollbringen, dokončiti, enden, vollenden; umřiti, sterben. Jg. — Dokonáno jest. V. — co: kvas, válku (Troj.), běh svůj, D., cestu, práci, dílo, V., modleni, život, Jg., oběh. Sm. Bůh dokonal nohy mé jako jelenův (dokonale učinil). Zálm. — Kat. 2049. — koho = dobiti, dotlouci. Jg. — co kde: život ve vězení, Jg., Rk., v boji. V. Svůj život v pusté skále d. Er. P. 200. Slunce pod znamenitý býka běh svůj dokonalo. Troj. Aby tvů vec pod naši milosti dokonali. Arch. I. 26. — čim. Svým životkem dokonads dojdeš se mnů dnes do ráje. St. skl. II. 65. D. skutkem lměvu, iram exsequi. Jel. — co nad čim. Aby úmysl svůj vražedný nad nim dokonali. Troj. — (co) kdy. Strach před časem dokoná to bídné žiti. Jg. 0 sv. Trojici dokonal. Let.

Dokonavatel, e, m. Kom., Br., dokonavač. Jg. Vz Dokonatel.

Dokonee, do konce = cele, naprosto, vollends, schlechterdings, durchaus. Vz Doma. D. kdyby měl umřiti. D. Aby d. neklesl. Vus. D. tomu nechei. Sych. Letos už je d. zle. Sm. D. ne. Us. Proč ne d. ? Sm.

Dokoncovati, vz Dokončiti.

Dokončení, n. D. řeči. Nt. Das Ende, der Schluss.

Dokončiti, il, en, ení, dokončovati, dokoncovati = skončiti. endigen. Jg. — co: řeč, modlitbu, dílo. Nt., Us. — koho: dobiti, vyhubiti. — co kdy: po dlouhé práci. — co jak: s velikým namáháním.

Dokonek, nku, m., dokonání, konec, Ende. Ros.

Dokopati, dokopávati, vollends ausgraben. Jg. — co. Us. — čeho. Dnes toho rovu dokopám. L. — se čeho: kopáním dojiti, ergraben: vody, rudy. Jg. Základu k staveni se d. Kom. — se kam (do čeho, k čemu). Jg. — se kam (na co): na jezvece, na lšku, einschlagen. Us.

Dokopčiti, vz Kopčiti.

Dokořán (dokořen). Dvěře jsou d. otěřeny. Die Thür ist angelweit offen. Rk. Vz Křořen.

Dokositi = dosekati (kosou). — co: sena, vollends ausmähen. Us.

Dokotaliti — Dolák.

267

Dokotaliti, vz Kotaliti.

Dokoupiti, il, en, ení; dokupovati, hinzukauten. — co: zhoži. — se čeho, erhandel: úřadu. Kom. — se čeho čím: zlatem. Jg.

Dokoučiti, il, en, ení, dokuňovati, ausrauchen. Již dokúruje. Us. — komu = týrati ho, plagen. L.

Dokousati, sám a -ši; dokousnouti, snul a sl. ut, uti; dokusovati = vollends beissen. — koho, co. Pes zajice dokousal. — se čeho čím: ostrými zuby, durch das Beissen erlangen.

Dokouti, dokovati, vz Kouti.

Dokovati, vz Kovati.

Dokračli, n., Feinkratzmaschine (in der Spinnerei). Světoz.

Dokračovati, vz Dokročiti.

Dokrajeti, vz Krájeti.

Dokralovati, vz Kralovati.

Dokramačiti, il, en, ení, dokramaňovati = přestati kramařiti; 2. ve psí býti, na minzinu přijíti, auf der Neige sein. Jg. Brzy dokramači (dodělá, domlátí). D.

Dokrásti, dokradu, dokradl, den, dení; dokrádati, vollends stehlen. — se čeho, erstehen. Některi provazu se dokradou (na sibenici). Sych. — se kam. Dokradl se až kě dveřím = nepozorované přísel, se doplazil, připlížil atd., schliž unbemerkt bis zur Thür.

Dokrěiti, il, en, ení; dokrěovati, cèe zkrěiti, vollends zusammenziehen; sonžiti, bedrängen. — koho, čeho. Obležených nouze dokrěila (dosoužila). L.

Dokřesati, dokřesávati, völlig behauen.

— co: kamen mlýnský. Us.

Dokřičeti, el, ení, zu schreien aufhören.

Dokreichen, errufen. D. se pardusu, Jg., pomoci. —

Dokrísiti se, il, sení, zu sich bringen. — koho. Us. — čím, k čemu: čerstvou vodou k životu.

Dokrmiiti, il, en, ení; dokrmovati, vollends nähren, füttern. — koho: dítě. Jg. D. koho do smrti (dochovati). Jg.

Dokročiti, dokroč, ení; dokročovati, dokračovati, kroky dojítí, schreitend gelangen, erreichen. Jg. — čeho. Kehdy slunce dokročí poledne, jest nám dokročiti na sie miesto. Rkk. 20. Pomsta ho dokročí. Kom. — na koho, na co (kám). Jestč žádné trestání náu nedokročilo. Cyr. Přisně náu dokročte. Sych. Jest nám d. na sie miesto. Rkk. 20. — na koho čím: právem. Rk. Bude-li třeba, trestem náu dokročíme. Jg. — na koho s čím: s mečem. V. — ke komu, kam. Kříž k němu dokročil. Plk. — Jg.

Dokrojek, jku, m., poslední kus (bochníku chleba atd.), der Rest vom Laib.

Dokrojiti, dokrajeti. — co čím, zu Ende schneiden.

Dokropiti, vz Kropiti.

Dokřtěny. Je právě d. Vz Potutelný. Lb.

Dokrčnouti = dokročiti. V Krkonoš.

Dokrváceti, el, ení, aufhören zu bluten.

Dokryti, völlig decken. — co. Jg. — co čím: střechu taskami.

Doksy, pl., m., Hirschberg v Čechách. Dle Dolany.

Doktor, a, m., lat., vokat. doktore; v již. Čeh. a na Mor. dochtor; učitel; název akademické hodnosti. Dr. v bohosloví, v obojím (občanském i církevním) právě, v lékařství a ve filosofii. S. N., V. Papírový d. (nie neumějící). V obecné mluvě: doktor puměocha, doktor od zlaté báneč. Jg., Sm. Pro d-a poslati. Er. P. 184. Doktora potřebovati. V. Dr. čestný. V obecné mluvě doktor = lékař i advokat. S. N. — Doktorand, a, m., z lat., čekatel. Doktorství. — Doktorat, u m., doktorstrí, n.; důstojnosf doktora. Doktorství dosíci. Rd. Doktorwürde, Doktorat. Na doktorství povýšený. Rd. — Doktorka, y, f., doktorkyně, č., f., die Doktorin. Stclc., Črib. — Doktorky, pl., f., druh hrušek. Us. — Doktororá, č., f., des Doktors Frau. — Doktorskýj diplom. Doktor.

Doktorovati, doktorem dělati, promotiren. — koho. Pass. — 2. D. = léčiti, heilen. L.

Doktrina, y, f., lat., učení, náutka; zásada. — Doktrinář, zásadník (jenž chee některé védy a zptísoby vládni dle jistých zásad voditi). Rk.

Dokud, vz Dokad.

Dokudživý; živ. a, o. D. bezženství (po život), lebenslänglich. Seip.

Dokuchati, vz Kuchati.

Dokukati. Zezhulka dokukala. Ros. — komu = domluviti, zurechtweisen.

Dokulhati, zu hinken aufhören. — se čeho, hinkend wohin kommen. Dokulháme se všickni hrobu. Sych. — se kam. Až ke zdi se dokulhal.

Dokument, u, m., z lat., důkaz, průvod, listina. Dokumentry staré, drahocenné, historické. S. N. Beweisschrift, Urkunde, Dokument.

Dokupčiti, il, ení, zu Ende handeln; bankrottiren. Již dokupčil. Us.

Dokupný, erkäuflich. L.

Dokvasiti = dohovovati, das Gastmal beenden. Jg.

Dokvašování, n. D. vina. Die Nachgierung. Us.

Dokvésti, dokvetu, lépe než: dokvětu, dokvetl, dokvětl, ení, dokvětati, dokvítati, dokvetati, dokvětati, dokvetnouti, dokvětnouti, dokvetovati, abblühen, zu Ende blühen. Jg. — kdy. Obili dokvétá za času pěkného.

Dokvičeti, dokvíkati, zu winseln aufhören. Ros.

Dokydati, dokydnouti, dnul a dl, ut, uti, dokydávati, vollends werfen. — co. Ros. — čím: hnúj kopáčem.

Dokýehati. Již dokýchal (kýchaje umřel). Us. Zu Ende niesen.

Dokym = dokud. Na Slov.

Dokysati, -kysám, -kyši; dokysnouti, snul n. sl, uti, dokysávati, vollends säuern, gähren. Ros. — kde. Pivo v sudech dokysalo.

Dokysličiti, il, en, ení, vollends säuern, oxydiren. Rostl.

Dol, u, vz Důl. Z dola, von unten. Rk.

Dolabella, y, m., die Despota; jméno římské.

Dolačka, y, f., Landbäuerin. D.

Dolák, a, m., kdo bydli v kraji nevršitěm. Thalbewohner. Mluvili o dolacích a ne o horacích. Sych. V okoli zlinském na Moravě;

268

Dolák — Doležeti.

Pújdeme na Doláky — dolú za Hradisť; na
Horiňáky — vzhůru k Uh. Brodu. Brt. — D,
u, m., tolar, Thaler. Ros.

Dolan, a, m. = dolák.

Dolansko, a, m., Nizozemsko, Nieder-
land. Omyl.

Dolany, pl., m. Nom., akkus., vok. Dolany,
gt. Dolan, dat. -ům, lok. -nech, instr. -ny.
Vz Klatovy. Ves v Čechách.

Dolar, vz Dollar.

Dolati, vz Doliti.

Dole, zastr. důle, komp. doleji, superl.
nejdoleji, unten, unterhalb. Dole je starý
lokal bez predložky. Gb. D. státi, seděti. D.
Co doleji psáno je. V. Dole psaný. Us. O ní
bude doleji řeč. Troj Nejdoleji na dně. D.
— Dole, na Slov. dolů. Dole skočiti. Baiz.

Dolec, důlec, lee, m., malý důl, nicht tiefe
Grube. Rozk. D. ledový (na horách), Eis-
grube. S. a Ž. — D. — dolina, Thal. Boč.
1539. —

Doleček, čku. m., vz Vdolek.

Dolčiti, dolčiti, il, en, ení; dolčívati,
auskuríren. — koho. Us. — se koho = vy-
lečiti. herstellen. Nemoh! se ho d. Us. —
se čeho — lečením nabyti. Durch Kuríren
erwerben. D. se velikého statku. Jg.

Dolečnik, u, m. Talkenpfanne. Rk.

Doléhající, dringend. Us.

Doléhání na koho, na něco. Us. K jeho
d. (auf sein Anliegen) to učinil. Rk. Vz
Doléhati.

Doléhati, dolíhati; doléhnouti, dolehnouti,
hnul a lehl. utí; doléhávati — jak náleži
hnouti, sich lecht legen; anliegen, passen,
genau und eng anschliessen; tlačiti, drücken,
hart anliegen; žádati urputně, hartnäckig
verlangen, in Jemanden dringen; se — líhá-
ním nabyti, erliegen. Jg. — abs. Saty, dvěre
doléhaji. Jg., Sm. Tak tresce a švíhá, aby
doléhalo. Proch. — k čemu, kam. Statky
mé k tvým doléhají. L. — kam, do čeho.
L., Sm. — komu. Tomu koni doléhá (tlací
ho) sedlo (n. Toho koně doléhá sedlo). Ros.
Cos mu nedolíhá (ho trápí). Ros. Nedolíhá
mi něco = tlačí mne v žaludku. Us. — koho
— tlačiti. Kde koho doléhá, tam i rukon
sahá. L. Toho koně sedlo doléhá. — na
koho. Dolíhala na mne ruka tvá. Br. —
Kram. Teď zase na ná dolehl úrad tento, ein
Ant überkommen. Us. — na koho čím:
mečem (dotirati). V. Pomsta n. pomstou ná
doléhá. Kom. Prosbami na koho d. (úsilovně
žádati). Nt. — na koho oč., proč. On na
mne doléhá o dluh. Us., pro dluh urputně
žádá. Šych. — se čeho: (líháním nabyti).
Lom., Sm.

Doléhavosť, i, f., doléhání. Jg. Das Drin-
gen, Anliegen.

Doléhavý. D. prosby. Vz Naléhavý. Drin-
gend, anliegend.

Dolehlosť, dolehlivosť, i, f., těžkosť, ne-
snáz. Schweres Anliegen, Drangsal, Leiden,
Schmerz, Noth; das Interesse, Wichtigkeit
einer Sache. Jg.

Dolehlý, dolehlivý, anliegend. — na koho.
Klopoty na nás dolehlé. Měst. bož. — D.,
doléhající, dringend, anliegend. Č.

Dolehnouti, vz Doléhati.

Doleje, v obec. mluvě m. doleji. Vz Dole.

Doleji, vz Dole.

Dolejni, dolení, dolní. Rk. Vz Dolní.
Der untere. Vz Dolejší.

Dolejšek, šku n. ška, m., der untere
Theil. Já sěl hořejškem a on dolejškem. D.
Z dolejška. Us., D. — V log. = dolejší ná-
věs, propositio minor. Mark.

Dolejsí, na Mor. toliko: dolní, der untere.
D. měkké úško. V. D. země = dolní, nižní.
D. Srby, Bavory, Labe, dvůr, brána, svět, Jg.,
D., Har., stoka, Abflussgraben, strážný,
Grubenhutmann. Vys.

Dolek, v obec. mluvě m. vdolek.

Dolékařiti, vz Lékařiti.

Dolektati, vz Lektati.

Dolem, instr. od důl, dolu, unten hin,
unten her. Traceni horem dolem (cholera).
Ja. Dolem jeti, jiti. D. Horem dolem se mu
spustilo. Us.

Dolemovati. — co. Us. Vz Lemovati.

Doleňák, a, m., vz Dolňák.

Dolenec, nce, m. V Krkon. = dolejní díl
vsi. Kb.

Dolení, dohní, der untere. D. ves, svět-
nice, strana (listu). Hoření dolení. Jg. —
D., n., der Kampf, Anstrengung. Krok.

Dolepiti. — co. Us. Vz Lepiti.

Dolet, u, m., doletění kam. Der Hinflug,
das Bishinfliegen. Jg.

Doletěti, čl. čení; dolétati, doletovati, dolé-
távati; dolétnouti, dolitnouti, tnul a tl, utí
= letěti až, fliegen bis; letem dostimlouti,
fliegend erreichen, einholen. Jg. — abs.
Zlatý orel vsude doleti. L. — koho, čeho.
Sova slunce nedoleti. Dolétal mne zlý zápach.
Jg. A prve než země doletě. Výb. II. 45. D.
stromu. Us. — kam. Ptáci k chaloupee
dolétávali. Hlas. Č. Doletl do dna (lépc gt.:
dna) jámy. Jg. Nemohla d. k milému pod
okna. Er. P. 166.

Dolévač, e, m. Der Zugliesser. Res.

Dolévanina, y, f., Zugusseisen. Rk.

Dolévati, vz Doliti.

Dolévka, dolivka, y, f. Us. D. vina, die
Zufülle, Nachguss, Zuguss, Nachfülle. Us. Šk.
Doleza, m., f. Tys doleza! Us. Vz Dolezal.

Dolezal, a, m. Nejsme d-vě. Us. Ein zu-
dringlicher Mensch.

Dolezavosť, i, f., Zudringlichkeit. Jg.

Dolezavý, zudringlich, andringend; hin-
kriechend. Jg. Doleza.

Dolézti, dolezu, lezl, zeni; dolézati, dol-
lizati, bis wohin klettern, kriechen, sich durch-
arbeiten. — čeho. Had dolezl diry. Jg. —
kam. Pes ledva doleze do brlohu svého. L.
K nevěstě dolézá. Us. — se čeho: úřadu,
erkriechen. Jg.

Doležal, a, m. = kdo doležel, der Aus-
lieger. Jg.

Doleželý, co doleželo n. se doleželo, ule-
želý, ausgelegen. D. ovoce, pivo. Us., Jg.

Doležeti, el, ení = leže dotrvati, vytrvati,
liegen bis-. Jg. — co. Co chytrý nedohní,
to lenivý doleži. Prov. na Slov. — čeho:
Doleželi jsme bílého dne. Ros. — o čem
do které doby. O hladě doležíme do dne.
L. — se = ležením změknouti, sich abliegen.
Jg. To ovoce us už doleži. Us., Ros. — se
čeho = leže dosíci, erliegen: štěstí, Ros.,
bídy, Us., dne, T., bílého rána. Jg.

Dolhati — Dolouditi.

269

Dolhati, dolhu. Vz Lháti. Auslügen. —
se čeho, erlügen. Jg.

Doli, n., eine Thalreihe. Deh.

Doliček, vz Důl. Grüblein.

Doličenec, nce, m., příložek, Beilage. Ros.
Nyní: příloha.

Doličení, i, n., das Aufzählen. D. prů-
vodu. — D. = dákaz, dokázáni, Beweis, Er-
weisung, Erhärtung. Jg. D. pře. K doličení,
k posvědčeni. D.

Doličenost, i, f., das Bewiesensein. Rk.

Doličený, -en, a, o, aufgezählt, erwiesen. Jg.

1. **Doličiti**, il, en, ení, doličeti, doličovati, doličivati, doličovávati = dočisti, vyčisti, vollends aufzählen; dojistiti, dotvrditi, dokázati, bekräftigen, beweisen; se = dokázati, erweisen. Jg. — co. Viru poúle doličovati. Pass. — co čím. Žalobu přisahou d. Koc. A to svědky doličiti chei. Schön. D. něco životem (durch Zweikampf beweisen). Gl. Neb to doličichu sami starých králóv příhodami. Alx. 1142. Právo ludmi d. Arch. I. 467. — čeho. Uměli pravdy d. St. — čeho čím: přisahou. Er., J. tr., Dal. Doličoval toho rozumem písma. Leg., svatým písmem. Rk. Chei vám toho divy d. Výb. II. 37., 38. Vedlé práva toho všeho ohnivým železem d. chei. Haj. — kde. Překladači v obraně doličuji (uváději), proč ... Novot. — co komu. Doličují nám to slova večně pravdy. Seip. To vám doliči (doličím = dokází) rozumě. Kat. 2050. — čeho na koho. Neb ti všichkni maji se rozvěsti, může-li to býtí na ně doličeno. St. — se čeho čím: přisahou. Pr. měst. — Lom.

2. Doličiti, vz Dolěčiti.

3. Doličiti = dobiliti, völlig ausweissen,
na Mor. — co: stěnu. Jg.

Doličkovati, Grübchen machen. Rk.

Doličkovatý, grubig; blatternarbig. D.

Doličník, u, m. Zusatzzahl. L.

Doličný, erweislich; beweisend. D. věc,
das Beweisstück, Verbrechensgegenstand,
corpus delicti. Pr.

Doličovati, vz Doličiti.

Dolichotiti se čeho čím, erschmeicheln,
sladkými slovy.

Dolič, vz Důl.

Dolina, y, f., dolinka, Niederung, der
Grund, das Thal. Ves leži v dolině, im Kessel.
Neni hory bez doliny. D. hluboká = důl,
důlek, eine Vertiefung, Grube. D. říčná (vý-
mol řeky). S hůry na dolinu. — Jg.₂

Doliňan, a, m. Thalbewohner. Č.

Dolinati, vz Linati.

Dolinatý, voll Thäler. Rk.

Dolinek, nku, m., na Moravě = dolíček,
Grübchen.

Dolinka, y, f. = dolina.

Dolinkovatý, na Slov. = dolíčkovatý,
podubaný, blatternarbig.

Dolinovatý, na Slov., plný dolin, voll
Thäler.

Dolípati na koho = dorážeti, útokem
hnáti, anfahren. Us. na Mor. Brt.

1. Doliti, doliji, dolij, il, it, ití; dolévati,
dolivati, dolivávati, vollgiessen, nachgiessen.
— abs. Dolivá (opilee) a nikdy dosti ne-
mivá. V. Snáze se ulivá než dolivá. Pk. —
co: vino. D. — komu. Dolij mu. Jg. — co,
čeho čím. Dolej lähvice vínem. Us. Pivem

krky dolejeme. Jir. dh. — se čeho. Nemohu
se syslů d. (litím dostati, ergiessen). Jg.

2. Doliti, il, ení; dolati, dolávati = brá-
niti, wehren. — čemu. L. — D. se = zá-
pasiti, kämpfen, raufen. — se s kým. Dolil
se s ním. — D. se s něčím = namáhati
se. — se čím. Vůl se rohama (m. rohy) doli.
Koll.

3. Doliti, il, en, ení; dolovati; abtenfen,
v hornictvi. Am. — co: šachtu (kopati). Techn.
— čím, co pro koho. — nač: na údil (hle-
dati ho kopánim). Nt.

Dolítnouti, vz Doletěti.

Dolivati, vz Doliti.

Dolivek, vku, m., vz Dolévka.

Dolívka, vz Dolévka.

Dolízati, vz Dolézti.

Dolknouti, knul a kl, ut, utí; dołykati
= cele polknouti, ganz schlücken. Jg.

Dollar, u, m. (ang., dollér), tolar v severní
Americe. Rk.

Dolman, u, m., doloman, doleman, ka-
zajka uherská (husarská). Rk.

Dolňák, a, m., nizozemec. Na Slov. Nie-
derländer.

Dolnatost, i, f. Grubigkeit.

Dolnatý, voll Thäler o. Gruben.

Dolně, von unten. Na Slov. Bern.

Dolnějsí od dolní, křip: dolejší od dol (e).

Dolní (místy: dolení), komp. dolučší. Rěs.
D. = dolejší, nízký, unter., nieder., der
untere. D. krajina, země, Sryb, Vlachy, Labe,
Němec, Rakousy, Bousov. Horní a d. Sasy,
Jg., Lužice. Rk. — D. = vztahující se k do-
límu, k horám, Gruben-. Vz Dolový. Dolní
voda, dílo, Haj., náklad, pára, písar, potřeba,
práce, přehledac, provaz, strážný, zedník. Vys.

Dolník u, m., laloušek, das Ohr láppchen.
O vod. 1544. D., spodek ve hře v karty.
Bern.

Dolnoněmecký, plattleutsch. Dolnora-
kouský, niederösterreichisch; -saský, nieder-
sächsisch; -zemec, mce, m., dolňák (Plk.),
Jg. Bewohner des flachen Landes.

Dolny, pl., město Toulouse ve Francii.
Mus. IV. 323.

Doloha, y, f., d. čili v užitek obráení,
něm. Anwendung. Kom., Applikation. Rk.

Dolokati, vše vylokati, vypiti, austrinken.
Ros.

Dololezec, zee, m. Grubensteiger. Th.

Doloman, doleman (V.), dalaman, u, m.,
uherský pláštík. V. Ungarischer Dolman.

Dolomec, mce, m., hornina, Dolomit.
Krok.

Doloměřič, e, m. Der Markscheider. Rk.

Dolomiti, il, en, ení; dolámati, dolámám
n. dolámi, al, án, ání; dolomovati, vollends
brechen. — co. D. nalomený strom. Sych.
— V., Br. — komu kdy. Žlý tyran v pří-
měři Venetám dolomil (= do posledního do-
hrzył). L.

Dolopotovati, mit der 'Noth auskämpfen.
Ros.

Dolop-s, a, m., Dolopové, starodávný
národ thessalský. — Dolopie, v, f., země
Dolopův. — Dolopský.

Doloudati se kam, langsam wohin ge-
langen. Us.

Dolouditi se čeho. Hš. Vz Louditi.

272

Domčrňý — Domluviti.

Doměrný, phou míru mající, volles Mass habend.

Doměsti, -metu, tl, ten, tení, dometafi, domitáni, zu Ende kehren. Již doměta; brzo domete. Hned půjde, jen co domete. — se čeho: čistoty. — čim: chvostištěm.

Domestik, a, m., z fr., čeledín, služebník.

Domestikalni fond, stavovský fond (v Čechiě). Domestikalfond.

Doměstiti, il, štěn, ení; doměšovati = na místo připraviti, wohni versetzen, aufnehmen. — koho kam: do nebe. L. — koho čeho = zjednati mu. Pýcha ničeho dobrého doměstí člověka. L.

Domeškati, doměskávati. — se čeho: škody, durch Weilen erhalten. L.

Doměti, měji, čl, ení; domivati, do času mítí, bis zu Ende haben. — koho k čemu = pridržeti, anhalten. Us.

Domí, n. Kočka uteče v svrehk na domí. Rad. zvíř. Ve složených: bez-, mezi-, po-, před-, přidomí atd. Jg.

Domicili-um, a, n., lat., hydliště, sídlo. Ve právě směněném místo, kde směnka uměstaň platiti se má. S. N. Die Gymnasium.

Domicilovati, co: směnku = uměstiti ji, placiren. Rk.

Domíchati, domichávati; domisiti, domíšeti, doměšovati, vz Michati, Domisiti.

Domílati, vz Mliti.

Domilovati, vz Milovati.

Dominace, e, f., z lat., vláda, nadvládi. Rk. Herrschaft, Gewalt.

Dominěti se, čl, ení, domněním poznati, vermuthen. Jg. — čeho: pravěho čtení. Marek.

Dominika, y, f., lat., neděle, Sonntag. Rk.

Dominikalni, k dominiu se vztahující: daní, pozemky, práva. Vz víc v S. N. Dominikal.

Dominikan, a, m.; pl. dominikani, duchovni z řadu sv. Dominika, ein Dominikaner. Jg. — Dominikanský. D. klášter, dvůr, šat, zahrada atd. Jg.

Domíniti se, domiňovati = zmíniti se, erwähnen. — se čeho (koho) jak: Dominil jste se velikého mistra takým způsobem, že... Johanit. Vz Dominka.

Domini-um, a, n., dle „Gymnasium“; vlastnictví, panství, Herrschaft, Eigenthum, freie Besitzung. Dominium.

Dominka, y, f., důminka = zminka, Erwälmung. O něčem domínku činití. Reš. A s takovými domínkami zápisův ve dskách jest nemálo. Vs. — D. = domněnka, Důnkel, Meinung; v tomto smyslu lépe: doměnka. Jg. Vz Důminka.

Domino, a, m., it, pán; d., a, n., maškarni oblek, 2. druh hry.

Domin-us, a, m., lat., pán. Dominus vobiscum: pán s vámí.

Domisiti, il, šen, sení, domíchati, domíchávati, domíseti, doměšovati, vollends mišen, hinzu mischen, kneten. — se čeho čím. Pílným měsícním domísil se pěkneho tésta. Us.

Domisko, a, domiště, č, domoviště, č, n, špatný dům, clendes Haus. L.

Domistrovati, auflören zu meistern. Plk.

Domitati, vz Doměsti.

Domitian-us, a, m., císař římský, syn Vespasianův, bratr Titúv.

Domiti-us, a, m., jm. známého římského rodu.

Domkár, e, m., chalupník, Häusler. Us.

Domkařiti, domkárem býti, Häusler sein.

Domkářka, y, f., chalupnice, Häuslerin. Jg. Domkářský, Häusler.-

Domkářství, n., chalupniетví, Häuslerei ohne Acker. Jg.

Domlátiti, il, cen, ení, domláčeti, el, en, ení, domlacovati, domlátivati, vollends dreschen, ausdreschen, aufdreschen. Jg. — abs. Brzy domláti (dodělá, dokramaří). Již domlátili. — co: žito.

Domlejni, n. Mahlgetreide. Mám toho obili s d. = co vhod mleti. Us., Jg.

Domleti, domeli el, et n. en, ení, domilati, domlivati, domilávati, aufmalen; dokonati, na počení býtí, eingehen, fertig werden, auf den Bettelstab kommen; umřiti, sterben. (V.). Jg. — abs. Již domilaj; již se domilá. Již brzo domele = dohospodaří, 2. umře. V. Když se domilá, nejvic rumpluje. Vz Marnotratný. C. — se čeho. Přece jsem se čistě mouky domlel. Us. —

Domlouvač, e, domlouvatel, e, m. Der Verweisgeber.

Domlouvání, n. Vz Sytý (na konej), Domluva, Domluviti.

Domlouvati, vz Domluviti.

Domluva, y, f., domlouvání, das Zureden, die Zurede, der Verweis, Rüge. Jg. D. ústní, písemni. Domluvu někomu dáti (latiniku čisti). Domluvy hoden. D. Od mnohých d-vy snáseti musějí. V. Někoho d-vou potrestati. Eus. Bez domluvy někomu něco dáti. V. Potrestáni n. domluva žádnému hlavy neproráží. Č. Kdo se d-vy neboji, neboji se ani holi. S. a Ž. D-vu trpěti zdá se mu na tvrdo skočiti. C. Ostatně vz stran příslovi ještě: Čepice, Hodinky, Kabát, Kapitola, Kára, Kot, Křen, Lázeň, Latina, Loket, Obouti, Obruč, Páteř, Polivka, Perník, Svědomí, Ucho, Výtopek, Zakohoutiti se, Zub. — D. = domluveni se s kým, smlouva, Verabredung, Uibereinkunft. Zlob. —

Domluvčí, ího, m., Mákler. Rk.

Domluviti, il, en, ení; domlouvati, řeč; dokonati, ausreden; láti, napominati, vytýkati, einsprechen, einreden, Verweis geben, Vorwürfe machen; se, vz doleji. Jg. — abs. Domluviv odešel. Us. — co. To domluviv sedl si. — komu. Těžce jim domlouval, že... Domlouval aktuariovi, — ... Ml. — komu proč, za co. Nemálo mu za to domlouval. Hlas. — komu oč. Až jim o to domlouval velmi přísně. Zb. — co ke komu. Tu řeč k sobe domluvivši. Kat. 303. — komu čím: přísnými slovy (= napominati). V. — se = smluviti se, übereinkommen, eins werden. Jg. Snad se domluvíme (shodneme). Sych. Šli jsme dolá, domlouvali jsme se, že nejsme lotři. Svěd. 1569. — se čeho (mluveněním obdržeti, durch Reden erhalten, sich zuzichen. Jg.). D. se pokuty. Kom. Domlouval se tě prace, ale nerozumi ji. Ml. — Solf. Ros., Br., Pass. — se oč = hlásiš se oč, k něčemu, zádati, chtiti, verlangen, ansprechen, darum reden. Jg. O pokutu se domlouváte (chcete, aby se Vám platila). Žer. Nedołmlouvám se o to. Br. — se s kým oč. Rk.

274

Domovitý — Donašeč.

o d-tých péči zameška. Št. — D. = hospodářský, hänslich, haushälterisch. Jg. — D. = dům mající, hausansässig. Jg., Kn. Roz.

Domovní, Haus. — D. stav, hospodářství, nádoby, potřeby, náhytek, slouha, pacholek, práce, had. řeznik, dvěre, myš (domácí), moucha, pěče, správa, hovado, Jg., služebnosť, závada (Last, Hypothek), úrok, J. tr., načini, svrchky, lucerna, klič. Sp.

Domovnice, e, f. Vz Domovník. Hausgenossin, Rad. zv.; Hausmeister.

Domovnictví, n., Hausmeisterstelle; Hauswesen. Rk.

Domovník, a, m., domovní, domácí, v témž domě bydlící, Hausgenosse; nájemník, podruh, V., Miethmann, ten, kdo dům má, lausbesitzer; správce domů, Hausmeister; domovní sluha (podomek, vrátný), Hausmeister, Hausknecht, v tomto smyslu nyní slova nejvíce užíváme. Jg.

Domovniště, ě, n., obydlí, Wohngebäude. Us. Bělohrad.

Domovský list. Heimatschein. D. právo, Heimatsrecht. Rk.

Domový, k domu, náležející, domácí, Haus.- D. práce, sladkosf. pacholek, kancelář, had, pán, služebnice, sloup, Jg., zákon. J. tr.

Domřiti, vz Mřiti. (Ži v pekle) vždy jsou v smrti, vždy mříje, ale tak nikdy nedomře, až by nebyli. St.

Domrktati = mrtvá dokonati, langsam vollenden. Na Mor.

Domrzavý, anekelnd; vollends frierend. Jg. Vz Domrzeti.

Domrzeti, el, eni, domrzati, vollends anekeln. — koho. Nechutný káznitel mne domrzá. Sych. Už mne do domrzoł. Us.

Domznouti, znul a zl, uti, domrzati, vollends frieren. Rybník úplně domrzl.

-domství, v bot. jedno-, dvoudomství, dioecia. Rostl. Vz -domy.

Domů. Stáří psali také: domu, Zk.; v obec. mluvě: domu, ale lépe píšeme: domů. Nach House, heim. Domů, domův mají některí za gt. pl.: domov, domuov, domův, domů; Mk., Zk., Brt., Gb. a jiní právem za datic eile m. domovi (i se odsuło a o se dlužilo v ž). Jděte domovi. Pass. (chovaný v archivu brněnském). Brt. Domovi, domov, domov, domuov, domův, domů. Vz v příbramškém programu 1876. str. 20. Sepsal Frt. Prusík. Sm. to měl za akkus. eile m. domov (domov, u), jako máme v lat. domum ire. Domů jítí, jetí, se vrátiti, V., psátí. Jg. Každa půjčka s plácky domů přichází. Prov. Vše domů přijde, co vleji nesnědí (čas ukáže). Nechval kmotře hodův, až z nich pojedeš se ctí domův. Prov., Jg.

Domučiti, il, eni, eni; domučovati, domučivati, domučovávati, zu Ende martern. — koho čím: týráním. Us. — se čeho na kom, ermartern. Na něm ničho se nedomučíš. L.

Domudrovati, přestati mudrovati. Zu Ende philosophiren.

-domý. Jedno-, dvou-, mnohodomý. Ein, zwei-, vielläusig, monoica, dioica, polygana. Rostl.

Domykačí stroj, Feinkrempehnaschine. Mus.

Domykačka, y, f. = domykači stroj. Mus.

Domysl, u, m., čeho se kdo domyslil. Brt. Vz Důmysl. Z d-slu, a priori.

Domyslitelný, erdenklich, apriorisch. D. poznání, vědomosf. Mark.

Domysliti, il, slen, eni; domýšleti, el, en, eni; domyslivati, domýšlivati, domýšlovati, přestati mysliti, zu Ende denken; se = myšlením se dovtipiti, dosici, vymysliti si, ersinnen, erdenken, auf den Einfall kommen; pochopiti, rozuměti, einsehen, fassen, verstehen; hádati, domnivati se, wühnen, vermuthen, muthmassen; si čeho, sich anmassen. Jg. — abs. Kdo nedočuje, nech se domyslí. Prov. Jg., Mt. S. Kdo nedoslěchá, nech se domyslí. C. — se čeho. Lepší cesty se d., D., pravdy. Er. P. 474. — Solf.. Jel., Br., Plk., Lom., Troj., Alx. 1116. — se čemu. Jg. — se do koho. Také se stavové toho do J. M. kr. domýšleti nemají. Akt. m. Ferd. Domyslil se do měška (pustil se do něho). L. — se čeho čím. Domysliti se vtipem lidským toho lze by nebylo. Kom. — se čeho o komo, o čem. Domýšlim se zle o ném. Mudr. Aby král toho o nás domýšleti se neráčil. Otterd. — Jel. — se čeho na koho. Na jiného se toho domýšli. V. — si čeho, si nač. Mnoho sí na své důstojenství domýšli. Snadno sobě domýslí, šp. m. se; vz nahoře význam frase: d. si čeho. — se na co z čeho: Z vypsáni rodičův může se každý i na toho děvče d., ze čtnostné hylo. Berg. — se čeho v koho. Nechei se toho v tebe domysliti. Sm., Ml. — s inft. Cisarovna se domyslila na zábradlech státi a takto volati (domnivala se). — že. Domýšlel se, že na obli priskočí. Ml. — aby. Domyslil se toho, aby mu se pokoril (přadlo mu). Plk.

Domyslivosť = důmyslnosť. Na Slov.

Domyslivý = důmyshný. Na Slov.

Domyslný, apriorisch, D., muthmasslich. D. poznání, cognitio a priori. Rk.

Domýšleč, e, m. Der Muthmasser. Jg.

Domýšlení, n., die Muthmassung, Vermuthung.

Domýšleti, vz Domysliti.

Domýslivosť, i, f., die Muthmassung; Eigendinkel. Rk.

Domýslivý, muthmassend; důinkelhaft.

Domyti, myji, myj, yl, yt, yti, domývati, domyčivati, vollends waschen. — co: hrne, pokoj. — se čeho. Přece jsem se toho hrnce domyła (že je cistý).

1. Don, a, m., řeka v Rusku, Don, lat. Tanais.

2. Don, a, m., špan., z lat. dominus, pán. Don Juan.

Doň, šp. m. do něho, poněvadž se do nepoji s akkus., nýbrž s genit.; ř m. ji převšuje se jen na předložky řídící akkus: proň, náň. Vz On. Os.. Zk. Vz také: Do, Něj.

Doňa = pani.

Doňadž, doniž, donuž = dokudž. Kat. 772., 1767.

Do naha, vz Málo, Nahý.

Donáhliti = do konce náhliti, dotirati, Jg., antreiben, zusetzen.

Donašeč, e, m., kdo donáší; 2. žalobník. Der Zuträger; Kläger.

278

Dopola — Dopravný.

Dopola, dopoly, vz Doma, Půl.

Dopolu, vz Polu.

Dopomahačí list, Hilfsbrief. Jg.

Dopomahač, dopomohatel, e, dopomocnik, a, m., der Verhelfer. — *Dopomahačka*, dopomahatelka, dopomocnice, e, f., die Verhelferin. Jg.

Dopomáhání, n., die Verhelfung. Kom. D. práva = exekuce. Vz Rb. str. 265.

Dopomahatel, vz Dopomahač.

Dopomáhatí, vz Dopomoci.

Dopomáhavý, förderlich. Rk.

Dopomínati, dopomněti, dringend mahnen, fordern. L.

Dopomoci, mohu, mohl, možen, možení; dopomáhati, dopomáhávati, helfen, verhelfen, behilflich sein. — čeho. Dopomáhajie dobrého všelijakého a zlé přetrhujic. 1532. Pr. — komu. Smělmu štěsti dopomáhá. Jg. Tak mi pane Bože dopomoz (a nevinna muka syna jeho. L.) Jg. — komu čeho. On lidem práva dopomáhal. V. Bůh mi toho dopomáhej. V. D. komu vitézství. Kram. Toho mi dopomáhej pán Bůh. Jg. Dopomoz mi zraku mého. Troj. Práva někomu d. J. tr. Někomu práva a spravedlnosti na někom d. Res.. Rk. — k čemu čím: k zaplacení dluhu právem. Er. — jak (s čím, bez čeho). Bez všech průtahův komu d. 1532. Pr. Beze příjímí osob (bez proteke) spravedlnosti dopomáhati. Ojíř. Dosvědčují, s jakou ochotnosti, prací a pěcí dopomáhala. Pele. Kron. — komu k čemu: k úřadu, k službě, ke cti, k bohactví, V., k právu, D., k spravedlnosti d. Br. Lidem k spravedlnosti dopomáhali. Pr. měst. — Pozn. Tedy jest vazba: „d. komu k čemu“ zeela dobrá, ač ji některí brusiči za spatnou mají a ji vazbou: „d. komu čeho“ nahraditi chtěji. — se čeho na kom čím = úsilně žádati, fordern, verlangen. Jg. Dopomáhati se má toho na něm právem. Pr. měst.

Dopomocník, vz Dopomahač.

Dopomoený, vz Pomocný. Be., verhliech. Zlob.

Dopomožené, ého, n., plat za soudní pomoc. Gl. 39.

Dopomožení práva. Verhelfung, Rechtsexekution. D., Jg. Přespolním v patrné věci ve třech dnech d. učiniti. Er.

Doporučiti, il, en, ení. Ve smyslu něm. empfehlen lépe: poručiti, schváliti. Tu knihiu mi schválil. On mu mé ochraně, mně v ochrane mu poručil. Jg. Kupec své zboží nám poručí. Bs.

Doporučný, doporučovací, Empfehlungs-D. list. Rk.

Doposavad, zbytečné m. posavad, dosavad, dotud. Es., Sm. Vz Doposud.

Dopostiti se čeho, postem nabyti. D. se chuti. Krab. Majetku se nedohostí, jest-li nedopostí. Prov., Brt. Durch Fasten erlangen.

Doposud, doposavad. Jg. těchto slov ve svém slovníku nemá. Užívá se jich misty, ale lepší jsou jednoduchá: dosud, posud, dosavad, posavad. Šm.

Dopouštka, y, f., Erlaubniss, Licenz. Rk.

Dopouštěti, vz Dopustiti.

Dopověd, i, f., Nachsatz, Apodosis. Rk.

Dopovědě = dopověděl, a, o. Kat.

Dopověděti, dopověditi, povím, věděl, děu, dění; dopovídati, dopovídávati, domlu-

viti, ausreden, auserzählen, schliessen. Jg. — abs. Sotva jsem dopověděl, už tam byli. Us. Načež on dopověděl. Troj. — co. Dopovim ti ten příběh. Jg. — k čemu. K čemuž David dopovídá. Rvač. — komu. Chytrému napověz, hloupému dopověz, on přece nic nevi. Prov., Jg.

Dopozírati, nachsehen. — k čemu: k stádu. Ráj. Lépe: dozírati, pozírati. Jg.

Dopozlati = vollends vergolden. Ros.

Doppelthür, něm., dvčere dvojí, podvojně, dvojitě. dvojnásobné. Mk.

Dopracovati, dopracovávati, práci dokonati, fertig machen; umřiti, sterben. — abs. Už dopracoval = umřel. — se čeho: prací nabyti, erarbeiten. Jg. Aby se něčeho dopracoval, musí téžko délati. Štele., St. — se čím kam: plováním až na druhou stranu k břehu se dopracoval (nesnadně dopoval).

Doprachnivěti, doprasknouti, drášiti atd., vz Prachnivěti. Prasknouti, Prašiti.

Doprálý, vz Dopráti = dopráný, vergönnt. Zlob.

Doprati, peru, al. án, ání; dopírati = dobíti, vollends schlagen; do čista vypraten, vollends auswaschen. Jg. — čeho. Dopere brzo těch šatův. Jg. — komu = náležité ho zbíti, einen tüchtig durchwalken. — komu čím: kyjem. Jg. — se čeho (čím) = mytím, bitím, pranim nabyti. Doprala se hezkhého statečku. L. Dopalr se pohromy (bitím nabyl). Císáre. rytírsky a brannou rukou se doprali. Lp.

Dopráti, vz Dopříti.

Doprava, y., f., dopravování; d. špiže. Transport, Nt., Čsk.

Dopraviti, il, en, ení; dopravovati, dopovědcti, auserzählen; dodati, poslati, wohin schaffen, bringen; dodělati, beenden, fertig machen: se, bráti se, dostati se, gelangen, hiubegeben. Jg. — co, koho. Doprav to dítě domů. C. D. role (k seti připraviti). Jg. D. počatou práci, stavení, L., spis (dodělati). D. Nevěrat jest, když, chtěj jeden druhého dopraviti (= připraviti, zjednati), aby se nań hospoda rozhněvala... St. — co, koho kam. Vypraviti tělo do Prahy. Jg. Archu do Jeruzaléma vypravil. Br. Vypravili sedo Uher, do nemocnice. D. obili na trh. Šp. Cheeme, co jsme umyslili, do konce d. L. D. co přes černé moře do Ruska. Bd. Až k břehu se dopraviš. Štele. Aby se dopravil k Amonitským. Br. — koho kam čím, na čem. Dopravili tam zajaté na rychlých koních. C. Lidi hovady do Alexandrie z Rosety dopravovali. Har. II. 192. — koho čeho. Jenž jej byl z vězení vypravil a knížectvi českého dopravil (pomoli mu na knížectvi). Dal. — co komu. Nechtěj jeden druhému lánie dopraviti (připraviti). Št. Obili vojsku d Nt. — se čeho (s kým). Dopravil se hoře. St. A sě i s ní nůze dopravi (uvedl v nouzi). Tristr.

Dopravna, y. f. D. vojenská, Transport-haus. D. skláda se z dopraven posádových (Garnisons-Transporthäuser) a z dopraven vojenských (Truppen-Transporthäuser). Vz Čsk. I. 5. 38.

Dopravník, a, m., Spediteur. Rk.

Dopravný, dopravovací, Beförderungs-

Dopražiti — Dopustiti.

279

Dopražiti, vz Pražiti.

Doprěni, n. = dopřáni. Věn. poet. Vz
Dopřati.

Doprísti. Vz Předu. D. = zu Ende spinnen,
ausspinnen. Jg. — abs. Už dopředl (uměl).
Vz stran příslovi: Smrf. C. — co: přizi. L.
— čeho. Niti dopředla Klotho. L.

Dopřiti, dopřáti, přeji, přál, án n. at. áni
n. eti; dopřávati, dopřivati, gönnen, ver-
gönnen, gewähren. Jg. — komu čeho. Do-
prěj mi toho. Us. — komu čeho kde. Noc-
lehu v domě, v hospodě komu d. V. Dopřál
jim hospody u sebe a přeležení. Koc. —
s inft. Ledva sám sobě dopřál se najisti.
Us. Tu cestu dopřál vykonati. Ojíř. Náhoda
mi dopřívá na tě patřiti. C. — aby. Dopřej
mi toho, abych se najedl. Us. — že. Aby
jim toho dopřál, že chtějí před ním hru uči-
niti. Stele.

Doprodati, doprodávati, vollends verkaufen. Jg. — My jsme již doprodali. Us. — co: statek d. Pal.

Doprorokovati, vz Prorokovati.

Doprositel, e, m. Der Bittsteller. — Doprositelka, y, -telkyně, č, f. Die -rin. Jg.

Doprositi, il, šen, eni; doprošovati, doprosivati, erbitten. D. se nemohu, aby to udělal. Jg. — koho k čemu. Jg. — se koho, čeho. Úřadu se doprošovati. Nt. — se čeho na kom: na Bohu. Us., Sych., Bart. II. 26. — se o co: o úřad (= d. se úřadu). L. Doprovazeč, e, m. Stálý d. Der Begleiter. Doprovoditel, e, doprovodník, a, m. = doprovazeč.

Doprovoditi, il, děn, dění n. zen, zení;
doprovázeti, el, eni; doprovozovati, doprovodivati, doprovázivati, doprovozovatīvati = geleiten. Jg. — koho kam (do čeho, k čemu, před co). Doprovodil ho do království jeho. Troj. D. koho k hrobu, až k hrobu. V. Jezdei až k domu ho doprovázeli. Sych. Doprovod pána až před dům. Sych. Na obecný náklad k hrobu jej doprovodili. Har. — Jg.

Dopsaný, vollends geschrieben, beendet. V.
Dopsatí, vz Dopisovati.

Doptáceti, el, ení, den Vogelfang enden.
Na Hané.

Doptati, doptávati = zvěděti, zvídati, er-
fragen. Jg. — se čeho = ptaním se dově-
děti, erfragen. Jg. Žádaného potěšení se do-
pтал. Kom. Kdo se chce klubka dopktá-
náni se po niti. Kdo — se čeho kde. Doptá-
se v písních svatých jistoty. Jg. Doptal se
toho u Havla = nalezl věc ztracenou. Jg. —
se čeho po čem. Po niti klubka se doptáš.
Jg. — se nač. Kdož by proroka falešného
na něco se doptával? Br. — D. — (čím)
se čeho na kom = vyzvídati, nachfragen,
nachforschen. Jg. Dop. se na něm slova ne-
možno. Jg. Nic se na nich d. nemohli. Bart.
73. Doptati se něčeho na někom mukami.
L. Hloupý, slova na něm se nedoptáš. Jg.
Žádný král takové věci se nedoptával na
žádném mudreci. Br. — Bart. IV. 34. — se
kam. Sluha doptal se do mé skatule (dobral
se do ní). Jg. — se o koho. Doptával jsem
se o pána toho, ale nikdo ho neznal. Jg. (L.)

Doptavací ústav (doptavárna, dotazovna).
Rk. Anfrags-.

Doptávání (D.), d.-se (V.). — čeho, nač
Kom. = dotaz, Nachírage. D. Vz Dopstati.

Doptávati, vz Doptati.

Doptávka, y, f., Nachfrage, Quaestion.
D. na sněmě (interpellace, Interpellation). Rk.
Vz Doptávka.

Dopuditi, il, zen, zení; dopuzovati, dopudivati, dopuzovávati = dohnati k něčemu, bis wohin treiben. Jg. — koho k čemu kam: dobytek do řeky k nápoji. Jg. — koho čeho, einjagen, verursachen. Jg. Dopudil Pražan velikého hoře. Dal.

Dopust, u, m. = dopuštěni, die Zulassung,
Fügung, das Verhängniss. Boží d. — Jíti
na d. (ve škole, na stranu). D. Odpusťte mne
na d. Us. — Vojáka na dopust poslati (na dovo-
lenou; jíti na dopuštěnou). Sych.

Dopustek, stku, m., dopuštění. Hus. Zulassung, Befugniss.

Dopustilý = čeho se kdo dopustil, dopuštěný, begangen. Zalosť nad d-lými hřichy. V. Želeti hříchov dopustilých. St. D. hříchův zeleti, se káti. St., V.

Dopustitelnost, i, f., dovolenost. D. Zulässigkeit.

Dopustitelný, dovolený, D., zulässig.

Dopustiti, il, štěn, čni; doponštěti, ěl,
ěn, čeni; doponšivati = nepřekaziti, dovoliti,
nechati, zulassen, willfahren, gestatten, ge-
währen, lassen. Jg. — abs. Jakž běh vo-
janský doponšti. Troj. Pán Bůh dopustil. Jg.
Když pán Bůh dopustí, i motyka spusti.
Prov., Jg. Bóh dopůšta, ale neopůšta. Mt. S.
Kromě své ženy nikde se jinde nedopuštěj.
St. — co. Bůh to dopustil. D. Bůh dopustil
smrf královskou bez dědicův. Žíž. Ferd.,
Pr. — koho k čemu. Odpověděl, že ho
chce k tomu, což žádal, dopustiti. Troj. —
co jak (čím, z čeho). Cožkoli Bůh dobrým
oteckovým úmyslem a ne z nemilosti do-
pouště. Kram. — komu. Není mi dopuštěno
(dovoleno). V., Zk. — komu čeho. Pročs
mu toho dopustil? Ros. jeden druhému toho
nedopusti. V. Bůh jemu toho d. něračil. Háj.
— Ché. §82. — s infinit. Dopustil (= do-
volil) mu odejiti, přijeti. Us., Troj. K čemu-
aby přijiti nedopustiti. Kom. On sobě pravdy
božího slova vydřiti nedopouštěti. V. A ne-
dopustil mu otec její vejiti. Br. — Koc. Br.
Města sloupitu nedopustil. Flav. — něco na
koho. Bůh to na mne dopustil. Vrat. Větší
strana lidu domníval se, že by d. pán Bůh
na Čechy pro jejich pěchu na přále. Háj.
Avšak dopustil hubenosť na život jejich.
Zálm. 106. 15. Dopust, Bože, na babici hřměni.
Er. P. 165. — D., Flav., Br. — čeho. Nerd
tých žádosti dopouštím. Troj. — Jel. —
komu jak velice. A též jim bylo dopuštěno
v též míře. Troj. — čeho kam, v co. Zá-
pisu v knihy městské d. nechtěli. Schön. —
se, zmrhati se, sich mit einem Mann ver-
gehen. Jg. Panna se dopustila (padla). Rk.
— se čeho = spáchati něco, begehen. Jg.:.
zlého skutku, hanebnosti, hříchu, krádeže,
vraždy, moci, pychu, výtřžnosti, cizolžstva.
V., chyby, proviněni, smilstva, D., zrády. V.
— se čeho proti komu, čím. Dopouštěji
se proti Bohu zlých věci. Br. Kdoby se proti
tomu čeho dopustil. Er. D. se čeho čím. Alx.
— se čeho kdy, kde: skutku nějakého

282

Dosáhnouti — Doskočiti.

Dosáhá do živého. Us. Dosáhali až za moře. Br. Dosáhá v živé. Us. D. až k stropu. Us, k nebi. Dosahuje až k nám. Br. Voda až k hrdlu dosahuje. Flav. Meč k srdeči dosahuje. Bibl. — čeho na kom. — Zeby na něm dluhu d. nemohl. Er. — čeho kde (v čem, na čem). Na světě něčeho dosáhnouti. Chc. 375. Ti maji rozepří lidských rozěznávati, kteří v světských věčech moudrosti dosáhli. Pr. — odkud, od čeho (do čeho, kam). Od země do nebes dosáhl. Pass. Ruka jeho nedosahuje od Ríma až sem. Flav. — koho za co: za pačesy. Ctib. — čeho jak daleko. A křídlo druhé na pět loket dosahovalo křídla cherubina druhého. Br. — čeho proč. Nemohl pro toužení sna dosíci. Troj. — čeho od koho: přízně od někoho d. V. D. zisku od někoho. Chc. 302. — čeho z čeho dosahovati = z něčeho na něco souditi. Bart. IV. 2. — že, aby. Dosáhl toho, že se ho hrozili. Koc. Dosáhnu toho, aby se ho hrozili. Us. — Pozn. V novější čestině slovesa toho z mýry často se užívá za jinu slovesa případnější: dosáhl cíle = došel; dosáhl vysokého věku = dožil; dosáhl svých let = dorostl; strom dosáhl střechy = dorostl; kämen dosáhl země = dopadl; dosáhl majetku = nabyl; prosbami toho na něm dosáhl = doprosil se toho na něm; hrozbami dosáhl = vyhrozil to na něm. Brt.

Dosahnutelnost, i, f. Erreichbarkeit.

Dosahnutelný, erreichbar. Zlob.

Dosáknouti, dosáhnouti, nul n. kl. uti, dosákati, dosáchati = cele vyschnouti, vollends austrocknen; ganz ausfließen. — Dosályk košile. Jg.

Dosavad (ne: dosavaď), dosává (lépe: dosavad), posavad, dosad, dosád, posad, dosud, posud. Ne: doposavad. — D. = až do nynějska, dotud, potud, bis jetzt, bis heut, bis zu dieser (gegenwärtigen) Zeit, noch. Dosavad je živ. D. D. tu není. D. = D. = až k tomu místu, až sem, zu dieser Stelle. O čemž od verse .... až dosavad mluví. Br. Vz Dotad.

Dosavadní, dosávádný, posavadní, posávádný, der bisherige. Jg.

Dosazená (n. dodaná) volá rybář, když se poslední plachta s rybami k voznici přinese a ryby do ní se dají. Sp. (Rybníkářství, str. 72.).

Dosazenee, nee, m., Ersatzmann, náhradnik. Rk.

Dosazení, n. Einsetzung, D., Anstellung, Installation. — D. na úřad, Zlob., na stolici učitelskou, D., v předělý stav.

Dosazovací, Besetzungs-. D. dekret, Anstellungsdekret. Rk.

Dosazovati, vz Dosaditi.

Dosážení, n., die Erreichung, Erhaltung, Erlangung. V. D. úřadu. Jg.

Dosáženost, i, f., Errungenschaft.

Dosážený, erreicht, erlangt. D.

Dosažitelnost, i, f., Erreichbarkeit. Rk.

Dosažitelný, erreichbar. Rk.

Doscíplý, cele scíplý, krepirt. Jg.

Doséci, vz Dosekati.

Dosečený, vollends gemähet. — čím: seno kosou d. Kom.

Dosečný. D. linie, cosecans. Sedl. Dosěcka. Rk.

Dosedati, al, ani; dosednouti, ul, uti; dosísti (zastar.), dosedu, dosedl, dení; dosedávati, sich vollends setzen, aufsitzten; ujítí se čeho, antreten. Jg. — abs. Sotvajsem dosedl. D. Ptačník lápa vše, co dosedá. V. Zajíc dosedá (neutiká, ač hlasy myslivečů slyší). Sp. Ten trám nedosedl, jak náleží. Ros. Volen za biskupa, ale ještě nedosedl. Ros. — koho, čeho: konč. Troj. — kam (do čeho, na co). Železi mlnýské musí do hnízda v kypřici. d. Vys. D. do sedla. Vrat. 69. D. na svá mista, na biskupství, na království, Háj, Br., D., na své dědictví, Th., na trůn, Us., na stolici kniženci, na úřad. Jg. — po kom. Po něm dosedl na knižectví. V. — v co: v dědictví. V., T. — komu na čem. Dosedá mu na tom dukatu (ma poslední sázku). Jg., Sm. — koho čemu (zastr. = vyse deti, ausbrüten). Slepice, jenž mě dosiesti miela k živosti. Tkadl.

Doseděti, él, dení n. zení; dosedávati, sitzen, sitzen bleiben. Jg. — abs. Zajíc dosedi. Jg. — čeho: rána.JKošělě doseříce roku svého. V. — jak dlouho: do půl noci. Jg. — kde. Pták na dlých dosedí (vylěhne). Jg. — se čeho, dočkatí se, ersitzen, erwerben, Jg.: úřadu. Us. — komu. Nedosedi mu ten pták. Ros.

Dosedlačiti, aufhören Landwirthschaft zu treiben. — Jg.

Dosedlý. Úřad v nově d., eingesetzt, eingeführt. Boč.

Dosednouti, vz Dosedati.

Dosekati, al, án, ani; doséci, doseku, sekl, sečen, ení; doseknouti, nul, ut, uti, dosekávati, vollends schneiden, hauen, mähen. Jg. — abs. Již dosekci. Us. — co: louku, pole. Ros. — Na Slov. = otřásti, erschüttern.

Doselaci = dosylaci.

Dosésti, zastr., vz Dosedati.

Doseti, dositi, dosáti. doseji, el, il, ál, et, it, at, eti, ati; dosivati, zu Ende säen; noch mehr dazu säen. Jg. Již je doseto. Již jsme doseli; již dosíváme. Vz Seti.

Doschnouti, dosechl a doschl, uti; dosychati, dosychávati, völlig trocknen, trocken werden. Jg. Saty nedoschly, jsou ještě vlhké. Jg.

Dosíci, vz Dosáhnouti.

Dosieže = dosáhl. Kat.

Dosilati (lépe: dosýlati), vz Doslati.

Dos-is, e, f., řec, dávka, odměrek léku na jedno vzeti. Gabe. Rk.

Dosíti, vz Dosednouti.

Dosíti, vz Doseti.

Dosívka, y, f., úplné dosetí, Beendigung des Säens. Na podzim zůstalo mnoho poli bez d-ky. Us.

Doskočiště, n. Platz zum Niedersprung. Čsk. —

Doskočiti, il, en, ení; doskákatí, doskakovati, doskakovávati = přestati skákatí, aufhören zu springen; skokem dojiti, springend erreichen; dohoniti, einholen. Jg. — abs. Již doskákal (dokonal). Ros. Já tam sám doskočím (rychle doběhnu). Jg. Buchta doskočí co nevidět — dopeče se. Brt. — koho, čeho = dohoniti. D. utikajícich. L. — na

Doskočiti — Dospání.

283

koho čim = vpád učiniti, cindringen, zuspringen. Chvatem divokého vepře doskočil. Cyr. Na někoho řečni vztekle d. Trip. Solf. Hurtem, úprkem na někoho d. Us. — na koho s kým. V tom náu pruře s koním doskočil. Háj. — komu kam (do čeho, ke komu, nač). D. k sousedu. na louku etc. Us. Doskoč mi do mýna. — komu pro co. Doskoč mi pro peníze. — koho kde. Utikajících za lesem doskočil. L. — na koho odkud. S obou stran na nepřílece doskočili. Mus. — od čeho: od práce z dílny na okamžik. Us. — na čem. Já bych tam na jedné noze doskákal. Jg.

Doskočnosť, i, f., bystrosť, Hurtigkeit; drzost, smělošť, dotiravost. Zudringlichkeit, Keckheit. Ros.

Doskočný. Mám doskočného pošla (rychlého, hurtig, schuell). Us. — V. — v čem: v řečech (drzý, smělý, dotíravý, keck, zudringlich). Br. — V., St. — nač. Na krádež jsou tak doskočni a opovažliví, že by pro kus chleba do ohně skočili. Zb.

Doskok, u, m. Chrt doskokem udeři zvíře. L. Schneller Anlauf. — D., drzost, Keckheit. Jg.

Doskončiti = skončiti. St. skl. III. 224.

Doskoumati, doskoumávati. — se čeho, erforschen, finden: pravdy. Hlas., T., Měst. lož.

Dosladiti, vz Sladiti. genug süss machen. Kávu cukrem.

Dosladnouti. Až fiky dosladnou. Us. — kde čím. Hrusky dosladnou na slámě ležením, Us., werden süss.

Doslati, dosł, slá, án, ání, dosýlati, dosýlavati, bis hin schicken. — Vz Poslati. — komu co. Šm.

Doslídití, vz Doslídití.

Doslednost, vz Důslednost.

Dosledný, atd., vz Důsledný.

Doslech, u, m. Vím to dle doslechu, Šm., z doslechu, Rs., vom Hörensagen, dem Vernehmen nach.

Doslechnouti, nul a chl, ut, utí; doslyšeti, el, en, ení; doslýchati, doslýchávati, doslyšivati = do konce slyšeti, zu Ende hören; poslouchati, horchen; ještě více slyšeti, noch mehr hören; sluch mítí, gut hören; slyšením rozuměti, hören, vernehmen, erfahren. — abs. Nedoslýchá. Us. Doslech, naslech jsem. V. Kdo nedosléchá, nech se domyslí. Pk. — koho, co. Ač chceš mů radu doslyšeti. St. skl. Posly d. Sol. — čeho. Doslyčaje těch čeči. Kom. Počkej, doslyšiš i ostatku. Ctib. D. trub. Alx. Toho kázání ještě doslyšim. Ros. Té otázky doslyčaje v uši své ozval se. Skl. — čeho jak. Se vši pilnosti toho d. má. Apol. — se = zaslýchati, naslýchati, vernehmen. Doslýchám se, že umlkli. Kom.

Doslepiti, il, en, ení; doslepovati, ganz blenden. — co. Doslepil i oči i rozum jich. L.

Doslídití, doslédíti, il, én, éni, zu Ende spüren. — se čeho, se koho, ausspüren, erforschen. Jg. — čim: hledáním, doptáváním-se.

Dosloužilý muž, ausgedient. D.

Dosloužiti, il, en, ení; dosluhovati, doslouživati, dosluhovávati, ausdienen. — abs. Jestli já vás nedostanu, já tu nedosloužim. Er. P. 127. Již dosloužil. Us. — jak dlouho.

Džil tam rok. Aň roku nedosloužil. — se čeho, službou nabyti, verdienen: neheského království. Leg. My se toho d. zakazujeme, wir versprechen uns dessen durch Dienste würdig zu machen. Schön. Chtě se pro ni doslúžiti eti. St. skl. — se čeho od čeho. Vůdce od sprostěho dosloužil se vojaka. Jg.

Doslov, u, m., Endspruch, Epilog. Rk.

Doslova, y, f., das Stichwort na divadle, nápověď. Rk.

Doslovi, n., das letzte Anbot. Rk.

Doslovně přełožiti, místo uvěsti, wörtlich. Nt.

Doslovnost, i, f., Wörtlichkeit. Jg.

Doslovný, -ní, wörtlich. D. překlad. Us. Mus. —

Dosluch, u, m. Die dosluchu, nach dem, was man hört. Krok. Vz Doslech.

Doslýchati, vz Doslechmouti.

Dosmatati se = dochmatati se, ertasten, erlangen. — se čeho. Hus.

Dosmáti, dosměji, ál, ání, dosmívati se, sich vollends lachen. — se čeho, sich durchs Lachen zuziehen. L.

Dosmažiti, il, en, ení, ausschmoren. — co. Sliv na povidla jestli nedosmažís v jednom, přes noe zkysaji. L. Dosmaž tu rybu. Us.

Dosmoliti, vz Smoliti.

Dosmradnouti, ganz stánkeren werden. Jg. —

Dosmrtní, až k smrti trvající, doživotní, zeitlebens, bis in den Tod. Oh. pan.

Dosmýknouti, knud a kl, ut, utí; dosmýkati, dosmykovati, zu Ende schleppen. — co kam. Dosmýkni to dřevo do dvora. — co. Hudecové dosmykovali hlučnou krkovanku, strichen zu Ende. Div. z ochot.

Dosněmovati, den Landtag enden. Sych.

Dosnovati, zu Ende scheren. — co: osnovu. Krok.

Dosoliti, il, en, ení; dosolovati, dosálati (na Slov.), genug salzen, zusalzen. Jg. — co. Mnozi kuchaři řídko v hod krmí osolí, ale neb presolí, aneb nedosolí. V. — se čeho. Přece jsem se té polivky dosolila. Us.

Dosouditi, il, zen, zeni; dosuzovati, zu Ende richten. — se čeho, soudem dosíci, durch Richten erwerben, sich zuziehen; soudem dostati, durch Process erlangen; najiti, dostati, dopřiditi se, doptati se, finden. Jg. — Dříve by svýj statek prosoudil, než by se toho dosoudil. Ros. Bohu povědomo, kde se svého muže dosoudim (kde ho nalezní). Us. — se čeho jak. Na společný náklad sám se toho dosuzoval. Apol. — se čeho na kom. Dosoudil se na něm odprošení. Sych. — se čeho kde. Dosoudil se (soudce) mnohé mrzutosti v obci. Jg. Dosoudil se summy v soudu. 1553. Er. — se komu čeho proč. Musí se poctivosti ditkám pro nářky mateře dosuzovati. V.

Dosoukati, dosoukávati, dosukovati, na-soukati, aufwinden. — co. Dosoukej těchto několik pásem. Krok. — se čeho, soukaje najiti, erwinden. Teď máte níf, dosoukejte se klubka (máte znamení, po kterém se pravdy dopřiditi můžete). Jg., T.

Dosoustruhovati, ausdrechseln. D.

Dosouvati, vz Dosunouti.

Dosoužiti, vz Soužiti.

Dospání, n., guter Schlaf. St. skl.

290

Dotazný — Dotknouti.

Dotazný, Frag.- D. úrad. Jg. Vz Dotazovna.
D. dopis, Erkundigungsschreiben.

Dotazovací, Anfrage.- D. list, Quästions-
schreiben.

Dotazovati se; dotázati se, dotáži se, al,
ani; dotazovati, doptávati se, fragen, befragen,
nachfragen, zu Rede stellen. Jg. — se čeho.
Neboť jsem se dotázal rozkazův tvých. Br.
Rozumu se dotazovati. Us. Dotázal jsem se
závrakův tvých. Br. — se koho nač, oč.
Dotazovali se nás na slova pisničky. Br.
Dotazoval se ho na všecky věci nebo o všech
věcech. Ros. — J. tr. — se na komo čem.
Dotazuje se na mně o budoucích věcech. Br.
— J. tr. Er. — se čeho na kom. D. se
budoucnosti na věsteich. Br. — J. tr. — se
koho čím. Přísnými slovy se ho dotazoval.
Hár. — adv. D. se někoho pilně, přisně,
právně (ohledávati pravdy, práv-li či kriv
kdo jest). V., Us.

Dotazovna, y. f., dotazný úrad. Plk. Das
Fragamt, Anfrage-Kanzlei, -Anstalt, Bureau.
Rk. —

Dotčení, n. Anrührung. V. — D., zmínění
Erwähnung. Jg.

Dotčený = dotknutý, 1. — čeho se kdo
dotkl, berührt; 2. = na hoře rečený. D. Svrehu
dotčený (oznámený, pravený), obgesagt, ober-
wühnt, oberührt. Jg.

Dotčitý = dotčený, berührt. — D., stýkající se, sousední. Aqu.

Dotéčí, doteku (zastar. dotěku), tekl, čení;
dotkati, dotikati, dotékávati, dotikávati =
vytékati, dobíhati, zu Ende flissen, laufen;
slédiiti, dojiti, nachspüren Jg. — abs. Dotěká
čas, hodina. Nech af doteče. Ta voda za den
sem doteče. Jg. — čeho. Příčiny něčeho do-
těci (dojiti, najiti ji). Jg. Sytý vody doteče
(najde ji. Bohatý snando viec nabýváj. Jg.
— čeho po čem. Klubka dotýkám po niti.
Jg. — čím. Tiemto jaz mužom poleku, kdežto
mocń nedotekú. Dal.

Dotečka, y, f., v mth. Cotangente. Nz.

Dotečnosť, i, f., Dreistigkeit. Rk.

1. Dotečný, dreist, kühn. Rk. —

2. Dotečný. D. čira = dotečka.

Dotek, tku, m., dotknuti, důtka. Berührung.
Krok.

Dotenčiti, il, en, ení, vollends dünn machen.
Us. —

Dotěra, y, f., zudringlicher Mensch.

Dotěrnost, i, f., Zudringlichkeit.

Dotěrný, dotiravý. D. člověk. Sych., Č.
Zudringlich.

Dotesati, dotesivati, dotesovati, dotesovay-
vati. — co, völlig behanen. — se čeho,
durchs Hauen, Zimmern zu etwas gelangen.

Dotěthati se = dopafhati se, mühsam
gelangen. Us.

Dotěžovati si — pritěžovati si. Sn. Vz
Dotížiti.

Dotinati, vz Dotnouti.

Dotinek, nku, m. — dotěti, das Nieder-
hanen; 2. ústípek, Stichelwort, Hieb. L.

Dotirati, vz Dotžiti.

Dotiravec, vce, m., ein Zudringlicher.

Dotiravosť, i, f., Zudringlichkeit. D.

Dotíravý, doskočný, dotěrný, zudringlich.
D. —

Dotisk, u, m., dotisknutí, der völlige

Abdruck. Jg. — D., utisknutí, die Unter-
Niederdrückung. Jg. — D., donucení, der
Zwang. Jg. — D., der Nachdruck. D. — D.
Eindruck. Jg.

Dotisknouti, nul a skl, ut, uti; dotiskati,
dotiskovati, dotiskávati, dotiskovávati = do-
konce tisknouti, vollends drücken, abdrucken,
dohubiti, niederdrücken; donutiti, zwingen,
treiben; dotirati, warm machen, zusetzen;
obořiti se, anfallen, anrennen, angreifen; se
vedrati se, sich eindrängen. Jg. — co:
knihu. Ros. Já to už dotisknu. Us. — koho.
Strach a bizeń nás dotiská (domořuje). L.
— koho čím (k čemu) = nouzi (= domo-
rovati), prosbami k jidlu (nutiti). L. — komn.
Matka mu dotiskla (mań nalěhala) a bíti ho
cítěla. L. — na koho (= obořiti se). Jak
na nepřitele dotisknouti maji. V. — na koho
čím. Na mne dotiskuji řečmi místři. Jel. —
čeho na kom. Nedotiskej nie na pánu uporné
(nevynnej). L. — se kam. Nemohli se do
dveří d. (vedrati). L. — se čeho: úřadn. L.

Dotíti, dotávi, dotnu, dotni, dotna, dofal,
dofat, dotěti; dotinati, dotinivati, vollends
abhauen; zabiti, vollends dödten. Jg. — co:
strom, ratolesſ. Jg. — komu (udeřiti ho do ži-
vého, durchgerben; šúmpky dávati, sticheln.
Jg.). — komu za co. Dóřad nu za tu svěvolu
(dobraal mu do živého). L. — komu čím.
Tak si jazyky dotinaly obě šúmpky si dávaly.
L. — koho v čem. V běhu nepřitele dofato.
L. — kam. Dotni do toho suku. L.

Dotžiti, il, en, ení; dotéžovati = tize,
břemene pridati, erschweren. Sám sobě do-
těžnjes. Tom. Kempt. (1813).

1. Dotkati, dotýkati = tonžeji zatkati,
zatkáváni končiti, zupřopfen. — co. Dotkám
toliko dvě láhvice. L. — čeho. Dotkej břiha
(jej). L. — se kam = dotisknouti, sich wohn
durchdrängen. L.

2. Dotkati, dotkávati, tkání dokončiti, zu
Ende weben. — co: plátno. V. — se čeho,
tkáním nabyti, durch Weben erwerben. Jg.

Dotknouti, dotknu, dotkni, dotkna (onec),
ul, ut, uti a (zastar. dotčei, dotýei, doteku
a dotýči), dotekl, dotekl, (dotek, ksi, kše,
dotčen, dotčení; dotýkati, dotýkávati, doty-
kovati. Dotěe (zastar. = dotekl). D. (se) =
lehce o něco zavaditi, leicht berühren, an-
rühren; okusiti, berühren, kosten, schmecken,
pomáhati, pracovati o něčem, behilflich dabei
sein; sich befassen: krítee se zmíniti, erwähnen,
bemerkten; viniti, obžalovati, belangen, an-
klagen; dorážeti, nahe treten, sticheln; treffen,
táhnouti se, vztahovati se, angehen, betreffen,
bekümtern; angrenzen, hraniciiti. —
L. — co: Krátee tvé hospodářství dotýkám (o něm
se zmíňují). Lom. Dotkl se jej, šp. m.: dotkl
se ho (gt.). Rikáme: Dotkl se stolu, ne:
dotkl se stíd. Ky. — (se) čeho. Chvála jeho
oblakův by se dotýkala. V. Uši jim doši
visi, až země dotýkají. Pref. Jakž sě ten
rytieŕ oči dotée. St. skl. Dotknu-li se jen
roucha jeho, budu uzdravena. Br. Dotekl se
úst ných. Br. Ruka boží se ho dotkla. Nicěho
se ani nedotknouti. D. Když se nepřítel do-
tekl zemé. Br. Dvojího tolíko dotknu. Kom.
Něći eti se dotknouti. Dotkni hor. Kat. 1913.
D. se neduzivěho miesta. St. N. 308. — D.
se něčeho (fühlen; okoušeti; pomáhati pra-

292

Dotřepati — Dotýkaný.

Vrána (postřelená) dotřepala se do hájku.
Er. P. 397.

Dotřepetati, verzappeln. D.

Dotřepiti, vz Třepiti. Vollends fasern.

Dotřesknouti, knul ak, ut, uti, dotřískati,
vollends zerschlagen. — co: Dotřeskni ten
hrnec. Jg.

Dotřeštěti, čl, ční = přestati třeštěti,
blázniti, aufhören zu narren, Us.; třeště do-
jiti. Měst. bož.

Dotřeštěti = potřěstiti, vollends zum
Narren machen. Ten to d-stil. Jg.

Dotrhnouti, ul, ut, uti; dotruh (zastar.),
dotrhl, žen, ení; dotrhati, dotrhovati, dotrhá-
vati, dotrhovávati, zu Ende reissen; doraziti
koho, ihm den Rest geben; někam dojiti,
bis wohin kommen; se = vollends reissen;
opiti se z úplna, sich vollends betrinken. Jg.
— co, koho: kabát, šat; rybu (úplné usmrtiti).
Us. To ho dotrhlo (dodalo mu, ze umřel).
Jg. — kam. Dotrhlí došli až do Prahy.
Us. — se čím. Kořalkou se dotrhl (opiv se
jíž dríve pivem). Us. — se na čem. Na vinč
se teprv dotrhlí (dopili). Sych. — na co, na
koho. Přece nań jednou čert dotrhl (utržil si,
ist angelaufen). Us. Však on nań čert takć
jednou dotrhne. Us.

Dotřískati, vz Dotřesknouti.

Dotříti, -tru, tři, tra (oue), třel, en, ení;
dotirati, dofiravati = zdrobiti, vollends zer-
reiben; dorážeti, los gehen, anfallen, andrin-
gen; vyadnouti, cindringen; doléhati na koho,
mit Worten zusetzen, sticheln; naléhati, auf
twas dringen. Jg. — co: křen, barvu. Ros.
— ke komu. Zvíře dotřelo (přišlo) blízko
k němu. Cyr. — se ke komu. Troj. — na
co, na koho, čim, s čím. D. na někoho
modlitbani, Kom., jízlivými slovy, Sych,
s vojsken, mečem. Plac. Prudce nań dofirá.
Kom. D. na nepřítele. Br. Na čerta by dotřel
(dorazil. O opovážlivě smělých). Pk. Jezdec
na pěšího doráží. Ml. S ními na nepřítele
dotřel. V. Na odpověď dotírati. Kom., na
hříchy (zehrati, láti). Jg. — komu = tückig
zusetzen, dojati dobre do živého. L. —
komu čím: slovy = domlouvati. Ros. —
proti komu. Proti nepřátelům udatné do-
tírila. Peyt. — koho = dohuhiti, Jg., dobiti.
L. — se na koho: na nepřítele. Zlob. —
se čeho, náležitě vytříti, reinreiben, schenern,
tříenim dosíci, sich hinzudrängen, mit Gewalt
erlangen. Jg. D. se úřadu, se očí (tak že
konečné vidíš), stolu (tak že je konečné čist).
Us., D. D. se voza, Alx., se knížete (ke knížeti).
Sych. — se čeho kudy. Po křivých cestách
úřadu se dotřel. — se kam, dotlačiti se,
wohin dringen, Jg.: do pokoje, do spolku. Us.

Dotřízlivěti, vollends nüchtern werden.
D-věl přes noc. Jg.

Dotřízliviti, il, en, ení, dotřízviti, nüch-
tern machen. Jg.

Dotrknouti, vz Trknouti.

Dotroliti, il, en, ení, -lovati, vollends aus-
reiben. Jg.

Dotroubiti, -trub, il, en, ení; dotrubovati, dotroubivati, dotrubovávati, aufhören zu blasen. — komu. Jíž mu dotroubili. Vz stran přislovi: Smrf. C.

Dotrousiti, vz Trousiti. Zu Ende streuen.

Dotrpčeti, el, ení, ganz herbe werden. Ros.

Dotrpčiti, il, en, ení, ganz herbe machen.
— co. Jg.

Dotrpěti, čl, ční, ausleiden. Ros.

Dotrucovati, aufhören zu trotzen. — se
cěho. Ros.

Dotruhlařiti, aufhören Tischler zu sein. Jg.

Dotruchliti, vz Truchliti.

Dotrvalý = dozralý. D. oves. 1817.

Dotrvati, dotrvávati = do konce vytrvati,
dočekati, ausdauen, aushalten bis zu Ende;
dožiti, erleben; dočkati se, erharren, erhalten.
Jg. — abs. Ne ten, kdo počal, ale kdo dotrval,
korunu odnese. L. — s kým. Jižť já tu
s Vámí dotrvám. Ros. — čeho = dočkati.
Nedotrvá třetího dne. Ros. — jak dlouho.
Nedotrvá do třetího dne, do rána. Ros. —
se čeho = dočkati se. V.

Dotrýzniti, vz Trýzniti.

Dotřiti, il, en, ení = co. Koně dotřeni
a kopeni nejsů, 1569., erhandeln. — se čeho:
trženim nabyti, durch Kauf und Verkauf er-
werben: bohatství.

Dotržný = smělý, doskočný. Čes. Včel.
II. 174.

Dotučiti, il, en, ení; dotučniti, il, čn, ční,
vollends fett mästen. — se čeho čím: vepře
hrachem. Ten se brambory nedotučni.

Dotud, vz Dotad, Dotud, až potud (vz
Zločin). Lb.

Dotupiti, vz Tupiti. Vollends stumpf
machen, tadeln.

Dotužiti, vz Tužiti. Völlig fest machen. Jg.

Dotvrditi, il, zen, zeni; dotvrzovati, do-
tvrdivati, dotvrzovávati, völlig hart machen,
befestigen; dojistiti, bestätigen, erhärten. Jg.
— čeho čim: přisahou, svědky, V., slova
skutkem, Us., podstatnými příklady. Ens. —
se v čem: v řemesle. Sm.

Dotvrdnouti, vz Tvrdnouti. Völlig hart
werden. Ros.

Dotvrzení, n. Vz Dotvrditi.

Dotvrzný, dotvrzující, erhärtend, vollends
bestätigend. Rk.

Dotyčiti, il, en, ení, dotyčovati. — co:
vinici, ausstängeln. Us.

Dotyčněn, dotyčné, betreffend, beziehungs-
weise, bezüglich. D. té věci, germ., lépe:
v příčině té věci. Jv. Jak se choval d. zá-
ležitosti holštýnské? — lépe: v záležitosti
holšt. Es. V zákoně trestní, d. v kapitole
páté se nařizuje atd. lépe: jmenovité. —
Slovo „bezüglich překládá se rozličen:
pokud se dotýče, dle případnosti, v příčině,
se strany, hledje, vzhledem k čemu, po
s lokalem. atd. Sb., Rk., Brt., Bž.

Dotyčný, Berührungs-, D. plocha, hrana,
kruh, bod., Nz. D. linie, cotangens. Sedl. —
Dotyčné spisy, bezügliche Schriften, lépe:
spisy k něčemu se tahnoucí, vztahující, hledci,
něčeho se týkající aneb vůbec: spisy, Sb.,
a Z., D. Ve smyslu „den es betrifft", lépe
tedy: jehož se týče, jemuž náleží, ten který,
stranou toho, příslušný; co do toho jenž..
(Prk.); 2. ve smyslu: der erwähnte, genannte",
lépe: jmenovaný, svrchu ičený, dotčený
a p. Os. Vz Dotčený.

Dotýkaný, berührt, Us.; fühlbar, sinnlich.
L. Ten růženec jest d. (svčený dotknutím
něčeho svatého, ku př. ostatku božího), an-

294

Douštěnka — Dověděti.

Douštěnka, y, f., cleonia, rostl. Rostl.

Douti, duji, duj, duje (ic), dul, dut, duti;
dumonti, dunu, ul, uti. Vz Bří. D. —
dmýchati, hauchen, blasen; nadýmati, etwas
aufblasen. Jg. — abs. Vitr duje. Dujte bujni
větři. C. — kam (nač, v co, do čeho).
Aby vítr do světnice nedul. Tkadl. Vitr na
duł (dmýchal). L. Dmýchal jsem na to. V.
Vitr dul v plachty, do plachet, L., v uši.
Já. — koho — popuzovati. L. — se = na-
dýmati se, aufwallen, aufschwellen, sich auf-
blähen; půsněti se, sich aufblasen, sich hoch
brüsten. Jg. Voda, more se dme. Dul se (na-
dýmal se pýchou). Jg. — se čím. Reckými
slovy se douti (bohštěti, bubřěti). D. — se
komu čím. Přechou prsa se mu duji (dmou).
Us. — se proč. Duje se pro nově důsto-
jenstvi. Sych.

Doutlivka, y, f., vz Doutnavka.

Doutlý — dutý, dounpatý, vyhynlý (strom)
hohl. Na Želivsku. Šr.

Doutnák, u, m., provážek k zapalování
děl, die Lunte. Stepánek.

Doutnati (u některých: doutněti, 3. pl.
-ěji, el, ení), doutnávati, třiti, glimmen, dampfen.
Jg. — abs. Uhel hoří n. doutná. — kde.
Ve vchu ohěn doutná. Kram. Doutná jiskra
lasky v srdeči. Nej. Doutná v něm a strach
mám, jest-li to vypukne. Sych. Na spále-
ništi, pod popelem, mezi zdmi pořád ještě
doutná. Us.

Doutnatý, dounnatý, dutý, hohl. Us.

Doutnavka, y, f., dríví prachnivé, Glimm-
holz; d. shnilé, které v noci svítí. Us.

Doutník, u, m., cigarro. Na Mor. smotek.
Mřk. Eine Zigarre.

Douzli ti, il, en, ení, douzlovati, vollends
knúpfen. Jg.

Doužek = doušek (při pití). Us. u Jindř.
Hradce. Šr. — 2. Stäbchen. Vz Duha.

Doužkování (das Irisiren) jest objevo-
vani-se kroužkův duhových barev na povrchu
bílých kristalův n. štěpných kusův. Bř.

Dovábiti, il, en, ení. — se čeho, wirklich
herbeilocken. Jg.

Dováděti, el, čení, dovádívati = Muth-
willen treiben, muthwillige Posen treiben,
schäckern, poltern. — abs. Ten chlapec pořád
dovádí. Nedováděj. Mladí lidé rádi dovádějí.
— kde s kým = ve škole, na ulici atd. —
na koho = hubovati, zanken. Toms., Rk.

Dovaditi se něčeho, vádou dostati, cr-
zanken. Jg.

Dovádivosť, i, f. Neigung z. Schäckern. Jg.

Dovádivý chlapec, muthwillig, leichtfertig.
Pich.

Dovadnouti, verwelken. Us.

Dovaha, y, f., näležitá váha, volles Ge-
wicht. Jg.

Dováhati se čeho. Tak si u ní spočí-
vali, večera se dováhali. Ss. mor. P. 420. Vz
Váhati.

Doválčiti, vz Dováleti, 2. Ros.

1. Dováleti. — co: těsto. Pekaf doválel
chléb, auskneten. Ros. — se čeho. D. se
těsta. Us. — Vz Dovaliti.

2. Dováleti, el, ení = dovalčiti, aufhören
zu kriegen. — se čeho = válenim, válkou
nabyti, erkämpfen. Jg.

Dovalchovati co, vollends walken. Ros.

Dovaliti, il, en, ení; dováleti, el, en, ení;
dovalovati, bis wohin wälzen; shourati, nieder-
reissen. Jg. — co. Již tam ten kämen dovalil.
Us. — čeho: zdi (v obec. mluvě: zed). Jg.
— koho = dotlouci. — koho čím kam.
Dovail ho palici v leb. L. — se. Dovalila
se zed (sřitila se, stürzte zusammen). — Do-
valeti se čeho kde = leženim něčeho do-
sici. Dovádel se v hospodě (na peci) bidy
a nouze. Jg., Us. — D. se kam (k čemu,
nač, do čeho). Us.

Dovandrovati, vz Vandrovati.

Dovanouti, vz Vanouti.

Dovar, u, m., dovaření, das Garkochen. L.
Dovařiti, il, en, ení, dovařovati, gar
kochen, sieden. — co: maso, hráč, pivo.
Us. — čeho. Dovaři klasův plných milé
léto, bringt zur Reife. L. Dovařil svých zá-
myslův. L. — se kde. Kase se v hrnku již
dovarila, wurde gar. Us. — se (čeho kde):
hráchu v hrnku; hanby (utržiti, durch Ränke
sich zuziehen). Jg.

Dováti, vz Doviti, 2.

Dovážeč, e, m. D. zboží. Der Waaren-
einführer. Trest. zák.

Dovažek, žku, n., přídavek na dovázení.
Die Zuwage. Us.

Dovázení, n., vz Dovoz.

Dovážeti, vz Dovězti.

Dovážiti, il, en, ení; dovážovati, dováži-
vati, dovažovávati, vollends abwagen, aus-
schöpfen; spravedlivou váhu dáti, volles ge-
wicht geben; všecko nasaditi, alles Uibrige
daran wagen; svou váhu mítí, voll wiegen.
Jg. — abs. Krade, kdo nedovážuje. Jg. Umi
hezky dovažovati (piti). Ros. Ten dukát do-
važuje (má náležitou váhu). Ros. — co: vhu;
vodu. — co z čeho. Dovázili vodu ze stud-
nice. — čeho (= všecko nasaditi). Kdo již
tak mnoho odvážil, dovaž i ostatku. L. Do-
vázil dveří (vypačil). L. — koho (= býtí
komu rovným, ihm gleich kommen). Virgil
zajisté dovažuje Homera. L. — se čeho (do-
jiti váhy čeho). Dovázil se zlata (nescházelo
mu.). L.

Dovážka, y, f. D. zboží, Zufuhr; Trans-
port. Trest. zák.

Dovážný, vollwichtig. D. svědek. Nt.

Dověelařiti, il, ení, aufhören Biener zu
sein. Jg.

Dovečeřeti, el, ení, das Nachtmal endigen.
Us. —

Dovědač, e, m. Ausforscher, Nachfrager.

Dovedení, i, n., das Hinführen. D. koho
domů. Us. D. ku konci (= dokonání). V. —
D. čeho čím, d. práva, Bewährung eines
Rechtes. Vz Dověsti. — Dovedenie nälezu,
vz Vs. 82.—84.

Dověděti se, -vim, čá, věděl, dění; do-
vidati se, dovidávati. se. V již. Čech.: zdo-
vědit, Kts., jinde; dozvědit, Bž., na Plaště
a Plieměstě: dověděť se, Prk., na Moravě
zdověděť se. Brt. D. se — nabyti vědo-
mosti, erfahren, vernehmen, doptávati se, bá-
dati, nachforschen, nachfragen. Jg. — abs. Jak
se máteř dověděla. Er. P. 487. Jak se do-
vim, budete-li doma, či ne? Us. Nemohl se
nikdo d., kde horí. — co. Dověděł-lis
něco tajného, nerozhlašuj. Kom. Dovim se
to brzy. Us. D. se co: v mluvě obecné a

Dověděti — Dovězti.

295

na Slov., jinak d. se čeho. KB. — se čeho: pravdy. Jg., Sych. Všechno se dovi. Zav. A já se ti všeho dovin. Er. P. 152. — Lom., Plac. — se čeho na kom: že se toho na tohě dovi. Arch. I. 80. — se čeho odkud, z čeho: z novin. Us. — o čem. Dověděl se o jeho smrti. Us. — se na koho dovidáti, dovědovati. — doptávati se. Kartig. — se čeho skrze koho. Skrze niž se věci tajněch dovidáti obyčej měli. Br. — se kde. U něho se doviděj. Us. — že. — Vz. Dovědělo se.

Dovedný, trefflich, gelüufig, akkurat, geschickt, gewandt. Mirk., Rk. D. zpěvák, herec, umělec. Jg. tohoto slova nezná, lépe: obratný, schopný, výtěcný, způsobily, zběhlý, znalý, praktický, potřebné vědomosti najici, hbitý. Sb., Os., S. a Z., Rk.

Dovelebiti, il. en, ení, až do konce velebiti, auspreisen; 2. velebně dojít, hinstolzen. Než on se tam d-bí, dvě hodiny ujdou. Us. Petera.

Dověnčiti koho, vollends bekränzen. Jg. Dověra = důvěra.

Dověritel, e, m., důvěritel. Der Anvertrauer. Ros.

Dověriti a dācěrīti, il. en, ení; dověrovati, důvěrovati; dovířeti, el, en, ení; dověrovávati, důvěrovávati; věřiti, glauben, trauen, vertrauen; se = véřiti, bezvěřiti se, spoléhati, vertrauen, sich verlassen. Jg. — ko komu (svěřiti). Žíž. Ferd. — komu. Důvěruji sobě. Zk., J. tr., Bib., Tkad. Ty si mnoho důvěruješ. Us. — se komu. Důvěruji se ocím, že mue mne zavedou. Kom. Nebezpečeno vrtkavému stěstí se dovířati. Hlas. Ja jsem se mu jako přiteli důvěril. Jgs. D. se Bohu a jeho pomoci. — (se) komu čeho (jak). Ze on se ji z celého srdecce všech věci důvěřiti může. V. Kom. Toho jinu dovéříme v plně. Arch. I. 53. Lodi svých hrdel d. Br. — J. tr. Vdov svých mně dovérite. Br. — komu v čem. Jg., J. tr. — že. Důvěruji mu, že mne uzdravi. Us.

Dověrlivost, i, f., vertrauen. Jg.

Dověrlivý, důvěrlivý, dověrný, důvěrivý, vertrauend; nedůvěrlivý, misstrauend, misstrauisch. D.

Dověrný, vz Důvěrný.

Dověrování se komu. D. se Bohu pokladají za bláznovství. Br. Vz Dověriti. Das Vertrauen, der Glaube.

Dověsiti, dovéseti, došěovati, vollends hängen; noch mehr dazu hängen. Us.

Doveslovati, aufhören zu segeln; kam, bis wohin segeln. Jg.

Dověsti, dovedu, vedl. veda (touc), vedl, doved, dsi, dsej, en, ení; dovoditi, il, čn, ení n. zen, zeni; dováděti, čl, čn, čení; dovozovati, dovodovati, dováděvati, dovozovávati. Dověsti ve smyslu „s to být“ nemá žádného vyvječieho tvaru, neb dováděti má již jiný snuysl. Tn. D. — vésti až na místo, bis hin führen, geleiten, bringen; dokázati, způsobiti, ve skutek uvěsti, ausrichten, ins Werk setzen, zu Stande bringen, ins wjmoci, vyjednati, erlangen; ku konci převěsti, zu Ende bringen; doličiti, darthun beweisen. Jg. — co. To dovede každý blázen. Us. Život svůj d. (dokončiti). Kom. Co nemůž dábel dovésti, to baba vše hledi svésti.

Prov. Tvoji predkově znamenitě věci dovozovali (konali). Lom. Dovozovali nejpracnější etnosti. Cyr. On to takto dovozoval (dokazoval). Jg. Dovoditi posunky, způsoby lidi (činiti). Plk. — co v eo: v skutek. Novot. By ji dovedla v to zhožie. Kat. 1112. — čeho — učiniti, dokázati, spáchati, begehen, thum, anstellen, anrichten, stiften. Jg. Slavěno skutku d. V. Všelijakého rekovství dovozoval. Ros. Těhož dovoditi dokázati, dohřiti) chce. Br. — V, Hraj., J. tr., Zk., Flav., Solf. — (co) komu. D. sobě (— dostati). V. Něco piteli. Us. — čeho komu. Mnoho zakusil, prve než sobe toho dovedl, aby mu Zidé poddáni byli. Roznd. A byť platilo dovoditi iakového milosrdenství dušem. Chc. 437. — čeho čím: opakováním. Kom. Něčeho hodnověrnými svědky d., skutkem. V. Nefreba toho slovy dovořiti. V. Tímto průvodem toho dovedl. Jg. D. něčeho slovy písma svatého, Pass., rozumem i řeči, rozumným důvodem, životem. Troj. D. něčeho tůhými důvody. Aesop. D. pravem = dokázati pred soudem. (Jir.) — koho kam (do čeho, na co). Dovedho na náměstí. Ros. D. pravo na vrch. V., Th., Žíž. — Vs. koho do Berouna, Ros, do stanů. Troj. — Zk. — na koho. Dovedli nań. Ze žlý byl. Vyb., Br. Kdo na koho vede (doličuje) a nedovede, kárn bude. L. — koho, co k čemu: válkuke konci. Us. K cili a konce něco d. V. K mistu a konce něco d. V. Koho k blahoslavenstvi. Troj. — St. N. 307. — čeho na kom. Na něm ničeho nedovedeš. Us. — při kom. Dověsti nie při něm nemohu. Kom. Kram. — co na koho čím. D. na někoho něco dobrým svědomím (=svědectvím). I. 61., listem. Půh. I. 135. Chei na ni skamui d. Půh. I. 169. — čeho na koho. Kdyby toho nań dovedl (dokazál). Zlob. Dovoditi čeho na koho. V. — koho za co. Kdožby za falešného svědka byl doveden (komu by to bylo dokázano). Pr. hor. — čeho jak. Někdo svádi prátely, aby pod tím svého dovedl. Mus. — co z čeho. Co jsme my sami z sebe dovésti mohli? Novot. — čeho kdy. Po skonání toho života dovede jej blázeného života. St. Začal jsi rozepři, které za živohyti svého sotva dovedes (= ku konci přivedes). Ros. — proti komu. Kážal Krista a dovozovali proti židům, že jest syn boží. V. — že, aby. Dovedl toho, že mu se učinili. Us. Dovedu toho, aby se má sláva rozšířila. Haj.

Dovětek, tku, m., das Kodicill. Pr.

Dovězti, -vezu, zl, zen, zeni; dovoziti, il, en, ení; dovážeti, el, en, ení; dovozivati, dováživati = na místo přivézti, bis wohin fahren, führen, hinbringen; dodávati, liefern, zuführen; ostatek odvézti, vollends wegführen; Jg. — co. Nyní poslední obili dovážim. Ros. Jíž poslední víz dovezl. Jg. — kam: někoho do Vidné, Vrat, zhoží do země, obili do města, Us., potravu k vojsku. Us. — koho za kým. Dovez mě, koničku, za mou milou. Er. P. 143. — co na čem? — co komu. Dřívi nám dovezl. Sych. — se čeho: vozením dosic, durch Fahren sich erwerben. Dovozil se hodněho jmění. Jg. — co odkud: zhoží z Prahy někomu dovážeti. Ml. — co v čem kým: voly.

296

Dovídati — Dovozování.

Dovídati se, vz Dověděti se.

Dovídný, koho, co viděti lze, ersebar,
sichtbar. Č.

Doviklati, klám a kli, vollends wackelig
machen. Jg.

Doviniti se, il, čni. — čeho = dopustiti
se, verschulden, begehen, versehen. Sm., Jg.
Hanby a pokuty se dovínujeme hřesice. St.
— ke komu. Co zlěho učinil, coli se k vám
dovinil? St. skl. — čím. Čím bych se mohla
d.? Trist.

1. Dovíti, viji, vij, il, it, iti; dovinouti, ul,
ut, uti; dovijeti, el, en, eni; dovinovati, do-
vivati, dovinovávati, viti dokončiti, vollends
winden, aufwinden. Jg. — co. Již tu přízi,
ten věnec doviji. Ros., T. — čeho. Sudičky
prize svě dovily. L. — se čeho = viti čeho
dosici, durch Winden erzielen. Dovil se po-
hlavku. Jg. — se čeho po čem. Dovil se
klubka po niti (doptal se ostatniho). Prov.
Jg., T.

2. Dovíti, dováti, -věji, ál, án, ání; dova-
nouti, ul, ut, uti; dovivati = veje dojiti až
áž, bis wohin wehen; do konce váti, aus-
wehen. Jg. — co kam. Vitr dověje koráb do
přístavu. Jg.

Dovláčeti, vz Dovlčci.

Dovladariti, aufhören zu regieren. Ros.

Dovlažiti, il, en, eni; dovlažovati, vollends
anfeuchten. — co: děsš dovlazil zemi. Jg.

Dovléci, -vleku, -vlekl. čen, čeni, vz Vlécii;
dovléknouti (dovliknouti), nul a kl, ut, uti;
dovlékati (dovlikati), dovláčeti, dovlačovati
= vléci až někam, bis hin schleppen; zu
Ende eingen; se = bídnu kam dojiti, sich
wohin schleppen; sich durch Herumtreiben
zuziehen. Jg. — co. Již to tam nějak dovec.
Ros. — co čím: pole novými brakami do-
vláčel. — čeho: záhonu. Jg. — se čeho:
neduhu, skody. Jg. — se kam: z lesa do
vesnice, z zahradě atd. — Vz Dotamnouti.

Dovlhnouti, vollends feucht werden. Jg.

Dóvod, vz Důvod.

Dovoditel, e, m., Führer; dùvodoe, der
Beweisführer. Kon.

Dovoditelnosť, j, f. Beweisbarkeit.

Dovoditelný, dùvodný, Seip, erweislich.

Dovoditi, vz Dověsti.

Dovodlivý, erweislich. Zlob.

Dovodný: - dùvodný.

Bovochlovati, aushechem. D.

Dovolací, -lávací spis, Revisionsschrift.

Rk. —

Dovolati, dovolávati, volání dokončiti,
vollends rufen; se = volati, až by uslyšen
byl, errufen, durch Rufen wecken, herbei
bringen. Jg. — se koho, čeho. Nemohu se
nikoho d. Us. D. se úřadu, Ros., spravedlnosti,
Br., práva. V. D. se svědků (doklädali se
svědků, tálmounti, potahovati se na svědky).
Vz Svědek. — se o eo (něčeho žádati). Zlob.
— se čeho nač. D. se kyje na hřebet (voláním
nabyti). L. — se kam. D. se do mozku
nemohu (odpovědi). Kom. — se čeho proti
komu kde. Nemoha se proti násílnikům
práva d. v Lacedaemonum. V. U vřehnosti
spravedlnosti d. se mohl. Br. — se čeho
pro co. Pro překážku zlých rad při J. M.
C. níčeho d. se nemohu. Apol. — se čeho
z čeho. Ze země aegyptské ne něčeho jiného

než nátisku se dovolají. Br. — se z čeho
kam: z rozsudku na soud vyšší. J. tr.

Dovolená, č, f., Urlaub. Být na d-né;
d-nou na rok vzítí, Sp.; za d-nou žádati; na
d-nou jítí, pustiti (Čsk.). Cesta na d-nou
D-ou komu dáti.

Dovolenec, nce, m. D. vojenský, Militär-
Urlauber. Čsk.

Dovoleni, i, n., Erlaubniss, Bewilligung.
Jg. Bez něčího d. něco udělati; s tvým do-
volenim. Nt. D. na řemeslo. Sp. S d-ním všech.
V K d. Us. — Z d., s d-ním (z dopuštění,
krom dobřých lidí). Us. Mit Respekt za sagen,
mit Gunst zu melden. Jg. — D., Urlaub. D.
dáti, vzítí; na d. býtí; na d. odejítí. Vojáci
jsou zde na d. Us. Vz Dovolená.

Dovolenost, i, f., das Erlaubtsein, die
Zulässigkeit. D.

Dovolený, erlaubt. D. zábava; d-ným
způsobem se obahotiti. Nt.

Dovolitelný, zulassbar. Jg.

Dovoliti, il, en, eni; dovolovati = na vůli
dáti, dopustiti, erlauben, zulassen, gestatten;
připustiti, za pravdu dáti, einräumen, zu-
gestehen; svoliti, einwilligen; na čas pro-
pustiti, beurlauben. Jg. — abs. Dovoleno
jest, neni. V. Dovoleno mítí. V. Dovolte, af
dopovim. Sych. — co. Dovoli-li to zdravi mé.
Us. — co komu. Dovoluji ti to pod (za) tou
výmínkou. D. — Ros. D. si něco. Us. Mnoho
si d. Detem mnoho d. Nt. — čeho. V., Br.,
J. tr. — čeho komu: Dovolil manželce svě
toho, aby... V., Br. — k čemu: k přiměři
(svoliti). Tur. Kron. — V., J. tr. — čemu.
Tomu vyzvání d. nechtěji. Trip. — Ros. —
se ke komu, vyžádati se, Erlaubniss nehmen.
Dovolil se na týden k rodičům. — si co proti
komu. Nt. — s inft. Dovoluji vám jiti na
lusky. — aby. Dovolil mi toho, abych tak
cinil. Svěd.

Dovolnik, a, n., svobodnik, ein Freier.
Jg. — D., dovolenec.

Dovolnosť, i, f. = dostatečnosť, Hinläng-
lichkeit; Willkürh. Jg.

Dovolný, dobrovolný, willkürlich, L.;
dostatečný, genug, hinlänglich.

Dovolovací list. Erlaubnisschein. Trest.
zák. —

Dovolovač, dovolovatel, e, m., der
Erlauber.

Dovorati, doorati.

Dovoskovati co: platno, vollends wichsen.
— se čeho: pokoje, — čím: dobrým ná-
těrem.

Dovoz, u, m. D. = dovezeni, dovaženi,
dodání čeho vozim, die Zuführ. Cos platil
za dovoz? To je drahý d. D. si zjednati. D.
obili komu nářiditi. — D., co dovezeno,
potrava, zboží. Nt. — D., Fahrglelegenheit.
Rk. —

Dovozee, e, m., der Frachter. Rk.

Dovozek, zku, m., dovozní zboží, Ein-
fuhrgut. Trest. zák.

Dovoziti, vz Dovězti.

Dovozné, čo, n., Frachtgebühr, -lohn. Rk.

Dovozný, Einführ. D. plat celní. Zoll-
gebühr. Trest. zák.

Dovozování, doprovávání, die Hinführung.
— D., dùvodění, Beweisführung. Kom. —
čeho čím. Us.

Dožiti — Dračka.

299

žali: již dožináme; brzo dožnené. Tys dožal

dodělal. Us. Pole dožaté. — co. Již pole
dožali. — čeho: již pole, poli dožináme.

— se čeho: zpropitněho. — čím až kam:
Do večera pole ostrými srpy až do polo-
vice, až ke strouze za 5 zl. dožali. Us.

Doživiti, il, en, ení; doživovati do-
chovati, bis wohin nähren, unterhalten. —
koho čemu: smrti. D. — do čeho: do
smrti. — se čeho. Jiní velmi pracné se no-
věho (obili, chleba) doživi. V. — koho z čeho.
Doživí ho z jeho služněho.

Doživná, č, f., Lebensunterhalt bis zum
Tode, lebenslängliche Reute. Rk.

Doživetí, n., držení čeho do smrti, lebens-
länglicher Besitz, Recht dazu, Leibgut. L.
Na d. — lebenslänglich. Sm.

Doživotně někoho odsouditi. Nt. Lebens-
länglich.

Doživotnost, i, f. Lebenslänglichkeit. Zlob.

Doživotný, doživotní, auf die Lebenszeit,
lebenslänglich. D. věno (Leibgeding). Žíž.
Těs., manželstvo, úředník, půtel, paní, L.
Jg., důchod výroční. Leibrente, právo k po-
živání něčeho, Ad vitalitatsrecht (Pr.), Rk.,
užíváni, zašaří (věčný), J. tr., výživa, pacht,
pojíšovna doživotní výživy. Sp., trestance;
dáti komu d. důchod roční. Nt.

Dožížněti, dožízniti, lépe: dožízačti, -iti,
aufhören zu dürsten. Ros.

Dožlutnouti, dožlutnouti, vollends gelb
werden. Ros.

Dožokovati, einsacken. Ros.

Dožrati, dožeru, al, án, aní; dožírati, do-
zravati, dožírávati, vollends fressen. Jg. —
co. Již to také dožer. Ros. Mrazové po-
hubili obili, eo myši nedozryady. Stele. —
koho dopáliti, rozlobiti. Us. — se na koho
— domrzeti se. — se s někým — pohádati
se. Na vých. Mor. — se čím kam. Myš
do pytle moukou naphlčenho ostrými zoubky
se dožrala. Us.

Dožvati, žvu, al, án, aní, authören a) zu
kauen, b) zu schwätzen. Jg.

Dožvatlati, aufhören zu lallen, schwätzen. Ros.

Dožvýkati. — co. Vollends kauen. Ros.

Dožžici, žhu, žehl, žžen, ení; dožehmouti,
dožehati, dožahati, dožíhati, dožahovati
= dohřiti, dopéći. Vollends heiss machen, warm
machen, zusetzen. Jg. — komu. St. skl.

Drab, i, drabka. y, f., veliká vozová řeb-
řina, eine grosse Wagenleiter. L.

Dráb, a, drábek, bka, drábik, a, m. D.
= pěsi roják, voják vůbec, k ochrané vlasti
n. hradu ustanovený (často v opovrženém
smyslu slova nžíváno). Jg., V., Br. Fuss-
Kriegsknecht, Kriegsmann, Schlosswächter,
Landsknecht. Jg. — Kníže Antonius vytáhl
z města se svými dráby. Flav. Vymustrovaný
d. neb voják. V. Demosthenes jsa tak ne-
statečný dráb jak moudrý řečník. Jel. —
D. — lehký člorěk, ein leichtsinniger Mensch,
Lom.; posel, sluha při kanceláři, Amts-
Gerichtsdienier, Us.; chlap neoherbaný, ein
plumper, ungeschickter Mensch, L.; běhoun,
Landstreicher, L.; v sáchách — písek, der
Bauer; d. prímo chodí a z boku kůle. Jg.
D. = zbujník. Bož. Něm. — Vz Gl. 39.

Drabant, trabant, drabantik, a, m. O pů-

vodu vz Mz. 146. D. — jistý druh pěsich
rojáků nosících halapartuy, zvlášte k ži-
votní stráži panovníků sloužící, der Trabant,
Diener, Krieger. Jg. Ne tak knížete dra-
banti háji, jako milosf poddaných. Kom.
D. jízdní. — D., u, m., planeta jiné téleso
neheské provážející, ein Trabant eines Pla-
neten. — Krok. — D., pl. d-ti — ditě, děti.
Us. Prk. — Vz Gl. 40.

Drabantí lískovka. Jg. Trabanten.

Drábář, e, m. — dromedář. Dromedar.
Presl.

Drábčík, a, m., hnyz. Krok. Staphy
linus, Raubkäfer.

Drábec, bee, m., drábice, e. f., oj u pluhu.
Pflugdeichsel. Rohn.

Drabina, y, f., drabinka, řebřík vozový,
Wagenleiter. Plk. — D., řebřík na píči, jesle,
Krippe. Sf.

Drábky, vz Drápka.

Drabovati, al, án — za drábu sloužiti, als
Kriegsknecht dienen, fouragiren. — z čeho:
ze mzdy d. Reš., V. — D. — drancorati.
Na šest mil drabují. Ros. — eo. Již tam
ostatek dodrabují. Jg. — za kým jak.
D. za kým v patřich. Zlob. V patřach za nim
draboval v pancíři a s halapartnou (einem
auf der Ferse nachfolgen). Cyr.

Drábovna, y, f., obydlí drába. Us. Die
Büttelei.

Drábovský, drábský. V. Slova d. Jel.
Kriegsknechtisch.

Drábovství, drábství, n. Jel. Kriegs-
knechtschaft; Trabantenstelle. Us.

Drábovstvo, drábstvo, n. Drábové. Jel.
Kriegsknechtschaft o. Mamschaft.

Dracoun, u, m. — stříbrné nitky, na
tenko slučený mosaz. Us. Rauschgold. —
Dracounový, Rauschgold.- Jg.

Dráč, e, m. = loupežník; lapič, násdník,
Räuber; Schinder, Erpresser, Plünderer. Jg.
Roste dráčům lichva Frivá. Lom. Hráč a mar-
notratný zřá bývá svého statku dráč. Prov.
Jg. D. poctivosti. V. — D. = náž na louč.
Us. Schleissmesser. — D., Duračo, mě.
v Albanii. — D., drštál, Berberisbaum.

Dráče, eč, n., ein junger Drache. Vz Drak.
Dráčena, y, f., dráice. Jg. Vz Drak,
Dráčice.

Dráčenee, nce, m., mladý drak, junger
Drache. C., Takt. 15.

Dračí, Drachen-. D. krev (klí z tenma
cěrvené ze stromu dráčího se prýšticí, v lé-
kařství užívané), hlava, srdec. Us. D. řád.
Vz Gl. 40.

Dráčice, e, f., samice draková, Drachin;
2. vžteklice pekelná, die Furie; 3. böses
Weib, zlá zena. To je d.! Sopti jako d! Us.

Dráčinee, nce, m., rostl. Rostl. Dracaena,
Drachenbaum.

Dráčisko, a, n., ohavný drak, abscheu-
licher Drache. Us.

1. Dráčka, y, m., dráč, loupežník. Räuber.

2. Dráčka, y, f., která dere perí. Us.
Fедerschleisserin.

3. Dráčka, y, f. = drání, dranice, bitra,
pranice, Schlägerei. Na d-ku něco hoditi
(aby se o tahali). Häzeli penize na dračku.
Jakoby na dračku hodil (tak se to rozprá-
šilo). Us. Jde jako na dračkách. D. Zboži

300

Dračka — Drahý.

jde jako na dračku. D. Odbyt jako na dračku. Rk. Vz Lapačka. — Dračka či pl. dračky, tenká louć, kterou se svítí, draná louč, zásvěr, drań, dranice, deska štipaná. Jg., dřezha, držha, stěpka, svetídlo, loučka, Kienfackel, Schleisse, ein Lichtspan, Kienspan. Dračky dělati, dřezkati, držkati, napáliti, dráti. Sp. Kmen na dračky (na louč), D., drívi, hoblik, nůž, koš, pila na dračky. Sp. Dráckou svititi. Us. — D., u košinárů lišta k svlékání kůř s prutů. Jg.

Dračlivý = živavý a zlý, plauderhaft u. schlimm. Us.

Dračný, drakový, Drachen.

Dračský = loupežnický, räuberisch.

Dráčství, n., loupežníctví, Räuberei.

Dragant, u, m., dragantová praskyřice, Dragantsaft, Gummi, z rec. lat. ταγαγάραθα, tragacantha. Vz Mz. 146.

Dragon, dragoun, a, m., voják. Dragoner. Draha, y, f. = množství, velikost z ohledu čísa n. prostranství, die Menge. Jg. Veda s sebe Němčev velikou drahu. Dal. Toho města (Prahy) bude silná draha (množství, hlučnosť). Výb. I., Dal.

Dráha, y, f., draha, dražka, dražka, dražička; o krácení á vz Brána; A. — D. = cesta, der Weg, die Bahn; draha (kudy sáne jezdí, das Schlittengeleise); ulice, die Gasse. Střežechů jej púti jeje dráhu (cestu vypadnuchu na mů. Rkk. Táhnef svou drahou hřích. Br. Draha jízdná, jezdná, vozová, plavná. D. lodi, hvězdy, života (běh, způsob ž.), ctnosti, vojenská, vědecká, politická či statnická; na dráhu čestnou, politickou nastupiti; d-u raziti. Nt. — Dráha či pl. dráhy = cesta široká mezi ploty n. poli: pruhot, výhon, dráhy, der Durchtrichter, mporistere, der Schindanger. V poli na dráhách pohřben byl. Apol. Kosti jeho rozmetý budon jako mracha po dráhách. Br. Zastupovati na dráhách, rozbíjeti po dráhách (= loupežníctvím se živitij. C. — D. = prostranství, místo, Platz. Proletě lesy jeleniem skokem tamo v důbravu na dralu k skále, na vrsé skály zanieti ohřě. Rkk. 21. — D. = kolistě, Stechbahn. Rkk. 41. — D. = trávníky, pastivště občni, Gemeinanger, Hlutweide. Po dráhách, na dráhách pásti. — D. = zříčci stopa, šlepeje. Wechsel. D. stopová = chodník n. cesticka, po které vysoká zvěr z lesa (na pastvu) nebo do lesa chodi. Sp. Zvěř má drahu svou. D. — Lev na dráhách (na cestách). Prov. — Dráha, drážka = vydlabaná, vyhoblovaná cesticka z rámu okenčenou atd. do které sklo se zasazuje, die Nuth. D. — Dráha koule (cesta). Schusslinie. Bur. — Dráha zelezná, Eisenbahn, hlavni, spojovaci. Vz Zeleznice. O českých dráhách vz S. N. II. 315. B. V. (Czechn.). — D. či cesta mléčná či nebeská, Milehstrasse. S. a Ž. — D. průlir. Meerenge, Kanal, Strasse. S. a Ž.

Drahan, a, dráhaňek, nka, m., mein Theuerer. Ms. 1771.

Drahně (ne: drahně), adr., komp. drahněji. Není to předložka, nýbrž příslovce od stare. draha, dražka = množství. Vz Lokal. D. vřiši, hodně, mpožo, viel, ziemlich. Půj se s gt. kolikosti. Zk. Tam d. časův pobyl. Háj. Jest drahně téch peněz. Drahuč času

minulo. T. Pred d. mnoha lety. Jg. Byli drahně dni u vězeni. Br. Od několika d. let. V. Byl tu d. dni. Br. Zůstal tam za d. dni. Br. Maje d. dítek. V. Po d. let byl primasem. V. Jestli dřevo d. vysoko. Ms. k. l. Ráněných d. bylo s obou stran. Troj. Za d. dávných časů. Sm. V drahně letech se nezběhlo. Zer. Záp. II. 46.

Drahniti, il. čn, čni = většiti, vergrössern. — komu. Drahní si, jak a kde může. Us. — se = rozmnožovati se. V.

Drahnobrvka, y, f., aequorea, slimýš. Krok.

Drahnonitník, u, m., rostl. svlačcovitá. Rostl.

Drahnonoh, a, m., hmyz, dolichopus. Krok.

Drahnost, i, f. = velikost, Grösse, Vielheit. Jg.

Drahný. Od draha = množství = hrubý, velký, gross, ansehnlich. D. pachole, množství lidu. počet svědků, čas (dlouhý), počet, sněm, násyp, hrnec. Jg. D. čas někoho u vězení chovati. Kram. Jelena rohy neobtěžují, jakkoli drahné. Kom. D. = zdráhavý, upejpavý. Kon. — k čemu = k jídlu. Us. (Č.). — D. = reselý. Je to drahnější, když více lidí pospolu jde. Ch.

Draho, draze, theuer; komp. draže, drž. Zv Drahy. Draho do pytle, draho z pytle. Vz Ničema. Lb. — D. = drahota, die Theuerung. Veliké draho. V. Jest tam d. Ros. Bylo lacino po velikém drahu. Jel. D. se začalo v Čechách. V. — Jg.

Drahobýl, e, m., zastr., die Spezerei. Rk.

Drahocennost, i, f. Kostbarkeit. Krok.

Drahocenný, theuer, kostbar. D perly, zlato, věci, L., přitel. D.

Drahokam, u, m. Vz Chrysolith, Granat, Turmalin, Cirkon. Topas, Smaragd, Spinel, Korunt, Démant. Edelstein.

Drahomast, i, f., lepe: drahá masť, balsam. (Jg.). Rostl.

Drahomíra, y, Drahomiř, e, f., jm. ženské. Jg.

Drahomyšl, e, f., místo v Žatecku. Drei amschel. Jg. — Drahomyšlan, a, m. — Drahomyšlský.

Drahosť, i, f., drahota, y, f., draho, a, n. = cena vehká, das Theuersein, der hohe Preis. Jg. Drahosť velká, jednim zubem třeba chleb jisti. L. Drahosť věci enkruje. L. Drahotu dělati (s něčím). V. Výlohy na d-tu; přidavky pro d-tu (drahotně). Toho roku byla veliká drahota. Nt., Sp. — D. = platnost velká, hoher Werth, Kostbarkeit. Všechnen svět k drahosti jedné duše nemůže přírovnán břiti. V.

Drahotné, ého, n., Theuerungsbeitrag. Rk.
Drahoučký, Vz Drahy.
Drahoušek, ška, m. Můj dšku! Us.
Mein Theuerer, meine Theuere!
Drahovati (po dráze, stopčé jítí, der
Spur nachgehen, die Spur verfolgen). Pes
dobře drahuje. Us. — koho. Us.

Drahúei = dráhy. Kat. 3457.

Drahule, e, f. Jaspis. Jg.

Drahušice, v, f., rostl., scolymus. Krok.

Drahy; drah, a, o; komp. dražší, u lidu

slysetijen: draši. Vzžs. Kts. Drahoučký (dřive:
drahůčký). Draho. draze; komp. dražeji,

Drahule, e, f. Jaspis. Jg.

Drahý — Drápati.

301

dráže, dráž. — D. = za mnoho penčz koupený,
theuer, nicht wohlteil. Všecky věci drahe
jsou. V. Draho do pytle, draho z pytle. Prov.
Vz Ničema. Lb. To mne draho stojí. Jg. Na
dluh nie draho není. Prov. Nekoupím tak
draho toho, čehož bych litoval mnoho. Lom.
Draho, draze přijde. D. Ten dům je drahý.
Us. To není drahé. Us., D. Draho za haléř.
Vz Ničema. Lb. Darmo drahý. Vz Nepo-
třebný. Č. Darmo drahý (někdy také =
hloupý). Š. a Z.. V. Skupujícé lacino chovaji
na draho. Br. Obili na draho chovati (dráže
prodávati). V. Nie dráżeji nestoji, jako to,
co se proshou kupuje. Kom. Draho n. draze
něco koupiti, prodati. Dražsi věci chutnějsi.
Za drahé peníze něco koupiti. L. Vz stran
přísloví také: Masf, Apatyka. Č. = D. =
velkou platnost, cenu majici, nákladný, von
hohem Werthe, kostbar, edel. Jg. D. kámen,
kovy, kameni, krajky, klenot, masf, helmice,
tajemstvi (duležitě). Jg. — D. = milý, zřačny,
hoch geachtet, geschätzt. Můj drahý! má
drahá! Zehnám tě, drahé dítě. Draze si ho
vážím. Jel. Draze vážený přítel. Jel. On si
to draze váží. Háj. Komu drah živótek. Rkk. 52.
D. od čeho, vz Od. — Jak drahý? jak draho?
wie theuer? Jak drahý (= zač) loket toho
sukna? Jak draho jsi koupil? — D. = draho
prodávající, theuer, theuer verkaufend. Ten
kupec je drahý. — s čím: Nebuď stím drahý,
co tě nic nestoji. Jg. — v čem drahý býtí
= dražiti se, sich nicht leicht geben. Drahým
se dělati, činiti (nechtiti poslouchati). Ros.
Draze si vésti (zdráhati se, spróde thun). V.
V. — D. čas, rok, léta. Us. Vz Drahosd. Theuere
Zeit, Nothjahr. — Drahé koření (yonné, chutné
do jídel). Us. Gewürz, Specerei.

Drachati, pleskati, hubou tlouci. Us. Plz.
Prk. —

Drachma, y, f., řecká mince, asi 45 kr.

Drachna, y, f., pleskavá ženská, Plaudertasche. Deh.

Drachta, y, f. — dřachna. Us. Plz. Prk.

Dráchtati = křičeti jako kačer, schmat-
tern wie der Enterich. D.

Drain, (ang., drén), trativod, trouba trati-
vodná, svodnice s polí. Rk.

Drak, a, dráček, čka, m., z lat. -ree., der
Drache. Pl. draei; ale: draky (papírový).
Syn.: sań, smok. Aby to d! Sm. Jdi k draku,
na draka (= k čertu). Šm. Leze opak jako
d. Vz Lstivý. Lb. D. mořský, Petermönch.
V. — D. = dábel, der Drache, bůše Geist.
V. — D. = zlá ženská. To je d. Us. — Drak,
u, m. (papírový). Draka (m. drak) dělati,
pouštěti; s drakem litáti. Us.

Drak-on, onta, m., zákonodárce athenský.

Drakotný, dábelský, teuflisch, höllisch.
D. lež. Us.

Drakovec, vce, m., Drachenstein. Aqu.

Drakovitý. Krok. Drachenartig.

Drakový = dráči. Drachen-.

Drakyně, č, f. Aqu. Die Drachin.

Drál, a, m., pták supovitý. Krok. Kamm-
geier.

Dralec, leo, m., Magnet. Rk.

Dralka, y, f., magnetická jehla (Pres.),
úchylková, sklonková. S. N. Magnetnadel,
Kompas.

Dralniti, magnetisiren. Jg. —

Dralnost, i, f., magnetičnost. Chym. Ma-
gnetische Beschaffenheit.

Dralný, magnetický. D. jehla. Chym.
Magnetisch.

Drało, a, n., magnetična. Presl. Magnetsismus.

Dralovec, vce, m. Magneteisenstein.

Drama, gt., dramata, n., dle „Slovo,“
tedy pl. dramata, dramat atd.; das Schau-
spiel; z ře. = činohra, vz Činohra.

Dramatický, dramatisch. D. umění. Vz
více v S. N. D. poesie, vz Poesie.

Dramatisovati = divadelní hru vzpracovati, Rk., dramatisiren.

Dramaturg, a, m., zualec n. spisovatel
divadelních her. Rk. — Dramaturgie, e, f.
nauka o pravidlech, dle kterých dramata
skladati se mají. S. N.

Dramýš, e, m., ryba, balistes, Hornfisch.
Krok.

Dráň, i, f., deska draná, štípána, důnn gespaltenes Brett. Jg.

Drane, e, m. Hader. Ta sukně je na d.
= roztrhaná na čary, zerfetzt. Us. Ten je na
drane = na mol, opilý. Us. Prk.

Dranečí, draneč, e, m., kdo draneuje.
Har. Plünderer, Räuber.

Dranečrství, n., die Plünderung.

Drancování, n. Dáti se do d. Ňt. Das
Plündern.

Drancovati = loupiti, obírati, plündern.
= co komu. Statky a zboží židům násilné
bral a drancoval. Flav. — se s kým: s ov-
cemi (jimi vše vypásti) Us.

Drancovník, a, m., der Plünderer. Us.

Dráni, drani, n. = truňní, štípáni. Reissen,
Spalten. D. loučě. Us. — D. = loupení, Raub.
Pr. měst. — D. = notné bití (na Slov.), derbes
Prügeln. — D. pří. Federschleissen. Jg.

Dranice, e, f. = tahání-se, dráčka. Das
Gereiss. Byla v Praze veliká d. o chléb. V.
— D. = pranice, Schlägerei.

Dránkati, neslušně žádati, unartig bitteu.
Na Slov. Eern.

Dransirovati vz Trancher.

Drany. D. louč (dračka). — D. — notně
bitý, derb geprügelt. Na Slov. — D. přeři,
geschlissene Federn. Jg. Vz Dráni.

Drap. Jak přiletěl jelen, drap (chmatl) ho
za rohy. Brt.

Dráp, u, m., pazour, Klaue, Kralle. D. po-
hyblivý, vtažitelný (u koček); tupý, nepo-
hyblivý (u psů), veliký, k hrabání způsobilý,
krátký, dlouhý, silný, rozstipený, ostrý,
ohnutý, rovný. Jhl. Kdyby tobě byla dravá
ostrá drápy (holubu). Rkk. 28. Drápy čapate
míti. Zlob.

Drápač, e, m., der Kratzter; Erpresser,
Räuber; schlechter Fiedler; das Katzkrant
(Rk.).

Drápačka, y, f., Kratzerin. Badeschrape;
Striegel.

Drápalac, leo, m., živočich beruškovitý,
symothoa. Krok.

Drápanice, e, f., Rakerei, Tändelei. Rk.

Drápati, drápána a drápi (drápu); drápnouti,
drapiul a drápl, ut, uti; drápávati. Od dr
(dráti). Šf. Stran časování vz Mazati. —
abs. Když se káně zjestrábí, více drápe,
nežli rozený jestřáb. Mus. Kocour zlý drápe

302

Drápati — Drátaŕ.

a prská. Jg. Ruce někdy hladí, někdy drápi. Kom. — co, koho — škrábati, tríti, trhati, kratzen, krällen, reiben, frottiren, reissen, zerren, sausen. Jg. D. hlavu. L. Vlci stádo drápou. L. — co čím: pàzoury, nehty. Nekoho železnými háky. Ob. Pan. — po čem. Jak by drápal po srdeci. L. — koho (se) kde: v lázuí (tríti). L. D. se v hlavé, v lázni. L. — se. Drápe se, ac ho nesyrbi. L. Kam se drápes? (kam lezeš?) D. — se kam (lézti, sich mit Mühe wohin mühren, krakseln, krabbeln; steigen. Jg.) —: na strom, na skálu. D. se do něčeho, k něčemu atd. Us. — se s kým: s kočkami (hráti síj). Ros.

Drápavosť, draplavosť, i, f., drsnatosť, Rauheit. Kom.

Drápavý, draplavý, drslavý, drsnatý, rauh, kratzaft. Jg.

Drápe, e, m. z drápač. L.

Draperie, f., obvěšení (sálu, figur atd., ťásnosť oděvu. Rk. Bekleidung, Gewand-zeichnung.

Drápežina, y, f., loupežstvi. Räuberei. Jg.

Drápežiti, il, en, ční = loupiti, dřiti, drancovati, rauben, plündern. — co. Vlk drápeži stádo (sípe). L. Domitianus dobra poddaných svých drápeží. L.

Drápka, drábka, drapka, pl. drápyk = koudel na hřebínkách přemykaná, mykliky, kracle, Kratzel. Us. — Drápky, pl. (lépe než drábky od drápatí), lra děti péti kamínky. Na drápy hráti (na škrábanu, ponováždě ten, kdo vyhrál, druhého, jenž prohrál, nehty zadrápne). Jg.

Drápkati, podrápkati, drápkávati = zlehka drápati, sachte kratzen. Jg. — se s kým (drápkáním pohrávati). Koll.

Draplavost, vz Drápavosť.

Draplavý, vz Drápavý. Ros., Kom.

Drápnouti, vz Drapati.

Drápoš, e, m., savaee vaknatý. Krok.

Drapsa, y, f., dračka. Plk. Gereiss.

Drásati, ritzen, streifen, reisen. — co čím: lice nehty. Rk.

Drásavec, vce, m., rostl., trichocarpus. Rostl.

Drásavost, i, f., Neigung zum Reissen. Jg.

Drásavý, trhající, reissend. D. medvěd. Pass.

Drasík, a, m., hmyz. Krok. Trechus.

Drasín, a, m., ryba kaprovitá. Krok.

Draslář, e, m., Pottaschiedier. Rk.

Draslárna, y, f., Pottaschiederei. Rk.

Draslavec, vce, m., rostl. čekankovitá, Bitterig. pieris. Rostl.

Draslavina, y, f., rauhes Wesen. Zlob.

Draslavost, i, f., Rauhigkeit, Holperigkeit.

Draslavý (drsnatý, draplavý, trpký), rauh, holperig. D. kůra. Cervené vino d. hrdlo čini. Smrž.

Draslice, e, f., rostl., caricina. Krok.

Drasličiťý (draslik v sobě mající), kalium-hältig, nyní draselnatý či draslový. Bk. D. dusičan (ledek), modřan (nyní: kyanid), chaluzičník (nyní: jodid), kysličník, křeman (nyní křemičitan), sůl. Presl. chym., Bk.

Draslík, u, m. (calium potassium), kalium, kov v popelové soli (v salajce) se naležajici. Presl.

Draslitý, draslo obsahující. Krok.

Draslo, a, n., drslo (salajka). Pottasche.

Soli drasla. Nz. D. české bilé, čištěné, illyrské, perlové, ruské zamodralé, surové, uherské modré, žíravé, žíravé slité. Kh., Bk. Vz věc v S. N.

Draslovná, y, f. = draslárna.

Draslový. D. louh, mýdlo. Nz. Pottasch.-

Drasnatosť, i, f. = drsnatosť. Rauhigkeit. Koll.

Drasnatý = drsnatý, rauh. Koll.

Drasniti = drsuniti.

Drasnobýl, e, m., rostl. luštinatá, asphaltus. Rostl.

Drásnouti, snul a sl, ut, uti, drásati, drásavati = škrábnouti, die Oberhaut aufritzen, aufreiben, streifen. Jg. — co. Zdrásaj místo, at výjde krev. Sal. — co čím: lice nehty. Troj. — co jak: drasaj plť až do krve tečeni. Sal. — koho na čem: na potěivosći (= uraziti, verletzen, antasten). L.

Drasný = drsný, draslavý, rauh. Rostl.

Drasol, a, m., korýš, eurynome. Krok.

1. Drast, i, drásta, drasta, y, drastka, drastka, y, f. = tristka, mra, Splitter. Jestli která drasta v oko padne, jí hledá dobyti a vyvrei. Martim. V eizim oku vidí malon drástu a v svém nevidí velikého břevna. Leg. Nemůž v oku bratra svého drásty viděti, sám v svém oku břevno maje. Cilib. — D. = kaz, skrna. Fleck.

2. Drast, i. drasta, y, f., zastr., oděv, šat, Kleid. Gewand. Hank.

Drastel, e, m., nerost, Seolezit. Jg.

Drastěti, čl, čení, rauh werden. Rk.

Drastický, z řee., síhý, prudký, prudee a a mocně působící. S. N., Nz. Stark wirkend, stark angreifend. D. lék.

Drastina, y, f., holpriechter Ort, Steppe. Plk.

Drastiti, il, čn, ční = draslavé činíti, drsniti, drsnatiti, drápati, rauh machen. St. — abs. Napřed hladí, na zad drasti. Reš. — se komu. Zdrastilo se mu hrdlo (chrápá). Jg. Tady se mi to drastí (třepi, sich fäsern; rikaji švadleny). Us. — koho proti komu — drážditi. Ros. — D. = klopýtati, straucheln, stolpern; pochybiti. Lex. vet.

Drastivý, drastisch; rauh machend. Rk.

Drastlavý, = draslavý.

Drastník, a, m., kdo dělá třepeni, třapece, pozamentník, Fransenwirker. C.

Drastný, schmöde. Rk.

Drastovna, y, f., šatní komora, Garde-
robe. Na Slov.

Drastěti, vz Drastiti, rauh werden. Jg.

Drát, u, drátek, tku, dráteček, čku, drátiček, čku, m., rus. provoloka (provleka), na Slov. drot, der Draht. D. mosazný, mědený, ocelový, pakfongový, kotončový, svazkový, vzorkový, železný, kulatý, polokulatý, čtyrhranný, na květiny, z ocelové litiny, Sp., čepářský, do postelí, karkasový, k pletení, k rákosování, na háčky, na pěra, strafetinový, svorní, tombakový, do vlasů, měkký, tvrdý, zlatý. Kh. D. vodící. J. tr. Pero, řetěz z dratu. Sp. V drátárně dráty železné atd, tahuňtin. V. Pumčoehy na drátech dělati. robiti, Jg., plěsti.

Drátaŕ, e, m., drátník, dráteník, drátovník, na Slov. drotar. Der Drahtzieher. — D., kdo hrnce dratuje. Drahtbinder. Us. Maš košili zasmolenou jako drátaŕí. MM.

Drátárna — Drážďany.

303

Drátárna, y. f., drátovna. Drahtmühle. Jg.

Drátařský, Drahtbinder.

Drátek, tku, m. Drátky, kterými se loukty ve hře pohybuji. Jg. Chodí jako na drátkách (obratně, zpanštile). Us. Vz Chozeni. C. — Ostatuč vz Drát.

Dráteník, a. m., vz Drátař.

Drátěný, Draht-. D. kana, provaz, štětka, Vys., Rk., klec, pero, okno, mříž, řetěz, sifo. Sp., kosile. Rk.

Drátev, tve, dratva, y, dratvice, e, dratvička, y. f. — D. = nit vicepramenná. Der Draht, gedrehter Faden. Sal. — D. — nit ševcorská na konech štětinami opatřená. Der Schuster-, Schuhdraht. Sevei do dratvi potřebuji štětin vepřových. D. smolená, nasmolená. Jg. Poslechmi, jak tahme jedno za druhým, co dratev za štětinou (přípovídá něco pravdy, zatím chytře cosi jiného uvěsti chce). C. D. bíla n. žlutá přesívaci; d. nabírati. Sp. Vz Dratva.

Dratevník, a. m., dratvy dělající. Troj. Schusterdrahtmacher. Rk.

Dráti, deru, děřes (dříve také: dříuš; v obec. mluví; dereš), děre, děreme, děrete, deron; děr, děte; dera (one), dral, drán, dráni. Tedy v před sponou e se měkěilo v r: peru, pěres. Nyní v obec. mlučí již jen: deru, dereš. Brt. schvalnje řeč obecnou a Prk. pravi, že neprávem se i měkčí i dlouží, ef. ženeš; proc se nedlonží též deru, běru, deron, běrou? — Drávati. D. — rukama, prsty, nehty, drápatí, mit den Händen, Fingern, Nägeln reissen, zerreissen, zerren; durch den Gebranuch reissen; bíti, schlagen, prüfgel; loupití, rauben, plündern. Jg. — abs. Liška dere (loupi). D. — co: přěi (schleissen; v již. Čech.: odrahat, Kts., na výž. Mor. Drhnouf. Brt.), louč. schleissen; sukni, saty, olivá (trhati), líka, schälen (dřití), líšky (dřiviti se). Jg. Vepř hladný děre vor a kvíči. L. Jakoby při dral to vči snadné se říkaj. Ros. — komu co z čeho: vlasy z hlavy si d. Dal. D. někomu penize z hrsti. Sydř. Solř., Jd. — co čim: líce nehty. Háj. Pass. — co komu: šaty (= nutiti, tahati bo k něčemu). Nevelmi dal na sobě dráti šatů (se nutkati, aby zůstal). Br. — co na kom, kde: šaty. Us. Nedal na sobě dráti šatů (se nutiti, aby zůstal). Kom. — se, reis sen, trhati se, děravěti; biti se, sich zanken, raufen; tisknouti se, tlačiti se, sich drängen. Jg. Saty se derou (trhaji). Když se líka deron, tu na ně i s dětní. Prov. Deron se. jako dva koti (perou se). Jg. Vino se dere ven (tlači se ven). Kam se dereš? D. — se s kým (práti se). Solf. — se s kým oč, tahati se oč, sich um etwas raufen, reissen, Jg.: o zhoží. Jg., Jd. S nimi se o mošny draly. Jir. dh. Oč se tam derou? Us. — se komu kam. Cos mu do srdec se dralo. Hlan. — se kudy kam. Dere se po skalach k němu. Har., Jd. D. se přes přikopy. Plk. Usílno sě drúce k siemu chlumku. Rkk. 50. Dráti se houštitm. Er. Kyt. 88. — co kdy. Draly při každého večera, ob den. — co jak. Dral ho bez milosrdenství (dřel ho).

Dratina, y, f. Drahtseil. Rk.

Drátiči, il, čen, čení, drátivati, stricken. — co: pumčochy. Krok; lépe: plěsti. Jg.

Drátky, vz Drátek.

Drátník, a, m. — drátař.

Dratník, u, m., část kosy, lišta od holi k pružince vedená rovnoběžné se sloupkem. Us., Jg.

Dratovati, spatně drátovati. Pk., bž. — co: hrnec, mit Eisendraht überziehen. — čim: silným drátem.

Drátoviťš, drahtähnlich. Krok.

Drátovna — drátárna.

Drátový. D. sito. Draht.-

Dratva, y. f. — dratev. Když švee šije, má sídlo, štětin a d-vu; stětina za sebú vtáhne dratev. St. Vz Dratev.

Dráva, Drava, y. f., lépe neč: Dráv č. Drav, u, m., Jg., řeka Drau v Rakousku v Tyrolsku, Korutanech, Stýrsku, Uhřich). Dráva. Drav. V.

Drávati, vz Dráti.

Dravec, vce, m., dravé zvíře, Raubthier. Mezi dravee dva, tigra a lva. Puch. — D., pták dravý. Raubvogel. Pták dravý, loupezný, lovní, skodný. Sp. Dravej a denní: čeleď nohův, čeleď supův, č. sokolův; by noční čeleď sov. S. N. Vz Pták.

Dravnicovina, y, f., Chelidonin. Presl.

Dravosť, i, f. Raubhegierde, rüberisches Betragen. Svléci s sebe dravosť. Plk. Kudy liši chytrosf prolenžti nemohla, tudy vlé drávosť proraziti usilovala. Sych. D. řeky (reissender Lauf), řeči (drsnosť). Jg.

Dravstvo, a, m. Raubgefügül. D.

Dravý, reissend. D. řeka, pták, zvíře, zvěr, řeč. Įs. Dravé drápy (ku př. kraňujde, které deron). Rkk. Dráv řeka (prudká), d. potok. Jg. D. řeč (drsná). Dráždíte nás dravou řeči. Sych.

Draze, komp. dražeji, draže, dráž. Vz Drahý. Theuer. To neprijde draze. D.

Dráž, i, draže, e, dražba, y, f., drážka. zlábek vydlabaný, do kterého se čep jiného dřeva (trhanice) vponušti, D., něm. Fuge. Falz. Nuth.

Dráž, i, f., drahosť, drahoccmosť. Kat. 245., 1053.

Drážák, u, m., teneto na ryby. Bern. Ein Fischnetz.

Drážba, y, f., verejný prodej, Lieitation, Auktion, öffentliche Feilbietung. Vesteigering. Jg. D. verejna, sestupná (kde se prodi i tomu, kdo měně podá, než se žádá). Sp. Dražbou verejnou něco prodati, koupiti; dražbou peníze stržiti; výminka dražby; provolání, stání v příčině dražby; lhůta k dražbě. J. tr. Stáni v příčině dražby; žadatel za dražbu. Sp. V cestě dražby něco koupiti, sp. m. dražbou n. cestou dražby. Vz Cesta. Kdo dražbou něco obdrží (dražemí obdržitel). Er. D-bu nekomu povoliti; k žádosti jeho povolila se mu dražba. Bs. Peníze drazhon stržené; dražbou nějakou věce na sebe přivěsti. Sp. D. zabaněnych státkův; d-u ohlásiti, mítí, držeti; do d-by něco dátí. Nt. — D. — drážení, Falz. Techn.

Dráždany, gt. Drážďan, m., pl., dle Dolany, mě. v Sasich, Dresden. D. od dřezga (driezga, dríezha), ül, silva, les. Prk. — Dráždánin, Drážďanán. Drážďanka, Jg.; drážďauský (Dresdner). — Mnoho jich z Drážďan, žádný z Berouna (mnoho ženichův, žádný

Drbati — Dreptati.

305

stran přisloví: a) Výmluva, b) Trampoty. Č. — se s kým. Drb se kůň s koněm, vůl s volem a svině se sviní. Pk. — koho jak. S posměchem jich drbl. Bl. Drbal psu kůži proti střsi. Us. — se o co: o zed. Us. — co s čeho: nečistotu s těla d. V. — se do koho. Zdrbl se do ní (zbouchl, zamiloval, verliehte sich). Us. — se kde (za čím, po čem, v čem). D. se za ušima (pykatí). Solf. D. se v hlavě. Er. P. 7t. Já sám se v tom psaní hyzdím a drbi. Jel. Drbal se po celém těle. Us. — že, aby. Drbal se, že ho to svrbělo, aby svrběni na čas umírnil. Us. —

Drbiti (strč.) = museti, musiti. Tuto drbi do moravské kroniky zajiti. Dal. Sraziti nám drbi Ludiek voje. Rkk. 11.

Drbna, y, f., drbalka, Kratzerin. — D. candra, šlundra. Vettel. To je stará drbna. Us.

Drbrouiti, vz Drbati.

Drbohlav, a, m. (kdo hlavu drbe) = nerozhodný, pohodlný, liný, ein umentschlossener, fauler Mensch. Rk.

Drbolec, lee, m. = drbač. Na Slov.

Drboliti = drbati. Na Slov.

Dre, u, m., růna, udeření, Schlag. Ten dostal d. Ten sí dal d. Us. v Plz. Prk. — D., špatný tip, Holzwitz. Prk.

Dreati, drenouti, nul n. drel, ut, utí; dřeavati = uhoditi, uraziti, zavaditi, anstossen. — abs. Pr. el drea. Ten drel. Mor. — koho = slovy kářiti. — se do čeho. — V Chmel.

Dreení, n., das Bröckeln; Vernichten.

Dreenka, y, f., dreená polivka, geriebene Suppe.

Drckem choditi = drobným krokem choditi. (V Krkonoš.). Kb.

Drček, čku, m., na Slov., die Trille.

Drčeti, el, ení = hrčeti, drnčeti, rasseln. — abs. Vůz drčí. Trouby drčely. — kde. Pramen pod skalonu drčí. Vid. list. — D. = křičeti jako někteří ptáči. Žluva, jeřáb drčí. Us. — Jg. — na koho (zevlovati náń). Rk.

Drčlák, u, vz Dršlák.

Drdati, = škubati, dráti. Us. Odrdaný klas (otrolený, oškubaný). — D. = kvapiti kam ceston bez účelu. Mřk.

Drdlati = mumlati, brebtati, odmlouvati. Udrdlaný. Us. na Mor. a Slov. Brt.

Drdlavý vdovec (mumlavý). Sš. P. 198.

Drdlice, e, drdlička, y, f., chocholous, Haubenlerche. Us. u Bydž.

Drdol, u, m., drdolek, lku, drdoleček, čku, drdolček, drdolka = chochol rlasů, čub, čeníprina, Schopf, Haarschopf. Smrt je plechaté lebky a proto zadržeti se nedá, poněvadž drdolu nemá. D. — D. = clasy pletené a okolo jehly ovité, vrkoč n. kotouč vlasů hřebenem stůžených, zapleták, Haarnest. D. Na Plaščě drndol. Prk. — D. = chocholka na hlavě slepiči, ptači, Busch. D.

Drdolatosť, i, f., jakosť drdolatěho. Schopfigkeit. Jg.

Drdolatý, chocholatý, schopfig. Us.

Drdy, pl. Ten má drdy (nemá pokoj). Der hat Reissen. Us.

Dře = dřel, zastr. D. — D., e, f. D. ledu, Eissoss.

Dřebění, n., das Steifsein. Prk.

Dřebnouti, dřebsti, zastr., steif sein. Mat. verb.

Drebo-lík, -lil, -til, a, m. Schwätzer. Rk.

Dreboliti — žváti, breptati, plaudern. Omyl.

Drebotiti = dreboliti.

Drebta, y, f., žvástal, Schwätzer. Us.

Drečeti, el, ení = někde meškatí, eměti, ležeti, státi, sitzen. Zůstal tam d. Nežůstňan tam d. — kde: při svatbě. Jg. Sníh na horách přes svátky velikoměni dřečel. Us. — Jg. — D. — opřen býtí oč. Smeták dřeči na zdí. Us. v Plz. Prk.

Dřeh, a, m. = drn, Rasen. Tráva hustá jako d.; pseuice stojí jako dřeh (místy rikaji: jako břeh). Us.

Dreifache Reihen, něm., řady trojitě, potrojné.

Dřemelák, u, m., Frauenciche. Mk.

Dřemlík, a, m., rod sokoli. Presl. Zwerg-, Blaufalk.

Dřemota, zastr. = drínota. Aqu. Schläfrigkeit.

Dřemotný = ospalý, schlafirg. A.pn.

1. Dřěň, dřen, č, střěň, č, stržěň, žňě, stržen, u, zřěň, č, m. = duše dřecka, das Mark, der Kern der Bäume, medulla. Jg. Sloupkové rostlin nejvíce jsou dutí, jako při obli, někdy dřeněm naplněni, jako při třině. Jg. — D. = možk, čis v kosti, das Beimmark. Jg. — D. = prostředek nejuké rčení, das Mittlere cínes Dinges. D. řetkve, jádra, v nežítu (tvrdsí částka). D. — D. = der Kern, das Beste einer Sache, výbor, trest, jádro, květ, nejlepší časť nečeho. D. vojska. L. — Jg.

2. Dřěň, č, f., louč, dračka, Leuchtspan. Us.

Drenčeti, drenčiti = dřečeti, dřečiti. Us. na Plz. Prk.

Dřenek, nku, m., nerost, Steinmark.

Dřenice, e, f. To byla d.! (veliká příce, Schinderei, Rackerei. — D. = váleně-se ker lekových, Eissoss, Eisgang. Nebezpečenství od d. Tab. lid. Ta letošní d. stojí za podiváni. Sych. — Jg. D. = lopotně učení se, das Büffeln. Prk.

Dřenitosť, i, f. Markigkeit.

Dřenitý, markig. Vz Dřěn.

Dřenky, pl., f. = pastrnák, rostl. Aqu.

Dřěňový, co má dřěň, duši, stržěň. D. — Z dřěně, Mark-. D. kyselina, Gallardsäure. Chym.

Dřený, geschunden. D. hráč, gerieben. Jg.

Dřep, u, m., das Hocken. V drep! höckt! Čsk.

Drepana, gt. Drepan. pl., n. (dle „Slovo“), mě. Sicilie, nyní Trapani. — Drepanský.

Dřepčiti, dřebčiti, il, ení = křepčiti, tanzen. MM.

Dřepěti, 3. pl. -pí, čl, ční; dřepivati, hocken. Poříad doma dřepi. D. Dřepi jako dudke. Puch. — kde. Dřep na zemi (sed.). Us. D. u knihy. Nt. — si kam. Dřepni si na lavici (sedni si).

Drepsiti = dreptati.

Dreptač, e, m., der Trippeler; 2. der Schwätzer. Br.

Dreptati, dreptám a drepei, al. áni; dreptiti, il, ční; drepsití, il, ení = drobné kroky staviti, trippelu; breptati, fallen, stammeh. — čím. Ptaček dreptal nožkami. Jg. — čím

Kottáv: Česko-něm. slovník.

20

308

Drhání — Dřímota.

1. **Drhání**, n. D. uzlu, das Schlingen des Knotens. Us.

2. **Drhání**, n. drkání, třesení-se, das Beben, Zittern. Rostl.

**Drhati**; drhnouti, hnuł a hl, ut, utí; drhávati. D. od dr (dráti), h je vsuto. Šf. D. = trásti, bebén, zavaditi, strěiti, anstossen; na drhy vázati, schlingen; tríti, schenern, reíben, putzen, sůubern; trhati, raufen, ríffeln. Jg. — co: dírky (obsívati), L., zem, cím, nádobí, pokoj, podlouh, (tríti, mýž), Us, konvičky (topijeti se). Vzstran přislovi: (Opilstvi), Č, prádło (prátí), D., knihu = čisti, na Slov., Bern., pivo (chlastati), Bern., len (na drhlenu semenné paličky od stebělek odtřovati, ríffeln). Jg. — koho = bíti. Jg. Prasata svini drhoun (cucaji). Bern. — (co) čím. D. nádobí večtem n. přesličkou. Kom. D. cihličkou (zehliti). Kram. Semeno jetelově rukama d. (trhati). Puch. — kudy. Drhl (běžel) svou cestou. Ros. — co komu. Jakž jim do drhal Bůh (k haubě připomínal). Kom. — co na co: na uzel (zadrhoutni). Rk.

**Drhavý**, drhlavý, zastar. drlavý = draslavý, bodlavý, stechend, rauh. D.šípek, koruma. Výb. I. 1149.

**Drhlačka**, y, f., drhlen. D. Na Mor.

**Drhleč**, e, m., kdo drhne. Scheuerer. Prk.

**Drhlečka**, y, f., Scheuerfrau, -weib. Prk.

**Drhlen**, u, drhlinek, nku, m., drhlačka, vochličky (ridký, železný hřeben, jimž se len protahuje a hlavky sdrhuji). Krok. Raufe, Riffel, Flachsriffel.

**Drhlice**, e, f., drevo na drhlen. Us.

**Drhlík**, u, m., konec závírky (Hemmkette) u vozu. Us. — D. = drhlen. — D., krátký řetěž, jenž se přivazuje vedle závírky pod kola za náledí. Na Plaště. Prk.

**Drhlinka**, y, f., vochlička. — D-ky = pačesky, kracle, die Kratzeln. Us.

**Drhnička**, y, f., kus kůže n. plátna, jimž se příze při navíjení zdrhuje (rovná a od pazdera čisti). Us. — 2. Reib-, Zündhölzchen. Dch.

**Drhncou** kámen, Reibstein.

**Drhnouti** vz Drhati.

**Drhol**, u, m., tahanice, rvačka, das Gerisse, Geraufe. Był o to d. Us.

**Drholee**, lee, m. = drhlen; lavice k biti, Prügelstuhl. Na Slov. Plk., Bern.

**Drchanice**, e, f., drchání, Verwirrung, das Gewirr; 2. = drchanka.

**Drehanina**, y, f. = drchanka.

**Drechanka**, y, f., drechana sláma, drechnina, drobníčka, svijanka, metynka, matenice, sláma plažená, rašená, mětná, Wirr-, Krummu-, Rüttstroh. Jg. Na Mor. mrvenka (otep slámy rozmrvené). Mrk.

**Drechaný** vz Drchati.

**Drechati**, drehávati, od dr (dráti), ch jest vsuto. Sf. Wirren, fitzen. Drechana sláma; otep drehané slámy. — co čím kde: slámu hraběmi, strojem v stodole d. Us.

**Drechlicie**, e, f., drchlička, y, f. = drechnice.

**Drechna**, y, f., pleskavá ženská, Plaudertasche. Jg. — D. = peřina, v níž je málo peri. Na Plz. Prk.

1. **Drehnice**, e, f., drehlice, drehnička, drehlička, y, f., rostlina, anagallis, Gauchheil.

D. zelenokvetá, obečná či červená, modrá. Presl. — 2. Drechnice, špatná peřina.

**Drcholiti** = drehati, zausen. Na Mor. — D., silné cucati, stark saugen. D.

**Drechoň**, e, m., Klatschmaul. Rk.

**Drechotina**, y, f. = drchanka. D.

**Drechta**, y, f., drechauina. Plk. — D., zeraruftes Weißbild, rozdrchana ženská. Kom. — D., trávnice, loktuše na trávu. (Grastuch. Na Mor. — D., y., m. a f. = prostořeky. Klatschmaul. Ta d. vše vyplesti. Kom., Ros.

**Drehtati**, drehtiti — trhati, cucati, zausen, wirren. — se = sebirati se, zdvihati se, sich emporraffen. Trist. — D. = breptati, tlampati, schwützen, plappern. Ros.

**Drechtina**, y, f. = drechna.

**Dříč**, e, m., ras, paděra, pohodný, oděrak, Schinder, Abdecker, na Mor. výtažný (Mík.); 2. dřac, lakome, lichevník, Schinder, Aussanger, Ros.; 3. Bříffler.

**Dřiěka**, y, f., rasovka, raska, pohodná. D. Schinderim.

**Dříčnost**, i, f., silnosť, zavalitosť těla. Na Slov., Bern. Stárke, Stámmigkeit. — D. spanilosť, Wohlgestaltheit. Bern.

**Dříčný** - zavalitý, silný, dick, stámmig; spaníly, švarný, hezký, hübsch, schön; bystrý, rizký, resch, wacker, brav. Bern. St.

**Dříčský**, dřícký, Schinder-, vz Dříč. — Dřiěství, n., dříetví, Schinderei.

**Driezha**, y, f., zastr. = tríska. Rkk. 58.

**Dřichmati**, dřichmati = chrněti. Na Slov. Baiz. Stark schlafen.

**Drík** (dríve dřek), u, dříček, čku, m. = kmen, peň; trup. Na Slov. — D. = šněrovačka. D. Schnürbrust. — D. = síla. Bern.

**Drímač**, e, m., der Schlummerer. Us.

**Drímati**, dřímán m. dřími; dřímnouti, mmul a ml, utí; dřímávati = spáti začinati, schlummern. Jg. — abs. Dřímá (počíná spáti). Us. Dřimající hlavou kývá. Kom. — co. Dřímal spánek, šp. prý m. spánkem; ale vazba ta správna jest. Cf. Bojovati boj, spáti spánek. Vz Akkustativ. — v čem? v hříšci. V. — pro co. Dřímalu duše má pro tesknost. Ps. Br. — nad něčím. V. — kdy. (Casem božský) Homer dríme. Jg. V tom hluku člověk ani dřímnouti nemůže. Jg. — kde. Dřímal na sedadle (V.) u kamen, pod dubem. Pořád při něm (vině) dřímá. Er. P. 125. Stran přislovi vz: Planík, Oko, Slepý, Žid. —

**Dřimavěti**, schlafirg werden. Bern.

**Dřimaviti**, einschläfien. Bern.

**Dřimavosť**, i, f., ospalosť. Br., Sych. Schlafrigkeit.

**Dřimavý**, ospalý, schlafirg, schlummerig. V. D. zívá. Kom. — nad čím. Nad tím jedni z správeny dřimavejsi jsou. Br.

**Dřimka**, y, f., dřímot, dřímaní. Jde na mě dřimka. Na Plaště a Plz. Prk.

**Dřimky**, ův, pl., m. Je v dřímkách. Us. Schlummer.

**Dřimot**, u, m. Vz Dřimka.

**Dřimota**, dřimotka, dřímotička, dřímotinka = dřímaní, leichter Schlaf, Schlummer. Přišla nań d.; popadla ho d. Us. Snet a d-tou obtízený. Lom. Pustil nań d-tu. Štele. Způsobil mu d-tu. Solf. V d-té se mi toukázało (ve snách). D. D-ta v pobožnosti (vlažnosť). Br. D. s zimníci (ospalosť). Aqu. Vz

Dřimota — Dřízhati.

309

Muška. Berou mne d-ty (=chce se mi spátí). Us. na Mor. Brt.

Dřímotati — dřímati. Na Slov.

Dřímotnost, i, f. — dřímavosf.

Dřímotný — dřímavý. Aqu.

Dřin, u, dřínek, nku, dřineček, čku, m., rostlina bezovitá, Hartriegel, Kornellkirschbaum, Hornstrauch. D. zelinný, preslinatý, obecný, velobalný, rezavý, bílý, plsnatý, tuhý, drsný, latnatý, strídavolistý. Rostl. — D. někdy šp. m. modřín. Jg. — D., posvět, ein grosser Span. Jg.

Dřináček, čka, m. Fugenkäfer. Rk.

Dřinčák, u, m., nůž k řezání tíšek, loučník, Schleissenschnitzer. Na Mor.

Dřinčiti, il, en, ení; dřinknouti, knul a kl, ut, úti — udeřiti, schlagen. Na Mor. břinknouti. Vz Brinkati. Mřk. — po čem: někoho po hubě, od čeho: od ruky = udeřiti. Na Mor., Jg.

1. Dřinka, ý, f. = dřín; hůl dřínová; ovoce dřinové, Kornellkirsche.

2. Dřinka, y, f., dráčka ku svícení. D. Span.

Drinknouti, vz Dřinčiti.

Drinkovka, v, f. Kornellstock: Brantwein aus Kornellkirschen. Rk. Vz Dřínovka.

Drinkový, vz Drinka, 1. D. jahody, V., kopi. Cyr. Speer aus Hartriegelholz.

Drinopl, u, m., mě. Adrianopel v Turciích.

Drinoví, n. = driny, Kornellbäume. Rohn.

Drinovice, e, f. — dřinovka. Na Slov.

Drinovitý, k dřinu podobný. D. rostliny. Rostl.

Dřinovka, y, f., dřínová hůl, Stock vom Kornellbaum, dřinka, drinovice; 2. vodka z dřínek. Jg. Brantwein aus Kornellkirschen. Jg.

Dřinový, dřinkový. Kornell-. D. jahody (dřinky), hůl (dřinovka). D. (lépe: modřinová) pryskyřice, Kom., terpentýna. V.

Dřipa, y, f. Dřípy = čáry. Puch. Fetzen, Hader.

Dřípati — trhati šaty, reissen. D.

Dřipnatý, podobný dřipám. Vz Dřípa. D. kraj. Rostl.

Dřipnovičník, u, m., rostlina mechovitá. Rostl.

Dřískoň, č, m., mluvka, Schwätzer. Us.

Dřist, u, m., dřístek = řídké lejno, chvist, dřistlina, die Exkremente. Na Slov., Bern. — D., chvistačka, Lauchfluss. Bern.

Dřistač, e, m. = dřistal.

Dřistačka, y, f. — chvistačka. Vz Dřist.

Dřistal, a, m., chvistač, kdo má chvistačku, der den Bauchfluss hat. — D., dřišál, u, m., na Slov. drýša, rostlina, berberis, Berberstaude, -baum. D. obecný (dráč), vykrojený, nachýlený, celolistý, osinatý, malovkétý, hlohový, jinotrný, sivý, jednojadrý, sirokolistý, prohýbaný, latnatý, zakulatělý. Rostl., Jg.

Dřistálový. D. jahůdky. Zlob. Berberis.

Dřistati = chvistati. Na Slov. Bauchfluss haben.

Dřistlina, y, f. = dřist, dünne Exkremente, dünner Koth.

Dřištál, u, m. Berberisbaum. Vz Dřistal. — Dřištálka, y, f., Berberisbeere. — Dřišálkový, Berberisbeer. — Dřišťálový, Berberis.-

Dřištití, il, čn, ční = prastití, schmettern, werfen. — kým o co: sehou o zem. Us. (Marek), Rk.

Dřiti, dru, dřeš, dře, dřeme, dřete, drou, (na Mor. deru, dereš, dere, dereme atd. Brt.); dri, dera n. dra (one), dřel, en, ení; dřivati. Pozn. Před sponou e a pred i mění se r v í. D. — z kůže n. z kory stahovati, loupati, schinden, schälen, abzichen; nouzi trpěti, hungern; loupiti, schinden, hěbeni, plůdern; biti, týrati, misshandeln, plagen. Jg. — abs. Ten hospodský dře, jest pan odřihosti. D. — co, koho. Dobyték zdechlý ras dře, zabitý stahuje řezák. Us. D. lýka zelená. Prov., Jg. D. řemeny, D., nouzi, psotu (nouzi trpěti, Jg., úlohn (bühfeln), Us., lidi (loupiti), Jg., Br., V., sedláky. D. — co čím. Lstí a moci někomu něco d. Kom. Lab. 60. D. co nožem. Rk. — kdy. Za mízy lýči dřiti (dokud čas, užiti ho). C. (Mdr. 260). — co s koho: řemeny se zad někomu. — se. Led se dře. Us. Dokud se lýka dron, tehdy na ně s dětní jiří. Jg. Někam se d. = dráti se, sich drángen. Rkk. — se kudy kam: lesem k chlunu. Rkk. — se na koho = 1. mnoho pracovati; 2. ošuprovati se. Pořád abych se na vás dřel. Us. Což se tu na nás dřeš a domlouváš? Kram. — koho jak: s ukrutenstvím. Chc. 444. D. bez nože (loupiti, utiskovati). Us. — aby. Dře lidi, aby zbohatl.

Dríve, dřiveji, dřiv (zastar. dřeve) = prve, časněji, vor, früher, vor, bevor, erstlich, vorerst, ehe. Jg. D. než se nadješe. V. Cím dríve, tim lépe. Cím dřiv, tim lip. Lb. Dríve sám se uč, než jiné učis. Dědic dřiv ustanovený. D. D. sta let. Plk. D. tří let všecky vypleni. Br. Dřív čtyř let konč k jizdě neběre. Vrat. D. hodiny, pomyšleni. V. Dríve času se narodil. V. Zemíti d. jiněho. Děti d. let rozumných zemřely (než dospěly). V. D. roku toho pykati bude. Us. Vz Genitiv. — Superlativ. = nejdřiveji, nejdřive, nejdřív = nejprve, am ersten, baldigst, nächstens: On tam n. přísel, se dostal. Har. Co nejdříve přijiti. Jg. Půjdu k němu, ale nejdřív (nejvíspí) nebude dona. Sb. Vz Než.

Drívečko vz Dřevo.

Dríveji vz Dřive.

Drívejšek, skú, m. Proti d-ku je lepší. Us.

Drívejši = bývalý, der frühere, vorherige. D. domácí pán byl lepší. Us. Bude po drívejším vyšetření trestan, nach vorhergehender Untersuchung. Rád stavění.

Drívek, vku, m. Proti dřivku, im Vergleiche zu dem Früheren.

Drívi vz Dřevo. — Drívko vz Dřevo.

Drívní = dievní. D. obyvatelé, Sych., zvolení. Troj.

Drívý, abreibend. Nej.

Drízdačka, dříztačka, y, f. = sračka. Na Mor. a v Klatv. Die Scheisse.

Drizdati, dříztati = chvistati, sračku mítí. Die Scheisse haben. Na Mor. a v Klatov.

Drízek = střez. Us. na Mor. Mřk.

Drízha, y, f., zastr. = triska. Rkk., Ras. Ein Span. Vz Dřiczha.

Dřízhati = trísky šipatí, schleissen. St. skl. — 2. D., s treskem lámatí. co čím: ruce kolem d., V., zerschmettern.

310

Dřízka — Drnčidlo.

Držízka, y, f., třištka (zastr.). Kat. 2885.

Držížeč, žíč, m., drvoštěp, zastr. Gl.

Drk, u, m. — drknuti. Ein Stoss. Jg. D' nohou, loktem. Jg.

Drkač, e, m., chrástal, Wachtelkönig. Rk.

Drkalka, y, f., v bot. Schwingtaden. Presl.

Drkati; drknouti, knul a kl, utí: drkávati. D. = hýbati se, trásti se, zucken. zappeln, sich regen, sich rühren, zitteru, heben; str- kati, stossen. Jg. — abs. Padl, ani nedrknul (sejou nehnul). Jg. Struma drká, když vzní. — po čem: po kamení. Na Mor — komu. Drkaji mu nohy, když hudlna slyší. Bern. Lýtka mu drkaji (tříše se strachem). Jg. — (komu) kde, na čem. Ryby na udici drkaji. Drkala mu na klině. Drká mu pod koleny (tříše se strachem). Jg. — koho. Drkni ho. Jg. — koho čím: nohou (šfouchnouti.) Drkni nohou (umíel). Us. Vozem to nelibezné drklo. Sm. — čím kam, kde: hlavou do stěny. Br. — Drkl nohou na provaze (ohřešen byl). — se o co (uhoditi se): o stál. Us. — se, také: opiti se. Vy jste se někde drkli. Us. Drkavka, y, f., das Zittern. Rk.
Drknuti, n., ein Stoss.
Drknutý. Ten je d. = opilý, betrunken. Us.
Drkocati. Knedlýky se drkocaji (ve vodě, když voda již síhě vře; snad m. drkotati). Us. v Klatov. Fr., Ch.

Drkolí, n., drkolna, y, f., klacek, kyj, Schlängel, Prügel. Dal.

Drkoliti, il, en, ení = drkati, schieben, stossen. — co s čeho: s vrehu (kutáleti, rollen). Plk., Rk.

Drkot, u, m., drkání, das Gestosse. Jg.

Drkotač, e, m., ein Wankender; 2. bleptač, Plauderer. Na Slov.

Drkotati, drkotám a drkoci; drkotávati — drkati, trásti se, beben, wanken, schwanken, taumeln; se = trásti se. Jg. — abs. Drkotalo všecko tělo mé. Kom. — kým, čím: d. sebou. D. Drkotal zimou co osyka. Kom. Lab. 27. Zuby d. Pov. 84. Hružou mu drkotali rťově. Sych. Zuby drkotaji zimou. Us. — k čemu. K hlasu tomu drkotali moji rťově. Br. — se čím: se zimou, strachem. Us.

Drkotavý, kdo drkoce, zitternd, zuckend. hebend etc. Vz Drkotati. Bern.

Drksa, y, f., drbnuti. Někomu drksu dátí. D. Hieb.

Drktačka, y, f., ve mlýně dřevo pytlikem třesoucí, Beutelarm. Jg.

Drkule, e, f., udeření rukou v hlavu. Ros.

Drlavá koruna = pichlavá. Výb. I. —

Drle, hurtig, schnell; sauber. Rk.

Drlena, y, f., všetečná ženská. Ros. Kecke Dirne.

Drlice, e, f., pták. Žid.

Drli ti = drmoliti.

Drlosť, i, f. — rychlosť, hbitosť. Ros. Behendigkeit.

Drly = rychlý, čerstvý. Ros. Hurtig. behind, schnell.

Drmek, mku, m., rostl., vitex, Keuschbaum, Mönchspfeffer. Rostl.

Drmlati co: přízi = drmochati, Rk., fitzen, wirren; čím: drmlá hubou (pysky) = cecá, röhrt. Us.

Drmliček, čka, m., jistý dravý pták. 1563.

Drmlík, u, m. = sítko, Ras.; cempel; čepení z vlasův. Jg.

Drmodlík, u, m. = struhadlo, na Slov. Reibeisen.

Drmochati, drmochávati, másti a zadrhovati, fitzen. — co. Ty to drmocháš (hala bala děláš). Ros.

Drmol, u, m., drmolní chod (drobným krokem). Drmolem jíti (krátké kroky dělati, kurze Schritte machen). Ros.

Drmolář, e, m., pletichář, Konfusionssekretär. Rk.

Drmolec, lee, m., ke shánčí vrehu s miry, Streichholz; ve valse dřeve k zdvíhání, Hebearm. Us. na Mor.

Drmolice, e, f., malá ženština, ein kleines Weibsbild. D.

Drmolil, a, m., kdo drmolem chodí, ein Trotter. Ros.

Drmoliti, 3. pl. -lí, il, en, ení = mačkatí, drobití, drtiti, zerrütteln, zermalmen. Jg. Drmoliti z dr (dráti). Sf. — co. Jak to drmoli. Ros. D. řeč. Šm. — D. = drobnýkrokem běžeti. Ten drmoli. Us. Vz Drmol.

Drmolnice, e, f., Mauerbrecher (Werkzengen). Rk.

Drn, u, drnek, nku, m., trávník s koněrem vyrytý, der Rasen, die Schwarte. V. Drn, Drní (collectivum), drnina (drní), dnistě, mačiny, hant. Sp. Pálení, kus, vrstva drnu; motyka, nosidla na d.; sedadlo, schody z drnu. Sp. — Průboj na d. — nastroj k rýpání drnu. Sp., Burian. Na zeleném drnu ležeti (na trávníku). Oltář z drnu. Us. Drn rýti, zezati, kopati, D., loupati, krájeti, pálití. Sp. Bělení plátna na drnu; rosení lhu na drnu. Sp. Drnem zarůstí (zadněti). D. Drnem zeď, boudou přikryti. Klásti drn na střechu. Us. Už je pod drnem. Vz Smrt. C. Pod d. se uložiti (umřiti). Sm. Jest ovoce jako drnu (mnoho). Us. — Drn v horn. = den, povrch země. Pracovati pod drnem (nehluboko v dole). Z drnu nových pramenův hledati. Vys.

Drnák, u, m., dub letní. Úm. les. Stielčeiche.

Drnař, e, m., kdo drn rýpá. D. Rasenstecher.

Drnatý, drnovatý, rasig. Hank.; 2) sválovitý, muskulös. D. kobyla. Us. Turn.

Drnavec, vee, m., rostl. kopřivovitá. Glas., Peterskraut. Rostl.

Drnčálek, lku, m., malý, špatný mlýn (s příhanou). Eine schlechte Mühle. Us. D.

Drneálník, a, m., kdo má drnčálek, D., armer Müller.

Drnčati = drnčeti, rasseln. Us.

Drnčály, pl., f., vz Drndačka, Brummeisen. Zlob.

Drnčeti, 3. os. pl. drnči, drnči, -če (le), el, ení; drnčivati; drknouti, knul n. kl, utí; drkávati, drkati, klíren. Jg. — abs. Vůz spěšně jedoucí drnčí. Kolovrátek drnčí. Komár drnčí. Us. — na čem: na klavíru (drkati na něm). — na co: na housle. Drkní na strunu. Jg. — kde, pod čím: Pod jejich koňmi drnčela země. Hank. — od čeho, čím. Struna od větru, větrem drnčela. — kam. I výš nad vršinu lesa drnkachu mečí jich v hrad. Rkk. 18.

Drnčidlo, a, n., hrkadlo. Schnarrwerk.

Drnda — Drobnačka.

311

Drnda, y, f., žena toulavá. — D. = sta-
řena (s přihanou). Eine Vettel. Na Slov. Bern.

Drndáčka, y, f., bůzundačka, drněčdy, na
Slov. drmla, brumbla, na Mor. grumle, i, pl.
(Mřk.), Brummeisen. V.

Drndák, u, m., žertovně = klarinet. Us.

Drndal, a, m., kdo drndá, der Wedeler,
Schlenderer. Jg.

Drndati; drndnouti, dnul a dl, uti; drn-
dávati, hýbati, rühren. Jg. — čim. Pes drndá
(mrdá) očasem. L. — na co = drnkati, auf
die Maultrommel spielen. Rk. — za kým
= běžeti. — D. = (na Mor.) = cecati, bum-
bati, saugen, trinken (o dětech). Jg. Dítě
drndá. Us.

Drndavý, drndající. D. chůze, Schlender-
gang. —

Drnek, vz Drn.

Drní, n., drn. Jel. Der Rasen.

Drnisko, a, drniště, č., n. Rasenplatz. Boč.

Drniti, il, čn, čni, berasen. — co čim:
neníř čerstvým drnem d.

Drnitý, rasenartig. Rk.

Drnkač, e, f. Klimperer.

Drnkačka, y, f., Brummeisen. Rk. Vz
Drndáčka.

Drnkati, vz Drnčeti.

Drnkot, u, m., drnkání, Geklirr. Drnket
měčev. Rkk. 54.

Drnní = drnitý, drnem porostlý. Brike.
Rosen-.

Drnohrábek, bka, m. = kapoun. Us.

Drnošlap, a, m. = bažant. Us.

Drnovačka, y, f., lopata na drn. Bur.
Rasenstechschaufel.

Drnovatost, i, f. Rasigkeit.

Drnovatý. D. zem. Ros. Rasen-, rasenreich.

Drnoviště, č., n. Rasenplatz. Rk.

Drnovka, y, f., dešťová voda, Us.; voda
skrze drn do dolů se táhnoucí. Pam. Kut.
Regenwasser.

Drnevý, Rasen-. D. voda = drnovka,
voda na povrchu země, táhnoucí se z drnu
do dolů; d. zíla = běžící bližšou země,
nehluboko zapadající a krátká. Vys. — D.
chalupa, sedadlo (z drnu). D.

Drnož, trnož, e, m., podnoží. Us. Fuss-
gestell.

Drob, u, drobek (drůbek), bku, drobeček
(drubeček), čku, droběnek (drobínek), nku,
m., droby, pl., drobka, droběčka, y, f. Drobek,
droběček chleba (malý kousch, ein kleines
Stück). Jg. Vybřeš mu z kapsy = dro-
běčky (= marně hrozíš.) Vz Vyhružka. Č.
Mějte drobínek (málo, ein wenig) strpeni.
Sych. = Drob, droby, drůbek kousky
z člověka n. ze zvířete, zvláště nožky, křídla,
plíčky, osrdí, játra, ledviny, žaludky, střeva,
kréky, hlavičky (hus, kačen, slepie atd.).
Das Klein (Gänseklein, die junge Gans, das
Gänsegekrüse). Droby husi (drobečky, drů-
bek), telecí (Kalbsgeschlinge). Droby u my-
slivě, das Jägerrecht. D. Místo, droby husi,
zaječí atd., naše intelligence obyčejné po
německu mluví: ,mladá husa, mladý zajić'.
Brt. — D. = jitrnice, jelita, Würste. Dělati
drob. Us. — D. = vrnitřnosti člověka n. zvířat,
srdee, střeva atd. Die Eingewede. Droby jeho
vnitřní v Augšburce, tělo v Achu pocho-
váno. V. Musil bych si vyběhati drob. Us.

Po čertu droby sežrati (o velikém jedliku).
Reš. —

Droba, y, f., hornina, d. Wacke. Krok.

Drobák, a, m., huntýř (řezník) v Praze,
jenž kromě hověžího masa i jiné prodává.
Opp. hověžák. Č. Stechviehändler.

Drobanec, nce, m., jídlo z mouky. Us.
na Mor. Eine Mehlspense.

Drobanka, y, f., polivka z nadrobeného
těšta, Einbröckteigsuppe. Jg.

Drobátko, vz Drobet.

Drobee, bce, m., drobet; drůbek (husí).
Bern. Junge Gans. Vz Drob.

Droběčkovati, drobiti, brěseln. Jg.

Droběčky, vz Drob. — Droběčkový.
D. polivka. Jungeganssuppe.

Drobek, vz Drob.

Drobeni, i, n. D. do polivky, v polivee,
geriebener Teig. Us.

Drobenina, y, f., něco drobeného (houska
v mlíce), eine Mährte.

Drobet, bte n. btu, m. (zastar. drobeť,
bti, f.), drobtek, drobtek, befku, drobtík,
u, drobtíček, čku, m., drobátko, a, n. =
něco malého, drob, eine Kleinigkeit, ein
Bisschen. Drobet, drobtek chleba, Brosame,
Brocken, Krume. V. Shirati drobty pod stolem.
Br. Drobty obdržeti. V. Ani drobte chleba
jim nedali. Kom. Malý drobtik. Št. — D.
= částka, ein Theil. Prašek v drobtě vina
píti. Jg. D. vody. Jg. — D. = adv., trochu,
málo, něco, etwas, ein Bisschen, wenig, ein
klein wenig. Jg. Drobet vysoký. Jeho zdravi
je d. chatrné. Odstupte drobet na stranu.
D. Dr. horký. Aby se takové d. na paměti
měli. V. Mějte d. strpeni. Sych. D. pochy-
bovati. V. Pojď sem d. Dej d. zatopiti. D.
vstátí, se prochladit. V. Vz Dnes. — Jg.

Drobici nástroj, brány (na pole). Sp. Vz
Drobiti.

Drobík, u, m., na Slov. hrozen vinný,
zelený. Plk.

Drobimec, mee, m., nerost, Blauspath. Jg.

Drobina, y, f., drobet, ein Brocken, Biss-
chen. Kom.

Drobisk, u, m., das Kleine. Samý d. Na
Slov., Bern. Na Mor. drobisko, a, n. Mík.

Drobítek, tku, m., ein Stückchen; *adr*,
ein wenig. Vz Drobet.

Drobiti, 3. pl. -bi, drob, drobč (ie), il,
en, ení; drobivati; od dr (dráti), Sf. D. =
drobnečiniti, drtiti, bröseln, brocken, bröckeln.
— co, koho: chléb, hlas (trillern), zeli (krájeti).
Us. Zima mne drobi (chvěji se zimou, je mi
zima, zima mne láme, die Kälte beutelt mich).
Us. na Mor., Brt., Sych. — co kam: chléb
do mléka. D. — co kde. To kämen v mě-
chýři drobi. Čern., Lk. — se na co. Kámen
drobi se na kusy. Jg.

Drobivosť, vz Drobivosť.

Drobivý zub. D. Vz Droblivý, brüchig.

Drobizna, y, f., něco drobného, zvl. drobné
kamenné zboží. Us. v Krkonoš. Vz Drobisk.

Drobky, vz Drob.

Drobivosť, i, f., drobivosť. D. kostí.
brüchigkeit.

Drobливý, drobivý, brocklig, brüchig. D.
zub. Schälzahn. D.

Drobnačka, y, f., v horn., Grubenkleine,
Kleinerz. Vys.

312

Drobně — Drozd.

Drobně, drobníče, drobnince, drobňomce, drobňouče, drobounce = z drobna, klein, fein, zart. D. něco skrájeti, d. kráčeti, sekati. D. Jg.

Drobněti, -či, čl, čni, zdrobněti = klein, schwach werden, drobným se státi, slaběti. — čím. Knížata něchodami drobněla. L.

Drobnice, pl., f., osypky. Na Slov. Wilde Poeken. Ja. — 2. Atom. Sčd.

Drobnička, y, f., malá trnka, Koll.; 2. drobná slána. Wirrstroh. Us.

Drobničký = drobný. — Drobnince = drobně.

Drobinký, vz Drobný.

Drobno, droboumko, drobuňko, drobňoučko, drobňoumko, drobničko, drobninko, drobně. Na drobno sekaný. Res. Z drobna drobí, že nemá z čeho. Prov. Po drobnu něco prováděti. Sp.

Drobnohlásek, sku, m., Triller. D.

Drobnohlav, u, m. Kugelblume. Rk.

Drobnohled, u, m. Vz vice v S. N. Mikroskop, Vergrosserungsglas.

Drobnomalba, y, f., Miniatur.

Drobnomel, e, m., v papírnictví, Honder. Techn.

Drobnoměr, u, m., Mikrometer. Jg.

Drobno-pisec, sec, m., Mikrograph; pisectví, n. Mikrographie; -pisný, mikrographisch. Rk.

Drobnoplodý, kleine Früchte tragend. Rstl.

Drobnoprodej, e, m. Dch. Kleinverkauf.

Drobnost, i, f., drobnůstka. Kleinheit, Kleinigkeit, Feinheit. D. zna. Drobňůstkami se zaměstnávati (věčmi nepatrnými). L. D. písku. D.

Drobnotravka, y, f., microchloa. Rostl.

Drobrozný, kleinkörnig. Ocel jest lomu d-něho. Presl.

Drobný, komp. drobnější. Drobničký, drobmínký, drobničký, drobňoumky, drobouňký, droboumínký, droboulinký, droboulíčký, droboučínký, drobničíčký. Drobný znamená něco podobného jako malý a uživáme ho výhradně o jměných hmotných a hromadných. Brt. D. = tenký, maločástný, kleintheilig, klein, fein, klar. D. drívi, súl, eukr, broky (na ptáky), děsf, písek, ryby, ptacívo, země (prsf, prach), kamení, prach, pismo, řezanka, mince, peníze, píhňík, zboží, prádlo (dětské). V., Jg., rosa, jetel. Brt. Něco na d. kusy rozsekati, na d. prašek setřiti. D. Roztrhala bych té na d. kousky. V. Na d. částky něco rozebrati. Us., Jg. Nemám drobných (penčz). Jg. Nemůže pro široké k drobným. D. jako mák. Mt. S., Pk. Vz stran přisloví: Chudoba. Č. — D. = malý, štýpíj, klein, gering. D. kůň, ptáci, dobytek (nížký, vz Dobytek), zrno, žilka, ryby, děti, pachole, strom; v čem: d. v údech. Jg. Nyní mnozí tohoto slova nedbaji říkajice po německu: malý dobytek, malé ryby. Brt. — D. = málo vážený, kleinlich, geringfügig. Drobní filosofykové. Kom. — D. = nesitny, schwach, kraftlos. D. práce. L. D. ohelnod, prodej. — D. šlechta = menší, der niedrige Adel. — D. lid = obeený, das gemeine Volk. Jg.

Drobotí, n. = drobotina. D. v lese = nizké stromky. Us.

Drobotina, drobota, y, f., maličkost. Us. Kleinigkeiten.

Drobotný. D. řízení, Bagatellverfahren.

Drohoučký = drobný.

Drobový, vz Drob.

Drobtek, drobtík. Vz Drobet.

Drobty, v již. Čech. = játra. Ostatně vz Drobet.

Droby, vnitřnosti, osrdí, pryšky, útroba. Sp. Ostatně vz Drob.

Drobýnek, drobýtek. Vz Drob, Drobet.

Drodomský, v Krkonoších = člověk z druhého domu. Kb. Vz Druhodomský.

Drochet, chte, m. = drobet, trochet, Brosamen. Se stolu panského mnoho drochtová a krajícová spadá. Št. — D., něco malého, spátného, etwas Geringfügiges. Má tři kusy dobytka, ale jen tak drochty. Dch.

Droket, u, m., lněna kanina s vlnou n. kanina z vlny a hedvábi, z roman. vlas. droghetto, fr. droguet, ang. droget, něm. Droget. Mz. 147.

Drol, u, m., drola, y, f., hornina. Krok. Die Wacke.

Drolina, y, f., das Gerölle. Rk.

Droliti, vz Troliti.

Drolka, y, f., rostlina koukolovitá. Rostl.

Drolový, od drolu. Wacken.- D. usedliny. Mus.

Dromblička, y, f. = drumbla, Maultrommel. Koll.

Dromedár, a, dromedař, e, m., velbloud obeený, z řec. droouč, údov, běžící, běhající. Mz. 147. Das Dromedar.

Drop, a, m., dropa, y, f., pták, Trappe. Vz Mz. 28. — Dropi, Trappen.-

Droponiti = droliti. Kom.

Dropovitý, dropu podobný. Krok.

Droptva, y, f., zastr., labuf.

Dros, u, m, z něm. Tross, zavazadla s lidmi k nim náležejícími, das Gepäcke, Bagage. V.

Droslar, a, droslář, e, z něm. Tross (Trossbube). Mz. 147., V.

Drouč, e, m., jistý pavouk. Krok.

Drouh, drůh, u, droužek, žku, droužeček, čku, droužíček = hrubé bidlo, sochor, klacek, páka, Hebel, Hebestange, Hebebanm. — D. k zavírání cesty: kobylice, rohatky, šranček, Schlagbaum, Riegel. Stoji jako d. Chlap veliký jako drouh. Jg., Bs. Droužek = bidelce, kterým se domácí psi po dvou spínají. Sp.

Drouhavý, Stangen-, Hebel.- Rk.

Drouk = drouh. Na Slov. Stange; Fechtstange (místo ručnice ku eviku). Čsk.

Droužek, vz Drouh.

Droužiti, einen Zaun stecken. Rk.

Droužka = družka.

Droužkovati = domácí psy bidelcem po dvou spínati. Vz Drouh. Sp.

Droužkový, droužný, Stangen-, Stab.-Rk.

Droužník, a, m., Lastträger. Rk.

Drozd, a, drozdek, dka, drozdeček, čka, drozdík, a, drozdiček, čka, m., die Drossel. Jg. Lov, honba, vábnička, smyčka na drozdy. Sp. D. erh, d. obeený, větší, kvičala, kos, skalník, rezavobřichý, kroužkový, mnohohlásek, modrý, brasílský, bledonohý, pstroperý, plavý. Jg. Jestli mu drozda dáš, za bažanta té požádá. Vz Nesyta. Lb., Č. Ríkej

Držadlo — Držeti.

317

patka, Šp.; u cepu: držák, cepovka, cepák, cepisko, cepiště, držadlo, hůl; u nože: střenka, črenka, střenko; u lžice: držadlo, nákončí; u sekery: topůrko, topořiště, topořisko, poriště, násada, nisadiště, topor; u bře: bičiště, žižiště (je-li bič ze řemene); u kosy: kosiště, berle, berlička; u hrábí: hrabiště; u šipu: střeliště; u listu: stopka, rapek, řapik; a oroce: stopka; u lub: treu, hloubek; u pluha: tihel, kleč, socha; u pity: klance, ručka; u klešti: rucka; a žámku: rukojeř, klika. Sp. Držadlo na pýsky, na jehly, kleštovitě, jehelné Simonovo, jehelné k pracím mikroskopickým, na lapis rohové, na lapis s klíštkami stříbrnými, na lapis z tvrdého kauněku, na lapis Charrière-ovo, na žíraviny (Seyffertovo, Kiwischovo, Loosovo, Blassinsovo, Mercierovo, Lallemandovo). D. jehelné, těž s třemi jehlami na stěh patrový. Vz Jehla patrová a Nástroje k operaci na pyji, k operacím očním, k operaci pištiči pochvo-měčkyrové, k operacím v ústech, nástroje porodníké a ranlekařské. Cn. — D., držák u cozu, vz Držení.

**Držák, u, m.** Vz Držadlo, Držení. — Má dobrý držák (= netřeba mu často močití). — Na Slov. d., a, m. = skoupý člověk, ein Knauser. Bern.

**Držalý** = držený, gehalten. Na sněmu na hradě Pražském d-lem. Kron. Trub.

**Držati, zastr.** = držeti.

**Držátko, vz Držadlo.**

**Država, y, f., stat.** der Staat, Staatskörper. Rk. Državy jsou zařízení trojí: a) republiky, b) monarchie obmezené, c) monarchie neobmezené. Državy mají jméná de titulů panovníků (vz Titul) a jsou do moci trojí: velmočni, prostřední malé. Míno do jsou državy v osadami (koloniemi) a d. bez osad. Tl.

**Držebnosť, i, f., držemnosť.** Haltbarkeit, Festigkeit. D. smlouvy. Kom. = D. = skouposst. Die Knauserei. V. = D. = něm. Liegenschaft, lepe: statke nemovitý. Ma d-sti v horách, lepe: má statky v horách. Kapital na d-sti dlužníkové pojistěný, lepe: na domě, na statku, pozemku dlužníkové pojistěný. Držebnosť jest slovo abstraktní asi jako: vlastničtví. Sb. Nápad d-sti na někoho. Zápis, rušení d-sti; spor, pře o d, změna v d-sti; poměr d-sti n. v d-sti. J. tr.

**Držebný, držemný** = tuhý, pohromadě se držící, haltbar, fest, záhe. D. kli, vosk, V., paméť. Jel. Trh se k držemně vyskosti ne hned sejde. Vš. A to každému jest pevnou a drženno kupujíciumu neho přijinajíciumu. Vš. = čeho. Paméť věcí zemských držení. Jel. = D. = skoupý. V. = D. nápad, právo (k držebnosti. Vz Držebnosť). J. tr.

**Držee, že, m.** = držák, der Halter; rukověř, Stiel. (Zlob.).

**Držel, e, m., nášlik, nákrěník.** Us. Halskette.

**Drželivosť, i, f., držebnosť.** D. slibů. Zlob. = D., skouposst, skrbosť, neužilosť. Jg. Kargheit.

**Drželivý** = držebný, fest haltend. = čeho: slibů. Zlob. = D. = skoupý, karg. Jg.

**Držemnosť, držemný, vz Držeb.**

**Držemota, y, m., neužilý, skoupý.** D. Filz.

**Držená, Drženou** staří říkávali: nekvap.

Mus. Delati d-nou = v práci se nepřenáhati. Jg. Cf. Sluši drženým delati. Prov., Jg.

**Držení, i, n., das Halten.** Rady d. (řazení). V. Po bedlivém rady držání na tom se sněsli.

V. = D. držadlo, držák, nášlik (který vůz s vrechu běžící drží). Die Halt-, Deichselkette.

Jg. D. přivázati; d. se utrhló. D. u chomoutí. Jg. = D. = jmění, Besitz. Jest do času v d. statků. Sych. D. vydřené (verjahrter Besitz).

D. To se zahřívá obyvatel a držení starodávním. Vs. D. rybníků (hleděcí), Teichfischeři. D. D. věcí právní, u pravní, hezelstně, obnyslně, právě, nepravě. S. N. Kdo je v d. toho statku? Ros. D. vlastního jméní.

Vjiti v d. nějaké věcí. V. Oni ji v d. byli. Hlaj. Panství k jmění a d. daroval. Cne. Někoho v d. uvěsti. Troj., Rd. Z d. kruntů poradem práva vyveden byti. Pr. m. D. důvěrně (statku, o něj odpor za děto konec při).

V. Porádně d. statku. Vz Statek, Držitel. Er. D. neporádně jest ničimž. Pr. Neporádně drží, kdož se v d. věci nějaké nezjevně, tajné, ukryté a nesvobodně vkládá a druhý, že věcí tě líhezně a porádně nabył, prokázal. Obranník listem jsa v d. tohů statku, jeho neplundřen.

Pr. Každý v d. a užívání svého statku zahován bude. Pr. Zápis, způsobnosť k d.; ujěti, vzetí něčeho v d.; právo k d., v třznosť v d.; spor o d.; změna v d.; o d. nějaké věcí se ulehčeti. J. tr. D. a vládnući, vz Čb. str. 266.

**Držený, Drzeným** delati. = an sich halten, sich zurückhalten. Melant. Vz Držeti, Držena.

**Držeti (zastr. držati), 3, pl. -ží (ne: -ej), drž, drže (ie), el, (zastr. držal), žen (zastr. držán a držín), cíni (zastr. držáni), drživati.** Držán se posud někdy slýchá. V něm se (a v slyšan') á nepřehlasílo (vz A, jeho přehlasování v e). Na Slov. užíváni nepřehlasováneho inftvu: držaf. (D. D. = halten; aufhalten; chovati, krmiti, pěstovati, unterhalten, warten, pflegen; cíni, delati, strojiti, slaviti, zaraziti, v skutek uvěsti, veranstalten, feiern, halten; zachovatí, beobachten; nutiti, wozu anhalten; chovati, ansehaffen, halten; trpěti, dulden; vládnoti čin, miti něco ve správě, vlastničtvi, hesitzen, inne haben, handhaben, verwalten; ceniti, vážiti, smýšleti, schätzen, worauf halten; souditi, mniti dafür halten; tvrati, halten, dauern; obsahovati, fassen; trpěti, leiden; směrovati, čeliti, daran spießen; vz d. se. Jg. = abs. Drží to pevně, nedrží to. Hřebík, klib, barva drží. Jg. Drží to jako čtyři v cesty. Us. Drží to jako lutriauská výra. = eo, koho: svíci, někoho krátee. Us. Držte zlodčje! Us. D. sněm, sjezdu, radu, soud, řeć. Vz Dále. V. To drži barvu. Us. Kdo zima, tam drž plášť. Drz to, eo más, eos uchvátil. Prov., Jg. Svět mysl jeho d. bude nepustí. Tof drži (myslí, soudí) i sv. Tomáš z Aquiné. St. Lepsí: drž to, nežli chyt to. Něči místo v dradě d. Bart. I. 7. Máme-li viuer držeti o zlých bolatěch. Ché. 635. Kdo véno země náležité drží. Zer. Záp. I. 51. Meč koncem zhuoru d. Tov. 42. Drž pane Bože káry, aft se vždy uzvraiti. Prov. Nedal se d. (= nechtěl děle zůstati). Já žádného (nikoho) nedržím (nemutím, aby zůstal). Jg. To drží dlouho ohře drží. Jel. Drž uzitečně, zavrini škodlivé. Jel. Drž hubu, tlamu! D. D. dlouho vodu (dlouho nemočiti). Jg. D.

Dubka — Duh.

321

Ďubka, důpka, y, f., dírka, jamka. Sych. — Skryš, das Schlupfloch. D. — Dubkovany, grubig. Rostl.

Dublon, u, m., vz Doublon.

Dubnák, a, m., doupnák, divoký holub (veliký). D. Waldtaube. — Dubník, zvíře, které se v dubně narodilo. Na Mor. Mřk.

Dubnice, e, f., druh okrouhlých bramborů. Na Slov. 2. Borkový mlýn. Knoppermühle.

Dubník, u, m., mlýn, kde se tlčě dub (Gerberlohe). Ms. 1567. Gerber-, Lohmühle. — D., Eichenwald. Rk.

Dubnový čas. Příjeň lidská, dubnové počasi. Kom. April.

Dubolistý. Rostl. List k dubověmn listu podobu mající.

Duboliť, v Krkonoš. = po tichu vypravovati, leise erzählen. Kh.

Dubovec, ve, m., dubový kyj. Na tvrdosijněho dubovec. Prov. Eichenknüttel.

Dubovina, y, f., dubina, doubrava. Eichenwald.

Duboviště, č, n., místo, kde duby rostou. Th. —

Dubovitý, k dubu podobný, Rostl., eichenartig.

Dubovka, y, f., kotře, Eichenschwamm. D. — D., dubinka, Gallapfel. Reš. — D., hůl dubová. D.

Dubovosť, i, f., hlouposť. Stockdummheit. D. —

Dubovství, n., hůupství, Tölpelei. D.

Dubový. Eichen-. D. strom (dub), les (dubina, vz Dub), měli, žalud, uhel, kulička n. kulka (na Slov. hálka; duběnka), dřevo, kůra, kyj (dubovec), houba, mech, slova (hrozná), hlas (tlustý, drsnatý), člověk (hloupý), Jg., kmen, stůl, stolice. Sp. Jest dubového sluje (== olovských uši, kdo neslyší jemně). Jg. Věnec z dubového listie. Rkk. Na hrubou otázku odpověď dubová. Upomněti koho dubovými slovy. L. — Jg.

Důbrava, y, f. = doubrava. Rkk. Eichenwald.

Důbravina, y, f. = doubravina, Eichenwald.

Dubrovnický, von Ragusa.

Dubrovník, a, m., mě. Ragusa v Dalmacii.

Důbrý = tučný, fett, gemästet. D. vůl. Us.

Ducatý = buclatý, tlustý. Lice d. Chě. 375.

Ducet, etu, m., z fr. = dvanáct. Jg. Ducent.

Důcit, u, m., Gefühl. Ulohu s důčitem zpivati. Sm.

Ducmatý = duřmatý, tlustý, dick, paustig. C. —

Ducnouti, enul a el, uti, mit dem Kopfanstossen (v mluvě dětské). — čím do čeho: hlavou. Rk.

Duče, ete, n., z děvče. Us. v Krkoněš. Vz Ě.

Dučeja, dučeje, e, f., stě, průduch, duti vod, vodopád, proud. Mz. 149. Strömung, Wasserschleusse.

Důčela, y, na Slov. = roura. Röhre. — D. = pišťala. Přeife. C.

Dučeti = dřepěti, hocken. Na Slov.

Dučka, y, f. D. = zvláštní druh skřeky při tělocviku. Tš.

Dud, a, dudek, dka, dudeček, čka, m., Jg., dedek, mutek, chocholoušek. Šp. Der Wiedehopf. Dud obecný, velký. Dudek dudá.

Šp. D. dudká. Orb. piet. Ty dudku! (= smrdíš jako dudek). Pk. Smrdí jako dudek. Smrdí dudkem. — D. = hlupc, Gimpel, Schöps. Einfaltspinsel. Mlč dudku borový. Stoji, dřepí jak dudek. Puch. Ne tu dudky loviti (zde neošidíš). — Dudky = penize polské à 7½ kr. Gl. Geld. Jeho žena má dudky. Zlob. = Dedek (dědek) = stolice u koláře, Schneidebank. Us. Jg.

Dudač, dudař, e, dudek, a, m., na vých. Mor. gajdosš (Brt.). Dudelsackpfeifer. Us.

Dudař, e, m. Dudelsackmacher. Vz Dudač.

Dudařský. Sackpfeifer.

Dudati, dudkati, dudávati = na dudy hráti, dudeln. — abs. Dudek dudá. Šp. = kde. Dudák v hospodě, po světě dudá. Us. — o čem. Ani nedudati o něčem (ani nemysliti). L. — nač: na dudy. Er. P. 8. — D. (o dětech) = ssáti, saugen. Us. Bolesl.

Dudek, vz Dud.

Dudík, u, m., na Slov. = jelito, Blutwurst. Plk.

Dukati = dudati.

Dudkovati = laškovati, tancovati, Possen treiben. — kde před kým. L. — D. = k službám být, aufwarten, zu Gebote stehen. — komu. U koho penize, tomu všichni dudkuji. — D. = blázniti se, durditi se, vernarren. L.

Dudkovitý, dudku podobný. D. ptáci. Krok.

Dudkový. D. chochol. Kom. Wiedehopf.

Dudky, pl., f., malědudy. Kleine Sackpfeife.

Dudlač, e, m., ein Dudler; 2. ein Brummer.

Dudlačka, y, f Eine Dudlerin; Brummerin.

Dudlati, dudeln. — vco: d. v nástroj. L. — D. = bublati, murren. Koll.

Dudlavě, bublavě, murrend. Jg.

Dudlavec, ve, m., ein Murrer.

Dudlavost, i, f., bublavosť, Brummerei. Jg.

Dudlavý. D. strom = hohl, dutý. Na Slov., Jg. — D. = bublavý, murrend. Bern.

Dudlík, u, m., uzlík, Bündel. Us.

Dudy, gt. dud, pl., f., nebo gt. dudův, pl., m., dudky, pl., f. D. z du (du-ji): Šf. Vz Mz. 28. Der Dudelsack, die Bock-, Sackpfeife. Jg. Také: kejdy. Na vých. Mor. gajdy. Brt. Sel tudy, měl dudy, ani nezapiskal. Prov., Jg. Jak dudy nadmeš, tak hraji. Vz stran přisloví: Tlachal. Č. Jak dudy oslaběl (= 1. nemocný, 2. když někdo najednou povolným učiněn). Vz Nemoc. Č. Dudy leži, když jich nenadmon. Dudy v měchů (v pytel i. e. dátí) = umlknouti. Hráv dudy u Pobudy, já jsem je slyšela atd. Píšen. Částky dud jsou: piskor, temlov, huk, gaidice (kejdice). Kollár. Dudy se skládají z koženého měchu a dřevěně roury mající podobu pišťaly. S. N.

Duel, u, m., fr. z lat. duellum, souboj, Zweikampf, Duell.

Duetto, a, n., čiduet, u, m., vlasky, dvojzpěv. L., Rk. Das Duett, Gesang von zwei Stimmen.

Duh, u, m., moc, sila, das Gedeihen. Rostliny potravy k svému duhu potřebi mají. Jg. K duhu jítí, sloužiti, prospívati (= živiti, siliti, svědčiti, náhren, zusagen, gedeihen). Jde mu k duhu. Neprislo mi k duhu. Nechce mu to k duhu jítí. Us. Nejde mu to k duhu. Vz Mrzeti. Lb. Staří po obědě řikali: Dej Bůh, aby šlo k duhu. Kmp. Přeji, by šlo k duhu. Sm.

Kottáv: Česko-něm. slovník.

21

326

Duma — Dup.

Duma, y, f., úvaha, rozmysl, pol. a rus., das Nachdenken, Erwägen etc. — D. = domysl, domňení, Einbildung, Meinung, Dünkel. Odložiti svou dumu o něčem. Jg. — D. = smutné zpívání, Klageton. Ptačkův dumy slychám. Č. Vz Mz. 28. — Duma či dumka jest hrdinska elegie maloruska, opévnjící skutky bohatýřů kozáček, hlavné proslavvených atamanů Chmelníčko, Ničaje, Morozenka a jiných mužů hrdinstvím proslulých. Zpívají je na Rusi nejvíce starej kobzaři a banduristé při zvučních kobzy a bandury, nástrojů mnohostrunné kytaře podobných. KB. 179. Heldentrauerlied, heroischer Klaggesang. Jg.

Dumati = tajemně mysliti, denken. — co na koho: néco zlého, na Slov. = kouti. — co o kom. Néco zlého o někom d. = mysliti. Na Slov. — nad čím. (zamysliti se, uachsinnen). L. — čím: smutným veršem d. (zpívati).

Dumavost, i, f., pol., melancholie, zamyšlenosť, náklonosť k dumáni, ale nevyráži cele melancholii. Jg. Za to máme: zádumčivosť, těžkomyslnosť. Mus. Vz tato slova. Nachsinnende Melancholie.

Dumavý, nachdenkend, nachsinnend; melancholisch. Rk.

Dumběr, důmbír, u, m., na Slov. = zázvor, Ingber. — Dumbir, vysoká hora na Slov. na rozhraní liptovské a zvolenšké stolice. Fr. —

Důmění, lépe: domnění. Jg.

Důmínka, y, f. D. se často chybně užívá m. domněnka. Důmínka n. domínka od domíniti se = zminiti se, tedy = zmínka, Erwähnung, domíněnka pak od domnívati se, tedy = Vermuthung. Ml., Jg., Os., Bs. Ostatně vz. Domínka.

Dumka, vz Duma. Elegie.

Dumlik, i, n., lépe: domnění, domnívat.

Dumlik, u, m. = tuřín, řepa, řípa, Tellerrübe, Torsche; die weisse Rübe, Kohlrübe. D. = D. = sítko. Ras. — D. = taroh druhu z převařené syrovátky.

Důmnělý, lépe: domnělý.

Důmění, i, n., lépe: domnění, Jg. Vz toto. Lehké d., těžký dákaz. Sk.

Důmněnlivosť, i, f. D. Verdächtlichkeit.

Důmněnlivý = domnění majíček, argwölnisch, D.; zdánlivý, vermutlich, vermeint. Sedl.

Dumploch, u, m., míra horní 4 loket pražských dlouhá. Pam. Kut., V., z něm. Dumplachter; 2. močidlo, louže, cf. něm. Důmpfel. Mz. 149. Sumpf, Přütze. Ros.

Důmysl, u, (domysl), důmyslek, slku, m. D. = domyšlení se, i čeho se kdo domysli, domnění, das Muthmassen, Muthmassung. Jg. O tajné věci a nejisté lidé po důmyslích mluvi. Jel. Již vidíš, ze můj d. pravý jest. Aesop. — Z domyslu, a priori. Nauký bývají čerpány z dvojiho pramene, buď z přezvědu (a posteriori) anebo z domyslu. Marek. Dákaz z domyslu; poznání, podobnosť z domyslu. Nz. Poznání domyslné n. domyslitemné. Nz. Néco z domyslu souditi. Ml. — D. = domnění, Meinung. Lidšti důmyslové jsou nebezpeční. Kom. Rozliční jsou o tom důmyslové. Br. — D. = obmysl, rada,

der Anschlag. Muž udatný a domyslův plný. Troj. Jest dobrého domyslu a rozumu. Sal. Muž důmyslů plný. Kom. — D. = myšlenka, nálezek myslí, der Einfall. Lidé rozličných umění a důmyslových. Tkad. — D. = mocnosť duše domyšleti se. Denkkraft, Einsicht, Tiefsinn. D. Všecken d. na toestači. Ml. D. lidský; muž velikého d-slu; d-slu jeho nie neujde. Nt. — D. se liši od ctipu. Tento znamená snadné pochopeni, jest rychlý jako blesk; onen znamená hluboké pronikání a zavírá v sobě delší promyšlení, zpytování. D. hluboký, pronikavý, nalézavý, hloubavý, bystrý. D. Domysl znači jednotný děj domyšlení a liši se od důmyslu, jenž znamená stálou vlastnosť, moci které se vždy příslušné vči domyšlíme. Ml., Mk.

Důmyslně, domysl., z domyslu. Pal. Vz Důmysluý.

Důmyslník, u, m., důmyshlný člověk. Mus.

Důmyslnosť, domyslnosť (zastr.), i, f., smyslnosť, důvtipnosť, hvstrosť. První jeho d. v tom se pronesla. V. Witz, Erfindsamkeit, Scharfsinn.

Důmyslný. — D. = na pouhém domyslu neb domění založený, muthmasslich. Jak jiná všechna umění, tak obzvláště i toto hvězdářstvi jest důmyslné a nejisté. Smrž. — D. = smyslný, Kom., vnímavý, rozmyslný, vynalezavý, důvtipný, scharfsinnig, sinnreich, einsichtsvoll, schlau, witzig, erfindsam, gelehrig, anschlажig, geistreich. Jg. D. člověk, hlava (důvtipní). D. a vtipný. Aesop.

Dun, vz Duny.

Duňa, é, f., dunka = dyně, Kürbiss. Jest tlustý jako duňa. Na vých. Mor.

Duna, y, f., Brett, Done. V horn. Vys.

Dunaj, e, m., Donau, Navózlos. Árvonjcs, Danubius. V již. Cechách fem., nejspiše dle něm. a skloňuje se tam de „Dan.“ Kts. D. se svítá. D. svítá, nebude prseti (jihozápadní strana je jasná). Jg., Mkl. Do Dunaje vodu vlévati (Sr. Do lesa dřívi nositi). Z jámy do Dunaje vodu liti. (= marnou práci konati). Jg. Foukej větricku z Dunaje. Pís. Za malým Dunajkem, tam se husy pasů. Na Mor. Mkl. V malorus: tychyj Dunaj. Mkl. (Z národních písní moravských a maloruských nade vši pochybnosť vysvítá, že dunaj znamená vodu vůhbec. Brt.). — Vz o něm víc v S. N. — Dunajský.

Dunák, a, m., der Greiner.

Dunati, hlasitě se šklebiti, greinen. — oč, proč: o chléb, pro hračku. Us. Na Mor.

Dunavý, dunajici. Vz Dunati. Greinend.

Dunčať, duňať = šuměti, dušeti. Na slov.

Dundati. Dítě dundá (cucá, saugt).

Dundel, e, m., chomáč, svazek, uzel. D. hrušek na stromě. Mark. D. vlasů. Büschel. Us.

Duněti, 3. os. pl. -ní, čl, čěn, hlučeti, hučeti, zvučeti, schallen, dröhnen, dumpštěnen. — Dupati, až zem duněla. Jg. Vz Dunčať.

Dunu, vz Douti.

Dunůti, zastr. = dechnouti. Jir.

Duny, ů, pl., m. Duny tahati = dunati (plakati, greinen). Chmela.

Duodec, e, m., z lat. dvanácterka (kníha). Duodez.

Dup, u, m., dupnutí, einmaliges Gestampfe.

Důtky — Důvoditi.

331

Byl bit důtkami (dutkami). Us. Handgeissel,
Karabatsche.

**Dutlati** = *dusiti*, *tajiti*, *vertuschen*, ver-
heimlichen. — eo. Us., Kom. — D. — dounti,
gliunmen. Pozdviženi knižat, které potu-
tedně dutlalo, zjevně se vyskyto. Peš.

Dutohlavka, y. v., lišejník, cenomyce,
Säulchenfechte. Rostl.

Důtok, u, m., dotečení, der Fluss. Bhm.

Dutoložník, u, m., lišejník, pyaleeta.
Rostl.

Dutoniták, u, m., clausena, rostl. Rostl.

Dutorohý, vz Ssavec.

Dutost, i, f. D. klenuťí; d. prsní. Jg. Srdee
má dvě dutosti. Berg. Höhlung. Höhle. Wöl-
bung.

Dutostopka, y, f., pelagia, slimyš. Krok.

Dutožábrý živočich (z třídy plžů). Krok.

Dutý, od du (du-ji), eo se dulo, nadulo,
dme, geblasen, hohl. D. nástroj (vnitř prázdný:
pišala, trouba, dudy atd.), žila, noha (ruka),
dílo (vypuklé), cihla, zvuk (jaký z dutého
místa se ozývá, temný), Jg., úhel, válec,
plocha, míra. Nz.

Duumvir, a, m., lat. — *Duamnrat*, u,
m., lat., panování (vláda) dvou (mužův); jeden
z nich duumvir.

Důvěra, y, f., dověra, dověrnos, důvěrnos, důvěrlirost, i, f., Vertrauen, Zutrauen, Glaube, Zuversicht. Naději a důvěrnos svou mítí. V. Jsem k tobě té důvěrnosti, že . . .
Haj. Důvěrnos mítí w zaslibení božská. Kom.
Kdo svou k ní důvěru bére. Gní. Osvěd-
čení, hodnosť důvěry: někomu svou důvěru
osvědčiti. Důvěry hodný. J. tr. Poslanec
přišel o důvěru, *lepe prý*: pozbyl důvěry, Sb.
Brt., ač slova přijítí ve smyslu pozbyti uži-
váno: Přijíti o statek, o rozum, V, o zrak,
Sych, o poctivosf. Res.

Důvěrce, e, m. = důvěrník. Ss.

Důvěrčivosť, i, f., Zutraulichkeit. Rk.

Důvěrčivý, důvěrečný, vertrauend. C.

Důvěrečnosť, i, f., důvěrnost. D. Zutraulichkeit.

Důvěrečný, doufanlivý, zutraulich. D.

Důvěrení, i, n. Pro d. toho, zur Beglaub-
bigung dessen. Pro lepší toho jistotu a d. Er.

Důvěřiti, vz Dověřiti.

Důvěrné, dovrěné, vertrauend. D. vás za
to žádám, aby . . Us. D. na výpovědi mě
přestává. Kom. Přátelsky a d. se nám otevřel.
Har. D. se modliti. L. S tím vás Bohu v jeho
ochranu d. poroučime. V. S. kazdoup překně,
s nemnohými d. Lb. Vz ještě: Důvěrný.

Důvěrnice, e, f., die Vertraute Na Slov.
Schiedsvrau. Bern.

Důvěrnický, důvěřilý. Sequester-, Depo-
sitar-.

Důvěrník, a, m. Osoba, ku které strany
důvěrnos mají a věc, o kterouž rozepře jest,
ji do času svěrují. Pr. měst. Sequester, Depo-
sitar. — To je můj d. Us. D. od soudn zřízený.
Rk. Vz Rb. str. 266. — D., Vertrauter, Ver-
trauensmann.

Důvěrnost, i, f., dověrnos. Zutraulichkeit,
Vertrauen. Jg. D. na někoho klásti. D.
Na důvěrnosti její přestala. Jg. D. k sobě
samému. D. — Vz Důvěra.

Důvěrný, dověrný = *víru*, *dávěru* k ně-
komu mající, vertrauend, vertrauenvoll. Jg.

Adc.: důvěrné, dovrěné. Důvěrně někomu
neco říci. D.; d. s někým tovaryšiti, obvo-
vati. V.; d. někoho uživati. V.: d. k někomu
se mítí. D. D. nadéje. Krab. Jsem k vám té
d-né nadéje. V. O věci d-né (fidei commissa)
že žádný nemá lýtí o svědomí pohinčen. Půh.
D. přítel, prátelství. V. Vám knihu k důvěrné
ochraně poroním. V. — D. — věřící bez
presředěrní, glaubend. Budiz duse Bohu svému
dožvěrná. Br.

Důvěrovati, vz Dověřiti.

Duvočiti, il, ení, presličkou drhnutí,
schachteln. D.

Důvod (zastar. důvod), u, důvodek, dkut,
důvodeček, čku, m. — D. — z dovedení kam,
das Hinführen, die Leitung. — D. = dovedení
něčeho, vykonáni, die Ausführung. Tkad. —
D. = dovedení pravdy, i čím se dovodi,
důklad, prácod, důkaz, Bewers, Grund, Be-
weisgrund, Bewegungsgrund. Jg. Vz Důkaz.
D. močný, nepřemožený, Er., rozumný, Troj.,
dostatečný, Volk., patrný, Toms., k: patření
po něčem, znaměčný n. zrušovací (Nichtig-
keitsgrund), J. tr. d. pojmenování, určení,
hlavní, porážející (poraženci), pohnutný, donu-
covací, svolený, pušténý (zugestandener Be-
weisgrund), odporný, zlubný (argumentum
delectans), dokazovací, před uvací, vedlejsí
n. odv oznený, po pravde, neomlný n. před-
mětný, připuštěný, podmětný, po lidsku, Nz.,
neprimý, odporný (Gegengrund), přímý, rozu-
mový | Vernunftgrund, věčný (Realgrund),
Hs., d. rozumu (z rozumu vedený, rozumový),
Nz., zdánlivý, možnosti, obstojný, platný,
potvrzující, práva, vývratný, rozhódy, Sm,
právni (k brání, přijímání něčeho. Rk. V lo-
gice: empirický (zkušebný) a logický. Dovód
jest mylné a pochybné věři pravie nečiněn
doličení (zpravienie). Pr. Kut. Na důvody
pozor dávaji, jsou-li podstatní a platní a ne
povrchně toliko zblízení aneb dokonce falesní.
Smrž. To já mám za močný d. Br. Ten d.
státi nemůže (je slabý). Br. Můž toho rozumným
důvodem dověsti, nemá mlčeti. Troj. Močnými
důvody na hlavu někoho poraziti. Br. Důvody
koho přemoci. V. Z jistěho důvodu zavřiti.
V. To měli na d. starožitosti rodu svého.
V. Důvody něco stvrditi. Volk. Jaké máte
d-dy? D. Toho d. také v tom leži. Proch.
Vyslyševše všecky průvody a důvody a
obrany. Schön. D-dy něco opatřiti. J. tr. D.
odpadá, *lepe*: přestává, pomijí. J. tr. D-dy
(akk.) k něčemu vésti: Nauka o důvodech,
d-dy odrážeti, smítati, vyvraceti, vésti, klásti;
d-dy proti něčemu; d. pravidla počtařského;
podobnosť z d-dův; d-dy zvíklati, v po-
chybnosť přivěsti; odporné d-dy porážeti;
někoho svými d-dy na hlavu poraziti. Nz.
Důvody k skutku činiti, Beweise zu einer
Thatsache anführen. Bart. II. 2. — Důvod
a odvod (Beweis und Gegenbeweis oder
Replik bei Gerichten). Kom. D-dy položiti.
L. — D. školní — zkouška. L.

Důvodce, e, m. Anstifter, Anführer; Be-
weisführer. L.

Důvoditi, il, čen, čení: zdůvoditi, důvodivati
— závěrek (delati, zavirati, schliessen, Schluss
machen. — co z čeho: ze vzdálených před-
poředí. Přir. učitel. — čím. Písma a řeči
sbírajíc, jimi důvodic a na jiné epajic. Ctib.

Dvacátý — Dvéře.

333

Dvacátý. Jeden a dvacátý, dvacátý prvý, jedenmecitný. Dva a d., d. druhý, dvamecitný atd. Jg. Der zwanzigste. Us.

Dvacet, i, či dvacíti (gt., dat., lok., instr. dvaceti n. dvacíti; stran i v dvacíti vz Deset). D. — dva-deset, dvadset, dvacet (ds = e); sp. tedy: dvadeet. Mk. Vz Čislo. Sfran vazby vz Ptěl. Jeden z dvacíti. Dvacet a jeden, dvacet jeden, jeden a dvacet, jedenmecitna. Jg. Vz Čislo. Jeden a osmnáct a druhý bez dvou za dvacet. Prov., Jg.

Dvacetiletý (-letník, a, m. D.), zwanzig-
jährig.

Dvacetina, y, f. Zwanzigstel.

Dvacetistěn, u, m. Ikosaeder. Ck.

Dvacetkrát, zwanzigmal. V.

Dvacetník, u, m. Ein Zwanziger.

Dvaciás, e, m. = dvacetník (v obec. mluvě).

Dvacítidenní, zwanzigtägig. D.

Dvacítina, y, f., das Zwanzigstel. D.

Dvacetistěn, dvacetistěn, u, m. Sedl. Ikosaeder.

Dvacítka, y, f., číslo dvaceti. Die Zwanzig-
20 Stücke. D. Již má dvacitku = 20 let. Us.
— D. na Slov. a Mor. = dvacetník.

Dvakrát, zweimal, doppelt. D. tak dlouho. Us. Není d. dobrý. Us. Chlěb d. pečený (suchár). Ove d. stará, vyrovnaná. (Sechschauhtler). D. Dvakrát měr a jednou řež. D. dá, kdo brzo dá. Jg. D. tolik; d. dvě. Us.

Dvakrátnásobný, zweifach.

Dvakrátný, zweimalig, doppelt. Jg.

Dvakrátzubatý list, když zub jeho opět
má zoubky. Rostl.

Dvamecitma, zwei und zwanzig, vz Jedem-
mečitna.

Dvanáct, i, zwölf, Dutzend. Vz Pět. D. let mítí, v dvacíti letech býtí. V. Proto 12 pánův v radě sedi, aby, čehož nevidí jeden, to jiný připomenul. V. Bere pět za dvánact. Prov. na Slov (= šídi). Jg. D. zabil, d. porazil (i. e. much = hubař). Mt. S.

Dvanáctek, tku, m., 12 kusů, 12 Stück. D.

Dvanácterece, rce, m., plocha dvanácti-
stranná. Jg.

Dvanácterní počet. Br. Zwölferlei.

Dvanáctero, a, n. = dvánacte jednoho
druhu, zwölferlei. D. knížat zplodi Izmael.
Br. D. pokolení israelské. Mat. D. složení
(ve mělyně). Us. — Jg. Vz Čtvero; Druhové
cislovky.

Dvanácterý, zwölferlei; zwölfach. D.

Dvanácti-bok, u m., zwölfseitiges Prisma, Krok; -denní, zwölftägig, D.; -hlásek, ska, m., pták. Sprachmeister. Us.; -hranník, u m., Zwölffek. D.; -letý, zwölfjährig, V.; -mésičný, zwölfmonatlich; -na, y, f., ein Zwölftel, Us.; -nohý, zwölffüssig. Us.

Dvanáctistěn, u, m. Dodekaeder. D. ko-
sočtverečný, Rhombendodekaeder. Krok.

Dvanáctka, y, f. Die Zwölf; ein Zwölftel. D. — Dvanáctka snopů obili na sobě v poli složených (malý mandel). Mřk.

Dvanáctkrát, dvanáctekrát, zwölfmal.

Dvanáctnásobní, -bný, dvanácterý, zwölf-
fach. D.

Dvanáctník, a, m. Cf. Desátník. Cyr. Dodekarch.

Dvanáctěj, dvanáct, a, o; der zwölfte.

Dvanda = dvě. Vz Čtrnda.

Dvé, vz Dva.

Dvé, čho, n., směseno z: dvoje; má v nom.
a akk. moc jména podstatného; ostatní dle
vzorce „Nový“ tvořené pády jsou vazbon
přidavné. Zwei, ein Paar. Dvé dvéřátek naro-
dilo se. Z dvěho učinil jedno. Us. Na dvě =
na dá díly (néco rozdělití). Jg. Zaloba ta
má na dvě zapsána býtí. Vs. Illava na dvě
rozčepená. Rrk. Poleno na dvě roztíti. Us.
Ve dvě (tv obec. mluvě: ve dvi), po dvém,
dvé a dvě. V tom dvém hlavním hříchu
zdržují se všecky jiné nepravosti.Kom. O dvém
zlém báseň složil. Aesop. Dvé, suda, pár:
dvě ( — pár) rukaviček. Po dvém, po dvou,
dvé a dvě, (v páru, po páru). Sp. Tu uzří
ukrutných dvě zvířat. Výb. II. 64. Vz
Čislovka, Druhový.

Dvé-barvinka, y, f., dichroma; -bublinec, nece, m., diphysa; -chlopneč, ence, m., anthoceros; -křídлина, y, f., dipteryx; -listec, stce, m., bifolium; -listenka, y, f., diplyldea, rostlíně. Rostl.

Dvé-násobný = dvojnásobný.

Dvénohý = dvomohý.

Dvé-ocaska, y, f., diuris; -pilka, y, f., biserrula, rostlíně. Rostlíně.

Dvéře, pl., f., gt. dveří. dat. dveřím n. dveřím, akk. dvěře. lok. dveřích, instr. dveřmi (dle D. také: dveřemi). Na východní Moravě: nom. dveří, gt. -ří, dat. -fom, akk. -ří, lok. -řoch, instr. -rama. Brt. Strěces. dřívi, gt. dřívi. Dvéře, gt. dvěře; dvěřky, pl., f.; dvěřka n. dvýrka, V., dvěřka dvířka, ek, pl., n.; dveří, n. — Dvéře, dvýřb, skr. dvára, lit. durýs, goth. dauræ, fec. diva, stru. turá, Thür, lat. fortes. Sehl. Vz Fk. 106, 369. — D. = otror, dira k rycházení, die Thüre, der Eingang. D. od ulice, k ulici, na ulici, do ulice, Plk. domovní, kostelní. Jg.; d. v zadku domu, zadní, nepravě. V. Dv. zazditi, Hjij.; d. u dna sudu, k půdě, na půdu. Sp. Ukazuješ mi okno a já dvěře vidím. Prov., Jg., C. (= klames). Za dveřmi, ve dverích přede dveřmi, u dveří = blízko. V. Rádi ho vidí i za dveřmi (když jde pryč). Jg. Válka je přede dveřmi (blízko). Bib. U dveří státi. Dveřmi ven. Vraziti do dveří. D. — D. = d. z desky, erata. Die Thüre, die Thürflügel. D. mají práh (spodní, podvalinu), podboj (svrechní práh, nadpráží, pouch) a po obou stranách dvěreje. S pravé strany dveří jsou stěžeje (čepy, běhouny), na nichž visí dveřeň (dveřní kridlo), s levé strany zámeč n. závora (závlaka). Pt. 95. D. dubové. sosnové, jedlové, Jg., skladité. St. skl., skryté. Br., slepě, pa- dačí, Nz., dvojité, dvojduché, zapadací (padák, padá), poklop, sklop, sklopec, záklop). Sp. Obložka n. obložen, kování, pazba, práh (něm. Futter), ostění (Futter von Stein) dveří; závésa (Band), římsa, klika, klepátko u dveří. Nz. Obkladek u dveří (dvereje). Sp. Při otevřených dveřích něco dělati. J. tr. Strážce dveří — vrátný. J. tr. D. vrzají. Pt. Budeš poslouchaf? Odpověd: Ano, za dveřmi. Us. Na dverích u býtův doktorů med. bývá psáno: „Při zavřených dveřích napiš každý své přání na tuto tabulku“. Tato vrase není dostí jasna, lépe: Jsou-li dvěře zaměčeny atd. Dvířka u kamen, u kočáru, Jg., do kamen, kamnová z litiny, kovaná, ke

338

Dvoupaznehtní — Dýchavice.

Dvoupaznehtní, -paznehtý, D. ssavci.
Krok. Zweihiufig.

Dvoupídní, zwei Spannen lang; -přeži, n.
Zweigespann, Mus.; -radně, in zwei Reihen.

Dvou-rady, -radý, -řádkový, -radový,
dvojířadý, zweireihig. D. zuby. Jel; dvoji-
řadý klas, V., ječnen, lodyhy (L.), listí. L.

Dvouramenný. Páka d. Sedl. Zweiamig.

Dvou-ročák, a, m. = dvouleták; -ročí,
n. (= dvouletí), -roční, zweijährig. D. dítě,
zvíře, úrok, plat, seznám.

Dvou-rohatý, -rohý, dvěrohý (V., dvou-
rožný, zweihörnig, -spitzig, -krämpig. Jg.
Dvourohé vidle, Us., češíce, infule, D., oštíp.
Zlob. —

Dvou-roký, zweijährig; -ruký, zweihän-
dig, Krok.; -sáhový, zweiklafterig; -sečný,
zweischmeidig (sekera d. Meč d. Koll.).

Dvou-setní, -stý, der zweihundertste;
-sloupi, n., Säulenverdoppelung; -slovný,
zweiwörtlich; -spřěž, i, f., Doppelgespann;
-spřěžný, doppelspännig (vůz).

Dvou-stopł, zweischuhig; -stranný,
zweiseitig. D.; -stroj, e, m., ein Werk mit
2 Rädern, (Sedl.); -stý, der zweihundertste;
-čělný, zweileibig; -tisící, der zweitausend-
ste; -tvárný, der zweierlei (Gesicht, Gestalt
hat, Rohn.; -tvarý, zweigestaltig, Krok.;
týhodný (-těhodný, zweiwöchentlich).

Dvou-údní, zweigliederig; -uchý, zwei-
ührig; -ušák, u, m., zweihöriger Topf, ein
Schaff mit 2 Henkeln. D. (midoba); -věderní,
zweimeimerig; -věký, zweihundertjährig;
-versí, Distichon; -veslný (-veslový), zwei-
runderig; -zlatník, u, m., ein Zweigundstück;
-zlatovka, v, f. = dvouzlatník; -značnosť,
i, f., Doppelsinnigkeit, L.; -značný (d. slovo)
doppelsinnig, deutig; -zub, u, m., Doppel-
zahn; -zubný (-zubý, dvojzubý), zweizähnig.
Dvojzubé vidle. Ovce dvonzubá. D.

Dvou-zejdlikovy, zweiseidelig, Ja.; -že-
natosť, i, f., Zweiweiherei, D.; -ženatý
(-žený; dvoj. ), der 2 Weiher hat u. der
zweimal verchelicht war. Jg.

Dvů = dvon, zastr.

Dvůdcať, zastr. = dvacet. St.

Dvůj, vz Dvoji.

Dvůjče, vz Dvojče.

Dvůr (zastar. dvor), u či a (gt. dvora
hlavně po predložkách: do dvora, dvorec,
ree, dvorek, rku, dvorček, dvorčěk, čku,
m. Dvorš, lit. dvaras, skr. dhvara, fee. Vgo-
v 9agáž, lit. auta, Schl., foras (venku). Fk.
369. Zádyvori, přededvoři. Sp. D. = místo
při domě n. příhrytě, zahrazené i nezahra-
žené = preďdomi, nádvoři, podvoři, der Hof.
V. Vůz stoji na dvoře. Pustiti krávy atd.
na dvůr. Us. Běhati po dvoře. Je tu zima
jako na dvoře. Rk. Lepsí bažant na míse,
než když letá po dvoře. Vyšel na dvůr. Us.
— D. = stavení s polí. Wirthschaftshof.
Meierhof, Meierei. Jg. D. při městě. V. D.
veský, sedlský, kmetci, poplužní, V., panský,
Sosovní, vlad, či. Gl. 45. Vyžehajú vám dvory.
Rkk. Držitel dvoru. V čízím dvoře pkučnější
jehůta. Vz Kráva, Chili. C. Běda tomu dvoru,
kde teče (kráva) rozkazuje volu. C. V svém
domě, tu kdež sedie a s ženou svů, a s če-
ledi dvorem jest. Vs. — D. panský. V Li-
bici dvorem seděl. Dal. — D. = místce při-

tomnosti panujiciho, Hof, Hofhaltung, Hof-
lager. Král tam dvorem sídli. Správee
dvoru královského. V. — D. = sjezd krále
na rozličná místa, kde soudil, správu vedl
atd. Král měl dvůr v N., byl dvorem, stanul
dvorem. D. S ním v městě dvorem byl. V. Král
jest tu dvorem. Kom. D. někam položiti. V.
Stížnosť ke dvoru. Při dvoře sloužiti. Vrat.
Ze v rok každý volal jest dvůr. St. skl. Tam
dvorem svým býval. Har. — D. = panujici
rladuj, král s rodinou neb s kabinetem, der
Hof, der Regent mit seiner Familie, mit seinen
Ministern usw. Jg. D. na léto z Vidně sté-
huje se do Laxenburku. D. římský. — D.
= pán s čěledi, výšší dvořané, Hofstaat, Hof,
Hofbediente, Höflinge, Hofgesinde. Jg. Držel
veliký d. D. veliký chová. Když se pán
směje, i dvůr veselý. Jg. Jest u dvora rád
viděn. Nt. = Kat. 2551. D. = žití, služba
dvorská, způsob šívobodyt drorského, Hoflehen,
Hofmanier. Ctnosť a pokora nemá místa
u dvora. Blaho tomu při dvoře, komu pluh
doma ore. Jg. Dlouho při dvoře, dlouho
v pekle. Č. Raději chci što mil jiť, než bez-
dek u dvora byti. Lb., Č. Dobrát polivka při
dvoře, ale vysoko skákatí. Lb., (’ Sírok
vrata ke dvoru, ale úzká na zad. Jg. Komu
propustěni ode dvora daji, na toho vny
kváci. Vz Něstěstí. Lb. Lépe dobroje jistí
v komoře, než hlad tříti (mříti) při dvoře.
Pk. Vz Rb. pol. 266. — Srým dvorem žití
(na svýj způsob). Jg. — Drůr kráduř, König-
hof, zánek u Berouna. — Drůr Králové, gt.
Dvora Králové (Králové se neměni, je to gt.
substantiva Králova, tedy = Dvůr královny,
královnin. Vz Hradec Králové), Königinhof,
mé. v Králověhradecko. — Dvůr nad Labem,
drīve: Chvojno.

-dý. Přípona adj.. šědy. Cf. tvrdý. Mkl.
B. 206.

Dycky = vždycky.

Dych, u, m., dech, Athemzug. Jedním
d-em praeval. Baiz.

Dychaci, Athem-

Dychadlo, a, n., nástroj k dýchání, Ath-
mungswerkzeug. D.: chřtán (príklop, svazy
hlasové, štěrbiná hlasová či hlasivka či průdus-
nice, plice). Vz Hlasový. S. a Ž.

Dychánek, dýchánek, nku, dycháneček,
čku, m. D. ovei = spojení jich hlavami k sobě
(když v letě parny atd.). D. ryno (v zimě se
slezajících). Us. — D. = ein Gesellschafts-
kreis, spolek, pospolu v kole sezeni. Seděti
v d-ku. Us. Maji d. — snuji něco. Ros. Maj.
Jeden d. dýchaji (stejné smýšleji. Vz sfran
příslavi: Stejnosť). C. — D. = místo, kde
koropívte pohromadě sedíce se zahřívají. Sp.

Dýchání, n., das Athmen. Ústroje k d.:
1. vzduchovody: chřtán, průdušnice n. tru-
bice a průdušky n. trubičky; 2. plice. S. N.
D. volné, těžké (soptění), fučivé n. siplivé,
fkavé, stenavé, hekavé, vzlýkavé, škytavé.
Sp. Vz vie v S. N.

Dýchati, vz Dechnouti.

Dýchavec, vce, m., der Keucher. Aqu.

Dýchavice, e, f., asthma, Engbrüstigkeit,
das Keuchen. Těžkosf oddechům, záduch, za-
dušina, das Keuchen; 2. trubice k dýchání,
chřtán, die Luftröhre. Zánčet d-ee. V.

340

Dýmati — Dýši.

muže-li kovati, pomáhá dýmati. Vz stran
prisloví: Posítání. C. Kdo nemůže kovati,
af pomůže d. Vz Slá. Lb. Budeš-li dýmati,
rozpálíť se ohěn. Ben. Něbylo potřeba d.
V. — kam (do čeho, v co čím). D. mě-
chem do ohné. Jel. Někomu do usí (= šep-
tati). V. D. komu v usí (= šepti). V. —
(čemu) čím. Jich rozkoši a pýše nedýmala
Musa žádným kadíldem. Hlas. Slunce spu-
tuje hory a pouhou horkosti dýma od sebe.
Stele. — kam (nač). Neměj toho obyčje
d. na to, což té nepálí. Kom. Sobé na rucu
dýmal. na polévku dýmal. Jg. Já stvořil
jsem kováře, dýmajícího při ohni na uhlí.
Br. — čím jak (bez). Dábelským větrem
bez přestání dýmali. Bart. 37.

Dymavec, vee, m. Arsenikkies. Jg.

Dymavosť, i, f., dýmavosf. pára, vzduch. V.

Dymavý, dýmavý — dýmající, rauchig,
dampfend, dumstig. D. světnice. Zalansk.

Dýmě, gt. dymene, n., dle „Rámě." Dýmě
jediné nepřibírá v nom. ku kmenu o, ne:
dymeno, ale: bříšem — břemeno, simě — se-
mieno atd. Mk. Vz -en. Der Schambug, die
Dünnen, Weichen, Leisten. Jg.

Dýměj a dyměje, e, f., otok na žlazách,
v trislech, na slabinách, výr, dyménice, lat.
bubo, něm. Pancke, Venusbeule. V., Lk., Jg.

Dymějový, od dýněje, k dýměji, Paucken-
D. bylina, výrova, hvězdová bylina, hvězduňk,
Sternkraut. D.

Dyměnice, e, f., vz Dýměj.

Dýmiti, dymiti, il, ení = dým vypouštěti,
kouřiti, rauchen. Kanna, pec, komin, dřevo
dými. L. — co = koptiti, rauchen. Kanna
dými stěny. L. — se = kouřiti se. L.,
Aleh., Sm. V senei se dymuje (ve světci
se kouří). Us. v jihozáp. Cech. C.

Dýmka, y, f., Tabakpfeife. D. hliněná,
stříbrem kovaná, dřevěná atd. Us. D. s trou-
beli č. troubelem a mokváčem. S. N. Na
Slov.: pipka, na Mor.: trěstka, trýska, v obce
mluvě také: fajfka z něm. Pfeife. D-ku si
koupiti, naepati (tabákem), sirkou zapáliti,
do úst vzítí, vyklepati, nakouřiti, vyčistiti
atd. Vičko od dýmky.

Dýmkář, e, m. Pfeifenkelmeider. Rk.

Dymnatost, i, f. Rauchigkeit. Rk.

Dymnatý. Reš. D. zemč. üb. Rauchig.

Dymavosf., i, f., ukoptěnosf., Räuche-
rigkeit. Jg.

Dymavý = ukoptěný, räucherig, be-
russt. Reš.

Dymně, zastr. — dýmě, dýměj. Leg., Ras.

Dymnice, e, f., dymni komora, v upře se
maso dýmem udí, Rauchkammer; 2. místo, kde
se vino podkuřuje, Jg.; 3. trouby na kouř:
kolenov č, kovářské (Feueresse), rovné. Kh.

Dymník, u, m. = černá jižba, dymnice,
Rauchstube; žlá kuchyně (chospoda), eine
schlechte Garküche. L.; krbará dira, Rauch-
loch, Windloch, Luftloch, D., Reš.; komin,
Kamin, Schlott, Rauchfang, D., V., Br.; d.
ú přeí, das Zugloch. Jg. Chlčb se upálí,
když dymník se brzo zacpe. Us. D. = dira
do sklepa n. re střeše pro vitr neb světlos
udělaná. Luftloch, Lichtfang. Ja. Nějakým
dymníkem vlezl a potom na pavlači ze vesel
do páne pokojů. Břez. Do sklepa dymníkem

světlo vchází. Vrat. — D. = výheň, Feuer-
esse. Na Mor. MM.

Dymniti, il, čn, čni = koptiti, kouřiti,
räuchern, rauchen. Jg.

Dymnivka, y, f., corydalis, Erdrauch,
rostl. D. dutá (podražec okrouhlý), pevná,
prstnata. Rostl.

Dymnost, i, f., parnosf. Ros. Rauch, Dunst.

Dymný, dymní = z dýmu, Rauch-. D.
stin, sloup, jizba (dymnice). kämen. Jg. —
D. = koptici, rauchend. D. dřevo. L. — D.
trubka = dýmka. Světoz.

Dymokryt, u, m., nerost, Automolith. Jg.

Dymokury, pl., f. (gt. tedy: dymokur)
= veliké hromady nahnilého mechu a spu-
chrelé trávy, které se zapaluji. Mus. — 2. Ves-
nice u Kopídlna.

Dymovati, vz Dýmiti.

Dymovitý = plný dýmu. Ms. bib. Voll Dunst.

Dýmovný, co dělá dým, rauchend. V.

Dýmový, Rauch-. D. vůně, sloup, trouba
(dymník), barva. Jg.

Dýmy, pl., m. = dyměj, buho, die Panke. Jg.

Dýň, č, dýňě, č, dinč, č, dyňka, dinka, y,
dynice, e, f., na Mor. dyňa, turek, Kürbß.
D. zahradni. — D. = meloum, Melone. — D.
= hlíza, boule, Leisten, Beule. Ras.

Dýna, y, f., hromada písku na břehu
mořském. Slovo tepry Preslem uvedené.
O původu jeho vz Mz. 150. Die Düne.

Dňák, u, m., fleischiges Samengehäuse
in Früchten. Rk.

Dynamika, y, f., z řec, silověda. Rk.
Kraftlehe, Dynamik.

Dynamast, a, či dynasta, y, m., dle „Despota,“
z řec, panovník, vládce, Machthaber, Be-
herrscher.

Dyastie, e, f., z řec. vláda; panovnický
rod, Herrschaft; Herrscherfamilie. Rk.

Dynda, y, f., houpačka, eine Baumel;
zvon; nausnice. Vz Mz. 151.

Dyndati = houpati se, baumeln. — čim
na čem. Nohama dyndá na haluzi (svět čehná
nohama). L. — D. = tcteliti se. Us. Přibr.

Dýně, vz Dýň.

Dynehovati, bíliti, z něm. tünchen. V.

Dymina, y, f., zelí z dýně, Pfebenkraut.
Bern.

Dynisko, a, n., veliká dýně.

Dýnko, a, n. Vz Dno. 2. Prkénko, kterým
zednici zeď hladí, Reibholz; 3. prostředek
v čepici, der Boden. — Jg. — D., poklička
ku př. na kauunovei. Na Mor. Mřk.

Dynkovati = dýnkem zeď hladiti, reiben,
glättten. Ros.

Dynovati, dynovávati. — koho o co.
= neustále prositi, žábroniti, dringen auf
twas. Jg. P. Skila II. 392. Pórid mne dy-
nuje o krejcar. Us. — na koho = tlačiti.
Us. u Turnova.

Dňovitý, kürbissartig. Rk.

Dýňucha, y, f. Melonendistel. Rk.

Dysenterie, e, f., červenka, červená úpl-
vice, Ruhr. Rk.

Dyskrasie, e, f., z řec, kalokrevnosf.
Rk. Schlechte Säftemischung.

Dyrrachi-um, a, n., dle „Slovo“, mé.
v Hlyrii, dříve Epidammus, nyní Durazzo.
— Dyrrachojský.

Dýši, vz Dychati.

346

-edlný — -ejí.

-edlný přípona adjektivě: smrtedlný, byte-
dlný (bytelný, čitedlný (čitelný), pochopite-
dlný, spasitédlný, viditédlný (viditédlný). Tato
slova jsou nejspiše příponou -bně a -ný od
parte. perft. act. (-P) odvozena. Mkl. B. 152.
Vz -tedlný.

Edvard, a, m. V. Edeš, Edek.

-edý, přípona adj. skaredý.

Efemera, z řec., jednodenní zimnice. Ein-
tagsfieber.

Efemerní, jednodenní, pomíječní, ein-
tägig, vorübergehend.

Efemeron, jepice. Eintagsfliege. Rk.

Efendy, tur., pán; turecký účeneц. Rk.

Efes-us, a, m., mě. řecké. Ephesus. Efeský.

Effekt, u, m., z lat., účinek, působení. To
dělá eff. (to padá do oči). Us. Wirkung,
Erfolg, Eindruck.

Effektivní, skutečný, wirklich, in der That
vorhanden.

Effekty, z lat., veškeré movité jmění mimo
peníze, Güter, Habseligkeiten. V kupectci =
ůvěrné listiny, jež se na burse dle měny
prodávají. Vz více v S. N.

Effeta, hebr., otevíři se. Rk. Má dobrou
effetu (Mundstück, vyřídku). Vz Výmluvný
Lb. To je effeta — hovorná (s příhanou) Jg.

Effigies, lat., obraz. Bildniss. Bild. In effigie
někoho oběsiti — něčí obraz pověsiti místo
něho samého nepřítomného.

Efialt-es, a, m., Rek zrádce, jenž Peršanům
u Thermopylě sezkou horskou ukázal. Vj.

Efyra, y. f. staré jméno Korintha a jiných
měst řeckých. Ephyra.

Egal, fr., stejný, lhostejný. To je mi egal.
Us. Gleich, gleichförmig; gleichgiltig.

Egejský. E. more, egeisches Meer, mezi
Reekem a Malon Asif.

Eger, Cheb, u, m., město; 2. řeka v Čechách,
Ohře, Oharka. S. N.

Egid, Jilji, Jiljská ulice v Praze. Nc: Jilská.

Egoism-us, u, m., lat. sobectví. Selbstsucht.
Eigenliebe. — Egoista, y. m., dle „Despota“:
sobec. Kdo vlastní bláho činům svým za
konečný účel vyťyka. Vz více v S. N. Der
Selbst-, Eigensuchtige.

Egra, y, f. — Cheb, Eger. Háj. — 2. Ohře,
Oharka, řeka, Eger.

Egreš, na Slov. lépe: agrest. Jg.

Egypt, a, m. Egypten. Popis Egypta vz
v S. N. — Vz Aegyptus.

-ech, koncorka lok. pl. při L., V., VI. a VIII.
deklinaci. Vz Lokal. -ech, koncovka lok.
pl. v I. sklonění bývá po r a u jmen národův
v -an: v darech a svářech (při čemž se n
neměkčí), ve Slovanech, v Rímanech, Angli-
čanech; potom u jmen v d, t ukončených:
v sudech, v listech. Jměna VI. sklonění
(Slovo) v l, n, d, t ukončení mají v lok. pl.
častěji -ech než -ich. — V lok. pl. V. dekl.
(Kosť, jest správná koncovka -ech: r kostech:
v obec. mluvě ve vých. Čech. klade se -ich:
v kostich, Jir., jinde: kostich.

-echa, přípona jmen podstatných: macecha,
vařecha. D., Mkl. B. 288.

Echekrat-es, ca (a), m., filosof pythagoro-
rejský věku Platonova.

Echidna, y, f., řeč, veliký had, dle ně-
kterých z polovice panna.

Echo, a, n.; echo, gt. echoy. Šf., gt. echo-i

(dle „Kosť“), f., Zk.; ale užíváme: echo, a,
n.; z řec, ohlas. ozvéna, das Echo. Vz více
v S. N.

Echt, něm. To je dobra, pevná, spravedli-
vátka; stálá barva; dobrobarevná látka. Sr.

Eibenschütz, město na Mor., Evančice,
Ivančice.

Eilau, Jilov, v Prusku. Rk.

Eilfahrt, něm., jízda s rychlíkem. Inš.

Einbilden sich. O sobě mnoho myslíti,
na sobě mnoho zakládati, domýšleti se.

Einrichtung, zřízení, spořádání; nábytek
 domácí), nářadi (kuchynské) a náčiní vůbec.
— Sr.

Eins. Marsch — Eins! Pochod — ráz! Čsk.

Einsehranken sich: vázati se, stísniti
se v něčem, přestati na mále, dosti mítí na
mále, na Mor.: úzkobiti se.

-eion, jména řecká ukončená v -nor, vz -eum.

Eisgrub, mě. Lednice na Mor. Rk.

1. -ej, přípona jmen podstat.: kročej, obličej,
obyčej. — 2. ej m. ý (všude v obec. mluvě)
jest znakem nářečí českého: mlejn, bejk,
pejeha m. mlýn, býk, pýcha; říděčji m. i:
cejím, sejto m. cítím, sito, Šf., lejtko, no-
žejček m. lýtko, nožíček. Sb. Ženy nastěj m.
masti. Vz -ejí. — Přidlo:
Kde se ý jako ej vyslovuje, piše se ý: mlejn-
mlýn, pejr-pýr, hejbati-hýbatí, říkámf také
cejím, ale piši: cítím, a ne: cýtím. Jest tovíš
ej rozloženo z ý a i. Vz i, ý. Ještě příklady.
Ve cých. Čech. v instr. sg. IV. sklon. (Růže)
ej m. i: růže-růží-růžej, ulice-ulicí-ulicej.
slepić-slepiečí. — Vůbec: dobrej (m. dohřý)
člověk. Na Hané klade se é m. ej. Vz é. —
Ve žďárském pohorí klade se ej také v kom-
paraticech místo ad: rejši, mlejsí m. radši,
mladší. Sb. V jihozápad. Čech. užívají ej také
místo y: mejl, krejl m. myl, kryl. Sb. —
Ej povstalo také zpátečním přehlasováním
: aj. Vz Ai. A.

Ej, ejhle, interj. k označení a) podivení,
b) radosti. Nt.

-ěja stahuje se v á: smějati-smáti, vějati-
váti. Mk. — 2. V í: sějati — sítí. Da.

-ěje (ěje) přípona komparativu v obec.
mluvě vých. a střed. Čech. m. ejí (ěji:
pěkněje, chytřej, dáleje, vějece m. pěkněji,
chytřejí atd. Jir.

-eje, přípona substant. — řepleje, kolcje. D.

-ejí, -ejí koncovača 3. os. pl. tvaru přítom-
ného u časoslov III. třídy, která se časuji
podlé vzorce Uměti, vz Uměti, a u časoslov
V. třídy, která se časuji podlé vzorce
Krájetí vz Krájetí. — Čechoré nevědonce,
maji-li v 3. os. pl. přidati -i aneb -ejí,
tcořívají si imperativ; končí-li se v 2. os.
sg. v -ej, kladou -ejí, jinak -i: lef —
oni letí, hod — oni hodí, střílej — oni střílejí,
vrať — vrátí, sháněj — shánějí, vracej —
vracejí, viz — vidi, věz — vědí. Také jim
pomáhá imperatí pl.: hodně, házejme.
Ale toto pravidło není zcela spolehlivje.
říkáme: han, klan, stav, věš, vymiz, a dle toho:
haní, klaní, staví, věší, mizí m. správných
tvarů: haněj — hanějí (haněj), klaněj —
klanějí (klanětí), stavěj — stavějí (stavětí),
věšej — věšejí, mizejí; boleti má boli a boleji,

— ejí — Elegie.

347

zníti (zni) má zni a znějí atd.; haniti, staviti, věsiti maji ovšem: haní, staví, věsí. Vžijí. Čech. klade se jen -i (nikdy -ejí): školáci umí m. uměji, chlapci házi m. házeji. V obec. zněstín jinde naopak klade se svršě -ejí, tedy i tam, kde -i má býtí: horčejí, honějí m. horí, honí. Kts. Zvlášť tam, kde druhá osoba oslovuje se tavarem 3. os. pl. Nač: ho chváleji (n. chválite)? Jest-li si pospišejí, dohonejí ho. Da. Vz j. I. V rých. Čech. klade se čj n. ej. m. ejí: pouštějí, házeji m. pouštějí, házeji. — -ějí přípona komparativu, která v 14. stol. skoro zelača zanikla, ustoupiší tvarům v -ejší, ší, i: bělejí — bělejší, bližejí — bližší, heběcejí — hebějí, hezcejí — hezčí, horčejí — horčějí. Muž je silnějí než žena. St. V přístorech posad: pěknějí, slabějí. (Č., Jir. Vz -ejší.

-ejší. Přípony komparativu jsou -jo (stázeno v d.), -ši a -ejší. Komparativ nynějších nářečí zakláda se dilem na strslov. kompar. na -ejb dilem zase na -ejšb: u nás první jen v adverbii. Mkl. B. 322. Vz -ejí. Pred če se souhlásky d, t, n, r v d, f, j, ř obměkčení, h, ch. k v ž, š a č, ck v čt, sk v šf měni. — -ejší přípona adjektiv odvozených od příslavci. Taková se nestupňují: zdější, nynější, vedlejší, zejtřejší, věrejší, tamější.

-ěju. Casoslova na -ěju, později na -im. Vz -aju.

-ek přípona jmen podstat.: 1. paběrek, evrěek, smutek, omlatek, břichopásek, ostřížek, svědek; 2. zdobnělích: břížek, clumek, hrnek, doubek, ježek, kousek, krtek, oríšek, souček, pachołek; 3. substantivuje jiná slora: úterek, čtvrtek, pátek, desátek, holobrádek, dobytek, zbytek, nadbytek, počátek, dodatek, vzařek, ostatek, dostatek, předek, potomek. Mkl. B. 263. Vz Tvoření slov; -ák. -Jména v -ek vysouvaji ve všech pádech c: sládek, sládka. Ale slora: Rek. česnek, rek e podržaji. — Jména v -ek mají v nom. a cok. pl. radějí -orě než -i: předkové, svědkové. — Od slov na -ek ukončených tvořila se u starých adjektika přípona -ný (ne: -ni): zmatek — zmatečný. Sf.

Ekbatana, gt. Ekbatan, pl., n., dle „Slovo", mě. staroperské.

Ekfonesis, řeč., vzvolání, exclamatio, když mluvíci pohnuti, v kterém mýsl jeho jest, slovem nebč řadon slov vyznamenává. O běda, přeběda vám všem, kdo jste příčina toho zlého. Bart. Vz Zk. Ml. II. str. 182.; Ml. Ml. 305. Mus. 1814. str. 438.; S. N. Exclamace.

Eklekticismus, u, m., řeč., výběrnictví. Rk. Das Streben, aus Mehrem das Beste zu wählen.

Eklipse, e, f., z řeč., zatmění. Verfinsterung, Verdunkelung.

Ekliptika, y, f., z řeč., slunník, dráha sluneční. Rk. Roviny, osa, točny e-ky; sklonček (sklonek, naklonění, Schiefer der E. e-ky. S. a Ž. Ekliptik, Sonnenbahn, Thierkreis.

Ekloga, y, f., z řeč., zpěv pastýřský idyllický. Vz věce v S. N. Hirtengedicht.

Ekonom, a, m., z řeč., hospodáří. Ekonom. Haus- o. Landwirth, guter Wirth, sparsamer Mensch. — Ekonomický, ökonomisch, wirth-

schaftlich, sparsam. — Ekonomista, y, m. =znadec nauky hospodářské. Rk.

Ekstase, e, f., z řeč., vytření, rozniečení, nadšení. Být v ekstasi. Ekstase. Entzücken, Begeisterung, der höchste Grad von Preude.

Ekumenický, z rec., celosvětský, vseobecný. E. sněm čirkevní. Rk. Allgemein.

Ekvipáz. (equi page), e, f., kočár s komini, oblek, načiní na cestu, k váleč. Na Slov. záprah. J. tr. Wagen und Pferde, Anzug, Reisegeräth, Kriegsgeräth.

-eky. Přidavná jména v -eky (t-ky, -oky) odmítají při stupňorani tuto konecovku a přidávají -si k samému kmenu, při cenz se s v š a z v ž měni, poněvadž jest přípona komparativu -ni, kteréžto v vniká ve tvrdou souhlásku předeházející (dží). dvouslabičná přidavná jména krátí v tontu připadě kmenovou dlouhou samohlásku: krátký — kratší, blízký — bližší; daleký — další, vysoký — výsší. Kz.

-el. Přípona substantír: kondel, koupel, kozel, kazatel, pádel, pleyel, kašel, tunel, povrhel, přítel. D. Vz Tvoření slov a hlavně Mkl. B. 108., 110., 118. — Jména mužského rodu v -el skloňují se rětšinou podle II. sklonění mimo: manžel, posel, anděl, konsel, účel, úděl, úhel, kotel, popel, uzel, zível atd., jež k I. sklon. nádež ji. — Jména v -el od časoslov odvozená sklonuji se dle II. sklonění: spisovatel, něitel. Vz L. — Jména v -el vysouvaji ve česch pádech e: osel — osla, kozel — kozla, orel — orla. Ale: Abel, manžel, kostel, zřetel, popel a j. podřují e, takéž ta, ktrá se sklonují dle II. sklonění: obyvatel, e Kz. — Místo -el v příčestí v Krkonoších: d: držel — držal. Vz -al. — Jména rodu žen. v -el ukončená sklonují se dle „Dau“; postel, koupel, kondel, petřel. Kz.

-ela, vz ala.

Elaborat, u. m., z lat., vypracování. Ausarbeitung; výrobek. Rk.

Elastický, pružný, elastisch, bigsam.

Elastika, y, f., pružnosť. Elasticität, Spannkraft.

Elate-a, e, f., mě v Phokidě. Dle Enboea. — Elatejský.

Elbanec, nee, m., nerost, křemen vápnozeležitý. Kiesekalkstein.

Elbe, reka, Labe.

Elbegen, mě. v Čechách. Loket.

Eldorado, a, n., spán. ráj pozemský, gesegnetes Land; Schlaraßenland. Vz S. N.

Ele-a, e, f., mě. v Lukanii. — Eljský. — Elean, a, m.

Elebor, u, m., kýchavka, veratrum. E. černý = čemerka. Jg.

Elegance, e, f., z lat., ozdobnosť, uhlazenosť, něžnosť, Eleganz, Zierlichkeit, Niedlichkeit, Nettigkeit, Anmuth, Schmuck. — Elegantní: něžný, ozdobný, uhlazený, Rk., elegant, zierlich, nett, niedlich, artig.

Elegický, žalozpěvný, truchlý, bolestný. Rk. Elegieké distichon, vz Ml. Ml. 321. — 323.; Zk. Ml. II. 199. El. verš, baseň, elegisch.

Elegie, e, f., z řeč., truchlozpěv, žalozpěv, die Elegie, Klagelied. Rk. Vz S. N. Elegii (élegia). Rekové názváli každou baseň, která složena byla dvojversím elegickým, at byla

348

Elegie — Ellipsa.

obsahu jakého koli. Mělaf řecká elegie nej-
prve ráz hrdinsko-epický, pak gnomieko-dí-
daktický, posléze pak více lyrický, ve kteréžto
poslední příčině v elegii vyjadřovaly se hlavně
city truchlé. My nazýváme elegii báseň lyrie-
kou, která jest poetickým výrazem truchilosti
plynoucí ze ztráty toho, co nám milým bylo
nebo z nedostateči dosíci dobra, po němž
toužíme. K elegiím nejznamenitějším patří
Kollárův velemlý předzpěv ku „Slávě deeri.
Krasné e. máme od Celakovského, Kombka,
Heyduka a ve sbírkách písní národních. KB.
179. Vz tam příklady a Perly české 1855.:
Na trosce. Deh.

Eleison, řeč., smiluj se, erarme dich.

Elektra, y, f., deera Ogamemnonova a Kly-
taemnestrina, sestra Orestova a Hígenina. Vj.

Elektrickost, i, f., mlunnosf., Elektricität.
Krok. Vz Električnosf.

Elektrický, električný, z řeč., mlunný,
elektrisch. E. léčení, hodiny, rána, světlo,
telegraf, točidlo, úkaz, proudění (kladné, zá-
porné), S. N., úka, povětroč (na př. blesk,
Stč.), Nz., chochol, zvonky, větmík, krupo-
biti, kladivko, motýl, pavouk, květina, Voltova
pistol, zápalka, dělo, stříkačka, běhoun, tance,
střelec, hmoždíř, teploměr, vejce, závitnice
(Spirale), svítilna, plovač, jehla, Ck., sloup,
kolač, Ts., batterie, souláhvi spojenč addendo
neb multiplicando, vůně ozonováním vzduchu
vznikající. Stč.; e. přitažlivě či kladné, od-
strkavě či odpudvíř či záporné. E. proud
vyvolat. Šp. m. učiniti, způsobiti, vzbuditi,
vyvinouti.

Električnost, i, f. (vlastnosf.). Elektricität.
E. vázaná, utajena, volna; kladná, záporná;
zvířecí; nestejná; tlakem, třením, roztrhováním
vzbuzená. E. vyvinouti, vzbuditi, způsobiti,
učiniti; vodič, úbytek električnosti; rozlučováni e-sti, Elektrolyse. Nz. E. návodem
napiata, proudici; živočišna, S. N.; přitažlivá
či kladna, odstrkavá či odpudivá či záporná;
protiva e-sti (Pol); dobrý, špatný vodič,
nosíc e-sti (elektronos, kolač električný). Sp.
E. skla (+, kladná), pryskyřice (—, záporná);
e. galvanická, galvanismus. Š. a Ž.

Elektrika, y, f., stroj, jinž električnosf.
se budi či vyluzuje a jinam převádí. Elektrisir-
maschine. Části její hlanři: 1. hmotá, která
se tře, natěřák; 2. hmotá, o niž se co tře,
natěradło; 3. hmotá, která električnosf po-
jimá, srodić. S. N. Vz tam o tom více. E.
Wintrova, francouzská, soubudná, Zengrova. Ck.
Sňury k elektrice, nátěr k e-ce (amalgam). Ck.

Elektřina, y, f., mluno, die elektrische
Materie. Krok., Nz. Rozlučování elektřinou,
Elektrolysirang.

Elektroda, y, f., Elektrode, konec drátu
galvanický proud vedouciho. Anoda (Anode)
= kladný pol, kathoda (Kathode) = záporný
pol. Stč.

Elektrodynamika, y, f., Elektrodynamik,
nauka o zákonech pohybu a působení proudný
elektrických na sebe. Stč.

Elektrofor, u, m., řeč., nástroj k vyvi-
nování a držení električnosti, elektronoš,
Elektrophor. Části jeho: kadlub, kotonč,
poklíčka. E. pryskyřicový, pružcový. Ck.

Elektrochemický, elektrochemisch. E.
theorie, e. rozlučení, Elektrolyse. Stč.

Elektrochemism-us, u, m. Stč.

Elektrojev, u, m., Elektroskop. E. jedno
duchý, pozlátkový, s hustićem (kondensato-
rem), Andriessenův, Bohnenbergrův, Fechne-
rův, Hlenleyův. Ck.

Elektromagneť, u, m.

Elektromagnetický, elektromagnetisch.
E. rovnatel (regulator), váhy. Ck.

Elektromagnetičnosf., i, f., Elektromagnetismus.

Elektrometr, u, m., z řeč., elektroměr,
mlunoměr, Elektrometer. E. Voltáv stěblový,
Dellmannův, Zengrův, Coulombův, Thom-
sonův zreadlový. Ck.

Elektromotor, u, m., elektrobudič, mlun-
pudič, Elektricitätserreger.

Elektromotorický, elektromotorisch. E.
sila. Stč.

Elektroplodič, e, m., vz Elektromotor. Rk.

Elektropunktura, y, f. = akupunktura
spojená s elektrisováním. Stč.

Elektroskop, u, m., elektrověsф. Vz
Elektrojev.

Elektrostatika, y, f., Elektrostatik, nauka
o zákonech rovnováhy električnosti. Stč.

Elektrosvitný. E. deska (Blitztafel), tru-
bice (Blitzröhre), nádoba (leuchtende Flasche.)
Ck. —

Elektrotherapie, e, f., léčení elektřinou.
Stč.

Elektrotyp, u, m., galvanoplastický otisk
měědný. Stč.

Element, u, m., z lat., první počátek;
živel. Rk. Ur-, Grundstoff. — E. — člen,
(v elektrice).

Elementarní škola (elementarka, škola
prvpočáteční), Elementarschule; živelní, ur-
stofflich, uranfänglich.

Elemos, e, m. Salbenbaum. Rk.

Elent, a, m., z Elenthier, los. — Elentový,
Elent-. E. kůže. V.

Eleusi-s, ny, f., st. mě.v Attice.- Eleusinský.
— Eleusini-a, i, pl., n, dle „Gymnasium",
slavnosf eleusinská. Eleusinische Feier.

Elev, a, m., učěn, chovaneč. Eleve, Zögling,
Schüler.

Elevatorium, a, n., lat., zdvihadlo, Hebe-
werkzeug, Hebestange.

Eliminace, e, f., z lat., vyloučení, odmísení.
Elimination, Wegschaffung, Entfernung, Til-
gung. —

Eliminovati = vyloučiti, odmisiti, elimi-
niren, entfernen, tilgen. — co z čeho. Rk.

Elisabeta, y, f., vz Alžběta.

Elise, e, f., z lat., odvržení, vymítka,
zámlčka, výsuvka. Das Wegwerfen, Auslassen
(eines Buchstaben).

Elíška, y, f. = Alžběta; 2. mášlo s tva-
rohem smíšené, rozhuda. V obec. mluví také:
toleranč, Toleranz, z lat.

Elita, y, f., z fr. elite, výbor; květ, tresf
néčeho. Rk. Das Auserlesene, Auserwählte;
der Kern der Truppen.

Elixir, u, m., arab., lék, Absud, Heiltrank,
Stärkungsmittel; kämen mudrečuv. Rk.

Eljen, maď, af žije! sláva! Rk.

Elka, y, f. = Helena. Mus.

Ellipsa, y, f., z řeč., výpustka, výsuvka.

350

-em — -ena.

v gt. objemu, sněmu, lemu, temu. — em je koncovkou instr. sg. sklonění muž. a střed. a dat. pl. V. sklon. (Kosf): hadem, mužem, slovem, polem; kostem. V obec. mlare: kostim, ve vých. Czech. kostim. Jir. — Misto i v I. os. sg. praes. na Slov.: milujem (miluji), pijem (piji), mažem (maži). Sh.

-ema jest koncovka dativu a instrumentu dual. sklonění: muž, země, daň a pole. Da. Obecna mluca užtrá také i instr. plur. koncovč -ama, -ema, ma: koncovky -ama z pravidla u substantiv s terdou n. širokou koncorkou, zřídka jinde, jako: husama (husma), loktama, zetama (zet, a - zet. č) atd.; -ema pak a -ma při ostatních koncovkách a sice přež z nich obyčejně tehdáž, když předcházejí aspoň dře souhlásky: kyčlena, mandlema, kachlena, pytlema, uhlema, kotlema, soudema, dněma, kaplema, vochlema, voceema; rídčej po jedné souhláseč: králema, mečema (mečena), korbelema, kosilema, ba i: dilema, rucema (rukama); obyčejné však v tomto případě stává -ma: muža, košma, nožma, lidma, penězna, dětma, połma, nedělna atd. Vedle: za ňadrama, pod schodama — slýchati zhustá za ňadry, a na Plašť vždy: Komora pod schody. Prk. Chlapei jsou za humny. Na Mor. Mřk. — Vz -ama, -oma, Dual.

Email, u, m., fr. (emalj), smalta na kovech, tav barevný. Schmelz, Schmelzglas. E. průhledný, nepřühledný. S. N. — Smaltopalna. — Smaltovati. Sm.

Emaileur, a, m., fr. (emaljér), malíš smaltu. Rk. Emaileur, Schmelzarbeiter, Glaskünstler.

Emailovati, kovy smalten opatřiti. Rk. Emailliren, in Schmelz arbeiten, mit Schmelz überziehen.

Emancipace, e, f., z lat., propuštění z moci, ze závazku, vyproštění, vyvazění. Rk. Em. otrokův, židův, žen, školy od podřízenosti církvi, těla. Hs. Emancipation, Losgebung, Freilassung.

Emancipatka, y, f. Eine Emancipirte. Rk.

Emancipovati koho. Vz Emancipace. Emancipiren, freilassen, für frei erklangen.

Emaus, u, m., obyč. Emausy. pl. kláster v Praze. Emaus. V Emausich. Do Emaus jíti, k Emausům. Jg. — Emauský kláster, opat. Jg.

Emballage, fr. (ambaláz), obal, zabálka: obalné, zábálne, plat od balení. Rk. Das Eipacken der Waaren, Verpackung: Packfutter, Umschlag.

Emblem-a, ata, n., řec., výzuak, podobenství. Rk. Eubem. Símbild; Zierrath.

Embonpoint, fr. (ebonapœn), ténuatost. Rk. Körperlülle, Wohlbelleibtheit.

Embryo, a, n., z řec. (embryov, zárodek (tělověka), Rk., dítě do 4 mésicův po početí. Keim (von Thieren o. Menschen).

Emeritus, lat., zasloužilý; vysloužilý, vysloužilec. Ein Ausgedinger, in Ruhestand Versetzter.

Emetika, pl., n., dle „Slovo“, lat., dávíve léky. Rk. Brechmittel.

Emeute, fr. (emét), vzbouření, pozdvižení. Rk. Aufrand, Auflauf.

Emfase, e, f., z řec., důraz, Nachdruckr. Rk. E., význačnosť tehdáž na jevo se stavi,

když slovo přeplněného smyslu jest. Přece se toho dotřel. Hrobu všichni se dokulháme. Vz Zk. Ml. II. 171.; Mk. Ml. 294.

Emfysem-a, ata, n., emfysem, u, m., náduf. Emphysem. Rk.

Emfyteuse, e, f., z řec., dědičný najjem, zákup. Vz Rb. str. 266. Emphyteusis, Erbzins, Erbpacht.

Emfyteut, a, m. =: zákupník, Erbpächter, Emphyteut; emphyteický = zákupní, Rk., emphyteutisch, erbzinslich.

-emi n. -ěmi přípona instr. pl. sklonění: Růže, Daň; -emi, -ěmi kladou někteří spisovatelé také v instr. pl. 5. sklon. místo -mi, kdyžby na konei mnoho souhlásek se shrnulo: lžemi m. lžmi, všemi m. všmi, zděmi m. zdmi. Vz tato slova.

Emgrace, e, f., z lat., vystěhováni-se, Auswanderung; vystěhovalei, Auswanderer. Emigrant, a, m., vystěhovalec. Auswanderer.

Eminene, e, m., z lat., známka vyborného pokroku v škole. Rk. Eminenz.

Eminence, e, f., z lat., eminenci, i, f., vynikání. Hervorragung. Vorzüglichkeit; vzněsenosf. Hoheit. Eminenz. Titul kardinalův. Jeho em. Vz Titul. Rk., Sr.

Eminentní většina hlasitv = znamenitá. Rk. Ausgezeichnet, hervorragend.

Emissaŕ, e, m., z lat., vyslaný jednatel, vyzvědać. Rk. Abgesandter, Kundschafter, Spion.

Emisse, e, f., z lat., vyslání, Absendung.

Emolumenta, pl., n., dle „Slovo,“ lat., zisk, prospěch, služebné duchodky. Rk. Vorthel, Gewinn, Nutzen, Nebeneinkommen.

Empedokl-es, ea (a, m., filosof z Agri-genta v Sicilii, učitel Gorgiuv.

Empirem-a, ata, n., z řec., průpověď z přezvědu. Rk. Erfahrungssatz.

Empirický, z řec., zkušebný. zkusný, přezvědný, was von der Erfahrung abhängt. — Empirie, e, f., přezvěd, zkušenosf. Erfahrung. Erfahrungskunde. — Empirik, a, empirista, y, m., Empiriker, der etwas aus d. Erfahrung weiss. — Empirism-us, u, m. Erfahrungskunde.

-en, přípona subst.: blázen, svieen, duben, D., jesen, hřeben, prsten, kořen, buben, hrozen, osten, vz věc v Mkl. B. 126., 127., 151. — U jnen v -en ukončených vysouvá se re všech půděch e: leden — ledna, červen — června. Ale prsten, jelen, kámen, křemen, pramen, kořen, hřeben, lupen, jesen, po-dřeži e: jelena atd. — Jméná r -mě ukon-čení skloňuji se přibírající kmenové en: briné, plémé, símě, týmě, výmě atd.: hřene atd. Vz jednotlivá. — U německých jmen krajín na -en mění Čech -en v y: Hessen — Hessy, Sachsen — Sasy, Schwaben — Sváby. — V příčestí trpném klade se v již. Čech. -ino (-yno) m. -eno (jako ve stred. Čech.) : podojino, pokropino, namočino, zametýno, ale: namočenej (namočená). Kts. Vz Tvoření slov.

-ěi, přípona jmen podstat.: věžeň, kážeň, povodeň, stržeň, vrateň, žížeň, stupeň, rožeň, stežeň. Vz věc v Mkl. B. 154., 159. Vz Tvoření slov.

-ena, přípona jmen podstat. - stařena, kačena (kachma), pradlena, švadlena. Vz Tvo-

352

Enšpigl — Episoda.

Enšpigl, a., m., z něm. Eulenspiegel, šibal, čtverák, sašek. Rk. Schalk, Schalkkopf.

Enthusiasm-us, u, m., z řec., nadšení. Begeisterung, Schwärmerei. — *Enthusiast*, a., m., ein Begeisterter, sehr grosser Verehrer o. Bewunderer, Schwärmer, Träumer. — *Enthusiastický*, begeisterst, entzückt, schwärmereis.

Entlader, něm., odelektrovač. (ck.)

Entlovati, z něm. endeln (Němcí také řikají entel m. endeln), obničkovati, na obniček šiti; obničkováni. Sp. Dle jiných: obnitkovati.

Entomolog, a., m., z řec., hmyzoznałec, Insektenkenner. — *Entomon*, a., n., hmyz. Rk. Insekt.

Entrée (antré), fr., vchod, vstup, Eingang, Eintritt, Zutritt; vstupné (plat za vstup). S. N. Eintrittsgeld.

Entrepreneur, a., m., fr. (antrprené), podnikatel. Rk.

Entsprechen, vz Odpovídáti komu.

Enumerace, e, f., lat., výčet, vyčtení. Rk. Aufzählung.

Enunciace, e. f., lat., výpověď, věta. Rk. Erklärung, Bekanntmachung; Ausdruck, Aussage.

Enveloppe, fr. (cauv lop'), obálka. Rk. Umschlag, Umwurf o. Mantel von Seidenzeng.

-ený, čný. Po l. ř. s, z, ž píše se -ený. (Ch. Pripona adj. odrozených a) od časostor, b) od jmen podstatných. Tato znamení neco z hmoty již vypracovaného: hliněný, kožený, slamený, T., skleněný, dřevěný. Mkl. B. 128. Ržený chlěb (strč., voštěná svíčka, Ujezd trněný. Jir. — Přípona -ený, připínáne-li ji k kmenům časoslovných, má význam trpného rodu min. času jako -aný: kopeněný, vystaveněný. Vz -ný (u časoslova). Mk. — Pozn. Před touto příponou dlouhá kmenová samohláška se kráti: hliná — hliněný, sláma — slamený, dřívi — dřevěný. Pk.

Enyalı-os, a., m., bůh váльky u Rěkuv.

Enže, e, f., něm. Enns, řeka v Rakousich.

Eo ipso, lat., právě proto.

Eolina, y, f., nástroj, který na vitr vystavený sám hude. Aeolsharfe. Jg.

Eolova harfa (Aeolos, bůh větrův u Rěkuv), nástroj podotně loutně potázený strunami. Rk. Vz Eolina. Aeolsharfe.

Eos, gt. Eo-y (dle „Ryba“), Šf., Eo-i (dle „Kosť“), f. Žk. Vz Leto.

Epakty či stáři měsíce, die Epakten. S. a Z.

Epinainond-as, a (dle „Páv“) nebo y (dle „Despota“), m., slavný vůde thelský.

Epanalepsis. E. = opětováni těhož slova v těž větě po sobě. Letěl, letěl roj. Čierné oči čierné ako tá trnečka. Ráda jsi, mamičko, ráda jsi nevěstě. Pis. nár. — KB. 238. — Vz Mus. 844. str. 334. Ml. — S. N.

Epanastrofa, y, f. E. či pallilogie opětováni týchž slov na konci věty jedne a na začátku věty následujeí. Aj Vletavo, če mutisi vodu? Če mutisi vodu strebopenu? Rkk.

Epanlette, fr. (epolet), náramek (důsfojnický). Rk., vz S. N. Achselband, -büschel, breite Tresse von Wolle, Seide etc.

Eperies, Prešov, a., m., mě. v Uhřích. Rk. Eph... vz Ef...

Epický, z řec., rozpravný; hrdinopravný (báseň). Rk. Episch. Vz Epos, Poesie.

Epoicoenum nomen, jm. obojrodé. Rk.

Epidaur-os, a., m., mě. v Argolidě.

Epidemický, z řec., nakažlivý, epidemisch, ansteckend, seuchenartig.

Epidemie, e, f., nákaza, mor, Epidemie, ansteckende Krankheit, Seuche.

Epifora, y, f. Epifora, Epiphora slove opětováni těhož slova na konci vět po sobě jdoucích. Vietr bůřie přes vlasti, Vojsky bůřie přes vlasti. Rkk. — KB. 238. — Vz Žk. Ml. II. str. 167.

Epigram, u, m., z řec., nápis; důmyslná, vtipná baseň. Rk. Epigramm, Inschrift, Sinn, Spottgedicht. Epigram (το ἐπιγραφαντα) v řečtině původné služ basnický nápis na budově nějaké, pomník neb obětném daru. Později vyrozumívan jménem tím pádný pomysl po způsobě nápisu stručený projádřený obsahu buď vžárného nebo vtipněho. Nyní jedné tento smysl slovu pokládáme. Nápyis rozstupují se na jednoduché a složené. Ony vžáznou myslénku prostě vyjadřují; tyto skládají se ze dvou části sobě odpornoujících, jež vtip básníkův v jedno poji. V první části (= očekávání, suspensio) námětem zevním pozornosť čtenářova se napíná, ve druhé (řešení, soluto) způsobem vtipným a překvapujícím napiáté pozornosti se vyhovuje. Oblišená forma epigramu, zvláště složeného, jest distichon, mají svák i přizvučné verše rymované v něm místo. Epigram jediné v literaturách pokročilejšich se vyskýtá, básničto prostonárodní ho nezná leč ve způsobě příslovi žertovných. Literatura česká epigramy bohata jest. Obzvláště v oboru tom vynikli Kollar, Čelakovský, Havlíček. KB. 218.—219. Vz tam přiklady. Každičký e. podoben buď vělece, přechadlo měj, mehu uštědřuj, tílko malé vždy podrž. C.

Epicharm-os, a., m., skládatel veselohre reekých, ok. 484. — 467. př. Kr.

Epiktet-os, a., m., řec. stoický filosof.

Epikur-os, a., m., řecký filosof, zakladatel epikurské filosofie, nar. na Samu r. 312. př. Kr. — Epilepticke křeće. Epileptische Krämpfe.

Epilemm-a, ata, n., řec., námítka, jakou receník sám sobě čini. Rk. Selbstcinwand.

Epilepsie, e, f., z řec., padouci nemoc, padouenice, die fallende Sucht. Rk. — *Epileptické* křeće. Epileptische Krämpfe.

Epilog, u, m., z řec., doslov, dozpěv; závěrka. Rk. Schlussrede. Redeschluss.

Epimenid-es, a., m., věstec a básník z Kрыty asi r. 596. př. Kr. Vj.

Epimeth-eus, ea, m., syn Japetův, Pandorin chof.

Epimethi-s, dy, f. = Pyrrha, decera Epimetheova.

Epirus, a, m., krajina v severozápad. Řecku. — *Epiran*, a., m. — *Epirský*.

Episkopat, u, m., z lat., a to z řec., biskupství, Bisthum, Wurde eines Bischofs. Rk.

Episoda, y, f., z řec., vypravováni vložené. E-du do něčeho vložiti. Nt. Einschaltung, Zwischenrede. Zwischenhandlung.

356

Eventuelně — Exequovati.

Eventuelně, z lat., v případnosti ně-
čeho, eventualiter, eventuell, an' den mögli-
chen Fall, allenfalls. Žalobu zřídití na ten
případ, jestli tu nějaký menši zločin. J. tr.

-evie, přípona, vz -ie, -ovic.

Evidence, e, f, z lat., zřejmosť, patrnosť,
zjevnosť. Evidenz, offenbare oder einleuch-
tende Gewissheit, heller Augenschein. Míti,
chovati něco na jevě, v patrnosti. Míti katastr
v patrnosti, přehled míti katastru. J. tr.

Evidenční úřad vojenský, Evidenzhal-
tung. Csk.

Evin, a, o; eviččin, evičin, evěn; eviný.
V. Der Eva angehörig.

Evka, y, f. — Eva.

-evný, přípona adj., lépe než evní: duševný,
broskevný. Sf.

Evoluce, e, f, z lat., rozvinuti, rozvoj;
vývin; obrat vojenský. Rk. Evolution, Ent-
wickelung, Entfaltung; die Schwenkung (der
Soldaten).

Evropa, Europa, y, f. Vez Ostrovy, Polo-
strovy, Průlivy, More, Jezero, Reka, Vyso-
cina, Nizina. — Popis Europy vz v S. N. —

Evropan. — Europský n. europský, ne:
europejský (od kmenе: europ).

Exaggerace, e, f., amplifikace (odrůda
pleonasmu rhetorického) = hromadění slov
souznačných. Jiné naděje a důvěrnosti nejsm.
Žer. Náhla a nenadála potřeba. Žer. — Mod-
líme se: „Vysvobod nás od náhle a a nena-
dále smrtí“. Mík. — KB. 246. Exaggeration,
Uibertreibung.

Exaktní = důkladný, zevrubný, dokonaly.
Exakt, genan, pünktlich. E. věda, přísná věda.

Exaltace, e, f, z lat., horování, povznešení
(mysli); přepiatosf., Exaltation, Erhebung,
Begeisterung. — Exaltovaný, povznešený,
přepiatý. Rk. Exaltirt, begeistert, entzückt;
überspamt.

Exam-en, inu, m., lat., vyslýchání ve škole,
zkoumání, zkouška. Jg. Prüfung, Verhör.

Examinace, e, f, z lat., zkoušení = examen.
Examinand, a, m., lat., zkoušenec, der zu
Prüfende. — *Examiner*, a, zkoušec, zkouš-
ející. Rk. Der Prüfer, Untersucher. — *Exa-
minoratí* = zkoušeti, prüfen, verhören.

Excellence, e, f, z lat., v Rakonsku titul
tajných radův. S. N. Excellenz, Herrlichkeit.
Exe. titul biskupův a areibiskupův, json-li
tajnými rady. Titul ministrův a tajných radův,
miestodřítelův. Vz Titul. Sr.

Excentrický, z lat., výstřední. Rk. Exe-
trisch, von der Balm abweichend; überspamt,
schwärmerisch.

Exceptce, e, f, z lat., vyjimka. Rk. Exception,
Ausnahme, Ausflucht, Einwendung.

Excerpovati, z lat., co: spis, výťah z něho
učiniti, vypsatí. S. N. Ausziehen, Anzüge
machen (aus Schriften).

Excerpta, excerpt, pl., n., dle „Slovo“, lat.,
výpisky, výtahy. Auszug.

Excess, u, m., z lat., překročení míry;
přestoupení policijních zákonů; výtržnosť,
výstupek. S. N. Ausschweifung, Unfug,
Gewaltthat. — Excessivní = výtržný, über-
trieben, ausschweißend.

Exclamace, e, f, z lat., ekfonese. Ausruf.
E., vzvolání na jevo dává neobyčejné vzrušení

mysli. Ó časové dávni jako noc vůkol mne
ležící, ó krajino všeliké slávy i hanby plná.
Koll. (KB. 241.). Vz Ekfonesis.

Exkluse, e, f, z lat., vyloučení. Exclusion,
Ausschliessung, Ausnahme. — Exclusivni
= výlučný, výhradný. Rk. Exclusiv, aus-
schliesslich, mit Ausschluss.

Excommunicace, e, f, z lat., vyobcování
ku př. z církve. Rk. Excommunication, Aus-
schliessung aus der christlichen Gemeinde,
Verbannung.

Exegese, e, f, z řec., výklad, vykládání.
Erklärung, Bibelerklärung, Auslegung. —
Exegetik, vykladačský, exegetisch. — Exegetika,
vykladačství. Rk. Exegetik, Auslege-
kunst.

Exekuce, e, f, z lat., vykonáni ku př.
soudního výroku, vedení práva. Rk. Strčesky
vedení práva. Vollstreckung des Urtheil-
spruches. Stupně exekuce byly: 1. úmluva
(monitio), 2. vzvod, zvod (inductio in posses-
sionem hereditatis), 3. panování (dominatio),
4. odhádání (taxatio) n. vdědění. Vz věc
v Pr. 1864. str. 397. Jak se ex. v staročeském
právě konala, o tom vz také Pr. 1869. str.
781. a násl., 807. a násl. — E-ci přetřhnouti.
J. tr. Věc je na exekuci. J. tr. O ex-ci na
někoho nastupovati. Er. Ex-ci vésti (vedení
práva), ex-ci povoliti. Rd. Ex. až k zjištění.
J. tr. Způsob ex-ce, způsobný k ex-ci. Sp.
O dopomáhni práva čili exekuci; nálež utvr-
zený měl držán býti; co komu přisouzeno
bylo, k tomu mělo právo jemu pomáhati, vz
Rb. str. 129. — 131. Kterak se měl véřitel
vymháje svou spravedlnost zachovati; kdy
mohl dlužní svého obstaviti a k statku jeho
se připovědití (dle strčes. práva), vz Rb. str.
131. — 132. Vz Domáhání práva.

Exekuční, Executions-, (právní) prodej,
výkon, lístek, čin, náklady; žádost (na právní
dopomožení), žaloba. Sp., J. tr. Vz Exekuce,
Exekutor.

Exekutivní, z lat., výkonný. Rk. Aus-
übend, vollziehend.

Exekvovati, z lat., domáhati se čeho,
věsti právo náč, executiren, auſühren, ver-
richten, bewerkstelligen; einen Verbrecher
hinrichten. — Exekutorativ, pohnaný. Pelikan.
Vz Exequorativ, vésti právo na něco.

Exempl, u, m., z lat., příklad, vzor. Ad
exemplum, na příklad, ku příkladu, Rk.,
příkladně. V. Exempel, Beispiel; Muster,
Vorbild.

Exemplář, e, m., z lat. 1. vůbec jeden
kus nějakého drhu, ku př. ve sbírkách,
museích, ex. sušené rostliny, ex. vyepaného
zvířete atd. 2. jednotlivý otisk něčeho, ku
př. knihy, rytiny. S. N., Rk. Ein Exemplar,
Abdruck, Stück.

Exemplarní, z lat., příkladný. S. N. E.
trest. Exemplarisch, zum Beispiele dienend,
musterhaft; abschreckend.

Exequatur, lat., budiž vyřízeno, vyko-
náno; stvrzení, potvrzení (panovnické). Rk.
Bestätigung.

Exequi-e, i, pl., f., dle „Růze,“ z lat., pohřeb;
zádušní služby boží. Exequien, Leichenbe-
gängniss; Seelenmesse.

Exequovati = exekovati.

Exercirka — Exsudat.

357

Exercirka, y, f., z lat., evičení vojenské. Uibung (besond. kriegerische). — Exercirvati, evičiti, zvláště vojsko ve zbrani, exerciren, üben, einüben. S. N.

Exerciti-um, a, n., exerciti-a, í, n., dle „Gymnasium“, lat. evičeni školni, vojenské, mluvnieké, duchovni. Uibung. V pražském semináři a jinde bývají (mívají kněží) duchovní exercitia. K ex-im choditi, se dostaviti, přijítí.

Exhalace, e, f., výpar. Ausdünstung; pára, Dunst.

Exhereditace, e, f., vydědění, Enterbung.

Exhibit-um, a, n., dle „Slovo“, podaný spis, eingereichtes Stück: numerus exhibiti — číslo podaného spisu (N. E.). Rk.

Exhorta, y, f., z lat., výklad: řeč vykladací n. napominací. Rk. Exhorte, Ermahnungs-, Erbauungsrede.

Exhumace, e, f., z lat., vykopání zvláště mrtvých těl ze země. S. N. Das Ausgraben.

Exil, u, m., z lat., vyhnanstvi, vypovězenstvi, nucené n. dobrovolné žíti mimo vlas. S. N. Exil, Verbannung, Landesverweisung. — Exilovati koho, ze země vypověděti, vyhnati, exiliren, verbannen, verweisen.

Existence, e, f., z lat., byti, bytování, jestota, trváni, živobyti. S. N. Existenz, Dasein. Wirklichkeit: Unterhalt. Mä. bidnou ex-ci. Jeho ex. je velmi bidná. nejistá (mä. nejistě živobyti, nejistý výdělek).

Existovati, byti, trvati, existiren, dasein, leben. Ríse turecká existuje od dneška do zejtřka, lépe: trvá. Šb.

Exklamace, vz Exclamace.

Exkluse, vz Excluse.

Exkommunicace, vz Excommunicace.

Exkrement, u, m., z lat., dle „Slovo“. Excrementa zbytky z těla zvířecího odcházející: trus, lejno, pot, moć. S. N. Auswurf; Stuhlgang, Ausleering.

Exkurs, u, m., obširnější pojednání, ausführliche Abhandlung.

Exkurse, e, f., z lat., vycházka, vyjíždka, Rk., výlet. Ausgang, Ausfahrt, Ausflug.

Exlex, lat., nezákonni, Rk., ze zákona vyňatý, zákona zhoštěný, bezzákonný, vom Gesetz entbunden, gesetzlos. Vj.

Ex officio, skrácené: ex offo, lat., z povinnosti, úředně, J. tr., z úřední povinnosti. Sp. Aus Přflicht, von Amtswegen.

Exorbitantni, přílišný, nesmírný, übermässig, übertrichen, ungeheuer.

Exorcism-us, u, m., z řeč, zaklinání, jmenovitě vymítání (dáblův, Beschwörung, Bannung (böser Geister). — Exorcista, y, m., dle „Despota“, zaklinač, vymětač. S. N. Beschwörer (böser Geister).

Exotický, cizí, cizozemský. Rostliny exotické, cizozemské, hlavně nimo Europu rostoucí. S. N. Exotisch, ausländisch, frend (besond. von Gewächsen).

Expanse, e, f., z lat., roztažení, napětí. Expansion, Ausdelung, Erweiterung. — Expansivni, roztažlivý; exp. síla. S. N. Expansiv, ausdelmend.

Expedice, e, f., z lat., vypravení, zasýlání, výprava nečeho, ku př. novin n. psaní, pak mistnost, v které se to děje. Expedition, Abfertigung, Versendung. — 2. Výprava vojenská. Výprava k účelům védeckým n.

jim podobným. Expedition. — Expedient, a, m., výpravěi. S. N. Ausfertiger, Aussteller.

Expedit, u, m., z lat., výpravna, výpravní kancelář. S. N. Expeditikanzlei. — Expeditor, a, m., výpravce, ředitel expedice zvláště postovni. S. N. Güterversender. — Expeditní úřad, výpravna, úřad výpravný n. rozesy lací. Expedit. — Expedorati, vypraviti néco: úřední spis, zboží; odbyti (strany). J. tr. Expediren, aus-, abfertigen; befördern, versenden.

Exektorace, e, f., z lat., vyhazováni (z prsou); výlev srdece n. vypravováni toho, co komu na srdeči leží. Rk.. Exektoration, Herzensergiessung.

Expense, i, pl., f., z lat., vydání, náklady na néco. Rk. Expensen, Auslagen, Unkosten.

Experiment, u, m., z lat., pokus, zkouška, Versuch, Probe. — Experimentalní, pokusný, zkušebný. E. fysika, lúeba. Experimental.- — Experimentovati, experimentiren, Versuche anstellen.

Explicite, lat., rozvinuté. výslovně, deutlich, klar.

Explikace, e, f., z lat., výklad, rozložení, rozkládání, rozbírání, vysvětlování. Vj. Explication, Erklärung, Auslegung.

Explodovati, z lat., vybouchnouti, zanititi se. S. N. Explodiren, losgehren, knallen.

Explose, e, f., z lat., výbuch. S. N. Explosion, Erschütterung, Ausbruch.

Exponent, u, m., z lat., v mathem. vykladatel, udavatel; e. potence, udavatel mocnosti, mocnitel. Rk., S. N. Exponent.

Exponovati, z lat., koho: úřednika, ustanoviti ho vně místa, exponiren; 2. objasniti, Rk., auseinander setzen, erläutern.

Export, u, m., z lat., vývoz zboží do cizozemska, Ausfuhr (der Waaren); 2. toto zboží samo. S. N. Waare.

Exportni. Vz Export. E. obchod = obchod vývozný. Export-, Ausfuhr.- Exportovati, do cizozemska vyvážeti. Rk. Exportiren, aus, verführen.

Exposé, fr., vyložení; výstava. Rk. Exposition, Auscinandersetzung, Erklärung; Ausstellung.

Exprés (ekspré), fr., úmyslné, schválné. Ausdrücklich, genau, eigens. Par ex., schválim poslem. Rk.

Expressbrief, něm, schválné psaní. Hnš.

Expropriace, e, f., z lat., vyvlastneni (vloučení) něčeho z vloučnictví soukromníka k obecnému prospěchu za úplnou náhradu). S. N., J. tr. Expropriation.

Exquilie, vz Exquilie.

Exrotulace, e, f., z lat., rozdelání spisův (soudních). Rk. Exrotulation.

Exsekrace, e, f., z lat., zatracení, prokletí. Exsecration, Verwünschung.

Exspektace, e, f., z lat., čekání na úřad. Rk. Exspectation, Anwartschaft.

Exstase, e, f., vz Ekstase.

Exstirpace, e, f., z lat., vylubení, vyplenění. Rk. Exstirpation, Vertilgung, Ausrottung.

Exsudat, u, m., z lat., výměsek (v lékařství); 1. fibromosný, a) plastický, b) na syrovátečných dutinách, c) kromposný; 2. syrovátečný. S. N. Exsudat. Absonderung.

Falešný — Fantěti.

361

okno a dvěře (slepě); v mravném smyslu: f. přítel. D., V. Ilarné, když nepravá věc jinému na škodu jest: podrobný, klamary, ošemetyj. F. pečet, klič (Nachschlüssel), mince, hráč, váha, váhy. F. jako liška. F. nebude bez pomsty. Lb. Falsch, betrüglich. — 2. Neprardivý, smyslený, lživý, falsch, unwahr, erdichtet. F. reč (lež), svědek (krivý), domněni, prorok, apostolé, bůh. Falešně lži mluviti. V. Falešně svědky vystaviti, zjednati. Jg. — 3. Nepravělný, falsch, irrig, regelwidrig. Jg. F. ton, krok (v tanci: v chůzi), bázen a stud (lichý). Brt. — 4. Vnitřní dobroty nemající. F. harva. — 5. F., zlý, bezbožný, falsch, gottlos, lasterhaft. Jg.

Falkenov, Falknov, a, m., mě. Falkenau v Čechách. — Falkenoran, a, m. — Falkenovsky. Vz vie v S. N. III.

Fallář, e, m., z lat. fallere, Irrehrer. Gl.

Falliment, u, m., fr. (fallimin), úpadek kupčův, bankrot. Vz Bankrot Das Unvermögten o. Aufhören zu zalen.

Fallirovati, vz Falliment; přijiti v úpadek, dostati se na koráb, prokupčiti, zalungsunfähig sein, aufhören zu zalen. — Fallit, a, m., úpadek, prokupčilec. Rk. Der unfähig ist zu zalen.

Fallovati, klamati, täuschen, z lat. Gl.

Falous, u, m. = pekele, na Mor. pekýlko, der Ort hinter dem Ofen. Rk.

Falousek, sku, m. Hospodyně sedne na f. a přede. Us.

Falsifikace, e, f., z lat., padělání, porusení, pokažení, podvržení (spisu). Verfälschung, Betrug. — Falsifikovati, padělati, porušiti, pokaziti. Rk. Falsificiren, verfälschen.

Fals-um, a, n., lat., porušení, podvržek. Rk.

Falšěř, e, m. = talešník. Kom., Rad. zv.

Falšování, n. Vz Falešný. F. mince, váhy, miry, pisemnosti, starožitnosti, zboží. S. N. Fälschung, Verfälschung.

Falšovatel, e, m., padělatel, porušovatel, Verfälscher. Rk., D.

Falšovati. Vz Fales. Fälschen. V. — co: kniby, pismo. Stele. — co čím: mědi. Res. — co pro co: pro zisk.

Falšovník, a, m. — falšovatel.

Fama, y, f., lat., pověsf, Sage, Gericht, Ruf. Famfory, Ú, pl., m., Federbuschfetzen. Plk.

Famfrnoch = fafnnoch. Famfule, e, f. = kep; 2. s příhanou ženská, Petera; 3. veliký knoflík, Knopf. Us. Litony sl.

Familiant, a, m., z lat. Nový osadník, který při rozdělení dědin nějářou částku obdržel. Zloh. Když se lesy vysekají a na jich místo dvory s hospodářstvím zaštiřili a na blízku vesnie není, jiež obyvatelé by při pracích polních tohoto dvoru pomáhali, najmou se k tomu účelu rodiny, které dostanou byt a výzivu po celý rok a otec takové rodiny služí familiant.

Familiarní, (ý), z lat., důvěrný, tovaryšný. Rk. Familiär, vertraut, vertraulich, heimisch; gemein.

Familie, e, f., z lat., rodina, Verwandtschaft, Hausgenossenschaft. — 2. V přírodnich vědách: čeleč.

Famosní, z lat., rozhlášený, povětný. Rk. Famós, berühmt, berührtigt.

Famul-us, a, m., lat., služebník, Diener, Gehilfe.

Fanatický, z lat., třestivý, fanatisch, schwärmersich.

Fanatik, a, z lat., treštivec, blouznivec, ein Fanatiker; Religions-, Glaubensschwärmer. Rk. —

Fanatismus, u, m., z lat., ztřestěné počínání-si, zvl. přemurstěnosf. náboženská. Hs. Blouznivost, vašen (hlav. náboženská). Rk. Fanatismus, Schwärmerei, Uberspanntheit (haupts. in Religiousssachen).

Fanfar, a, m., z fr. fanfaron, vy chluhovač, S. N., chvastou, chvastal, Schwätzer, Prahler, Grosssprecher. Rk. — 2. Potřestěný, fučík, fučidlo, srsán, ein geschossener Mensch, Windbeutel. D. Ona jest po něm celá fanfary. Jg.

Fanfara, y, f., z fr., malý hudební kus skvělého lázu na trouby a kotle; slavné potrubování při zvláštních slavnostech, při promocích, při připřjení na zdraví. S. N. Trompetenstück.

Fanfaron, vz Fanfar.

Fanfarovati, Trompete blasen; žertovati, hänseln, scherzen.

Fanforce, pl., m., Fransen, Quasten. Na Slov.

Fanfrněti, el, ční, třestiti se, blázniti, nárrisch werden. Jg.

Fanfrniti, il, én, ční, nárrisch machen. Je po něm celá zfanfrněná. Jg. — se po kom. Puch.

Fanfrnoch = fafnnoch.

Fangle, e, f., z něm. Fahne. Vz L. Prapor.

Fanni-us, a, m., jm. rímské.

Fañora, fañura, fañoura, fañorka. y, f. = facka. F-ru dátí někomu, vytíti, vyflinknouti; odnesl f-ru, D.

Fant, u, m., z něm. Pfand, základ, zástava. Hra na fanty, hráti ve fanty, o fanty, na fanty, ícpe: hrati o základ, v základy. Jg.

Fanta, y, m., na Slov. fant, a, dem. tantík, a, m. O původu vz Mz. 154. — F. = blázen, hlupce, fučidlo, silence, pošetilec. Jg. Schwärmer (Phantast), Träumer, Narr.

Fantář, e, m., Pfandleiher. Rk. Vz Fant. Základník, zástavník.

Fantářství, n. Pfandleihgeschäft. Rk. Zástavničtví.

Fantasie, e, f., z rec., vidění, vzezření; obrazy, jež se na mysli zrozuji; moc obrazy na mysli urozujici, mysli plodistá, tvorná, tvurčí, obraznosf., obrazotvornosf., obrazotvorná moc. S N. (vz tam vice), Nż. F. živá. Nż. Trugbild, Hirugespinst; Lamenapiel; Einführungskraft, Dichtkraft.

Fantasma, gt., mata, n., z rec., prelud, záklud, přízradk. Rk. Trugbild, Gespenst. — Fantasovati, blouzniti, třestiti, hlavně v nemocřch. (Ne: fantasirovati). Phantasiren, dichten, faseln, in Gedanken schwärmen. — Fantasta, y, m., dle „Despotas, blouznivec, třestivec, Phantast, Schwärmer, Grillenfänger. — Fantastický, blouznivý. Rk.; f. roucho podivinské, křiklavě. Brt. Phantastisech, schwärmersich, eingebildet, wunderlich, selsam; nárrisch.

Fantaz, u, m. Phantasiren. Chlapei se udělal v hlavě f.; Že ho f. hnedky prejde; Uz je uzdraven a vice mu záduň v. do blavě neprijde. M. Poh.

Fantěti, čl, ční, zfantěti, ein Phantast sein Ros.

362

Fantisko — Fasovati.

Fantisko, a, n. fanta.

Fantiti, il, čn, čni, fantou činiti, mámiti, zum Phantasten, Träumer machen. Jg. — koho. Rk. — se po někom: po děvčeti (blázniti) se. — se za kým. Rk. (blázniti).

Fantivost, i, f., Verrücktheit, Schwärmerei. Jg. —

Fantivý, bláznivý, fanta, närrisch, ver-
rückt. Jg.

Fantom, u, m., Phantom, Trug-, Schreck-
bild, Hirngespinnst.

Fantováni, n., die Phantasie. V.

Fantovati, z něm. pfänden, lépe: zajati,
v základ vzíti. Rk. — 2. Fantou býti, třestiti,
blázniti, schwärmen, träumen. V., Kom., El.

Far. Dolce (= dolce) far niente, it., sladko
nic nedělati.

Fara, y, f., farka, farečka, farčička, na
Mor. fára, z něm. Pfarre a to z lat. parochia
(παροιαία, řec.). 1. Osadnici k jedné správě
duchovní příslušející i úřad pastijře nad nimi.
Die Pfarrgemeinde, Pfarrpründe, Pfarre. Té
fary, z tě fary člověk (z tě farní osady).
Kněze na faru dosaditi. Někoho do fary při-
jati, přivětliiti (do osady). Jg. Na faru se
dostati, přijíti. D On je z jiné fary. On k tě
fáre patří. Dostal se na faru výnosnou, chudou.
Us. Kněze na faru uváděti a podávati (instal-
liren). Er. K některé fáre náležeti, někam
farou náležeti, k fáre něco připojiti, faru ně-
komu podati n. propůjčiti. J. tr. Chudá fara,
sam kněz zvoní (samami níži zvoní). V Znužný.
Lb., C. — 2. F. = farní kostel. Ve své fáre mši
slyšeti. Us. Die Pfarrkirche. — 3. F. = farní
dům. Das Pfarrhaus. Obědvati na fáre (u Farřáre).
Us. — Do též fary náležeti, také = rovným,
z též vrstvy býti. L.

Farao, a, n., ein Spiel mit franz. Karten,
Pharao.

Faraon, a, m., Pharao.

Farář, e, m., der Pfarrer, Seelsorger. F.
ve vsi. F-řem učiniti někoho. Pravým f-řem
býti (dobrým pastýřem). V. Jaký f., takova
osada (osádka). V. Všichni jsme lidé, jen pan
f. je člověk; Ne každý plechač (kdo má pleš)
farář. Pk. Stran titulu vz Důstojnost, Důstojný.

Farářovati, als Pfarrer irgend wo stehen.
Jin. —

Farářský, Pfarrer. F. úřad. Das Hirtenamt
eines Pfarrers. D. — Farní, farský, farářský,
o tom vz více v S. a Ž. 1855. I. sešit str. 2l.
Na Mor. jen farský. Mík.

Farářství, n. Das Pfarramt. D.

Farfule, e, f., čtverhrané kusy stříbra,
viereckige Stücke Silbers. Jg.

Farisej, e, m., z hebr., zvláštník, sekta
starých židův, která více hleděla obrádův než
skutečného náboženství. Pharisäer. — 2. Po-
krytec, licomérnik, Heuchler, Scheinheiliger.
Gleissner. — Farisejský pokrytecký, Rk.,
pharisäisch, heuchlerisch.

Farkaš, e, m., z mag., fark = ocas, V.,
Kom., lépe: podocasnik, na Slov. podelvostina,
Schwanzriemen. Jg.

Farlej, e, m., také skřínka (jablko). Jád.

Farm, u, m., angl. dvůr hospodářský;
rataje. Meierhof. Rk.

Farmace-um, a, n., lékárna, Apotheke.

Farmaceut, a, m., z řec., lékárník. Apo-
therker. Rk.

Farmacie, e, f., z řec., lékarnictví, skládá
se z farmakognosie, z farmaceutické lučky a z
farmaceutické mechaniky či farmaceutiky.
Vz více v S. N. III. Pharmacie, Pharmaceutik,
Kunst Arzneien zuzubereiten.

Farmakologie, Ph . e, Kenntniss der
Arzneien, Arzneimittellehrre.

Farmak-on, a, n., řec., lék, Arzneimittel.

Farmakopoe-e, e, f. Ph-pöc, Vorschrift,
wie Arzneien gemacht werden sollen.

Farmakothekna, y, f., z řec., domáci n.
pocestní lékárna. Rk. Arzneikasten, Haus-
apotheke.

Farmer, a, m., z ang., dvořák, rataj,
ratajník; statkář (v severní Americe). Rk.
Besitzer eines Meierhofes, Pächter.

Farnabaz-os, a, m., perský satrap.

Farni. Pfarr. F. kostel, dítě, lid (k fáre příslušející), dům (fara), Jg., obročí (beneficium), osada, chrám, obvod, pozitky, příbytek. J. tr. Vz Farářský. — Farnik, a, m., kdo z osady farní jest, osadník, das Pfarrkind. — Farnost, i, f. Pfarrsprengel. — Farský — farní.

Far-os, a, m., ostrov u Aegypta.

Farovati, lézti po řebříku do báňě. Vz
Fahrten, Báně.

Farsal-os, a, m., mě. Thessalie, nyní Farsa,

Farsela n. Fersalo. S. N. — Farsalský. —
Farsalan, a, m.

Farský. F. pole, dvůr. D. Vz Farni,
Farářský. Pfarr-.

Fart, u, m., z něm. Fahrt, V., řebřík dolový.
Vys. —

Fáry. Láry fáry = marné řeči. Jg. Fir-
lefanz.

Fas, lat., právo. Fas et nefas, právo a ne-
právo. Recht und Unrecht. Per fas a nefas,
právem i neprávem, všemi prostředky. Rk.

Fasada, vz Façada.

Fases, lat., svazky holí s vyčnivající
sekerou (znak hrdelního práva u str. Rímanův).
Rk. Ruthenbündel mit hervorragendem Beile.

Fascicul-us, u, m., fascikulus, fascikul, u,
lat., malý svazeček ; v úřední řeči zvl. svazky
písemnosti. Fascikel. Bündel, Bund, Heft. —
Fascikulovatí = listiny, akta ve fascikuly
pořádati a svazovatí. S. N. Fascikuliren.

Fase, vz Faze.

Fasela, y, f., vz Zk. Ml. II. 213.; Ss. 48.

Fashionable, ang. (féšnébl), dle mody,
dle kroje, příslušně. Rk., modisch.

Fasi-s, da, m., řeka v Kolchidě. Fasi-s,
dy, f., mě. tamtéž.

Faska, y, f., fasečka, nádoba, kbelik,
soudek, das Fassel. Us. na Mor. Jg.

Fasole, fisole, e, f., fasol, faseol, fazol, u,
m., ledvinkový hráč. F. točivé, nízké; jedno-
barevné, vicebarevné. F. mají lusky či stryky.
S. N., Sp. Die Fasole, Bohne. F-le se pnou
na horu. D.

Fasolí, n. = mnoho fasolů, eine Menge
Bohnen. Dch.

Fason, vz Façon.

Fasovačka = obrubovačka. Jg.

Fasovati, z něm. fassen. — co: chléb =
bráti, přijmati, dostávati; 2. sukni = lemo-
vati. Us. — co kam: do břemena (pojimati,
zavírati, vizati). Kom. — na co: na mysl f.
(k myslí něco připustiti). Tkad.

364

Fedrovati — Fetiš.

do čeho): na úřad (pomoh mu k němu); k povinnosti, k úřadu, Ros.; do služby (dohodil mu službu, pomohl mu k ní). Jg.

Fedrovní list, průvodní, Rk., doporučující. Geleit-, Tov., V.

Fedrovník, a, m., z něm. pomocník. Beförderer. V.

Fedruňk, u, m., z něm. Förderung, pomoc. Ros., Plk. Vz Fedrovati.

Fefel, fle, felik, u, m., z lat. peplum, Helmband, stužka na přílbici. Aqu. As z něm. Faechel. Mz. 155. Cepice s hedbavným felikem. Gl. 47.

Feflovati, femflovati = zdobiti, krásiti, zieren, putzen. Vz Fefel. — koho čim. Reš., Žalansk., Štelc.

Fein, něm.: tenký, jemný, hebký, útý, atd. F. stříbro = čisté, bez přísady. Pr. Krupkyk drobné, příze tenká, vlasy jemně (hebunké), kment skvostný, mouka vyražená (výražka), sukno hebké, hřeben hustý, cukr čistý, kov (zlato, stříbro) ryzi, práce lepá (čistá), chuť jemná, nos tenký, cit něžný. Člověk vycvikovaný, vzdělaný, ušlechtilý; mlsoun, mlsný jazyček. Přeď tence, písek utluc drobno (drobně, na drobno). Šr. —

Fejfar, a, m., z něm. Pfeifer. Jel.

Fejfarka, y, f., postranni pišfala, Zwerchpfeife. V. Vz Feifar.

Fejn = čisté stříbro n. zlato = ryzi, z něm. fein. V.

Fejstel, fejstl, fejsl, u, m., z něm. Fäustel, kladivo havířské, nosatec. D.

Felba, y, f., z it. felpa, Halbsammt. Gl.

Felčar, a, felčárek, rka, m., z něm. Felscherer, vlastně polni holič n. ranhojič (vojenský); vůbec i každý ranhojič. Jg. Wundarzt.

Feldstecher, něm., dalekohled polni. Ck. Feldwebel, v obec. mluvě felvebl, šikovatel. Vz Důstojník.

Felix, a, m., z lat., vlastně by měl být genitiv: Felika, ale gt. Felixa již zdomačěněl.

Felizna, y, f., ruda jako železo tvrdá. Am. Eisenhartes Erz.

Felonie, e, f. F. porušení věrnosti manské, která dle lenního zákona ztrátou manství se trestá. F. pravá; nepravá (když pro jiné přečiny manství kdo ztrácí). S. N. Felonie, Lehnsfehler, Verletzung der Lehnspflicht.

Femfrlice, e, f., spodní sukně, Unterrock. Us.

Femininum (genus), rod ženský, lat. Nomen femininum, jm. rodu ženského.

Fena, y, f., samice psů a všech dravých čtvernohých zvířat, die Fähe. Jg. V užším smyslu — čubka, psíce, suka, tista. — F., zlá žena, dračice. Stěká jako fena. Jg. Litá fena dala se do nás. Sych. Vz Čubka.

Fendl, u, m., fendle, e, f., z něm. Fähndel, praporec. V.

Fendovati, vz Fantovati; zabaviti.

Fenek, nka, m., zvíře z pokoleni lisů. Presl.

Fenicie, Foenicie, e, f., země v západni Asii. — Feničané, Foeničané. — Fenicky, foenicky. — Popis vz v S. N. III.

Fenikl, fenykl, u, m., z lat. foeniculum. F. anyzový, florentský, horský, koní, kretský, rečký, sladký, vlaský, vodní. Kh.

Fercovati = přišivati, heften. Na Slov. Fercal, vz Felčar.

Ferdinand, a, Ferda, y, Ferdouš, e, m.

Ferekrat-es, ea (a), m., řec. básník komedii, Athénan.

Ferekratický verš, počíná se spondejem, k němu se druží verš adonický: — — — u: Zlá k nám přišla nenávisť. Sš. — KB. 5. — Vz Mk. Ml. 319; Zk. Ml. II. 197.

Ferenc, e, m. = Franz, na Slov. Baiz.

Feri-e, i, pl., f., dle „Růže“, z lat., prázdniny, dni odpočinku. F. školní, úřední. S. N. Vz Prázdnyni. F., prázdniny soudní, vz Rb. str. 226.

Ferina, y, m., dle „Despota“, na Moravě junák. — F. = čtverák, dobrá kopa, Schalk. To je f. Us. Vybraná ferina! D. S tím ferinou ničeho nepořídiš. Ten f. na ně vyzrál.

Ferment, u, m., kvas, kvasídlo, Gährmittel, Gährungsstoff.

Fermež, e, f., z lat. vernix, z něhož i něm. Firniss pošlo. Vz také Mz. 156. F., pokosł. Nz. Truhlář prkna fermeží pomazuje. Kom. F. impressorská, V., malířská, Jg., damarová, guttaperčová, jantarová, kaučuková, Iněná, Kh., suchá (z jalovcového dřeva se prýštíci). Ros. F. olejová, pryskyřicová a lipová. S. N.

Fermežiti = ličiti, fermeží natříati, finissen. Vz Fermež. — co čim. Tělo své ličidlem fermežuji. Rvač. — Fermežuje slova svá. Sych.

Fermežovna, y, f., Firnissiederei. Rk.

Fernais, u, m., z něm. Firniss. Vz Fermež.

Fernambuk, u, m., mě. v Brasilii, odkud se k nám vozi barviřské dřevo červené, dřevo fernambukově, fernebok, brezalka, pryzila, na Mor. březulka. Mřk.

Feroni-a, e, f., bohyně sabinská, ochránkyně na svobodu propuštěných. Vj.

Ferrikyanid, u, m. F. draselnatý, sodnatý, hořečnatý. Bk.

Ferrokyanid, u, m. F. draselnatý, chininný, hořečnatý, mědnatý, olovnatý, sodnatý, strichinnýn, zinečnatý. Kh.

Fersuchar, a, m., z něm. Versucher, probíz (zlata). Arch. IV. 437. Vz Gl.

Ferstat, u, m., z něm., zastar, snad květována látka, geblümter (mohairartiger) Stoff. Gl. —

Fěrtoch, u, m., fěrtuch, fěrtošek, fěrtoušek, sku, m., z něm. Fěrtuch, Vortuch = zástěra, pasna (předopona, předostřena, zástřena, předstěra). Jg. Z fěrtoušku se napil; fěrtoušek mu zavoně = bouchlo ho ženidlo. Vz Zástěra. Jg., Č. Fatkař hledí se fěrtouškům zalibiti. Sych. V již. Čech. mají ženy fěrtochy, zástěry řemeslnici. Kts.

Ferule, e, t., z lat., kokořik lesní, Heidensekmuek, V.; 2. das Gerten-, Steckenkraut. V.

Fery, gt. Fer, pl., f., mě. v Thessalii. — Feřan, a, m. — Ferský.

Fes, fez, u, m., tur., čepička tenuč ěrvěná, vlněná, těsně přílehající s modrým třápecem. Fesy tuniské, francouzské, švýcarské, české (ze Strakonicé). S. N., KB. 315.

Festum, lat., slavnosf. Přišel post festum = po slavnosti, pozdě.

Feš, fešný, z angl., úhledný, úpravný. Rk. Anselmlich, äusslerich angenehun, nett, flott.

Fetiš, e, m., modla, Götze. — Fetišism-us, u, m., modlárství (u černochů v Africe). Rk.

Filec — Fintivý.

367

svůj f. a tůhl po svých. Sych. Dal mu f. schovati. Štelc. F., vaček, tlumok, visák, měsec, taška, pytlíček, nadra, kapsa. Kom. Ve f. n. balik něco vázati. Reš. — F. na hřbetě (hrb). V. — Jg.

Filek, Ika, m., na Slov. filko, a, m., svřek v kartách, der Ober, Oberbauer. Jg. — F., pták. Žid.

Filialka, y, f., z lat. filia, ústav podřízený hlavnímu (kostel, fara, osada, pokladnice atd.). Rk. F. eskomptní, banková. Er. Vz Filialní. Œben-, Tochter-, Filial-.

Filialní, z lat., vedlejší, podřízený, poboční. Vz Filialka. F. spolek, od jinčho zřízený a tudiž podřízený a od něho odvislý. F. kostel, jenž nemá vlastního faraře, nýbrž jest spravován od duchovního jinčho kostela. S. N. F. banka, pokladnice, spolek, J. tr., půjčovna. Sp.

Filigránek, nka, m., lehkomyslný člověk. Na Mor. Mřk. Vz Filigranový.

Filigranová práce (od lat. filum = nífr a granum = zrno) znamená zlatnické výrobky od zlata a stříbra, zhotovené z nítek zlatých nebo stříbrných v podobách růži, arabesek, listův a jiných věcí okrasních. KB. 315.

Filipěti, ěl, ěni, o vraběi, pipen. V.

Filipp, a, m., z řec., jméno mužské. Philipp. Filippa n. filippy mítí = fináry, fousy, vtip. Jg. Nechal f-pa doma (hloupý). Č. F. na jelita (hloupý). Rk. Vyrval se jak F. z konopí. Prov.

Filipp-i, pl., m., dle .Dolany, mě. v Mace donii.

Filippika, y, f. Philippické řeči = ostré řeči Demosthenový proti Filippovi II., králi makedonskému. Nyní vůbec prudké a ostré řeči proti někomu. S. N.

Filippina, y, f., v obce. mluvě Filippa, Philippine.

Filister, stra, m., šosák, copař. člově obmezeného, zpátečnického rozumu. Rk. Spiessbürger.

Filkář, e, m., kartář, vz Filek. Karten- spieler. Jg.

Filkovati, v karty hráti, Karten spielen. Jg.

Filokrat-es, a n. ea, m., vůdce athenský.

Filoktet-es, a, m., slavný lukostřelec řečký.

Filolog, a, m., z řec., slovo-, jazykozpytec. Sprachkundiger.

Filologie, e, f., z řec., slovo-, jazykozpyt. Sprachwissenschaft, Philologie. Vz vie v S. N. III.

Filosof, a, m. Philosoph, Denker, Weiser, Weisheitsfreund.

Filosofický, filosovský, philosophisch. F. kníby, učení, předpisy, rozmluva, výraz; duch (hloubavý). Nt.

Filosofie, e, f., z řec., mudrctví. Philosophie. Vz vie v S. N. III. Filosofovati = mudrovati, philosophiren. — o čem.

Filous, pilous, pilvous, a, plyař, e, m. = obilný červ. Kornwurm. Jg. — 2. F. = lakomec, asi z něm. Filz. Mz. 157.

Filozet, u, m., zastr., Flockseide. Gl.

Filtrace, e, f., z lat., cezeni, procezování, Filtration. Durchseihung. — Filtrorati = procezovati tekutiny skrze papír, plátno, plás, dřevěné nhlí atd. Filtriren, durchseihen. — Filtr-um, a, n., cedidlo, cedník. Rk., S. N.

Seiher, Seihgefäss. — Filtrovaci papír, cedici. Vys. Filtrir.

Filuta, y, m., dle „Despota“, filut, a, filutář, c, m., z fr. filon, chytrák, prolmaná liška, taškár, šíbal. Spitzbube. Rk., S. N. — Filatka, filutárka, y, f. Spitzbübin. — Filutský, spitzbübisch. — Filutorati v čem: ve hře (síditi), betrügen. Us.

Filutosof, a, m. = filuta. Us.

Fimol, fimel, u, m., z něm. Fimmel. Fimmel, v rudničtví silný železný křín, kterým kamení kámají. Jg., Mz. 157. — Mus. 1835. str. 283.

Finale, e, n. V hudbě: poslední kus větších instrumentalních skladeb, které se skládají z několika čisel, jakož i závěreční kus jednoho dějství ve zpěvohře. S. N. Das Finale. Ende, Schlussstück.

Finance, í, pl., f., dle „Růže“, duchody zemské. Die Finanzen. Staatseinkünfte; Vermögensumstände. Vz vie v S. N. III. 120. — 131; II. 315., B. XII. — F. dohré, bídné; stav, ministr, ministerium f.-ei. Sp.

Finautví, n., das Finanzwesen. Plk.

Finanční, Finanz-, F. ministerstvo, politika, prokuratura, stráz, véda, úřady (zemské ředitelství, ředitelství berničné), f. praefektury, okresní ředitelství. Vz vie v S. N. III. 133. F. ministerium (min. finanei), patent, radni, rada, J. tr., zádežitosť, náklad, výbor, odbor, nehoda, pokladnice, deficit, schodek, hospodářství, plán, úpadek, poměry, zápletky, aerar, rozklad, zákon, vyrovnání, úroky, rok, marasmus, opatření, nouze, bída, podniknutí, zřízenec, program, účetničtví, regalie, správa, škoda, konmissař, clo, odvětví. Sp. F. ředitelství vysoce slavné (titul). Sr.

Finančník, a, m., Financier (finansié).

Fináry, úv, pl., m., fousy, filippy, vtip. Ten má f.! Us. Grütze im Kopf.

Fincour, u, m. — cancer, Fetzen. Us.

Finden, něm. Wie finden sie diesen Rock? Jak se vám zdá, libí, podobá tento kabát? Finden sie es nicht auch? Neshledáváte-li toho též? Nezdá-li se vám totéž? Ich fand für nothwendig, das Werk zu theilen. Vidělo se mi, abych ten spis rozdělil. Mk.

Finfas, u, m., velká opálka, grosse Schwinge. Na Mor.

Fingovati, z lat., smysliti. S. N. Fingiren, erdichten, aussinnen, vorgehen.

Finis coronat opus, lat. — Konec dovřuje dílo. S. N.

Finolek, Ika, m., nerost, Tantalit. Min.

Finta, y, f., z fr. feinte, smyslená věc, pleticha. Finte, Schlaucheit, Kunstgriff. Jeho jest to f. Ros. Ta fíflena divné finty mě. Sych. Má (židovské) finty — úskoky. Mřk. — Fintář, e, m., šíbal, Betrüger.

Fintidlo, a, n., fintilek, Ika, m., kdo se finti.

Fintil, a, m. Stutzer, Zieraffe, Windbeutel. Us.

Fintilka, y, f. Er. P. 247. Vz Fintil. Putzdocke.

Fintiti, 3. pl. -ti, -ti, -tě (ic), il, čn. čení; fintivati = finiti, šnořiti, putzen, schmücken, schniegeln. — se v čem. Tak v šatstvu se finti. Gníd. — se čím: šperky. Gníd.

Fintivý, kdo se rád finti. Rk.

368

Fintovati — Flamendr.

Fintovati = smysliti, ersiinen, einbilden.
— co komu. Bezpečnosť jakousi si fintuje.
Kom.

Fiola, viola, fiala, fijola, vijola, fijala, y,
f., die Viole, das Veilchen. Vz Fiala. F.
srsmatá, bahni, vonni, psi, píscěná, divná,
dvěkvětná, chlumi, trojbarevná, rolní, velko-
květa. Jg. Z viol kytice. Rkk. — F. bíla,
druh narcisů. Das weisse Veilchen. V. žlutá,
roční, matky boží, zimní, měsční. brumatá
ní stračí nůžka. Jg. — 2. Skleněná bandaska
s dlonbým hrdlem. Rk. Eine chemische Phiole.

Fiolný, Veilchen-. F. kořen, Krab., olej,
voda, Jád., květ, Reš., barva (violett). Dal.

Fiolovný = fiolný. F. kořen. Krab.

Fiolový, fialový, fialkový, folkový, Veil-
chen-. F. kořen, V., olej, Jád., barva (violett). V.

Fion, a, m., lépe: lijon, cf. špan. figon =
hejsek. S. Mz. 157. Ten dělá f-na! Us. Stutzer,
Windbeutel.

Firkula, y, f., nástroj na způsob uhełnice,
pořebuje se ve mlné k srovnávání krypíce
do rovnosti. Us. O původu vz Mz. 157.

Firma, y, f., it. (ditta, ragione), jest podpis,
jeho užívá kupce a prámslník ve svých
obchodech a jímž svůj obchod obecenstvu
označuje. Bývá to jeho jméno, někdy s pří-
davky (Jos. Motl, syn; Jos. Motl starši, senior),
někdy zeela cizí jméno, ku př. Kněhkupectvi
Calvovo (vlastníkem jíz není Calve). Vz vic
v S. N. III. Firma, Handlungsverschrift;
Name eines Geschäftshauses. Firmu proto-
kolovati. Tabule firmy. Známka firny obchod-
níkuv. Sp.

Firmament, u, m., z lat., obloha neheská,
prostora činící nad námi zdánlivý oblouk,
v níž objevují se nad námi tělesa světová:
slunce, měsíc a hvězdy. S. N. Himmelsgewölbe,
Sternhimmel.

Firmovati, z lat. bírmovati, firmen. —
U kupčuv: platně (firmu) podpisovati. Vz Firma.
S. N. Den Handlungsnamen unterzeichnen.

Fípan, foŕpan, u, m., z něm. Vorspann,
v obec. mluvě m. přípřeč, záprěč.

First, firšť, fírt, u, m., z něm. First. Na
střeše: kukle, die Spitze, Wolf am Dache.
Jg. — V hornictví = slémě, slemeno. Vys.

Fisikator, u, m., v obec. mluvě m. ves-
cator, u, m., z lat., přílep zpryšťovací. Rk.

Fiskal, a, m, statni zástupce; zeměpanský
právní zástupce; zástupce komory, koruny,
Fiskal, öffentlicher Ankläger, der über die
Beobachtung der Gesetze wacht. Rk. Fiskal.
— Fiskalni soudee, úrad. Fiskal—.

Fisk-us, u, m., z lat. = kosík, kosík na
použíze; statní jmeni, poklad; statní pokladnice.
Fiskus, Staatsvermögen, Staatskasse, die
landesherrlichen Einkünfte. — Fisk-as, a, m.
fiskal. Rk., S. N.

Fisole, vz Fazol.

Fisolina, y, f., skána bobová, Bohneustroh.
Ván.

Fistule, e, f., z lat. fistula, píštel, píšala,
Fistel; 2. zatvrdlý bluboký vřed s těsným
otvorená, Fistel, Röhrgeschwür; 3. Kozmice
(hlas), die erzwungene, hohe Stimme. Rk.
Jg., Hld. Zpívati fistulí (kozmici), durch
die Fistel singen. Us.

Fismistr, a, m., z něm. m. porybný. Šp.,
sídecký. Rk.

Fišpan, u, m., z něm., šp. m. kostice. Jg.,
Nz. —

Fištron, u, m., z něm. Fischthran, šp. m.
rybí tuk. Jg., Sp.

Fix, z lat., pevný, nepohnutý, stálý, fix,
fest, beständig, bestimmt. — Fixum, stálý
roční plat, das bestimmt Einkommen.

Fixlovati = palečkovati, Jir. dh., z füch-
seln, falsch spielen.

Fixovati, z lat., upevniti, utyrdití, určití,
utkvěti zrakem n. myslí na něčem, S. N.,
festsetzen, heften (den Blick auf etwas).

Fl. Tato skupenina vyskytuje se jen v cizích
slovesch. Ht.

Flacon, u, m., fr. (flakon), láhvička, zvl.
s vonavkou, Riechfläschchen. Rk.

Fládr, u, m., z něm., plamenitá, široko
rozstřílená žíla v dřevě n. v kameni, sval,
svála, pol. sloj. D. Die Flader, Flaser, Maser.
To maso je samé fládryd. Us. — F., fládrově
dřevo, jadrovité, v součky otočené dřevo,
svalovité, svalové dřevo, das Fladerholz. Ne
každému dřevu dostane se býti fládrem. Lat.:
Non c quolibet ligno fit Mercurius. Kom.

Fládrnovati, fládrovité dřevo dělati, fladerig
machen. Ros.

Fládrový, fládrovité, fladerig. Vz Fládr.
F. dřevo, stůl, kamení (slojovité, snadné
k dobývání). Jg.

Flagrans, lat., hořící. In flagranti, za horka.
Dopadnouti koho in flagranti = při samém
skutku, S. N., bei der That.

Flachküste, pobřeží ploché. S. a Ž.

Flachland, wellenförmiges Land, krabatina,
vlhítí krajina. S. a Ž.

Fláchotina, y, f., bok zvířete od žheber
až do kyčel, die Flanken, Dünnen, Weichen;
něco spatvého; maso bez tuku, mageres Fleisch.
Jg. Vz Mz. 158.

Flajda, y, f., špatný kabát ženský,
schlechter abgetragener Kittel. — Flajdati se,
ve flajdě choditi. Us.

Flák, u, m., v obec. mluvě: veliký ukrojený
kus: f. chleba, másla, masa. D., ein Flanken.
Velký f. země, ein grosses Stück Landes.
Na Mor. Mřk. — F. — vána, Schlag. Dostal
f. Plk. — F. na Mor. — fulpa, Tölpel; fěrtoch
— zástéra, Schürze. Jg.

Fláka, y, f., ein Schlag, Plätzer.

Flákač, e, m., křikloun. Us. Jilem.

Flákačka na mouchy. Pritsche. Fliegen-
klatsche.

Flákanice, e, f., prauice. Metzelei. Prügelei.

Flákatí, flákávati = fláky dívati, biti,
schlagen, prügeln, hauen. — koho čím: holí.
Zlob. — co. Ten to zná flákati. Us. — co
kam: do sebe f. = cpatí po kusich. Jg. —
se. Hodně se naftákal (najedl.). Jg. Flakali
se = tloukli se. — F. = hulákatí, kříčeti,
nadávati. Us. Jilem.

Flákotina, y, m. — křikloun. Us. Jilem.

Flákovati — flákatí, Handstreiche geben.
Ros. —

Fláma, y, m., — flamendr.

Flamendr, a, m. Ty flamendře! — o člo-
veku nedbalém, otrhaném, docela zpustlém.
C. Ein liederlicher Taugenichts, Vagabund,
pobuda. Slovo to pochází nepochybнě z 30leté
války, kdy Flámové či Flémové, jinak Fla-
mendři z Nizozemska ve vojskách sloužili a s ji-

Flamendr — Flink.

369

nými pokojný lid obtežovali. Rk. — *Flamendřice*. c. f., eine nichtswürdige Herumschweiſerin. Rk.

**Flamendrovati** — flāmovati, potulovati se, vagiren, herumstreichen.

**Flamini-us**, a, m., jméno rodu římského, z něhož nejvíce prostřel G. Flaminius, jež jsa konsulem v bitvě u jezera trasimenského r. 217. př. Kr. padl.

**Flamyška**, y, f., jupka, zenská kazajka. U's u Rakovníka.

**Flanda**, y, f., jméno kněžského dlouhého šatu, hazuka, die Kutte, Priesterrock, Mönchskutte. Mnišská f. — *Flandtich*, a, m., pohrdlivě, kdo flandu nosí. Kuttenträger. Jg. — *Flandati*, flandu nosíti; potulovati se. Rk. Kutte tragen; herumstreichen.

**Flandera**, y, f., špatné svrchní roucho, schlechtes Oberkleid. Ros. O původu vz. Mz. 158. — *Flandera*, y, m., die „Despota," v Kr. konošich: člověk sešlý tělem i na duchu. Kh.

**Flandersko**, a, n., Flandrie, e. f., Flandrym., m., pl., Flandern. *Jlanderský*. — *Flandran*, a, m., Flandřané.

**Flandra**, y. f., necudná, špatná ženština, ein schlechtes Frauenzimmer. Plk.

**Flanel**, u, m., z fr. flanelle, lehká vlhčná kanina, der Flanell. Kazajka, kalhory z flanelu, flanelově. Jg. — *Flanelový*, Flanell.-F. odév.

**Flár**, u, m., ovoenář. Obsthändler. Na Slov. *Flastr*, plastr. u, m., flastřík, flastříček, z něm. Pflaster a to z lat. a ře. emplastrum náplasf., přílep, přílepec. F. obměkčující, vytahovací, hojici, pruzkovací. Jg. F. příložiti přikládati. D.

**Flastrkovati**, vz. Fastrikovati.
**Flastrník**, a, m., kdo flastry maže, přikládá, ranhojič, Pflasterstreicher. Chirurg. Dře bradýř, uraží flastrník. Kon.

**Flastrovati** = flastr přikládati, pflastern — co čím. Flastruj tím ránu. Jad.

**Flasinet**, u, m., z fr. flageolet, (flažolé), pišťala; hraei kolovráteci. Rk. Drehorgel. —

**Flaška**, y. f., flase, flastička. Cf. rus. fljaga, fljažka, it. fiasco, stř. lat. flasca, flaca, flaxa, flacta, něm. Flasche. F., lähey, lävíce, na Slov. plosk, plůšťek. F. skenná, kamenná, hliněna, kožená, Ros., dřěvená, pletená, Res., zahrdlitá, D., větrná, Sedl., úzká, baňatá, na pivo, na vínó, na ocet. Napil se z flašky Salomounovy (o mudrácích). — Jg.

**Flašněř**, e, m., kdo flase děla, lěhvář. Flaschner. V.

**Flašník**, a, m. — flašnění. Flašový, flaškový, Flaschen.-F. zátka, pivo. D.

**Fláter**, z lat. frater, hratr. V obee. mluvě. Flausa, y, f., jalová výmluva, Flause. Flansy = kusy, fuky. To jsou flansy! Us.

**Flauta**, y, f., z lat. flautus, Mz. 158. Vz Fletna.

**Flavi-us**, a, m., jm. římského rodu. Flece, z něm. Flötzte, sloje, vrstvě uhelné n. rudní mezi vrstvami skalního kamene uložené. S. N.

**Flegm-a**, ata, n., z řec., vlhkosf. u starých lekařův vodnatá krev, z čežož pojmenování flegmatické letory. Potom vůbeč ne-

tečnosf jakožto charakteristická známka této letory. Phlegma, Kaltblütigkeit, Gleichgiligkeit; Geistesträgheit. — *Flegmatický*, phlegmatisich, kaltblütig, gleichgilig, unempfindlich, träg. — *Flegmatik*, a, m., Phlegmatik, Laubblütiger.

**Flejda**, y. f., babka z lenu, krále. Us. **Flek**, u, flíček, čku, m., z něm. Fleck. F. — v obee. mluve část něčho celého. a) Útržený n. nížnoutý kus křež, plátna atd., capart, láta, záplata, prístípek. V. Svece flíčky prisivá. D. — b) Kusy drobů n. masa u řenzíka fleky slovon. — Fliéky do polivky, fleky maštené (částky nařezané z tenkého vyváleného tésta). — F. — z mužů, neprasdelná plocha n. místo jiné barry, a) nubeč. Kůži bílý, s hnedými fleky. Modré fleky na kůži. Píha na těle, lišej atd. — b) Vadně plosky, jiné n. změněné barvy, pruha, vraška, mrzkosť, vada, nečistota, skvrna, zprznění, poskvrna, kaz. umazíni, maz, der Flecken, das Mahl. Fleků nadělati (násímat, poskyrnití). Pný fleků (skyrn). V. Bez vady a fleků. V. F. od oleje, od inkoustu. D. — F. — I hadot od nědění něčím ploskatým, ohebným. Ros. — Jg.

**Flekačka**, y, f., flekadlo, a, n., vz Flakačka.

**Flekanice**, e. f., pranice, Reauferei. Byla tam veliká f. (prali a sekali sej). Ros.

**Flekati**, flekavati; fleciti, il, en, ení: fleknti, knul a kl, ut, ntí. Udeřil ho, až fleklo. Ros. — koho — biti, práti, sěchati, mezzeln, schlagen. Jg. Flecail ho, až se prhuln. Jg. Nedovádej, sie tě fleknu. Us. — koho přes co: přes hubu. Jg. — koho čím. Rukon ho flekl. — kam. Flekaji a sekají na sebe hůř než šehny. Kom. Pořád mu do uši fleká (spěkuje, nań dotírá). MM.

**Flekatý** vz. Flek. Gefleckt, fleckig. Krok.

**Flekot**, u, m. = flekání, das Schlagen, Pritšchen. Jg.

**Flekotati** = blekotati. Na vých. Mor. Flekovaný, geflickt. F. šat (záplatovány); pomazany, beſleckt. Jg.

**Flekovatěti**, čl, ční, fleckig werden, flecken.

**Flekovati** = látati, záplatovati, zasivati, flicken, lappen; spíniti, poskyrnití, umazati, besudeln, beſlecken, fleckig machen; barvu měnití, flecken. Ta barva, to sukno flekuj (měni barvu). Vz. Flek. — Jg.

**Flekovatý**, flekovitý, strakatý, perestý, poskvrněný. Jg. Vz. Flek. Gefleckt, fleckig.

**Fletna**, y, f., fetnička. z něm. Flöte, to z vlas. flauto a to z lat. flatus. Skladá se 1) ze 4 zěpovaných kusův, 2) ze sroubové zátky, 3) ze 7 otevřených dřek tonových a 1) z 7—15 klapek. F. tereová, kvartová, oktaová; fl. es. Vz více v S. N. III. Hrati na fetnu, piskati na fetnu. D. Při hráni na fetnu zpivati. Jg. — *Fletnář*, e, m. Der Flötenspieler; Flötenmacher. — *Fletovati*, na fetnu hráti, flöten. Jg.

**Flexe**, e, f., z lat. flexio, vz Ohýbáni. **Flíček**, čku, m., vz Flek. **Flíčky**, ú, m., pl. Schinkenflecken. Rk. **Flíčna**, y, f. Rotzmädel. Rk.

**Flink**, flink, u, m., políček. Backensteich Ctib.

Kottův: Česko-něm. slovník.

24

370

Flínkovati — Fochýř.

Flínkovati, flinkavi- poličkovati, huschen.
— koho = fackovati. — co komu vyfink-
nouti: faňoru. D. Mauschellen versetzen.

Flinta, y, f., die Flinte, vz Ručnice. Pozor
s tou flintou (ne tak zhurta)! Us.

Flintař, e, m. = puškař. Büchsenmacher. Us.

Flintové sklo, bílé sklo kremencové (k da-
lekohtedům). Rk. Flintglas. — F. hlavěn,
Flinten.

Fliu-s, nta, m., mě v Peloponnesu. —
Fluntan, a, m. — Fluntský.

Flok, u, floček, čku, m., z lat. floecus,
chomáček něčeho lehkého. V. Floky z vlny.
Flocken. — F. ků, kolik, kolíček. Pflock.
Něco flokem přibíti. D. — F. u šečvěr.
Pflock. F. K lepení. Der Wellerstock. D. —
Floky, peníze, Geld. Rk.

Flokovati = kolíkovati.

Flokovina, y. f., něco špatného, Abfälle.
Ros.

Flokovitý, flockig. D.

Flonda, y, f., jistá bra v karty, ein Kar-
tenspiel. — F. žertem = káva. Us. Semil.

Flor, u, m., lehounká tkánína z hedvábi,
kopřívových nítek n. vlny; pavučník. Der
Flor. F. smutečný (černý). D., S. N. Trauerflor.

Flora, y, f., u Římanův bohyně květův,
Květena. — F., sepis květin. Rk., Jg.

Florek, rka, Flores, Floryš, e, m. — Flo-
rian. Gl.

Floren, u, m. (fl.), zlatý peníz nazvánu
od města Florencie. Rk. Gúlden.

Florencie, e, f., it. Firence, lat. Florentia.
mě. v Italii. — Florentský. Florentská škola
= malířská škola. — Florentan. Florenčan, a,
m.

Florian, a, m., v obec. mluvě přesmyk-
nutím: Frolijan. Vz Florek.

Florovy, Flor.

Flor-us, a, m. Julius Florus, přítel Ho-
ratiův, římská hásník a řečník. Vj.

Floskule, i, pl., f. z lat., pěkná n. li-
čení slova. Rk. Floskel, Redeschmuck, zier-
fliche Redensart, schönes Wort.

Floska, v horn., lépr; ploška, začátek díry
vrtané, želízkem n. kladivem vydlabané. Vys.

Flotka, y, f., pokladnice ve hře. Us. u Jic.

Floutek, tka, m., hejsek. Unbärtiger, Laff,
Windbeutel. Us.

Flucar, u, m., špatné maso. Schlechtes
Fleisch. Us. Turn.

Fluid-um, a, n., z lat., tekutina. Rk. Ein
flüssiger Körper.

Flundra, y, f., schlecht gekleidetes Weib.
Us. —

Fluor, n, m., kazik.

Fluorid, u, m. F. ammonatý, barnatý,
draselnatý, vápenatý. Kh.

Flus, u, m., z něm. Fluss, a to z lat.
fluxus, vlhkosti v těle živočišném. Rýma je
flusův kapáni. Kom. F. bílý, teplý, ostrý.
Míti f. v rucě = trháni. Jg. — F. = tek-
tosťškovů; sůl z dřevěného popela, lesní
sůl, krušce, drslo. Pottasche. Jg. — F., hra
v karty, snad jeden a třicet. Lěta 1521. za-
cali v Čechách flusa hráti. Star. let. Gl.

Flusárna, y, f. Pottasehensiederei.

Flusník, a, m. U Hory peníze dělají, ale
flusniči (hráči ve flusy, vz Flus) lmed je
mají. Gl. 19. — F., kdo flus varí, Pottaseh-
sieder. Haj.

Flusovati, barvu či kleit na nádobě v peci
rozpalovati, zerlassen. Dch.

Flusovatost, i, f., Schleim. V.

Flusovatý, flüssig, schleimig. Ros.

Flusovník, a, m., Pottasehnsieder.

Flutek = floutek. — Flutek, tku, m.,
z něm. flott, špatná mince ok. r. 1421. ra-
žení. Gl.

Fň. Skupenina ſň v náslovi je jen ve:
muče, ſňukal, ſňukati, ſňukavý, ſňukna, ſňuk.

Fňuče, etc., m., ſňukajici dítě, Rk., tlou-
neudes Kind.

Fňuk, a, m., na Slov. = chlapec. Knabe.

Fňukal, a, m., porád ſňukajici. Der
Raunzer.

Fňukati, ſňukávati, kuňhati, kuňkati,
raunzen, schnaufen, die Nase růmpfen. —
abs. Fňukal, když mi to dával (nerad dá-
vaje). Co ſňukáš? (o dítěti. Co nabíraš
k pláči štkajíc?). Jg. = Fňukavý, raunzend.
Jg. = Fňukna, y, m., f., kdo ſňuká; Raunzer,
Raunzerin.

Foeb-e, y, f. Diana.

Foeb-us, a, m., Apollo.

Foenicie, e, f. Foeničan. Foenický. Vz
Fenicie.

Foeni-x, ka, m., řee. jméno osob, řek,
měst. — F. = baječný ptak, ohničač, o němž
myslili, že déle 500 let zív bývá a potom
se spaluje sám ve hnízdě svém, načež z po-
pela jeho nový ohničač vzniká. Vj. — F.,
neobyčejná věc.

Fofr, u, m. = fochr. — Fofr, fofrovka,
mlynek = nástroj a mlýnek k vyfukování
plev z krup. D. Windfege.

Fofrovati = fochovati.

Fogt, fojt, a, m., rychtář. V.

Foch, u, fochek, chku, m, fochy, pl. F. = srécole, zálety, figle, Fachsen, Gaukelei. Fochy činiti v tanci. L. — F. = žert. Scherz. Fochem to bylo řečno. Ros. Není toho fochu, aby v něm nebylo pravdy trochu. Prov. — F. = zánysl, zástěra, barva, plášť, zá- minka. Vorwand, Maske, Deckmantel. Jg. Na foch to učinil. Všechno to pod fochem se dálí. Ros. fochem tam šel. V. Upřímě-li, číli na f. toliko. D. Pod fochem hostinstvi. D. — F. = něm. Fach, šp. m. příhrádká.

Fochěř, e, m., fochýř, v horn. nástroj,
kterým se čerstvě povětři v doly přivádí.
Windfang. O původu vz také Mz. 159.

Fochovati, z něm. fachen, fochovati, dý-
mati. Alech.

Fochr (fofr), u, m., fochřík, fochířeek,
z něm Fächer, vějíř. V., Kom. — F. = vichřice,
Sturmwind. To je fochr! Us. u Rakown.

Fochrot, u, m., jalové blýskání (bez hři-
mání). Wetterleuchten.

Fochrovati, fochrovávati = fochrem vitr
dělati; pohybovaným větříčkem ohěerstvo-
vati. chladiti, fachen, fächern. f. nebo f. se
(zastarale), blýskati se bez hřímaní, na jalovo,
wetterleuchten. — co: oheň (rozdmychovati).
Jg. — kam: na oheň. Na někoho f. Jg. — co
kde: oheň v kuchyni. Ros. — kde čím.
V nejhorčejším místě svými křídy fochruje.
Stele. — Jg.

Fochovátko, a, n., fochrovka, y, f.,
vnmlýné. Windfege. Vz Fochrovati. Rk.

Fochýř, e, m., Trüger, Täuscher.

Fojt — Formalie.

371

Fojt, a, m., der Stadtvogt, Dortrichter. Gl.
Foki-, dy. f., krajina reeká. — Fokidan,
a, m. — Fokudský.

Fokoš, e. f., šviháčka valaska. Na Slov.

Fokus, u. m., lat., ohmisko. Rk.

Folge, něm. Das hatte für sie keine guten Folgen. Na nie dobreho jim zu nevyšo. Jg. Obecnené lidu přízeń ridko na dobre vychazi. Kom. Er starb in Folge grosser Schmerzen. Unseln hrozné bolesli. In der Folge, na to, potom. Mk. Das ist keine Folge, z toho nejde, neplyne, nevyplvá.

Folgen. Hieraus folgt: Odtud jde, plyne, vyplvá; odtud patrau, na bíledni jest, na jevě jest. Mk. Die Fortsetzung folgt, pokračováni budoucné. Rk. Z toho máš. Rs.

Foliant, u, m., z lat., kniha s půlčkovými listy, z folium ... list. Rk. Těž o kníze velkého formatu vůbee. S. N. Ein Buch in der Grösse eines halben Bogens.

Folie, e. f., listek ze zhlata, stríbra, olova, jenž se podkládá télesum přízačným, aby lesk jejich se zvětsil. Glanzblatt: die Unterlage von Spiegeln u. gefassten Edelsteinen. Obrazné znamená f. vše, co neni pravé a věci jakého lesku dodává S. N. — F. (dolí) — pošetilosf. Narrheit, Thorheit. Rk.

Folio, z lat., na listé. F. verso. (fo. vo.) na druhé n. na rubní steané listu. Rk. An dem Blatte.

Folium, a, n., lat., list (v kupeckých účetních knihách). Blatt.

Folk, u, m., z něm. Folge, vůle, vohnosf, povolení, svěvolnosf, svohoda, der freie Wille, Muthwille. F. nekomu pustiti, dáti. V. Kdožby, povaleče choval a jim folky činil. Mus. 1848. str. 201. (Gl.). Dívá mu hrozný f. Jg. V níčem folku nedávati, lépe: v níčem nepopoustiti, nepovolovati. Sh.

Folkovati, folkovávati = povoliti, vůli pouštěti, dělati se nevěda, den Willen lassen, nachgeben. Jg. — komu: détem. Jg., vlasti. V., tělu svěnu, Lou., ženě. Rad. zvíř. — komu v čem: sobě v židostech. Jg. — Lom. — komu čím. Tim sobě žáduj nefolnkj. Vš.

Folkovný, muthwillig; nachsichtig. Res. — F. = pohodlný, bequem. F. šat. Us. Jilem.

Fond, u. m., po fr. fon, z lat. fundus, základ, základní jméni. Rk., nadací. Sp. Fond. Grund. Grundlage. Gehörath. Grundvermögen. F. cludych, cluńinský, umorovací, studijní, náboženský, stavební, domu chudých, ubytovací, okresní, zemský, domestičakulí, hlavní, komuní, nemoených, vláštenský, spitalní, policiejní, ríšský, záložní, školní, odělený, berniční, náhraduj, sirotěj, porodnice, chorobnice, blázince, na tisk. Vz Nadace Sp.

Fonetický, z řeč. F. což hlasem nebhláskami naznačiti možno. F. pravopis, pouze na zvnečich, jak je ucho slysy spočívající, k etymologii slova psančho něhlědičí. Pravopis řecký a latinský je z větsí části fonetický, český a slov. je už z menší části fonetický více setře původu slov, ku pr. těloh m. dehoř od děch. S. N. Pražský (font. praský). božství (font. boství) atd. Bz. Vz Etymologický pravopis, Pravopis. Fonetickou příčinou dlouhé samohlásky a slabiky v jazyku

českém býva jednoslabiënosf, dvojslabiënosf, přížvuk, v některých připadech v tvarosloví zvuk. Visí to na subjektivnim blahozvaku; jiné podstatnejší příčiny neznamé: sůva — sova, dílo — na Slov. delo, kráva na Slov. krava. Gb. Mnohdy býva těž okonomie řeči čili snaha rozlišiti slovo jedno a těz v různém vyznamu příčinou dělky, jako: sedlo a sídlo (kor. séd), město a místo, měřiti a mřížiti, světiti a svítiti, v ohec a vůbee, domysl a dumysl, svatosf a svatosł atd. Bz. O etymologické děle slabik vz Samohláska.

Fontana, y. f., z lat., studnice, fr. fontaine (fontén), Rk., kasna. Wasserkasten. Jg. Springbrunnen, vodotrysk.

Forba-s, nta, a, vlastní jméno reeké rozličných mužů.

Forberečnik, a, m. (zasta.), podvodnik, Betrüger. O pívodu vz Mz. 159.

Forberk, u, m. (zastar.), z něm. Vorwerk, dvůr n. statek k jinému nížejející n. sín o sobě jsoneči, praedium. V Spal ve svém forberece. Jel.

Force, fr. forsi, síla, násilí, Stärke, Kraft, Gewalt. Par f., silon, násilim, násilne; a, toute f. (a tut fors), vši silon, ze vši síly. Rk.

Förderschaft, vz Bäne.

Forejsic, e. f., z fr.-něm. Fourier-Schütz, vojenský sluha, sloužící. Rk.

Forejtar, a, m., zastr., z něm. Vorreiter. Gl.

Foremnost, i. f., die Förmlichkeit. D.

Foremný, z lat., způsobný, tvarný, slušný, pekný, sléničný, hodný, wohlgestaltet. Neforemná spousta, hässlich. V. Rk. F., jako na ruby kožich. C. — v čem: v řeči. Plk.

Forgačnice, e. f., osoba běhavá, zvědavá. Us na Mor.

Forír, furír, a, m., z fr. fourrier, ein Fuerier, V., podělňojnik, který pro setinu chléb přijímá a obydlí spřostých vejínuy na stariosti má. Jg. Kriegsschreiber, Quartiermacher.

Forma, y. f., lat., foruka, formicka, Zeměření způsoba unemní dělané věci, vzor, podoba, die Form. Gestalt, das Modell. Jg. F. klobouku, nože, stolu. Formu něčemnu dáti. V. Jedné formy býtí. V. Na jednu formu. V. F., první obraz, vzor, vzorek budoucího díla. V. — F. — způsob jakékoli smyslové n. úmyslové věci, jakost, die Art u. Weise, Form. Jg. Právní (f., postupování při soudu. F. řádu n. vědy, Regierungsform. F. pojmů n. poněti, závěruk (způsob, jakým propovědi jeho spojeny jsom. — Pod formou (pod zástěrou). — F. trojádlo, model, kadlub, die Form, das Modell. Jg. F. kulová, delová, svíčková, dortová n. na kulky, na děla, na svíčky, na dorty, na cihly, na zvony. Formy dělati. Do formy, do kadlubu liti (Nz.). — F. r. ty. Vz Gb. Uvedení do mluvnice str 41. — Pro forma, na oko, zum Schein. In optima forma, nejlepsiš způsobem. Rk.

Formace, e. f., z lat., tváření, utvařování, zpodobování, Bildung. Gestaltung; útvar (hornický). Rk.

Formák, u. m. Formstein. Rk.

Formalie, i. pl., f., die „Rüzer forma-lita, y, formalnosf, i. f., z lat., povrehní n. vnejsi obrady, okolky, Formalien. Formalitaten, Förmlichkeiten, herkönnliche. äusser-

24

372

Formalie — Fortuna.

liche Unsindlichkeiten. — *Formalismus*, u. m., z lat., zachováváni povrechních způsobův, das Festhalten an Formalien. — *Formalista*, y. m., die „Despota“. Okalkar. Formalist, der an Formalitäten festhält; Komplimenteumacher. — *Formali*, povrechních způsobův neb obřadiv se týkající. Rk. Formal, formell, die äusserliche Beschaffenheit einer Sache betreffend, förmlich.

Forman, a. m., z něm. Fuhrmann, vozka, vozařaj, kocí, karník, povozný. Jg. Veseľ forman koňov polehčení (když správec jadruň, všeako jde jadruň). Ros. Item formané af nekupují oběle na trhu než u sůsed. Arch. Plz. 1. 1497. — *Formanick*, nku, m., u pluhu n. u vozu, hřeby na kocí vozu, mezi kterými držení jest a vůhy předních kocí. — Jg.

Formaniti, Fuhrwerk treiben. Ros., Puh.

Formanka, y. f., svednice pro formany, Fuhrmannsstube. Us.; konírna, Pferdestall. Rk. — F., shvězdění, ein Sternbild, Fuhrmann. Mus.

Formanský. F. cesta (silnice), V., koné, vůz, Fuhrmanns.

Format, u. m., velikosť, výška a šířka knihy, listu, das Format. F. je rozličuy podlé počet listů, na které se složí: plakat (arch nesložený), folot (arche na dva listy složený, krart na l, oklar na 8, dranáterka na 12, stěnáterka na 16, osmnáterka na 18, čtyřnáterka na 24 atd. (32, 36, 48) listů složený. S. N.

Farenčér, formár, formiř, e. m., kdo formy dělá, Formeschleider, Modellnehmer.

Formi-ae, pl., f., die „Růže“, mě. Latia, Gaeta. — *Formišky*.

Formivský, Formir-, Bossir-. F. dilo. Jg.

Formištví, n. Bossirkunst.

Formovatel, e. m., der Former: učitel. Bildner, Lelner. Kom., Ba.

Formovati, z lat. utvorovati, do jistě podoby vpravovat, formen, bilden. Jg. — co. Formuje modlu kovář, piňkem dělá. Br. Světýk formovati (táhnouti). D. Obraz f., V., slova, řeč. Jg., Kom. — co komu. Díle chod si formuje (choditi se před). Kom. — si co jak. Krista si podlé své hlavy, bez pravidla božího slova formují. Br. — se k čemu (na nějaký způsob dělati, sich nach Jemanden formen. Jg.). Nechtějí-li se k násím obyčejím f. lidé, formujeme se my k jejich, pokud jen pro svedomí lze. Kom. Kvůli vyšším se f. dg.

Formový. Form-. F. deska. Formbiett. Kom.

Formulář, e. u., z lat., vzor n. předpis jednání, reci n. spisu nějakého, Formular, Vorschrift, vorgeschriebene Weise, Muster. — 2. Shěka vzorů takových. Sammlung solcher Formulare. S. N.

Formule, e. f., z lat., vzorec, oheazec, výraz, jistě spojení slov. Rk., předepsaný způsob jednání, reci n. spisu, ku pr. salónu. Die Formel, Redensart. Ausdruck; die durch Rechnung gefundene allgemeine Regel. Jg.

Formulovati, něco die predepsaného vzorec (způsob) upraviti. Rk. Formuliren.

Forovati, voziti, povozem, dovázením se ziviti, Fuhrwerk treiben. — kým: osly. Stele.

— koho. Forujte ho ven = vyžeňte ho. Vyforovali ho = vyhnali ho. Na Mor.

Forovnictví, n., povoznictví, Fuhrwerk. Ros.

Forovník, a. m., povozník, Fuhrmann. Rk.

Foršt, u. m., z něm. Forster a to z stílat. foresta, les. — F., a. m., Förster, myslivec, lesník. lesni. — Forstmistr, a. m., z něm. Forstmeister, nadlesník. Rk. — Forstorna, y. f., Forsthaus, Jg., myslivna. Rk. — Forstvorský, Förster-, myslivecký, lesnický. — Forstvosti, n., myslivectví, lesničtví, Försterei. Jg.

Fort, a. m., vz Foršt.

Fort, u. m., z fr. (fór), hradba, tvrze. Rk. Kleine Festung, Nebenfestung.

Fortaš, e. m., Grenzwächter. Na Slov.

Forte, it., z lat., silné (v hudbě, f.), stark; fortissimo (ff nebo fff), velmi silně, co nejsilněji. S. N., Hd.

Fortel, e. m., z něm. Vortheil, zisk, užitek, prospěch, výhoda, Nutzen, Vortheil. Něco s jistým fortelen činiti. D. — F. = způsoblost, chytrost, obrat, něm. Kunst-, Handgriff. Při každé praei nějaký t. jest. Ještě nezna fortele k tě věci. Us. — F. = obmysl, úskak, těst, oklamání, faterš. Ränke, Kniffe, D. List. Finte. Proti každému forteli najde se f. C. Pol f-lem = zehytrale. Ros. Bez f-lem. Jel., V Uživati f-lem proti někому. Jg. Jv. Vojenský f. (obmysl, chytrost, lesf). V. F-lem byl od něho oklaman. Jg. Zížka seznav Valěšov byti k svému forteli obrátil se. V. On jde jen na f. = na podvod. Na Mor. — Jg.

Fortelník, a. m., ein ränkevoller Mensch. Stele.

Fortelnost, i. f. chytrost, Arglist, Ränke.

Fortelný. Vz Fortel. F. = užitečný, vortheilhaft; Istivý, úskočný, zehytraľý, listig, reich an Kunstgriffen. Jg. Kostka, věc f-ná. V. Zivnosf. f. Kom.

Fortelovati, forteliti = úskoku hleděti, bevortheilen. Ros.

Fortepiano, a. n., z forte piano, silně, (potom) slabě. Klavier.

Fortgeld, u. m., z něm. Fahrgeld, plat jezdem dávaný. Gl.

Fortifikare, e. f., z lat., je vojenské opevnění nějakého příhodného místa. Fortifikation, Festungswerk, Befestigungskunst. F. polni (počasni), stála (permanentni). Takové polni hradby json: linie (rovné čary), reduty čtverhraumé, měsíčky (lunetty, pětilrany), hvězdové, mostove. (pred mostem, zubatě. Stále forty hlavni val, českarpa, valová chodba, kolisté, podkopy, baštní štity, oponové štity, roháč, korunní hradba, klešťová hradba, detašované hradby. Vz víc v S. N. III. str. 171. a nisl.

Fortna, y. f., fortnička, z lat. porta, brána, branka, dvěre, die Pforte; někdy malá dvirka krom městské brány, das Stadtthürlein. Musesy se klíče odvěsti od bran a forten. Gl. 89. Brány i fortny před sebou zavíratí. V. U fortny zvoniti. Us. — F. ottomanská, tureckého čisare palác, dvůr i celé čisarsći. Die hohe Pforte. — Fortnár, fortněř, fortnýř, e. m. vrátuň, der Pfortner. Jel., Res.

Fortuna, y. f., lat., štěsti; Stěstěna, bohyně štěsti. Audaces f. juvat, smělým štěsti přeje. — *Fortan-in*, ina, ino. Kom.

Forum — Fračicár.

373

For-um, a., n., lat., náměstí; soudní místo,
soudní dvůr, soud. Rk.

Forundhab, u, m., z něm. fahrende Habe.
Pobral f., klenoty. peníze, ríeha atd. Půh.

Fosfor, u, m., kostik. Phosphor. F. černý
či beztvarný. Kh.

Fosforečnan, u, m., phosphorsaueres Salz.
Bk. F. ammonaty, cínatý, draselnatý, horčenatý,
chininný, manganaatý, mědňatý, olovnatý,
rtutičnatý, rtutnatý, sodnatý, střibrnatý,
strichinný, vápenatý, železitý, zeleznatý atd. Kh.

Fosfornatan, u, m., draselnatý, sodnatý,
vápenatý. Kh. Unterphosphorsaueres Salz. Bk.

Fosforoskop, u, m., Phosphoroskop. Ck.

Fosforový, Phosphor.

Fossilie, i, pl., f., z lat., kopaniny.

Fosmistr, vz Foršt.

Fosna, y. f., z něm. Pfoste a to z lat.
postis, Mz. 160., tlusté prkno jestě nezdělané,
die Bolde. Pfoste. D., Jg. F., toka, hont,
tartice. Fosny občárkovati. Sp.

Fosnák, u, m., Pfostmagel. Rk.

Fosnový, Bohlen.

Fotografie, e, f., z rec. svetlopis, Nz.,
světloobraz (obraz světlem učiněný). Photo-
tographie. - Fotograf, a, m. Photograph. -
Fotografický, photographisch. F. obraz. -
Fotograforati, koho, photographiren. Rk.
Vz viče v S. N. III. str. 175.

Foučilosť, i. f., třěstěnosť, Leichtsinn.

Foučilý, potrhlý, geschossen, leichtsinnig.

Foučiti koho: potrhlým, lehkomyslným
činiti, leichtsinnig machen. Rk.

Foukaci, fukaci. F. trubice. Jg. Vz Děchový. Blase.-

Foukač, e, m., der Blaser.

Foukačka, y, f., čím se fouká, das Blas-
rhr.

Foukadlo, a., n., nástroj foukací, Blas-
werkzeug.

Foukanice, e, f., metelice, chumelice. Us.
v Krkonoš.

Foukati (zastar. fukati); foukouti, knul
a kl, ut, uti, foukávati = dynati, blasen,
wehen, broukati, hněvati se, látí, einen an-
fahren, schelten, wettern, schmälen. F. m. vou-
kati od věji (váti). Šf. — abs. Vitr fouká.
— (komu) kam (nač, do čeho, pod co,
v co, proti čemu). F. na horkou polivku.
Us. Bezbožník na všecky nepřátele své fouká
(sápá se, hněvá se). Br. On na mne fouká
(brouká, laje). Kom. Jedni mne vysměli,
druzi na mne fukali. Kom. Na mé zpíváni
nefoukejte. Er. P. 41. Foukej větříčku v tu
stranu. Er. P. 127. — F. do prachu, Lom,
do kaše. Us. Nefoukej mi do kaše (nepře-
kažej předsevzeti mému). Jg. Nefoukej mi
pod nos (nedráždi mne). Papr. F. proti bě-
žici kouli. Us. — odkud. Vitr fouká od
severu. Ml. — si = nadýmati se, fintiti se,
stutzen, sich aufblasen, gross thun. Ten si
fouká. Us. Nefoukej si. Kom. — si nač.
Nevim, nač si fouká. Sych. — Jg.

Foukavý, fouklavý, fouklivý = foukajici;
zlobivý, lasend, stark blasend; böse, zornig.

Fouklavý, fuklivý = foukavý. Ros.

Fouknouti, vz Foukati.

Fouleti, prsty umazati, mit Fingern beschmutzen. Na Slov.

Fouňa, č., -ovi, -n, -o, -ovi, -ou, funera,
y, finil, a, m., v již. Cech. funa, kdo fomí,
cim Schmaifer. Kts. — F. — človek pýsný.
To je pravý f., žádného ani nepozdrávi. Us.
Wer die Nase rümpft, hoch tragt.

Founěti, 3. pl. -ní, fomí a fini, founě
(ie), il, éni; founivati, skrze nos dychati,
schlauben, schlaufen. — abs. Hrozně fomí,
když chodí. On fomí celý den (spe) Us. Což
jest foměl (lmčvaje se), když mi to dával.
Jg. — pro co: von sádlo f. D. — nad čím.
Dosti dlouho nad tím foměl, než se do toho
dal. Jg. — na koho, na co. Nedánm na sebe
f. (sapati sej. Us. — po někom. Teu pýsný
chlap by jenom po lidech founěl (s opovr-
žením na ně hleděli. Us. — Jg.

Founil, a, m., vz Founa.

Fourage (furiži), fr. pić, obrok (konim).
Pferdefutter, Futter überkampf.

Fouragirovati (furižirovati), picovati,
pici n. obrok sháněti. Rk. Futter (auch Le-
bensmittel) herbeischaffen, auftreiben.

Fourier (fr. furýr), vojenský účetník. Vz
Forir. — Fourierschütz, z fr.-ném. (v ohec.
mluve: forejšie; vojenský sluha. Rk.

Fournier (fr., furnýr), dyha, obložek
dřevěný, vykládání dřevěné, tenké desky
dřevěné k vykládání výsřáv. Rk. Důnn
gesamtenee Holzblätter. Belegholz. — Four-
nirovati, z fr., obkládáti máhy tek atd. ten-
kými listky z dřeva tvrdšího a pěknéjšího
než je náradí samo. mit děnnem Holze (Be-
legholze) belegen. Tato tenká prkénka slovou
furnýry. S. N.

Fous, a, fousek, sku, m., fousy, pl., na
Slov. fúzy; lépe: fousy. F. na bradě: brada,
der Bart; f. na hořejším písku: frňousy, leury,
valousy, der Schmurrbart; f. na liech: lieuch,
lieousy, der Backenbart. Více starosti nežli
na bradě fousů mám. Vrat. Má tri fousy pěti
ady tje holobřídek. D. Ta holka má fousy
rozum). Ros. Brada mužská předně pýrín,
pak fousy, pýsk horní frňousy se kryjí. Kom.
To mu jde pod fousy pod nos — to se mu
libi). D. Neechtěla mi fousy brát (břitva). Er.
P. 267.

Fousáč, e. m. To je f.! D. Ein hartiger
Mann.

Fousák, a, m. = zajíc. Hase. Šp.

Fousatěti, fousovatěti. 3. pl. -čí, -ěl, -čí.
Bart hekonamen. Již fousati. Jg.

Fousatka, y, f., pšenice vosimátá, fousatá,
rasnice, Rauhweizen.

Fousatost, i. f., die Bärtigkeit.

Fousatý, fonsovatý. fonsovity, bartig. F.
pšenice (fousatka). D. zřádee. Pref.

Fousek, ska, m., kdo má fousek, mály
fous. Tys jestě fousck! (přílis mladý, neroz-
umis tomui. — F., sku, m., koniklec, svaté
koření, Bocksbart. Zlob.

Fousisko, a, n., grosser o. abscheulicher
Bart. —

Fousín, a, m., druh hmyzu. Krok.

Fousovatěti, vz Fousatěti.

Fousovatý, vz Fousatý.

Fousule, c, f., druh hmyzu. Krok.

Fr. Touto skupeninou počínaji se nejvíce
jen cizi slova. — Vrahec ir letěl. Us.

Fračičár, a, m., méšták, šosák, Spiess-
bürger. Us. na Mor.

374

Fragment — Fráška.

Fragment, u. m., z lat., zlomek, úlomek.
Rk. Bruchstück. Überbleibsel.

Fragnář, vz. Fraknář.

Frachtbrief, nákladní listek. Hus.

Fraid, freid, u. m., zvoněni na počítku trhu,
zastr. Rozkázali freid na rathouze zvoniti
k novému jarmarku. Scr. — Gl.

Fraj, vz Frei.

Frajer, a. m. Sto frajerov a jeden muž
jen jednoho si za muže můžeš vziti. Mt. S.
Vz Frejří.

Frajle, e, f., frájlinka. z něm. Fräulein,
slečna, slečinka, pauma. Starým pannám se
vůbce víká frájle. Sr.

Frajtr, z něm. Gefreiter, zaváděč.

Frak, u. m., lehký kabát, jehož šosy jsou
z předu vykrojeny. Rk. Ein kurzer, vorn ausge-
schmittener Münnerrock. Střlat, froens. F. ně-
komu zapáliti = obelbati ho. Jemanden blau
anlaufen lassen. Frak ti chytil, horí = nalhali
ti. Frakem si hoditi. Obse.

Frakee, e, f., z lat., lámaní. zlomek, úryvek,
odstěpek, Bruch. — V polit. smyslu časť
strany, Fraktion. V optice lámaní paprsků
sětěla. S. N. Das Brechen der Lichtstrahlen.

Fraknář, fragnář, e. m. = překupník,
hokynář. Oběni trhovi lidě, ježto doma což
bud' prodávaji, jakož jsů kramáři, krémáři,
fraknáři. St. N. 97.

Fraktura, y, f., rohaté německé pismo.
S. N. Eine grosse eckige Schrift, welche der
Druckschrift anhängt ist; Druckschrift.

Franc, e, Francek, eka, m. = František,
Franz. = F. = Francouz. Jel. — Pan Franc.
přezdivyka někdejsm vrechnostenským písarím.
Pane Franc. napísou mně veliké R, já budu
psát léstřík! Us. na Mor. Mřk.

Francek, vz. France.

Francka, y. f., Františka.

Francie, e, f., Francouzsko, Frankreich.
Vz popis v S. N. III. str. 183. a násl. Vz
Francouz.

Francle, i. pl., f. V.'z něm. Fraisen. a to
z fr. frange, třípeni, trásně, trapky. Jg. Sp.
Franco, vz Franko.

Francouch, u. m., Werkstück, provaz ze
koudelevých provážků pletený ku plachtě
trávní. Us. Bol., Jg.

Francouz, e. m. (Francoz, V.; gt. na
Slov. Francouza), pl. Francouz-i, —ově. Der
Franzose. — Francouze, a) nakazlivá nemoc:
přijice, čema. Siphylus. Lustsenehe. Franzosen.
V. b) Zajecí nemoc. zajici mají vědy na játřích.
Sp. c) Nemoc hověziho dobytka. Stiersucht.
Ja. —

Francouzový. F. dievo (proti přijici), das
Franzosen-, Blatterholz. V.

Francouzska, Francouska, y. f. Französin.
Francouzský, francouský, französisch. F.
vino, sukno, jazyk, vojna, chléb, pečivo,
sřecha, zánek, vazba (u knihařův), nemoc.
(vz Franconou). země, nohy (šmithavé), vál
nař. fr. nohy (krížuje noloma, šmíhlo), Us.,
literatura, divadlo, umění: vz věc v S. N.
202. — 212. — Francouzsky se učíti. Us.

Francouzstina, francoústina, francína, y.
f. Das Französische (Sitten, Mode, Sprache).
Jg. —

Francouzy, pl., m. Do Francouz. Ve F-zích.
Us. — Frankreich.

Francovka, y. f. Franzbrantwein.

Francoz, vz Francouz.

Francesko, a. n., Franeko, Fransko, krajina
německé mezi Davyra a horejšimi Sasy, něm.
Franken. — Francský, franccký, franský,
fränkisch. Vz Francesko; 2. francouzský,
V., což není dobré. Sf.

Frančan, a. m., a) vlastně Frank, der
Franke, b) nevlastné Francouz. Jg.

Francina, frauština, francouzstina (vz št.
vše, co jest francouzské: obyčej, kroj, jazyk.
Jg. Vz Francouzstina.

Frankě, nka. m., František, Fränzchen. Jg.

Franhaizka, ſ, f., zastr., obchodnice,
Händlerin. Gl.

Frank, a. m., ein Franke, vz Francesko;
nevlastné Francouz. Jg. = F., u m., francozská
mínce, ein Frank, 41 kr.

Frankfurt, u. m. F. nad Mohanem; F.
nad Odrou. — Frankobrod, u. m., novější.
Č. — Frankfurtan. a, m. Frankfurter. —
Frankfurtář, a. m., přivřené německé strany
v Čechách, která r. 1848. — 49. chtěla Cechy
příjměti k volbám do německého parlamentu,
jenž ve Frankfurtu shromážděn byl. Rk. —
Frankfurtský.

Franko, it., svobodný, užívá se o zásylkách
poštovních od zasylatele vyplacených = vy-
placeno. S. N. To psaní franko poslal. Jg.

Frankobrod, u. m. C. = Frankfurt; sl.
novější. Jg.

Frankovati co: list (napřed vyplatiti).
Vz Franko. Frankiren das Postgeld voraus-
bezahlen.

Franky — Francesko.

Franta, y. m., dle „Despota“ F. = Fran-
tišek, Franz. = V nouzi F. dobrý (zvlášte
o nehrubě valuších milovničich, vdačkach
atd. užíváno). C. = F. = člověk veselý,
žertovný, blaznivý; hloupý, prkený Franta.
Jg. Ein schlauer, lustiger Schalk; spasshaft
thorichter Mensch. To jsem Franta (prohloupil
jsem). Us.

František, ska, m., ne: František, z lat.,
Frane, e, Francek, eka, Franěk, Franta. —
F. = trocišek, Räucherkerze. D.

Františka, y. f., France, Franzel, Fanny.
Františkán, a. m. Ein Franziskaner. D.
Františkánský. Franziskaner. F. kostel.

Františkovy lázně, Franzenshad, lázeňské
město v Čechách. Vz popis v S. N. III. str. 223.

Frantovný, veselý, žertovný, scherzhaft,
jovial. Plk. Vz Franka.

Frantovstvi, n., Jovialität, Spasshaftigkeit.

Fraot-es, a. m., jméno několika parthských
králův. Vj.

Frappantni, překvapující, zarážlivý, po-
divný. Rk. Frappant, überraschend, anfallend.

Fras, a. m. Dělá se, jakoby neuměł kurátek
rozvázati a jest pravý fras. Prov. Jg.

Frase, e. f., z řec. qočača (frasis), dle výš-
nosti také přy frase; Phrase. Ausdrucksweise,
Redensart, rčení, způsob mluvení, výraz, mluv,
vyjádření, výřek; 2. = prázdná slova. To
jsou jen frase. Nz.

Fraseologie, e. f., z řec., mluvoslovi, vý-
razoslovi, Rk., shárka frasi. Vz Frase. Phra-
seologie, Sammlung von Redensarten.

Fraška, y. f., frasek. šku, m., frásky, pl.,
it. frasca — malá věc. eine Kleinigkeit, ein

Fraška — Frejovnost.

375

Bagatell. Frašky takovými kvadraty nepo-
hnou. Na Slov. — F. — reč smyslena, žva-
nice, věc směsňa, žert, šašek, síbrinek.
Posse, Fratze, Schnurre, Tand. Frašky pro-
váděti. Na Mor. Frašky si z někoho dělati.
Mík. — F., směsňa hra, veselohra, Possen-
Lustspiel. Nt. Fraška, nižší druh veselohry,
vyznačuje se hrubší jovialnosti, přechážejí
až k šutečnosti i ke karikatuře jednajícího
osob. Vystříhati se jest básniku všeliké níž-
kosti, ledabylosti a nesouvislosti, v jakové
si libuji nezřídka tak zvané místní čili lo-
kaší frašky videňské a berlínské. KB. 195.

Fraškár, e, m., čtverák, Possenreisser,
Tändler.

Fraškopisec, sč. m. Lustspieldichter.

Fraškovati s kým, žertovati. Possen
reissen, treiben.

Fraškovitý, possenartig.

Frater, a, m., z lat., titul, který dávají
v klášterích zákonníkům = bratr. Jg. Ein
Frater, Ordensbruder. V obce. mluvě fláter.

Fratová voda: v dolech ze skal se shro-
maždňující. opak: drnová voda. Gl. 49. Fels-
wasser.

Fraucimor, faucicmer, u, n., faucicimora,
y, f., z něm. Frauenzinner. 1. Pokoj ženský,
Frauenzimmer. Z faucicmeru manželky sve.
V. — 2. Ženština, paní n. panna. S fraud-
cimerem zacházeti. Sokol. — 3. Společnosť
ženských šlechetných osob, družina ženská.
V. Kážali jsme faucicimoru (kollektivum) i pa-
cholatům vystoupiti. Zer. Záp. I. 147. Gl.
V té (komoře) pro faucicmer královský bylo
devět loží. Har. II. 207. (Prk.)

Frbr, říká se prechlému, prudkému, pří
krému, rasch, gäh. V.

Fre, e, m., prd., Furz. — V Praze =
frzačamt, z něm. Versatzamt, zastavárná.
Dal hodinky do freu. Us. v Praze. — F. =
žert, Jux, Hetz.

Frečálek, Iku, m., druh šíšek, länglicher
Krapfen.

Frečalka, y, f., pístala z vrbové kůry,
Přeife von Weidenrinde. Jg.

Frean, a, m., přezdívka od sedlákův dá-
vaná městákům (u Holohlav). Sf.

Freati = drobným krokem choditi, trippeln.
Sych, Th. — se. Plk.

Frena, prena, y, f., prdlavá ženská. Ros, Us.

Freádlo, frkadlo, a, n., Kreisel. Us.

Frčák, u, m., veliká pístala ve varhanech,
Posaunbasso. Vaněk.

Freč, e, f. = čamrha.

Frček, čku, m., klub kamenný n. mě-
děný, kterým se házi, discus, Wurfscheibe.
Reš. — 2. Vrhecabní kamen. Damenstein. Jg.

Frčeti, 3. os. pl. -či, frč, -če (ic), el, ení;
frčivati, schnurren; frkati, schnauben. Jg. —
abs. Vřeteno frčí; kolo běží a frčí. Musika
tam frčí (jíž se ozývá). Ros. Pili by, až frčí.
Kon. Kůň frčí. Us. — kde. Vše v něm
hrčí, frčí, různo prši. Kom.

Frčka, y, f., na Slov. a Mor. = šńupka,
Nasenstüler. Jg.

Frčkár, a, m., lehkomyslný mladík, ein
leichtsinniger Junge. Na Slov.

Frčkařiti, il, ení, sich leichtsinnig be-
nehmen. Koll.

Frěkářský, lehkomyslný, leichtsinnig.
Baiz.

Frěkářství, n., Leichtsinn. Bern.

Frěkovati, fréky dávati, Fipse, Nasen-
stüber geben. Na Slov.

Fregatta, y, f., rychlá tístěžňová loň ná-
mořská. Rk. Vz Loň. Fregatte.

Frei, něm. Bist du f. ? = Maš kdy? (Brt.)
Jsi bez práce, nevážaný, volbý ? — Habt
ihr frei ? = Małe prazdno, prázdniny ? Wir
haben freien Zutritt. máme volny vchod, pří-
stup; smíme volbu vejiti, vstoupiti. Mit freier
Hand zeichnen, od ruky (Brt.), volnou rukou
kreslití. Unter freiem Himmel, pod širým
nehem. Im freien Felde, v šířem poli. Ich
gohe in die freie Luft, jdu na čerstvé povětrí,
jdu se provětrat. Er kann frei ins Haus ge-
hen, má do domu volný vstup; smí, kdy se
mu líbí, do domu přijíti. Noch ist er f., svo-
hoden, na svobodě. Er ist nicht mehr f., už
je zadán, ženat (vdaná). Er habe freie Kost,
mám stravu zdarma. Er kam frank und frei,
samovoluč, nevolaný, z čista jasna. Er spricht
zu frei, velmi svobodně; jest prostorcký.
Er gestand es ganz frei, přiznal se bez nu-
ceni. z příma, bez mučení. — Šr. F. Be-
schäftigung, svobodný obchod (s. živnosť).
Jemanden auf freien Fuss setzen, někoho na
svobodu dáti. Jemanden auf freiem Fusse
untersuchen, vyšetrovati koho bez vazby,
o svobodě. (Prk.) Dem Rechte freien Lauf
lassen, právo pied se pustiti. Freier Lehrge-
genstand, svobodný (nepředepsaný předmět.
F. von einer Verbindlichkeit, prost závazku.
In freier Stunde, v prázdné chvíli. Ich werde
so f. sein, budu tak směly, dovolím si to,
dovolite-li, smím-li atd. (Üs.) Frei geben,
propustiti, povoliti. uvoliti; f. lassen, pustiti,
propustiti; f. machen, osvoboditi někoho,
néco od něčeho zprostiti, zbaviti; zboži vy-
vaditi. — Rk.

Freid = fraid.

Freikunst, svobodné umění, umělá hra,
umělé provedení něčeho.

Freischwimmer, plavce vyučený.

Freising, Frisink, a, m., mě. v Bavorsku.

Freiwaldau, Freivaldov. a, m., Frei-
valdava, y, f., mě. v rak. Slezsku. = Frei-
waldorsky, Freivaldavský.

Frej, e, m., z něm. Freien, milováni, ná-
mluvy, zálety. Das Freien, die Buhlerei. Jg.
Na f. se vydati, oddati, po freji jítí. V. Frejů
hleděti. Jel. Młdy, s silným nebojují a starý
s mladým na freji nestýř. Rým. Œb se nám
zdá f. jako med, jesto není než sladký jed.
Lom. Freje svěcho s ní pilen byl. V. Páni
syny svě k někázami, frejóm a něslechtnosti
dopůstí. Tov. K. 217. Bez studu hydli ve
frejich, ve smilstvi pokoutném. Chá. —
Frejíř, e, m., milovník, záletník, der Freier,
Galan, Buhler. Jg., Br., Kom. F. neupřímy.
Br. — Frejířka, y, f., milá, die Freierin,
Buhlerin. Tkadl., Troj., Lom. — Frejířský,
milovnický, Liebes-, buhlerisch. Jg. F. nápoj,
pisčou, list, bujinost. V., Kom. Vz Frejovati.

Frejířik, a, m. = frejíř.

Frejířství, n., die Buhlerei, Buhlschaft.

Frejovnik, a, m., milovník, Buhler. Krok.

Frejovnost, i, f., zamilovanosť, die Ver-
buhltheit. D.

Frnéti — Fuksšvanc.

377

Frněti, 3. pl. -ní, čl, ční, frnívati = fr-
kati, schmaufen. Prasata frni. — 2. Hněvati
se odplivuje, bručeti, zürnen, geifern. Ten
se néco natrní. Ros. — nad čím. Nad tím
frni. Hlas. — F. = labák šnupati. Musis
pořád f. Us.

Frnk. Již je to f. = pryč. Frnk ulítl čižek z klece. Us.

Frňkati, frňkavati = frňčeti, schmurren.
— kam. Něda si pod nos f. Bern. — Na Slov.
= plakati, frňukati, weinen, greinen. Co pořád
frnkáš?

Frnoch, u, m., frňous u kořínků, die Faser,
Haarwurzel an den Pflanzen. Ros.

Frnochovitý, frnochy mající, frnouso-
vitý, fasrig. Ros.

Frnošeti, eji, el, ení, frnochy dostávati,
faserig werden. Ros.

Frnous, u, frňousek, sku, m., tenký pří-
rostek od něčeho visící. Ryba s frňousy. V.
— Frňousy, dlouhé vousy na horčím písku.
V. Knebel-, Schmurr-, Schweizerbart. Brada
fousy, pýsk horní frňousy se kryjí. Kom.
Kočka bez fůs nechytá mysí. Us. — F. Jaké-
količ čmří. Fasern. F. neb ocasy kořemé.
— F., co při mědlení n. trělení na odpadáře.
Abfall beim Flachsbrechen. Us. — F. = penis.
— F. = mrnous. mrně, skřeček, malý člověk,
ein kleiner Mensch. Prk.

Frňouseti, frňousovatěti, frňousy dostá-
vati. Rk.

Frňousovatěti, eji, čl, ení, frňousy počínají
mítí, Knebelbart bekommen; faserig werden.

Frňousovatý, frňousovitý, frňousy mající,
bradatý, knebelbärtig: faserig. Ros.

Fronta, y. f. z fr. front (fron) a to z lat.
frons, čelo, strana rojša v radách sestaveného
proti nepřiteli obráčen n. kam pochod mítí.
Stirn, Gesichtsseite. — 2. Průčeli, čelí, přední
strana domu, pavnosti atd. S. N. Vorderseite.
Frottovati, z fr., natirati, tríti, reiben.

Frugal, z lat., šetrný, stridný, mírný,
Rk., genügsam, nüchtern, spärlich, einfach.

Frygi-a, e, f., před časy krajina v Malé
Asii. — Frygocë. — Frygijský, frygichý,
fryžský.

Fryjd, u, m., přiměří, Waffenstillstand. Gl.
Fry-x, ga, m., Fryg, Frygan, a, m., obyvatel
Frygie.

Frzacamt, vz Frc.

Fták, v obec mluvè m. pták.

Fthioti-s, dy, f., krajina thessalskä.

Fuecovati co: voda, přítzen (v horn.). Vys.

Fuč = pryč, hin, weg, fort. Jg. Již je to
f. D. Jsem fuč, je po mně f. (ve hře). Us.

Fuček, čku, m., fučící vitr. Der Zugwind.
Th. —

Fučeti, 3. pl. -čí, fuč, -če (ic), el, ení;
fučivati, sausen, pfeifen. — abs. Vitr fučí,
voda hučí. D., Ros. Fučis jako 100 ježív.
Pk. — komu kde. Fučí mu v úšich (hučí,
zvučí). Us. Něch af v jejich hlavách fučí.
Pis. Br. Fučí mu v kotrbé (blázni). Smrtholka
fučela mu okolo hlavy. Ros. — kudy, odkud
atd. Vitr fučí stěrbinou. Vitr fučí přes domy,
skrze vrata, proti nám, od lesa, z mrakův atd.

Fučidlo, a, n., nástroj k fučení. — F. =
fučík, blázen. To je pravě f. D. Vz stran
přislovi Nestály. C. Flattergeist, toller Geist,
Windbeutel.

Fučík, a, m., komu v kotrbé fučí, blázen,
třestík, střelence, fanta. Narr, Tollkopf, Wild-
fang, Flattergeist, Windbeutel. — F., o hně-
vivém. F. náhlý. D. Po kom as se ten f.
zvrhl? Sych. Vz Fučeti, Fučidlo. — F. =
sopouch, Ofenloch. — Fučil, a, fučílek, lka,
m.. Flattergeist.

Fučivý, sausend. Jg.

Fučovati, v horn. — vodu do calovky na-
hněti, das Wasser in den Schlauch treiben. V.

Fudrnosf, i, f., v horn. dołová ulička,
Güsslein in der Erzgrube. V.

Fudrovní, v horn. F. štola, Bergwerksstoll.
V. —

Fufna, y, f., která nosem mluví. Na Slov.

Fufnák, a, m., kdo nosem mluví, huhnál.

Fufnati = huhnati, na Mor. a i v Cech.
huňati, durch die Nase reden. Na Slov.

Fufnavý = huhnavý. Na Slov.

Fuga, y. f., lok. sg. ve fuze, z lat., útěk;
hudební skladba, v níž jistý nápyě dle určitých
pravidel se provádí. Rk. F. jednoduchá, pro-
vězená, dvoj-, troj-, mnohonásobna, volná,
přisná. Hd. Vz v Mus. 1850. str. 73.: Počítky
hudební a v S. N. III. str. 259. Künstliche
Orgelmusik.

Fuchs, a, m., kůň ryška, Sm., ryzka, ryzák,
ryšák Rk.

Fuchsie, e, f., ozdobná vrostlina se svislými
červenými atd. květy, pojmenovaná dle hota-
nika Fuchsa, † 1565.

Fuchsšvancer, a, m., z něm., Istivý po-
chlebník. Gl. Vz Fuksšvane. Ein listiger
Schmeichler.

Fuj, čeho. Fuj toho skutku! Jg.

Fuják, u, m., fujavice, c, f., fuček, mete-
lice, chumelice, vitr fučící zvl. se sněhem,
sausender Wind, Schneegestöber. Koll. —
F. u ženců rukavice bez prstů. Us. — Jg.

Fujara, y, f. Na Slov. veliká pištala pa-
štýská, Hirtenpfeife. Plk. Us. i na Plz. Prk.

Fuk, k označení čerstvosti ... honem, ge-
schwind, husch. Jg. Fuk do kapsy. Zlob. Po
večerí f. do postele a po smrtí fuk do zemé.
Bern. — Fuk, u, m., nadýmání-se, chlouba.
Grossthun, Prahlen. Bez fuku a hluku. Česk.
vé. Dělati fuky. Us. — F., fukání, fukot. das
Anbrausen. Plk. — F. = hněv, supeni se,
fukání. Das Wettern. S křikem a fukánim ho podněcuje. Br. Fukem ho odbyli.
Kom. — F., krejear. Nema ani fuku.

Fukací = foukaci. F. trubice, Blasrohr.
Zlob.

Fukač, e, m., žertovne = měch. Foukej
(na horké jídlo), máš dobrý fukać. Us., —
F. = kdo fuky dělá, Wind-, Flausenmacher.
— F., foukać, der Blaser. Bern.

Fukar, u, m. = fofr, větrák na čistění
obíli. Us.

Fukarovati, obchod vésti s penězi. Geld-
geschäfte betreiben. Gl. 50. — F. = obili
z plev čistiti. Na Mor. Mřík.

Fukavice, e, f., kýchavice, kýchavka
(houba). Us.

Fukavč, anfahrend. Mel.

Fukot, u, m., fukání, foukání (větru), das
Wehen. Ros.

Fukotati = foukati, wehen. Jg.

Fuksšvanc, e, m., z něm. Fuchsschwanz,
liščí ocas; pochlebenství, Schmeichelei, po-

380

G — Galopovati.

ve větkornském podřeči norgorodském původní zvuk g též přesel ve zvuk h, ačkoliv známka se nezmenila. Zk. — G se přetvořuje v ž a z. Cf. granum — zrno, Gold — zlato, žába — skr. gabl (po něčem lapající), lit. geležis, gyvata — zelezo, život, glans — žalud, žervi — žena. Ht. Zv. 99. Želva, řec. žířes (z gheřes). Vz více v Gt. F. 95. a násl. —

Gabati, gabnonti — hmatati (nestydatě). Na Mor. Rk.

Gabelfrühstück, dle fr. déjeuner à la fourchette, v čestině doslovně: snídaní na vidličku, ale lépe: snídaně masitá, snídaní masité. Us. Dopoledně, č. f. (m. d-ňa dle večere z večerja, malorus. polušenek (polušník, polěduník). Prk.

Gabi-i, j. m., dle Budějovice, mě. v Latiu. — Gabijský. — Gabian, Gabijan, a. m.

Gabriel, e. m., jméno anděla.

Gabrovati, zdlonuha a téžce jiti, schwer gehen. — se s čím. Již se < tim habruhe n. gabruje (již s tím jde). Ros.

Gades, gt. Gad, pl. f., dle „Zena“, mě. v již. Spanělsku, nyní Kadix. — Gadský. G. more, fremtum gaditanum.

Gador, u. m., síje u sklepa, der Kellerhals. Na Slov. D.

Gag, u. gogot, u. m., das Geschmatter.

Gaga, y. f. — husa. Rk.

Gagat, u. m. Der Gagatstein. V.

Gagati, gagati, gaggám n. gagi; gagnouti. ul, uti; jako lusy kriceti, gaken, gackern, schmattern. Hus gage. Kom., Bern.

Gage, fr. gáiz, zástava, Pfand; stálý plat, služně, Gehalt, Besoldung.

Gagor, u. m., chrán, die Gurgel; Luftröhre, průdušnice. Us. na Slov.

Gagoriti, il. eni gagati. — kdy na koho. Pó něm počne gagořiti hus na Adama. MM.

Gagotati — gagati. Ilusy ve dne v noci gagotajú. Koll.

Gajdice, e. f., částka gajd, dud; 2. dvojitá písťala zvučící jako dudy. Us. na Slov.

Gajdos, e. m., kejdar, dudák. Sackpfeifer. Us. na Mor. a Slov.

Gajdovati — dudati, die Sackpfeife spielen. Bern.

Gajdy, pl., f. — dudy. Jdú mu na krivo g. (je mu do písć; písćen. Mt. S.

Gál, u. m., cerný hrách, schwarze Erbsen. Na Mor.

Gala, y. f., ze span. gala, šat ku počte oblečený. Die Galla bei Hofe, Hofpracht, Prachtanzug. Galu dělati. Us. Jg.

Galacie, e. f., byla krajina v Malé Asni. S. N.

Galaktofag, a. m., mlékopijec, Galaktophag. Rk.

Galaktologie, e. f., nauka o mléčných stavách. Rk.

Galaktometer, mlékoměr, Milehmesser.

Galán, a. m., v oboe. mluve také: kalán, z fr., galant, galovník, zaletník, Buhler, der Liebste. S. N. Mí galána. Us. — 2. Pěkný jonák, ein artiger Mann. Bern.

Galanda, y. f., námluvy, zálety, das Freien. Na g-du choditi. Na Mor.

Galánka, y. f., die Liebste. Vz Galán. D.

Galanterie, e. f., dvornosf., zdvorilosł, způsobnosf., způsobné a něžné chování-se k pohlavi ženskému, artiges Benehmen; sperk, ozdoby, Schmuckwaaren. S. N., Rk.

Galanthomme, galantom, a. m., dvořák, dvořílek. Rk. Weltmann, Modemaun, ein Mann von feiner Lebensart.

Galantní, z fr. = zdvorilý, artig, höflich, fein; zamilovaný, verliebt; vyfintěný, geputzt; švihlík, Stutzer.

Galantnost, i. f., Galanterie. Höflichkeit. Rk. —

Galba, y. m., dle „Despota“, cisař římský. Vz více v S. N. III.

Galbák, a. m., levák, ein Linkhändiger. Na Slov.

Galban, u. m., rod opichu, das Galbanum. V. Mutterharz.

Galbavý, linkhändig. Na Slov. Vz Galbák.

Galeje, e. galej, e. f., it. galea, něm. Galeere, V., Kom., loď s vesly valečná; veslari hyli otroci, u křesťanů zločinei. S. N., Rk. G. = mokrá, nepevná, borící se místa na lučách. Us. na Mor. Mřk.

Galejní otrok, zločinec (na galeje odszouzený). Rk. Vz Galeje. Galeeren-.

Galejnik, a. m., správee galeje. Galeerenführer. L. — G., galejní otrok, zločinec.

Galerie, e. f., sloupovala sín, Säulenhalle; shirka obrazův, Bildersaad; pokrytá chodba, bedeckter Gang; přinebi, přístropí, poslední místo v divadle. Rk. Vz více v S. N. III. str. 291., 302.

Gales, galles, u. m., z lat. galla, duběnka, Gallapfel. Us., Jg. U Plz. kaleska. Prk.

Galeta, y. f., dížka, die Gelte. Na Slov. Plk.

Galgan, -an, kalkán, u. m., der Galgant, rostl. G. planý, dlouhý, okrouhlý. V. — G. = halama, hulvát, mamlas. Bengel. Na Mor. — Galganorý, Galgan-. G. kořen.

Galiba, y. f., na Slov. chaliba, kaliba (Mřk.) na Mor. nepříležitosf., nesnáz, Ungelegenheit. Verdruss. Ch-bu někomu dělati. Na Mor.

Galile-a, e. f., krajina v Palaestině. V. — Galilejský. G. růže. — Galilean, Galilejan, a. m.

Galioty, strfranc., nyní culotte, spodky. Jir. dh.

Galli-a, e. f., stary název Francie a její obyvatelé sluli Gallové. Vz popis v S. N. III. str. 292 ard.

Gallimathias, (Matěj kohoutův m. gallus Mathiae, kohout Matějův), z lat., spletené tlachání, rec bez smyslu, hatmatilka, slátnina. Vz S. N. III. 301. Wortgewirr, Kauderwalsch.

Gallisovati vino, gallisiren. Sk.

Gallomanie, e. f., baženi po jazyku a mrahvich francouzských. Rk. Uibertriebene Bewunderung alles dessen, was französisch ist.

Galloše, vz Galoše.

Galměj, kalměj, e. m., kámen, der Gallmei. D. —

Galop, u. m., eval, trysk, úprk. Schnelllauf, Sprung, Schnellritt; kvapik (tanec).

Galopin, a. m., fr. (galopen), rychlý posel, hlavně u vojska. S. N. Laufbote.

Galopovati, tryskem ujižděti. Rk. Galopiren, schnell laufen, reiten.

382

Gasometr — Genealogie.

Gasometr, u. m., z fr. gasomètre, plynomér, Gasometer, Luftmesser; plynojem, Behälter der brennbaren Luft. Vz více v S. N. III. 320.

Gastein, u. m., místo lázeňské v Rakous., vz S. N. III. 322.

Gastrický, z řec., žaludeční, žaludkový, den Magen betreffend; vztahující se k trávení zvl. žaludku. G. soustava ... ústroje k trávení sloužící. G. choroby, choroby trávení. G. horečka, g. léčení. S. N.

Gastrilog, a. m., z rec., bríchomluvec, Banchredner.

Gastrism-us, u. m., přeplnění žaludku, Überfüllung des Magens.

Gastrolatrie, e. f., lahůdkárství, Schlekkerei, Schwelgerei.

Gastromanie, e. f., z řec., labužničtví, Schlemmerei. Leckerei.

Gastronom, a. m., Kunstkoch; labužník, Leekerman, Feinschmecker.

Gatě, pl., f., pol. gacie n. gatki, srb. gače, strslov. gašti, dlouhá a široké spodky, jaké nosí v zemích uherských a vůbec podunajských, S. N.; spodky, nábedrné, nohavice, poctivice, die Hosen, Gatiehosen. Unterhosen. Kom. Gatě spusiti, svléči, obléči. Neboji se Němce, že mu gatě vezmou (poněvadž jich nemá). Na Slov.

Gaudeamus igitur, lat., radujne se tedy, lasť uns also lustig sein!

Gaudi-um, a. n., lat. To je g. (radost)! Us.

Gaval, kaval, u. m., velký kus (chleba atd.). Na Mor. Grosses Stück, die Schnitte D.

Gaya, vz Kyjov.

Gáz, u. m., látka, feines Schleiertuch, Flortuch. G. bavlnčný, lněný, Kh., duhoyvý, (Gaze-Iris). — *Gázary* damašek, bares. Sp.

Gazda, y. m., na Slov. hospodář, Wirth, Hausherr; v Srbsku obchodník s věpřovým dobytkem, Schweinhändler. S. N., KB.

Gazdina, y, f. hospodyně, die Wirthin. KB. Vz Gazda.

Gazdovati = hospodariti, wirthschaften. KB. Vz Gazda.

Gazdovstvo, a. n., polní hospodářství. Feldwirthschaft. KB.

Gazela, y, f., die Gazelle, Hirschziege. Presl. — *Gazeli*, Gazellen. G. maso.

Gáže, vz Gage.

Gb. Misto této skupeniny souhlášek píše obyčejně kb, někdy q zeela zamlénjeme: gbel, kgel, Kbelnice. Ht. Vz Gbel, Gbelka.

Ghel, kbel. bel, e či a či u, gbele, gbele, țe, gbelik, kbelik, belik, u, gheliček, kbeliček, beliček, čku, m. = střez, škopek. Der Kübel. V. K. na uhli, na vodu, na máslo. Us. Nenechávati něčeho déle pod kbeleem (v tajnosti). Kom. — K. = sloup, v němž jest stavidlo. Jg. — G., dutá čáš v rybníku, v níž čep zasazen jest. Der Ständer. Jg.

Gbelka, y, f., belka, pařez. v kterému zdroj se pramení; též sama studánka. Us. na Mor.

Gbelnatý. Místo g. (duté) ve stromé. Prav. ž. Vz Gbelka. Holod.

Gd jest v obec mluvé velmi obyčejná skupenina souhlášek. Měni se však též v hd a přícházíva i zeela o q: kdo, kde, kdonle — gdo, gde, gdoule; v již. Čech. hdo, hde. Gdánsko — Dánsko. Ht. Vz Gdánsko.

Gdánsko, a. n., Kdánsko, Dánsko, mě. v Pomoránech, Gedanum, něm. Danzig. — *Gdanský*.

Gdoule, gdule, kdonle, kdule, e. f., na Slov., hrušné jablko, die Quitte, Quittenapfel, birn, baum. G. zlaté barvy n. žluté. V. Žlutý jako g. D. Lesní g. Ja. — Jg.

Gdoulovee, vee. m., Quittenbrod. Rk.

Gdoulový, gdulový, kdonlový, kdulový, kutnový. (Quitten- G. strom, jablko, barva. V.)

Gdyně, č. f., v hornictví, něm. Lache. V., úkol, Geding, Vys. V Příbrami vulgo ding (m. gdink). Prk. — Jméno místa (Kdyně), Neugedein. — *Gdynský*, kdynský. Jg.

Gšírek, rku, m., vysoká čepice Valachů a Slováků. Us. na Mor.

Gebirgskette, něm., pásmo hor či horské. Vz Pásmo.

Gebirgsland, něm. Vz Hornatina.

Gebirgsstock, uzel, hnízdo hor. Vz Masensegebirge.

Gebirgszweig. Vz Hora.

Gebule, e. f., kebule, chebule, Kockel, Kockelkörner. Na Slov.

Gebzuvat, na Slov., plísniti, schelten.

Gecele, e. f., sukně z jemného plítna, Weiberrock von feiner Leinwand. Na Slov.

Gecnouti, keenouti, ul a el, utí strčiti, uhoditi, stossen, schlagen. — koho kam: do zad.

Gefällig. Sei so gut. g. ... bud' té dobroty, bud' té lásky. Slýchati též, bud' od té dobroty a to v lidu němčinon nedotknutém. Brt.

Gegnouti = hehnouti, vom Schlagen gecken. Na Mor.

Gehören, něm., překládá se slovesem býtě s genitivem, přivlastňovacími přidavými jměny; přivlastňovacími zájmeny. Děti nejsou samých rodičů, ale také vlasti. V. Obecní věcí všech jsou, Muder. Sukně syna měho jest. Br. Ten dům Trčkův jest. Břez. Pomsta jest hospodinora. Já jsem všeck jeho. Ne sraji, ale boží jsme. Kom. (Mk.) Lze též vyjadřiti vazhou: patří mi, o níž vz Patřiti a Fr. Prusika Studii o dativě, s. 5. Wem gehört das? Ci to je? Wem gehört du? Ci jsi. Brt. — G., části něčeho býtě. To k podstatě věci příleží. K větám holým hledá, mezi věty jednoduché náleží věta tato. — Mk. Také: příslušeti. Prk.

Gejdy, vz Gajdy.

Geleta, y, f., dížka. Melkkübel. Na Mor.

Gelli-us, a. m., jméno rodu rímského. L. Gellius Publicola, konsul r. 682. a. u. c., řečník a právník.

Gelonové, národ skytský mezi Donem a Volhou.

Geltna, y, f., z něm. Gelte, děber, štondev. V. —

Geminace, e. f., z lat., zdvojení, Verdopphung. Rk.

Genant, z fr. (ženan), vadící, překážející, ohřezující, S. N., zwingend, beschwerlich, lästig.

Genava, vz Geneva.

Gendarme (zandarm), fr. Vz Gens d'armes.

Genealogie, e. f., z řec., rodopis, zanaší se poměry rodin přihlížející k jejich přibenzenství. Geschlechts-, Verwandtschaftslehre,

Genealogie — Genitiv.

383

Abstammung, Geschlechtsfolge. Vz. více v S. N. III. 340.

Genealogista, y, f, der Genealogist, rodopisec. L.

Generace, e, f, z lat., posloužnosť rodu (koleno) sestupující a vy stupující, Geschlechtsfolge. — 2. Pokolení, plémě, úhrn lidstva též doby, Menschengeschlecht. — 3. Věk, jehož potřebí k vržrútu nového pokolení (tobyče 30 let). Menschenalter. S. N.

General, a, m., General. Nyní děli se generalstvo u nás: v brigádniky (g - majority), divisionáre (podmaršály), velitele armádních sborů (polní zbrojnuistry neb g. jízdy) a velitele samostatných vojsk (polní marsálky). G. pěchoty, jízdy, dělostřelectva. — Generalově též nejvyšší představení rehohních rádův v církvi řím-katol. V Praze má sídlo g. nebo velmistr krížovníků v s červenon hvězdon. Vz. více v S. N. III. 340.

Generaldecharge (generaldesaruš., fr., všeobecný výstřel, allgemeine Salve.

Generalie, i, pl., f., povšechmě věcí; všeobecně otázky, které se vyšetřovánci na počátku výslechu kladou (o stáří, rodiští, náboženství, stavu, byl-li už trestán atd.). S. N. Generalien.

Generalissimus, a, m., nejvyšší vojuříce, der oberste Befehlshaber einer Armee.

Generalka, y, f., generalova pani. Generalsfrau. — Vinice u Prahy za Bruskon.

Generalky, pl., f., druh hrusek.

Generalní, z lat., obecněný, všeobecněný, hlavni. General-, allgemein. G. agenit, bas (Girumbass); nauka o harmonii), debatta, kapitán, kapitola, pachtýř, pardon, prokurator, sněm, stavy, stah (náčelnictvo, Rf.), shromáždění (valná schůze), velitelství (titul: c. k. vysoce slavné. Vz. Titul. Sr.), ubyvatelstvo, zpověd. Vz. S. N. III. str. 341.

Generalský, Generals-. G. klobouk. Rk.

Generalství, n. Generalswürde. Rk.

Generalsvita, a, n. Generalität.

Generosita, y, f., z lat., velkomyslnosť, slechtnosť, štěrosť, nezištnosť, Generosität, Grossmuth, Freigebigkeit.

Generosní, z lat., velkomyšlý, slechtný, štědrý, nezištýný, S. N., generós, edelmühthig, grossmühthig. freigebig.

Genes-is, e, f., íec., vznik, vznikoslóvi, rodoslovi. Rk. Původ, začátek, stvoření něčeho. S. N. Entstehung, Erzeugung.

Genetický, z íec., počáteční, genetisch, urkundig, die Entstehung eines Dinges betreffend, dieselbe erklärend. G. výklad, definice, methoda. G. methoda: ten způsob výkládání, který věc z prvního zárodku vývinuje a u sledování vývinu jejho na změny ukazuje, jaké u postupu tom na věcí se objevují, je vysvětlenje a odůvodňuje tak, že o předmětu a částech jeho a jejich učelu úplného obrazu nabýváme. S. N.

Geneva, Genava, y, f., fr. Genève (Zenev), něm. Genf. — General, a, m. — Generowský. Vz. více v S. N. III. str. 342.

Genf, vz. Geneva.

Genialní, (z fr., ženální), duchaphný, důmyslný. Rk. Genial, schöpferisch, geisteskräftig. Vz. Genie.

Genie, fr., (žený), z lat. genium, zvláštní

nadáni ducha lidského. Vz. více v S. N. III. str. 341. Duch tvorčí, veleduch, vtip; dův tip má hlava. Rk. Natürliche Geistesfähigkeit; schöpferischer Geist; Schaffungskraft. — Vr. rojenstvi: umění hradební neb inžinýrské. S. N. *Corps de g.* (kór de žený), stavitelský sbor vojenský. Rk.

Genirovati koho, z fr., překázeti komu, vaditi, obtíž u. nesužiti někomu címiti, geniren, beschweren, lastig fallen; g. se ostvěchati se, ohledy bráti, sich Zwang anthon. Rk, S. N.

Genitali-a, í, pl., n., dle „(gymnasium“, lat., plemenidla, rodidla, údy plemenici, Geschlechtstheile. Rk.

Genitiv, u, m., z lat. — Genitiv pl. prvního a druhého sklonění býral roren nominațiu sq., tedy bez -ův, později se končil u prvého skloněnu -ov, dloužením -ov nov -ův (nyní -ův pred náslovnou samohláskou k odstranění průzevn, jinak obyčejné -ův) Bz., u druhého jak v -ev. Ženy bez muž. Kt. V norě čestně vynechává se koncovka -ác nejvíce po základních číslovách u jmen: loket, střeví, tisie, kamen: pět loket, osm střeví, sest tisie, Mk., pět kamen (tézký): do koren ( - do kořán, od těch čas. Mrk. Také: mnoho penţe, prátel, do Prachatie. vz. Budéjoyice, Dolany. — I' Cechá v praskem Slezsku má gt. pl. u jmen podstatných na mčelkou nášloskou ukončených koncovku a nebo í. Vz. í (dlonhé). — Jake má gt. sq. a pl. koncovky. Vz: Páv, Strom, Hrać, Meč, Zena, Ruže, Kosf. Dan. Slovo. Pole, Kníže, Rámě, Zuamení; u adjektiv vz: Oteč, Nový, Dnešní; u zájmen a číslovek vz jednotlité; Sklonování. — O podruhu genitivu cz Mkl. S. 447.—450. — Kdy se klade genitiv? — Genitivem stůhu se z protnutého jeho moci smer, a běh činnosti na otázku odkud? z kterého pojmu se pak vyvinul jiný smer na otázku: kam co prináži, odkud co rodem, domovník jest, jaké je porahy atd. Zk. Odtud se děli Genitiv na více způsobův, kteréž jsou: A. Genitiv odluky k jmenování osoby nebo věcí, od které se nejpočí odtáče, jejž snadno poznáme, poněvadž k němu téměř vždy přičiniti můžeme předlozku od. Brt. Tento klade se: 1. po časoslovech abiháni a odpadáni: běhati, minouti, chytiti, ujiti, útkati, odstoupiti, stroupuiti, odskočiti, odpadnouti, ostati, pominouti, ometi, pobihati atd. Zk. Hrozuších muk ušli. St. Poštoupil nám svého. St. Přestal díla svého. Dal. Odběhli svých modl. Br. Hned ho mnozí odpadli. St. Odpověž se svých modl. Pass. Odepřeli se Hospodina. Br. Žanku jim postoupili. V Vz. jednotliva časoslova nahore uvedená. — Pozn. Odešel ju na půl mile. Ss. Odběl sesíru. Us. Vz. Mkl. S. 157. — 2. Po časosloче cédularní a cédularizní: vzdálití, vzdáliti se, oddalovati, varovati se, uvarovati se, odvarovati, odpuditi, odsinouti se, odvracovati se, odvěsti, odsaditi, odstaviti, odlončiti, oddělití, strhouti atd. Zk. Vaurujte se kvasu farý zejského. Br. Světských se vzdáliti obyčejný. St. Kdo zle číni, ten kryje se světa. St. Chybíl se cesty. Kom. Cizil se Jonatana. Br. Spustil se dobrého obyčeje. Jel. Odtiskli je všech vozův. Jg.

384

Genitiv.

Vz jednotlivá. — Požn. Odbuď tu zelračku. Us. (Mkl. S. 157.) — 3. Po časoslořech odčizorání a zbarování: zbýti, ubyti, pozbyti, zbaviti. znikati, zprostiti, zhostiti, odčiziti, ciziti se, obnažiti, olupiti, onayti, očistiti, odležeti, odstonati, odplatiti, odrikati se, odstrasi se, odmodliti se, odštěkati, zhojiti se, osouditi, odzroziti atd. Zk. Tej viny zbudes. Kat. 907. Stracha již pozbyl. St. Zhoji se nemoci. St. Obě m. znikla osidla. Br. On tě rozkose odležel. V. Obmly se toho hříchu. St. Bůh nás zbaví nedostatku. St. Vz jednotlivá časoslova svachu zaznamenaná. — 4. Po časoslořech výstrahy a zdráhání-se: zdržeti, stříci, chrániti, chovati, brániti, hájiti, zábraniti, zahajiti, odmlouvati, vystríhati, odstříhati, uchovati, odpirati, zapírati, zdržeti se, zpírati se, zpěčiti se, zdráhati se, stříci se, krýti se, střítati se, chrániti se, hájiti se, pokrývati se. Zk. Vystříhal ho bojův. Troj. Kdo ti bráníl toho? Jel. Kdo se hříchův střeže. St. Chránil se jako sova světa. Prov. Tohé jsem bráníla tvého bludu. Kat. 1261. Ptáci se brýház mění hájí. St. Toho rač nás zachovati. Br. A ona se jí toho odpirala. Svěd. Vz jednotlivá časoslova zde uvedená. (Cf. Mkl. S. 494.) — 5. Sem patři adjektiva: daleký, prostý, sroboaný, prázdný, čistý, rozdilný, zdrživý. Zk. I by prosta bana Tatár vrahov. Rkk. Jest prázden všeho hříchu. St. Svoboden jest vždy. Troj. Cist čeho. Svěd. Vz jednotlivá tato adjektiva. — Požn. Užícáme zde také předložek: od, z, s. před*, avšak u starších spisovatelů hustější. Chybiti se, mynouti se s něcím. Zprostil nás od věčné smrti. Svěd. Zbaviti kdy z hoře. St. Lid. ital pred nepřátele. Br. Chybiti se s pravdou. Jg. — (Zk. Vz Mkl. S. 457. Brt. o Genitivě závislém na časoslořech, v Mte. 1872. str. 7—15. Sr. Fr. Prusík v Listech filolog. a paed. II. 235.) — B. Genitiv příčiny i. e. toho, což příčinou je vnitřního hnutí podmětu, odkud hnutí to jest. Klade se tedy do gentitu předmět, jenž příčinou jest činnosti podmětu. 1. Při výrazech nepřijemných hnutí mysli a to při časoslořech žalu, bázně, zděšení, osklivosti a studu: báti se, strasi se, strachovati se, lektati se, děsiti se, hroziti se, obaviti se, zhroziti se; — žalovati, toužiti, zeleti, pykati, litovati, kviliti, žalostiti, bolestiti, plakati, oželeti, opykati, oplakati; — káti se, slitovati se, zzeleti se; — styděti se, ostýchati se, střititi se atd. Zk. Chei svých hříchů káti. Pass Ostýchů se príce. Jel. Obávali se zvěri. Háj. Užas se knížete. Dal. Zlých věcí se desí. V. Lekal se trpění křížového. Pass. Toho se nejvíce strachuji. Pass. Hříchův plakati. Pass. Vízmež také, čeho žalosti Jeremiáš. St. Svě sestry litoval. Háj. Bože, slituj se tobe toho. Bart. Polntuj tej mojej mladosi. Ht. (Na Slov.) Tounžiti komu svých bid. Br. Kvílití budu zbitých. Br. (Vz Mkl. S. 166.) Koně se toho plasiли. Na Plastě. Fr. Prusík. Vz jednotlivá časoslova. — 2. Při jménech: cel, lito, skoda, žadosl, litost, hanba, strach, bážen, radost, střef, chráda atd. Zk. Bud'to toho Bohn žel. St. Skoda toho druha dobrého. Dal. Pro strach a bážení smrti utekl jsi sem. Mudr. Majice toho bážěn.

Br. Preskoda mojho manžela. Ht. (Na Slov.) Běda mně šedin otec mého. Jg. Vz jednotlivá tato jména. — Požn. Místo genitivu stojí adjektivum. Br. Bäzen páně. — (Vz Mkl. S. 158.) — 3. Při mezislovech: ach, ó, aj, fuj atd. aneb při zvolání i bez mezisloveí. Zk. Aj tě lahody toho světa! St. Ach mne smutného. Háj. Fuj toho skutku. Jg. Ach mého hoře! Kom. Ach toho bídného života! Kom. Králí viz jeho skutkový. Vízte světa oblidněno! Ach nastojte hoře mého! Brt. (O genit. str. 42.) — 4. Při jménech přidavných: radosten, resel, zármoucen, rdečen. Toho běchu velmi radostni. St. skl. IV. 188. I žádný nebyl veseleji jeho ptíše nežli Volivan. St. skl. IV. 239. Zř kresťené nikdy vědění nebyli toho. St. Toho Bohu vdečni budte. Pass. 156. Dávámeť věděti, že jsme toho nemá tomou rarmouceni. Arch. I. 35. — Vz více m. 1872. str. 38.—42. (Brt.) — Požn. I zde se kladou předložky a sice: od, z, nad, na, o, před, za. Od kohož se strasi budu. K. Nestrachuj se z přístí Pána. Solf. Mám nad nimi litosť. V. Za něco se styděti. St. Boji se za životy své. St. Lidé plakali na své hřífe. St. Boji se o život. Troj. — Genitiv příčiny klade prý se i tehdy, když předmět jest příčinou požbavní, žádostí, očekávání a ostříhání atd. Sem náležeji: 5. časoslova požbírání, poříby, žádosti, vyhledávání, pozbývati, poříšiti, potřebovati, strádati, žádati, požádovati, práti, popřati, prosití, žebrati, žízniti, lačněti, hledati, vyhledávati, následovati; ačce se konu, zachce se, zádá se, odčeche se, a jm. přídavná: býti potřebným, chtivým, žádostivým, pilným, milovným, snažným, následovným atd. Zk. Krve jsi žadal, krevi pij. Dal. Hledá chvály. Pass. Bůh mu toho potřil. St. Pomoci byl potřeben. Kom. (Vz Mkl. S. 159.) — Toho úřadu snažen byl. Jg. Zebra chleba rodičům svým. V. Toho já želeji; života žádati. Požádají tvej pomocí. Kat. 1836., 2716., 3352. (Mkl. S. 491. má gt. při těchto slovesech za gt. dělivý. Vz jednotlivá tato časoslova. — Požn. 1. Casoslova žiním, lačinu a žádostiv jsem poji se těž s předložkou po a lokalem. Po tobe žizni duše má. V. — Požn. 2. Sem patří žádost, třeba, potřeba, potřebi. Toho je jen zde potřebi. St. Proti nepřiteli vojny obhajné potřeba. Kom. Zádosť nesmrtělnosti. Mudr. Každému potřebi moudrosti. V. — Požn. 3. Genitiv u sloves žádosti jest dle Brt. gt. dosahu (vz Mte. 1872. str. 19.), dle Niederle (Ml. řec. j. §. 552.) gt. dotylový a u sloves pozbývání dle Brt. a Niederle (Mluv. řec. jazyka str. 256.) gt. odluky. — 6. Casoslova čekám, tázání a ptání: čekati, očekávati, nadáti, tázati, ptáti, tázati se, ptáti se, optatí se. Zk. Očekával času příhodného. Háj. Tázal se bratři tvých, jak se mají. Br. Nadál jsem se jiných věcí. Kom. [Dle Mkl. gt. dělivý. Vz Mkl. S 491. Dle Frant. Prusíka je genitiv při časlově, naditi se litkovým. Studie od dat. §. 4. extr. Dle Brt. jest gt. u sloves tázání a ptání gt. dosahu. (Mte. 1872. str. 18.)

Požn. 1. Při časlovech čekati, očekávati, nadáti se pravime: čeho od koho, řeč jest v genitivu, osoba se váže předložkou od. Nemohl

Genitiv.

391

s předložkou na složku, zerafnatou a nezerafnatou.
Nabita biechu tato kola všady zelezných hřebov. Kat. 2773. Nasytíž se krve, jíz již zíznil. Br. — c) Vábec sem patří store se plnoucí, nasycorání a adjektíva, která plnosť, nasycenost označují. Sytý krve. Kat. 3169. Ta zvířata plna očí byla. St. Píno bylo takových obrazův v Ríme. V. (Vz Mkl. S. 507. — Zk. radi tento genitiv jinan, vz Genitiv D. II. l. 4.). — N. Genitiv času (g. temporis) k naznačení určité doby, do které nějaký děj spadá, na otázku kdy. Za gt. času užívá se obecných názvů: čas, doba, chvíle a názvů, jimíž se určité míry časové označují: hodina, den, noc, měsíce, léto, rok atd. a genitiv pravidelně opatřen jest příerastkem, Brt. (adj. n. zájmenem, ríději subst.). Tato bylina kvete maje měsíce. Byl. Spitilněv měsíce ledna umřel. V. Těhož času panoval Heŕman. V. Toho roku veliká byla zima. Háj. Toho dne přitážli Moravaněn. Háj. Prvního maje půjdem do haje. Er. Toho roku byli sněblově velili. Háj. Loňského roku. Us. Pozva k sobě toho časa svého rytiére. Kat. 1162. Casu jarního potok vchůni se rozvodnil. Háj. 75. Minulých časův proti nepřátelům postavili se. Tov. 2. Pravil, že jesti všie tě chvíle v zemi nebyli Dsky I. 131. Opakování a evičiňení ustanovený být museji každého dne a každé hodiny. Kom. Did. 105. Zejtrjsjího dne máme se najítí. Zer. I. L. 30. Host a ryba tětiční dne smrdí. C. Spasitel se okázal pětkrát toho dne. Pass. 313. Měsíce září šel se biskup na pout. Háj. 30. Vstavši jednoho jitra muži sen pověděla. Výb. I. 266. Vz Do. II. časově. — Pozn. 1. Obyezně se ho užívá při cunočitářání let a díti, kdy se co ndáló. Létá tisícího osmistého sedmdesátého šestého. To dálo se po božím umučení léta dvoustého devadesátého šestého. Pref. 205. Léta od n. b. tisícího čtyřstého čtyřicátého. Tov. 6. Léto božie tisíc se ti sta a třináctého. Výb. I. 179. Když se psalo léta od n. b. černáctiitech sedmdesátého prvního. Bart. 9. — Pozn. 2. Když se oddílně (distributivne) muslěnka pro-náš. Bůh lidem poručil, ale každého sedmité léta zemi odpočinutí přáli. Br. — Pozn. 3. Gt. času bez příerastku celmi zřídka se ryskjtá. Od větrů, kteříž března bývají. Stěp. rkp. To také v obyčaji měl, že vzdá jeddu dne jedl. Pass. 614. Dykrát léta kívů oseníen. Výb. I. 1107. (Alx.). Které léto kívů hriemi, toř léto vše větry vznímá. St. skl. I. 167. (Brt.). — Pozn. 4. Vědlé genitiv času ryskjtá se akkus. buňd pohybu s předložkou x. bez označného rozdílu. — Vz věc přikladů v Zk. Skl. 169.; Brt. (Gt. 18.; Mkl. S. 510. — O) Genitiv absolutní. Ablativ absolutní vyjadřován býval hrubým graceismem v staré čestiné genitivem, jindy dativem a nominativem. Nemanjicích onech, odkud by zaplatili, opustili oběma (non habentibus illis). Ale ješće jich nevěricích, ale divučích sě přes veselie, vece jim (illis non credentibus, sed mirantibus). Vz Jir. Nákr. 73. (Cf. Mkl. S. 616. — P) Genitiv rodový (g. generis). Jim označujeme: a) všeobecné rod věci, ku kterému rodu, k genitivu přidružené přísluší (gt. rodu). b) Neurčitý celek, jehož nejakou částkou jméno s genitivem spojené jest (gt. kolikosti, gt. quanti-

(tatis). — c) Látka, ze které se něco sklada aneb kterou v sobě dříž (gt. látky, g. materise). Brt. Gt. rodový poji se a) se substantivy: hojnosef, zísoba, síla, mno, počet, dostatek atd.; eent, libra, hřívna, loket, kopa, pecen, kraje, skyva, kus, drobot ařd, hromada, zástup, dav, houť, stádo, roj, vojsko, šraž atd.; studnice, pranen, potok, krápě, nádoba, znd, becca, džbán, láhev, sklenice, míska, pytel, hřsf. poldl, vrstva, stoh atd. Vz tato jména. b) Spáty předložkorymi, jimíž se naznačuje kolikost. Chlebuň měli do sytosti. Háj. Kuži na tisíce mývalí. Har. Už je nás na mále. Us. — c) S čislovkami základními od pěti počínající, druhorým a neurčitými. Vz tato. — d) S přístoreci kolkosti: hojně, drahně, spore, dosti, pokud, potud. Vz tato. — e) Elliptický ve větách porovnávacích, sousledných v výkřiku k označení užasu a podiveni. — Brt. Gt. 11. — 16. Ostatně vz Genitiv D (látky, kolikosti). — Q) Genitiv předložkami. Jen genitiv řidi předložky: hez, heze, dle, podlé (podle), redlé (vedle), do, od, ode, z, ze, kol, kolkol, okolo, čákol, místo, strany, se strany. Předložky s akkus., genit. a instr.: s, za. Vz jednotlivé předložky zde naznačené. — Pozn. Genitiv čársly na půdu předložkorem spodobení se dradly tomu. O svatém kríži nahezení (= o nahezení svatého kríže). Pass. Vstavše k svatému Pankráci hrobu šli. Pass. V tu středu po matece bozi na nebe vzeti umřel. Let. — (Brt.). Spodění to děje se i když se assimiluje gt. (poss.) půdátní předložkorymi: dvanácty cerven m. dvanácty (den měsíce) cěrvna. Na Plasté: Mám něč jiný (= jiné) koně než svý (své) m. jiněho. Kinská zahrada m. Kinškého zahrada. Cf. Listy filolog. II. 234. Prk. — Dodatek 1. Nynějsi užívání genitivum jest na mnoze bezuzděné. Bezuzdostí tou jsou vinny na mnoze grammatikat samy, buď že zaujímaji stanovisko chybňově obmžujícse se jedinou dohou (klassickou), bezž ve chybňou stilisací k nesprávnostem sváději. Nejhlavnější případy, kdy za nynějsí doby se genitivu (dle grammatik) přidáčí jsou: a) po sloresech složných s předložkou do (Vz Do); b) po storesech žádosti (vz jednotlivá); c) po storesech složných s předložkou po (vz Po); d) re rětách záporňých (vz Ne; Genitiv E.). Vz věce v Mte. 1871. ses. 3. str. 127. — 136. — Spatně se ku příleku dt. po storesech: etiti, činiti, dáti, dáviti, hraditi, jisti, ohětovati, obrati, opraviti, opustiti, podrobiti, pořiditi, poruchelati, poslati, poslati, přiněstí, přivěsti, prohlédnonti, roznitíti, roztrískati, sbíti, sebrati, sehnati, shledati, shromážditi, slaviti, sloziti, spraviti, stavěti, sužovati, světiti, téšiti, tropiti, učiniti, udeřiti, ukojiti, usaditi, utvrditi, uzdraviti, varovati, vítati, vyzvati, zubiditi, vyzvati, zahnati, zachovati, zaslati, zjeviti, zloupiti, zočiti atd. — Pozn. 1. O příslušnější užívání genitivum vyslovil se i Ht. (Srovnav. mluvnice str. 37.). — Pozn. 2. Genitiv a příčasti perſt. pass. Vypraveno poslův. Vz Příčesti. — Dodatek. 2. O náhradě genitivem adjektivem. Adjektivem označuje se veliký počet takových poměrů, které v jiných jazyčích buď genitivem buď jiným půdem prostým i předlož-

Geologie — Geryon.

393

vyjimající ústrojné ríše. Die Lehre von der Entstehung u. Bildung des Erdkörpers. Vz více v S. N. III. str. 350. Nauka o tom, z jakých látek se souš skládá. Tl. — Geolog, a, m., zemězpytec, Erdkenner. — Geologický, zemězpytný, geologisch, erdkundig.

Geometer, tra, m., z třc., měříc, měřitel, Feldmesser. — Geometrický, měřický, geometrisch, messkundig, zur Feldmesskunst gehörig. — Geometriu, e, f, měřictví, zeměměřictví, Geometrie, Feldmesskunst, Raumgrössenlehre. Vz více v S. N., v článku: Měřictví.

Georgie, e, f., stat jižní spojených ohře severoamerických. Vz S. N. III. str. 352.

Gera, y, f., mě. v Německu.

Gerant, a. m., fr. (zeran), jednatel. Geschäftsführer; ve Francii odpovědný vydatel novin. S. N.

Germani. Němi, Angličané, Dánové, Švědové. Vz Germania a S. N. III. 360.

Germania, e, f., Německo, Deutschland. Vz více v S. N. III. str. 359.

Germani-eus, ka, m., jm., římské. Vz S. N. III. 359.

Germanisace, e, f., poněměování. Germanisation, Germanisirung.

Germanism-us, u, m., způsob mluvení, kde se slova, způsoby a zvláštnosti skladu a mluvení německého přenášení do jazykův jiných. Nebo dle Gb. Uved. 35: chybně napodobeni tvarův a vazeb německých. Eigenthümlichkeit der deutschen Sprache.

Germanisovati koho čím, poněměovati, germanisiren.

Germanové, vz Germani.

Germanský, germanisch, deutsch. G. jazyk. Vz více v S. N. III. 361.—365.

Gerundi-um, a, n., je zvláštní forma časoslovná v jazyku latinském. Již my nemáme. Překládá se jméně podstatnými z pravidla časoslavnými bez předložky n. s předložkou, celými cětami, infinitivem, přechodníkem. Seribendi cupidus est. Psání jest žádostiv. Epistolam scribendo fessus est. Psáním listu jest úmdlen. Pecuniae parendo dives factus est. Setřením peněz (setře peněz) zbohatli. Scribendo idoneus est. Ke psání jest způsobilý. Censendi causa hoc frequentia convenit. Pro odhad, strany odhadlo, aby odhadlo. Non solum ad discendum propensi sumus, verum etiam ad docendum. Ne jenom učiti se nachylni jsme, nýbrž i učiti. Proponu filio tuo exempla ad imitandum. Předkládáš synu svému příklady, aby jich (jichž by) následoval. Caesar oppidum ad diropandum militibus concessit. Caesar dovolil vojinům, by si město plenili, dal v plen. Cupidus audiendi. Dychtiv slyšeti. Ars beate vivendi. Uměni blaženě živu býtí. Ludendo tempus perdidit. Uraje čas zmařil. Natura optima bens vivendi dux. Přírozeni, jenž jest výborný dobrohé života vůdce. Nihil est, quod magis alliciat ad ligendum. Nie neni, by bye lidi k milování vábilo. Propensiores ad bens merendum quam ad reposendum. Hotovější k činěni dobrodinní nežli k žádosti odplacování. Spes amplificandae fortunae. Naděje k rozmnožení statku. Tollit experiendi potestatem. Odjímá zkušení moc. Jet. Cf. Cas jest mlčenie

a čas mluvenie. A jistě tito 3 kusové jsú nám kněžiu těžci k zpraveni; Měl velikú chtivosk naplnění véle boží; Spasitel ukazuje hotovosk k uslyšení, když člověk hodně ho prosi; Ktož má usí k slyšení, ten slyš Hus. — Kos, Sv., Knst., Rs. Cf. Zda nevis, že mám moc ukřižovati tě? Pass. 294. Právo měli k nim choditi. Bl. Udělá se mi chuf podivati se. Kom. Zádosk má slovo boží slyšeti. St. skl. V. 94. Má svobodu k nim vcházeti. Bl. Mám obyčej káno vstávati. St. skl. V. 125. — Brt. v Listech filolog. a paedagog. II. 204.

Gerundiv-um, a, n. Latinské gerundirum překládá se 1. Je-li výrokem s esse, easolory mítí, musíte neb infinitivem acturi, při čemž podmět věty latinské stává se předmětem v príslušném pádě nepřímém, neb opisuje se výrazy: sluši se, třeba je, nezbytnou je atd. Occultae iminicitiae magis timendae sunt quam apertae. Tajných neprátel více se bátí jest než zjevných. Legendus est mihi saepius Cato major. Castejí jest mě čistí Catona. Nihil est homini tam timendum quam invidia. Ničeho človéku neni více se bátí než nenávisti. Habenda est ratio valutudinis. Sluší se (třeba) péči mítí o zdravi. Omnibus hae via transgredienda est. Všem jest tu cestu přejíti. Vz Listy filologické a paedagogické. II. 203., III. 218. — 2. Je-li attribuïem (přelastkem), překládá se větou chtaznou. Cognosceite alid genus imperatorum sane diligenter retinendum et conservandum. Poznejte jiný druh vůdčí, který zajistě s velikou bedlivostí udržáv, a zachovati jest. — 3. Při časoslovcích činného významu dáti, dárat, oderzdat, posiját, opoustěti, přepouštěti, přijmati, přijmati, najimati (dare, tradere, attribuere, mandare, mittere, permittere, concedere, relinquere, locare, accipere, susciperi) atd druží se gerundicum appositrené k trpnému předmětu; ale při tých časostorech passivního čystnemu druží se k podmětu věty oznacující úel, pro kterýž dej časoslavy shora uredenými se koud, překládá se tedy: aby cůčelná věta, že, infinitivem, substantivem s předložkami. Antigonus Eumenem mortium propinquis ejus sepeliendum tradit. Antigonus vydal mrtvolu Euniceovnum jeho příbuzným, by ji pochovali. Epaninondam pecunia corrigendum susceperat. Vzal na sebe, že Epaninondum penězi uplatí. Nebo: Na to se vydal, že E. uplatí, aby ho uplatil n. porušil. Caesar pontem faciendum curat. Caesar dá most stavečti. Patriam diripendam inflammandamque reliquimus. Vlasf (rodiště) na plen a na požeh jsme zástavili. — 4. Majice překládali gerundica zrnáli z transitirních gerandii (vz Gerundium), učinime si z nich gerundia a khedeme pak přislušející substantiva abstrakta; ostatní vz Gerundium. Studium agri colendi — studium agrum colendi. Pěce o vzdělání role. Occasio liberandae Graeciae. Graecian liberandam. Příležitost k osvobození Recka. (Recko osvoboditi). Kos. Vz také Gerundium v S. N. III.

Geruša, Geruše, e, f., Gertrud. G.

Geryon, a, m., z třc., král na ostrové Erytheji v chobotě gadském (vz Gades), silný

394

Geryon — Gleyt.

obu s třemi těly, s třemi hlavami a pertuní, jemž Herakles stádo tušněch krav a býkův odeluhal. S. N., Vý.

Geschirr na koné: pochvy, chámy, stroj, postroj, řemení. Rk. Na Slov. čtverně, čtverně, č, čtvernička, čtvernička, y, f. Koll.

Geschlossene Gesellschaft, tovaryšstvo stoupené. V.

Geschweige, něm. G. denn. dass. I. Čím
cice, čím pak cice, čím méně, čím pak méně,
oršem. Za nejlepsich dob nemohli být i s moc
tribunskou, čím pak méně za dob téchto
— 2. Nereč, nereči, někuli. Takový muž nie
křivého mysliti nebude nerecili mluviti. —
3. Nerečili (někuli) — ale (ale i, ale také,
ale také i, alebrž, ale ani ne); njenom —
ale ani; njenom ne — ale ani. Takový
muž nie křivého nerecili mluviti, ale ani my-
sliti (njenom mluviti, ale také ani mysliti)
nebude. Odstup to aby — ale; daleko jest
(od) toho aby — neb (nýbrž, jakož, poně-
vadž). Od takového muže daleko jest, aby
co křivého činil; on toho ani mysliti ne-
bude. Zk. Na Mor., ne tak. Jiných chlapíků
ijsem se nelekl, ne tak tebe; Moudří lidé se
osidili, ne tak ty. Brt.

Gesenke, něm., v horn., vz Škat.

Gesetzt den Fall, něm. Neech jest tak,
že jsem zblodil. — Dejej tomu. Mk.

Gestikulace, e, f., z lat., posuníky, po-
hybování těla zvláště ramen a nohou. S. N.
Gestikulation, Geberdensprache, Bewegung
der Hand beim Vortrag einer Rede.

Gestikulovati, posunky, pohyby rukou
dělati, Handbewegungen etc. machen. Vz Ge-
stikulace.

Gest-us, u, m., z lat., pohyb, posuněk. Rk. Körperliche Haltung und Geherdung eines Redners.

Getové, byl národ v Thracii.

Gevérec, ree, m., gevěřek, valaská čepace. Na Mor. a Slov.

Gewerke, něm. Nákladnik, těžíř. Vz Těžíř.
Gh. Tato dysnice v slovanstine se nevy-
vinula. Hs.

Ghasela, y, f. G jest lyričká basen, obli-
bená Arabům, Peršanům a Turkům. Basěna
ta nikdy nemá více 18 versů, z nichž první
a druhý rýmem jsou spojeny. Ostatní verse
lieché (3., 5. atd.) nemaji rýmu, verse pak
sudé (4., 6. atd.) mají třž rým, jako vers 1.
a 2., tak že ecla basená má toliko rým jeden.
KB. 186. Vz C. Čit. pro vyšší gymn. str.
559. Květy 1870. č. 50: Pripozdívá se. Deh.
G. eine Art lyrischer Gedichte im Morgen-
lande.

Ghetto, a. n., v městech italských a vý-
chodních čtvrt výhradně Zidům vykazaná.
S. N.

Giaur, a, m., tur. (daur), u Turků ten,
kdo uči moslemiacu, nevěřící, zvl. křesťan
(nadávka).

Gibraltar, u, m. Vz více v S. N. III. 379.

Gigant, a, m., obr. Riese. — Gigantský,
obrovský, riesig.

Gilet, fr. (žilé), kamizolka, živůtek, vesta,
Weste.

Girant (fr. džirant), převodce směnky. Der
Anweiser eines für ihm ausgestellten Wech-
sels auf einen Anderen. Vz Giro.

Giratar, a, m., převodník směnky. Vz Giro.

Giro, a, n. (fr., džiro, žiro), převod, indo-
sace, rubopis. Prohlášení na rubu směnky
psané, jimž postupuje vlastník směnku a ve-
skeré právo z ní vzesle, ale sám nástupci
z toho práv jest, že bude směnka v čas za-
placena. Kdo směnku převádí, sluje girant
u, indosant u. rubopisee u. přerodee, nástupce
pak giratar u. indosatar u. rakopisník neb
převodnik. Vz více v S. N. III. str. 391. Schrift-
liche Übertragung eines Wechsels auf einen
Anderen.

Girovati, směnku na někoho převěsti. Vz Giro. Einen Wechsel auf einen Ander schriftlich übertragen.

Git, u, m., z něm. Kitt, V., tnel.

Gj (hj) rozlišovalo se před a, e, u v hustši
sykavku ž, jenom u sloves 4. tríd y v z. Vz
Hj, Hrožlišovani.

Gl. Tato skupenina vyskýtá se nejvíce
jen v cizích slovech. Ilt.

Glacé, fr. (glasé). Glacé-rukavičky — lesklé,
hladké. Rk. Glanzhandschnuhe.

Glacis, fr. (glasí), koliště, obhrádi. Rk.
Brustwehre der äusseren Festungswerke.

Gdiator, a, m., lat., šermíř, zápasník,
Fechter, Kämpfer. U Rīmanuv starých člo-
vek provozující jako řemeslo bojování v cirku
neb i jinde jak s držvými zvířaty tak i s lidmi.
Vz více v S. N. III. 397.

Gladsko — Kladsko. Zlob.

Glagolice. Vz v S. N. III. 398.—402.
Způsob slovanského písma.

Glaměti, na Slov. — seděti.

Glane, u, m., z něm. Glanz, lesk, blesk.
G. od sche pustiti, dátí, vydáti. V. G. barev. D.

Glanegovati, z něm., leštití. — co čím.
Boty kartáčem (desk jim dátí, cídití, čistití,
leštití). Us.

Glasgov, a, m., ang. (Glesgo), mě v Skot-
sku. Vz S. N. III. 404.

Glasiren, něm., zmraziti, in Eis verwand-
deln; vyleštití, vyhladití, glänzend machen;
polivati (hrmce), verglasen. Vz Gliditi.

Glasura, y, f., polěváni; tenká sklovitá,
moků nepropouštějící kůra, která hliněnému
nadobí dává lesk a čině je způsobilým k pře-
chovávání tekutin. Vz S. N. III. 406. Glasur,
Verglasung. Vz Glet.

Glauk-us, a, m., jm. řecké.

Glejch, klejch, u, m., čášť váhy, skrze
kterou jazyžček n. výražek se klátí, das Wag-
gericht, der (Globen, Kloben. G., v němž
jazyžček chodí. V. Váha je v gleichu. Pr.
měst. — Z glejchut vystoupiti, vykročiti. V.
V klejch přijiti. Zid. Vůle z gleichu vyšla.
Brike.

Glejcha, y, f., z něm. Gleiche, rovnosť
při stavbě. Rk. Glejchu slaviti.

Glejt, klejt, u, m., z něm. Geleit, bez-
pečný přuvod, v středověku branné mužstvo,
které někoho někam doprovázelo, později
pruvodni list. Das Geleit, der Geleitsbrief.
Glejtem zaopatřiti. D. Pán země n. hejtman
mužo obecný gleit dátí než zádný jiný...
glejtové nepomáhají žhárом, lúpežníkóm,
zlodějón atd. Tov. K. 65. Svołodný, bez-
pečný g. příehodu i odehoda, příjezdu i od-
jezdu. V. G. dátí. V. Dal mocný, bez-
pečný g. V. Vz Rh. str. 266; Gl. 50. — G.

396

Gourmand — Gravirovati.

Gourmand, fr. (gurman), lahůdkář, labuzník, bríchopášek. S. N. Feinschmecker, Lecker-maul, Vielesser.

Gouvernante, fr. (guvernant), pěstounka, vychovatelka, Rk., guvernantka, Erzieherin, Lehrerin, Aufseherin über die Kinder.

Gouvernement, fr. (guvernant), spraiva zemská, rízení zemské, vladařství. Bezirk, Statthalterschaft. — Gouverneur fr. (guvernér), a, m., vladař, naměstník, Statthalter; pěstoun, vychovatel. Erzieher.

Govoriti — hovořiti, mluviti. Vyb. I. Vz Hovořiti.

Gr. Touto skupeninou počinaji se jen cizi slova. Místo *qr* v *serer*. *Čech* posud slýchati kr: kreše m. greše. Za starých časův bylo i kroš m. groš vůbec oblibeno. — *G* v *gr rozlušuje* se v *sykavku* z: *zrno*, cf. granum. — *Gr*. G v *gr* (později hř) *zeela zaniklo* nejen v cizích slovech: Rehoř a Rěk (z: Gregorius a Graecus), než i v domácím příjmení: Rívnáč. *Slováci naopak užíraji, gr*“a i v domácích slovech a často i místo jiných skupení a zejména m. kr, dr: grib, zni i hrib, grajcar m. českého krejcar a něm. Kreuzer. Ht. Vz G.

Gracchus, a, m., jm. římské. Vz S. N. III. 467.

Gracie, e, f. 1. Charitky, tři průvodkyně Venušiny. Die Grazien. — 2. Jemnosf. něžnosf v pohybech a u výrazu. S. N. Anstand. Anmuth, Grazie.

Graciosní, milostný, půvabný, příjemný, gracíos, lieblich, angenehm, reizend, huldvoll.

Grad, u, m., 1. o mincích. Jmenovitě má každý zlatý 23 graduov míti. Arch. V., 497. Vz Stupěn. — 2. Doly baňské. Že v gradich dolejších málo kde mohli těžiti. Pam. Kut. (149.). G.

Gradace, e, f., z lat., stupňování, vystupování; postupování. G. jest, když se od slova slabšího k silnějšímu a naopak od slova mocujšího k slabšumu přecházi. V první příčine jest vzstupování (klimax), v druhé sestupování (antiklimax). Najumoširoce dubec, dub. Rkk. Vyrazil z junose duši, dušici. Rkk. Zvůlecko, zvůle má, dobře jest, kdo tě má. Pís. mor. A protož dobře prázdně zahájení od některých matkou a chůvou všeho zlčho jmenuje se. Cít. Zk. Ml. II. 172. Vz Mus. 814. str. 434. Gradation, Abstufung, Steigerung.

Grad-aus! V přímý-směr! Čsk. Z rovna!

Gradiška, v., f., G. Nová, Stará, Turecká n. Boscenská. S. N.

Gradual, u, m., foliant. L.

Graduale, e, n., z lat., zpěv na stupnič (v kostele), Staffelgesang; částka mše, kteron po epistole zpívaji. — Gradualní, stupňový, Staffel-; g. papír (regalní, největší arch). V. — Graduari, stupňovati, nach Graden abtheilen; na hodnosf povýšiti, eine Würde erteilen. Rk.

Gradus ad Parnassum, lat., krok k Parnassu, rukověk tu evičení-se v latinských versích. Rk.

Graefenberg (. . k), u, m., lázeňské mě v rak. Slezsku.

Grafický, z řec., pisemní, schriftlich; pusný, graphisch, beschreibend,zeichnend.

Gram (gramm), u, m., činí 10 decigramu c 0.06 lotu či as 1/3 kventlíku. Vz Váha.

Gramlavý, na Slov. zimou zrěhlý, vor Kříte starr. Na Mor. chromý, kulhavý, netečný v chůzi, Mřk.; nemotorný, neohrabaný; též gramla. Ty gramlo! Brt.

Grammaire, fr. (grammér), grammatika, Grammatik.

Grammatický, mluvnický, grammatisich. — Grammatik, a, m., znatel, písatel mluvnice. Grammatiker. — Grammatika. D. G. všeobecná, zvláštní; etymologická (slovozpyt) a syntaktická (skladna). S. N. Vz Mluvnice. Grammatik. — Grammatikalni, grammatikalisch. — Grammatikář, e, m. = grammatik. Jel.

Grammový, G. závaži. Čk. Gramm.

Gran, u, z lt., *zrno*, das Gran. Gran. má míru pípeř neb zrna ječmenného. Karat činí 4 grany. Kram. — 2. Rěka, Hron. — 3. Mesto, Ostríhom v Uhřích. Rk. — 4. G. na Mor. = Krajinec (Krainer), prodávající po venkové látky na šaty a p. Brt.

Granát, u, granátek, tku, m. = 1. G. = strom a ovoce jeho, der Granatenbaum, Granatapfel. — 2. Koule k stříleni. Vz Dělo. Puma, Granate, eine mit Pulver gefüllte Brandkugel. — 3. Cervené nětorice na tváři. V. Finnen. — 4. Kámen. Der Granat. Kat. 981. Obsahuje kyselinu křemičitou, kyslišeníky vápnatý, hlinitý, železnatý, hřočenatý. Br. G. zrnitý, celistvý. Gebeený, drahý n. orientský, český n. pyrop. G. hnědý, zelenavý, černavý, třešnový, modročervený, červený. Vz Drahokam. Bř. —

Granátice, e, f., ovoce granátové. Granatapfel. Mus.

Granátnický shor, Grenadiercorps.

Granátník, a, m., Grenadier. Granátnici, vojáci, kteří dříve házeli granáty; nyní vojáci jíadro pluku tvořící. Rk.

Granátový, G. ohěn; strom, jablko; kámen. Granat.- Vz Granát.

Grand, fr. (gran) veliký, gross. — 2. Velmož spanělský. Hoher Adeliger in Spanien.

Grandezza, it., velkomyšlnosf, vzněšenosf, Hoheit, Stolz. Con g., grandioso, vznešeně. Rk.

Grani-eus, ka, m., řeka v Troadě.

Granit, u, m., z lat. granum, žúla, znovece (hornina). Der Granit. Porfir červenavý s zrny černými. — Granutorij, Granit.- G. skála.

Gratia, lat., dik. Gratias. diky. Dank.

Gratiale, e, n., lt., pocta, dar v poctu, dar k počtě. Dankgeschenk. Dankgeld.

Gratifikace, e, f., Dar v poctu n. k početě, dobrovolná odměna; nahrada. Rk., S. N. Guadengeschenk; Vergütung.

Gratifikovati, darovati co komu pro poctu. netíti koho čím; nahraditi co komu. Rk. Gratificiren, begünstigen, willfahren, verehren, beschenken.

Gratulace, e, f., z lat., blahopřání. Gratulation, Glückwunsch. — Gratulant, a, m., kdo komu (dobřého) přeje. Gratulant, Glückwünscher. — Gratulovati komu, přišti komu dobřého (ku pr. stěstí, gratuliren, Glück wünschen. Rk.

Gratz, Hradec Stýrský.

Grave, z lat., vážné, zělouhavěji než andante, ernst, feierlich. Hd.

Gravirovati, rýti (domědi, oceli, kamene), graviren, graben, stechen, ausschneiden.

Gravis — Grule.

397

Gravis (accentus), přízvuk 1. snížený, 2. přidušený. Fall-, Schwer-, Tiefton einer Silbe.

Gravitace, e, f, z lat., tiže jakékoliv hmoty, zvl. těl nebeských. Vz S. N. III. 482. Gravi-
tation, Schwerkraft.

Graz, vz Gratz.

Grěa, (hrča) na Slov., kamnovec; uzel (Knorren im Holze. Rk.). Na Mor.: boule na těle. Mřk.

Greeký = řecký, griechisch. Tur. kron.

Grefa, y, f, greſ, u, m., na Slov., žehrīna u vozu. Wagenleiter.

Gregor, a, Greguš, e, m. — Rehoi. Gregor. Na Slov.

Gregorianský kalendāř, lěpe: Gregorův. Nový k. opravený od papeže Rehoře XIII. r. 1582.

Grek, a, m. = Rěk, der Grieche. D.

Gremi-um, a, n., dle „Gymnasium“, klin. lůmo, Schoss; družstvo, střed, sbor, spolek, Verein, Gemeinschaft. G. (sbor) lékarnické, kněhupecké, velkokupěvů. J. tr.

Grešle, e, f, grešlička, y, f. Ein Gröschel. Groš má čtyř grešle, grešle tři vědušké. Us. Dal by se pro grešli zvrtati. Za krále Holce, když byla za grešli ovee. Prov. To je grešlička (skrblik). Kdo se na grešli narodil, nikdy grošem nebude. C.

Grešlička, y, f, vz Grešle. — G., y, m. a f, grešličkář, e, m., držgrešle, houžvička, der Knieker, in. Jg.

Grgati se. — Grgá se mu = říhá se mu. Na Slov. Vz Krkati, rúlpsen.

Grieina, y, t., hezke kěvěce. Ein hübsches Mädchen. Na Slov.

Grièný, driečný, pěkný, hübsch. Na Slov.

Griebě = hříbě.

Griff, vz Gryf.

Grimassa, y, f, posuměk, pitvora, pitvo-
ření. Rk. Grimasse. Zerrgeberde. Fratze;
Ziererei.

Griska, y, f, krupice, Grütze. Na Slov.

Grlačka, y, f, kulatá ty kev, kulatá läh vice, runder Kürbiss, runde Płasche. Rybay.

Grlák, a, m., doupnák, wilde Tanbe. Na Slov. —

Grlatý = volatý, kropfig. Kom. Vz Grlák, Grlo. —

Grlo, a, n., grvol, u, m., vole, Kropf. Na Slov. —

Grman, u, m., puchr. I na dobré slíve g. roste. Bern. Pflaumentasche. Vz Puchr.

Grně, krně, é, f., die Klinge. Na Mor. D. Na Mor.: malý, špatný srp. Mřk. Grňa na Mor. též nadávka: Tý grno nemotoro, hlupče! Brt.

Grnečné = hrnečné.

Grobian, a, m., hrubian, hrubec, hrubeš. Grobian.

Grobianka, y, f, hrubá žena. Grobianin.

Grobianský, grob. G-sky si počínati. Br. Grobianství, n. Grobheit. Nezdvořilost mrzutým g-stvím zapáchá. Kom.

Gróf, a, m., hrabě, Graf. Na Slov.

Grog, u, m., nápoj z rumu, cukru a vody.

Grony, Gronsko, a, n. Grönland. Vz S. N. III. 501.

Gros, fr. (gró), hlavní čáſ, množství, Menge, grosser Haufen, das Grosse, Gauze; en gros (an gró), obchod etc. ve velkém, im Grossen

handehn. — Gros d'armée, hlavní vojsko, jadro vojska bez předních straží, zadního voje a pomocných sborův. S. N., Rk. Die Hauptmacht.

Groš, e, kroš, e, grošík, u, grošek, grošiček, čku, m. Der Groschen. Na Mor. gt. pl. groši. Mkl. Z lat. grossi, tlustý peníz (drívější brakteaty byly, tenké stříbrné plíšky). První groše byly v Čechách růženy r. 1295. nebo 1300. a platily po 35 (nynějších) krejcarích. Takový český groš dělil se na 12 bílých peněz. R. 1470. platil groš už jen 10 (nyn.) kreje. Později měl groš zase jinou cenu a nejděle se udržel groš mající cenu 3 kr. (nyn. 2 kr.) V Těšinsku počítá obočný lid dosud na české, n. p. vejce po jednom českém: — za dva nově. Fr. Vz vice v S. N. III. 504., v Jg. a v Gl. 51. — 53. — Grošiřołky zlatý (18 zł. 90 kr.). Český = groš český. Schiži mu z kopy groš (posledního se mu nedostává. Vz Nužný). Db. Spadl mu s kopy groš (ztratil chuf, dobrodějíc). Vz Dobrodějíc. C. Utracel od groše českého deset bílých peněz (gr. = 10 dle jiných 9 bílých peněz či denarů) Vz Marnotratný. C. Db. Lb. nýj, jakoby bířicí groš dal. Vari (ustup) haléři, af groš sedne. Haléři, dej místo groši. C. Groš na střechu uvrze, dva mu spadnou. Vz Stěstí. Stědrota. Db. C. Stědrý groš na střechu uvrže, dva mu spadnou. Jd. Drž g., aby ti zlaty neutekl; Kdo nedrží groš, zlatého se nedočká. Vz Stěrnosf. Kdo se na grešli zrodil, těžko mu grošem býti (vz Stěstí); Bohatému groš, chuděmu dítě. Db. = G. = peníz, haléř, malickosf. Groschen, Pfennig, Heller, Kleinigkeit. Vpadl by v oheň za grošem. L. Jeden nespravedlivý g. sto jiných spravedlivých z kapsy vyháni. Na Slov. Vz Nespravedlivý. Jeden cizí g. ztráví vlastních kos. Hrs. Nemá rozumu ani za groš. L. G. kopy střeže. Jg. Když sohě pro g. hladu uzěne, ani dvěma ho nevyžene. Prov. Dal mu na cestu některý groš (něco peněz). Stele. Dal by si pro g. koleno vrtati. Vz Lakomý. Db. Grošem smrdi. Mt. S. Zádný od jednoho groše nemóž dvů odkázati. Vš VIII. 10. — G. = peníz, majetnost. Geld. Lepsí zdrávi než groše. Lakomý na g. Na můj g. (náklad). Jg. Na g. obočni vystavěti dali. V. Na svůj groš něco vystavěti. Svěd. 1569. Na obočni groš dochováni jsou smrti. Let. 432. Zemané na svůj groš na vojnu jedů. Hos. S3. Grošům oči protiřati. Lom. Svatojanský g. = závdařek. G. od býka. Stiergeld. G. svatého Petra (daň papežovi). Peterspfennig. L. G. hotový = hotově peníze. Bares Geld. Jg. — Dostał svůj g. — svůj díl (byl vyplísněn).

Grošák, u, m., peníz groš platící, ein Groschenstück. D.

Grošík, u, grošíček, čku, m., malý groš. peníz, das Gröscchen. Jg.

Grošovitý, groschenartig. G. kůň, Apfel-
schimmel.

Grošový, G. chléb, ráz. Groschen-

Grotesky, pl., f., divě obrazy. Rk., Nz. Unnatürliche, seltsame Gestalten, seltsames Bilderwerk.

Grouliti, gruliti = rochati, grunzen. Na
Slov. —

Grule, pl., f. = zemáky, Erdäpfel. Na Slov.

398

Gruliti — Gvar.

Gruliti, vz Grouliti.

Grumle, grumble, e, f., vz Drndačka.

Grumple, pl., f. zemáky. Erdäpfel. Na
Slov. Fr.

Grün, grün, u, m., strań hory, Abdachung;
dle jiných ... vreh, zyl. palhorek z veliké
hory u prostřed vyvstávající. Jg. Vz Končjar.
Slováci říkají gruň'n. p. v pisni: Hore gruňom,
dolu gruňom atd. Fr.

Grund, něm. Zu Grunde gehen: zahynouti,
přijíti na zmar, na koráb; bráti (vzití) za své.
Der Entscheidung eine Urkunde zu Grunde
legen. Rozhodnouti věc na základě listiny. Was
einer Sache zu Grunde liegt. Na čem věc se za-
kládá. Auf Grund einer Verfügung etwas
veranlassen. Za příčinou nějakého opatření
něco způsobiti. Mit Grund befürchten. Práve
se obávati. Rk. G., důvod, příčina. Etwas von
G. aus verstehen, rozuměti něčemu od kořene.
Rk. —

Grůno, a, n. Grönland. Kram. Vz Grony.

Grünşpan se řik, z něm. m. plista, zele-
nore, modř měděná, měděná rez. zelená rez.
médirez, plíšen měděná, hel, měděnka. Sp.

Grunt, u, m., z něm. Grund, lěpe: 1. duo,
spodek, der Boden. 2. Základ, Grund. 3. Polc,
polnost, pozemnost, dědina, statek (zápisný,
svobodný, duchovní, zákupní). Grunt, Gut. Vz
tato slova. — G. = základ, rus. tvrd. G. staveni.
Hluboké a široké grunty v zemi vybral. Haj.
Grunt klásti, položiti, založiti, zakládati. Jg.
Do gruntu padnouti = zahynouti. V. Z gruntu
n. ode dua vyvřei. Jg. Z gruntu srdee.
Z gruntu vystavěti. Do gruntu zkaziti. Z gruntu
vyhořeti (docela). Us. — G. = statek, dědina,
V g. někoho uvěsti. Stele. Držitel gruntu.
D. na svých gruntech každa vrchnost us-
tonoviti může, co chcě. Kom. Stavěti na výs
i na hlubinu na svém gruntě bez ublížení
druhého každý může. Pr. Běží mu o grunty
(o věc důležitý. Vz Nebezpečenství). Lb.,
C. Vz Rb. str. 266.

Gruntoknihovně kapital vymazati, šp. m.. kapital v gruntovních knihách vymazati. Bs. —

Gruntovati, grunt delati, gründen. D.

Gruntovně, vz Gruntovni.

Gruntovní, -ný, pevný, stály. Grund.- G.
důvod, gründlich. Gruntovné koho vyučiti,
V., něco ukázati. Solf. Něco gruntovního
o něčem naříditi. V. — G., ke gruntu, k statku
se ztahující, Grund.- G. plat, daň, knihy
(knihy veřejné, poddaný, služebnost, úvěrek.
Vz více v S. N. III. 510. — Gruntorník, a,
m., majetník pozemkův. Der Grundbesitzer.

Gruntovnost, i, f. Gründlichkeit. Rk.

Grznár, koznar, a, m. — kožešník,
Kürselner. Na Slov.

Gryf, a, m., noh, Greif. Haj. — G. na
podkocě, Griff, vz Odsadeec. — G. chytrosf.
Kom. Opatrňým gryffen ho osvobodil. V.

Grynta, y, f., slina, Geifer. Na Mor. D.,
Pueh. —

Grypta, vz Krypta.

Gt se smězdůje v c: moc m. mogtbs.

Guano, a, n., trus ptači na ostrůvech
podél břehu peruských a chilských v Amé-
riee, jenž jest 50 — 60 stop tlustý. Mimo to
je v Bolivii, Patagonii, na západním přímoři
africkém, na mysu Dobré Nadéje, v Islandu

a v Australii. Nejlepší je peruský. Vz více
v S. N. III. 517. Vogeldünger.

Guardian, kvardian, a, m., představený, ka-
pucin., františ. klástera. Rk. Klostervorsteler.

Guba, y, f., chlupatá houmě, zottige Kotze.
Na Slov.

Gubatý, huňatý, zottig. Vz Guba.

Gubernator, a, m., z lat., správě země,
V., Kom. Landesoberster. — Gubernium, a,
n., dle „Gymnasium“, řízení zemské, správa
zemská. Rk. Das Gubernium, Landesregierung.

Guča, chumel něčeho. Na Slov.

Guerilla, y, f., (gerilja), malá válka, špan.
Krieg mit unnerstreifenden Banden.

Guillotina, y, f., fr. (gilotyna), stinaci
nástroj, S. N., stinadlo, zřízené r. 1792. od
franc. lékaře Guillotina. Rk. Quillotine, Fallbeil.

Guirlande, fr. (girland), ozdoby z kvíti,
pletenec n. točenice z kvíti n. listi, girlanda.
S. N., KB. Květinové plétivo, věcenoí. Sp.
Blumengewinde. Blumenkränze.

Guitarre, kytara, spanische Gither.

Gula, gulka, y, f., koule, Kugel. Na Slov.
D. — 2. G., stádo hověziho dobytka, Ochsen-
heerde. Na Slov. Plk.

Gulaš, e, m., pastucha, na Slov. Ochsenhirt.
Vz Gula. — Kousky masa na cibulece dušeného
a zapraženého s paprykou. Gollaschfleisch.

Gulaše, e, f., moučná kaše. Mehlbrei. Na
Slov. —

Guldanec, nce, m., zlatá ruda. Golderz. Gl.

Guldantrop, u, m., z něm. Goldtropfen,
das Rothgültigerz. welches tropfenweise im
Stein vorkommt. Gl.

Gumma, y, f. (gummi, klí, klovatina,
Gummi, Schleimharz, třesňová, bassorská,
australská, tragant, S. N. III. 536., arabská.
Sp. Gummi, kteréž ze stromu teče (míza); g.
čí pryskyřice, jalovcova; mořské (Agstein). V.

Gummi, n. — gumma. — G. elasticum,
v obee. mluvě: kumilastyka. v již. Čech.
kolomastyka, Kts., kaućuk, pruzce. Federharz.

Gummovati, gummou napouštěti, gum-
miren. Jg.

Gummovatý, gummovitý, gummicht. Jg.
G. stromy. Kom.

Gummový. G. střevice. Gummi.-

Gunar, a, m., houser, der Gänserich. Na
Slov. Jg.

Gustiosní, z lat., chutný, vkusný, schmack-
haft, köstlich. S. N.

Gusto, a, n., z lat., chuf, vkus, Geschmack.
De gustibus non est disputandum. Proti gasta
záduňy disputat. Us.

Guta, y, f., mrtvice, Schlagfluss. Na Slov. Jg.

Gutna, y, f., gdoule.

Gutta perča (gutta percha). Vz S. N. III.
544. —

Gutturalis, lat., hrdelní. Consonans g. —
hrdelní hláška, hrdelnice. Rk. Kehlbuehstabe.

Gv. Této skupeniny se Čechově i v cizích
slovech štíti, říkajícé na př. raději: kvalt
něžli gvalt m. něm. Gewalt. Ht.

Gvajak, u, m., rostl, rontovitá. Rostl. —
Gvajakorýj. G. dřevo — ebenové. Br.

Gvalt, kvalt, u, m., z něm. Gewalt, násili,
prudkosť. D.

Gvar, u, m., z něm. Gewähr. G. zaru-
citi. Kdyby rok minul, jest gvaru prázden
a rukojemství. Pr. pr. — Jg.

Habanský ‒ Háčkovati.

401

Habanský níž, vz Habán, 2.

Habanství, n., sekta novokřtěneńův; habanstvo, a, n., novokřtěneči, die Wiedertäufer. Bern.

Habarka, y, f., vařěčka, Mischwerkzeug, habar. Na Slov. Koll.

Habarnice, e, f., rak zemský, Landkrebs. Jg. —

Habart, a, m., stráňik pocestních tělesný, Gardist, Leibwächter, Wegwart. Br. — 2. Pochop, biřic. Gl. — 3. Jezdec předního voje. Gl. 54. — 4. Eberhard. Gl. 53.

Habati, habám a habu = chvatati, raffen. Kde tam habes (= hmataje kam dješ)? Koll.

Habatýr, vz Habedí.

Habeas-corpus-acta, z lat., zákon o bezpečnosti osoby v Anglii od r. 1697. Verhafungsgesetz, nach welchem jeder Gefangene binen 24 Stunden verhört sein muss. Vz vice v S. N. III.

Habedi, n., habadéje, e, f., habatýr, u, m., Kleinigkeiten, drobnosti. Jest toho tu na habatýr dosť. Us.

Habeš, e, m., zemé ve vých. Africe. Vz vice v S. N. III. 556.

Habilitovati se, z lat., schopnosť k nějakému úradu dokázati, zvl. u těch, již si spisem, verejnout disputační přednáškou ziskali právo na universitě verejně čisti. S. N. Seine Geschicklichkeit bewahren, sich befahigen, sich habilitiren. Habilitace ku př. k professur. Rk.

Habina, y, f., prut, metla; též chabina. Lk. Na Mor.; haborec. Mlk.

Habit, u, m., z lat., oděv, kroj, zvlášť dlonbý svrehní šat mnišský, kutna, flanda. S. N. V. Kleid, Tracht, Anzug; Ordenshabit, Mönchskutte. Jg.

Habiti, il, en, ení, co kde; radu v mori. V louhu (mořií, beitzen). Vys.

Habituelní, z lat., obvyklý, gewohnt, gewohnheitsmässig, habituell. H. nemoc = dlouho travjící. S. N.

Habkati, po tmě rukou makati, tasten. Na Slov.

Habnouti, chabnouti, bl a bnul, uti, slabnouti, schlapp werden. D.

Habr, u, m., habřík, habříček, strom, Weissbuche, Hornbaum. H. tvrdý, východní, chmelyj. Jg. Na Mor.; hrab. Brt. — H., a, m., trádý, schytrádý člorěk. Jest z Habrova n. z habru (z. člověk tvrdý). C. Je on veliký h. — H. = hlopár. Ty habře! Dummkopf! — H., u, m., město v Čislavsku, Habern. Jg. Vz S. N.

Habranky, ú, pl., m., sp. mince Ludvíka vévody bavorského. G. 54.

Habři, habrovi, n., anoho habrů, Hagebuchenwald. Na Mor.; hrabina. Brt.

Habrolistý, H. javor. Rostl.

Habroniti, vz Habrovati.

Habrov, a, m., vz Habr.

Habrovanství, sekta náhoženská. Vz Gl. 54.

Habrovati, habrati, habroniti, schwer gehen, nemotorně choditi. — se. Již se habroní (již jde). Us. — se s čím (s něčím přicházeti; s něčím se nachoditi, nanositi). Jg. Vz Shabrovati.

Habrovec, vce, m., Hopfenbuche. Rk.

Habrovi, n., habíí.

Habrovina, y, f., habrové dřevo, Hagebuchenholz. — 2. Jest to h., je z habroviny, z Habrova, z habrův (o člověku tvrdém, neohbitém). Jg., C.

Habrovník, u, m., habrový les, Hagebuchenwald. List. 1538.

Habrový, z (od) habru, Hagebuchen-. II. strom.

Habsburg, u (ku), m. Vz S. N. III. 559.

Háby, ú, pl., m., všední, větěch šaty, alte Kleidungsstücken; hadry, cary. Dado mu to do hábu — měl s tím peróni praei. Us na Mor.

Hacifrnda, y, f., ein Ganner in Weibskleidern. Rk.

Hacafulik, a, m., malé, mladé dítě. Ty můj h-kn! Kuirps. Deh.

Hacaperka, y, m. a f., otrhanec, ein Zerlumpter. Pís.

Hace, gt. hae, pl., f., háčky, f., malá košilla, nolavice do lázně, Badtnech. V. Kom. — 2. Spodní oděv, noharice. Má s něho vzítí az do hae. Kn. Roz. Gl., V. Beinkleider. — 3. Pás, Binde. — I. Cekový haece, Lex. vet.

Hacka, y, f., hlinka, Lehn. Jg.

Haeni, od haei. Vz Hace. II. (mudní) veš. Res., pás.

Haeník, a, m., kdo hace dělá. — II., u, m. = hace.

Hačati, hačnouti, čnul a čl, uti, hačávati = seděti, sitzen (o dětech). Vz Seděti.

Háček, čku, m. II. k zapínání. Häckchen, Hafiel. Häckem něco přípiati. II. při pošvě, u dveří, u plulu, Jg., do chomouta, zední, Kh.; k pletení (ocelový, kostěný, dřevěný), S. a Z.; na klobouk: na tepny; spěnací, prostý v pěvném držadle, dvojitý, s řetízkem Hyrtův; tupý k rozvířání ran, ostrý; jemný u duhovku, jemný dvojitý, tupý, tupý k operaci v šilbání Dießenbachův. Vz nástroje amputační, k pitvě, pro dobytí lékare, k operacím očním. Cn. Vz Hák. — Něco háček znamenati = virgulovati. Rk. Slova v háčkách neb závorách zavřena jsou. Novotný. — Ječmen má již háčky, je v háčkach čas žítí jej. — H., obtížnosť, Schwierigkeit. Ta věce má svůj h. (smyčku). Já ti v tom udělám háček. Us.

Hačeň, čně, m., nějaký pavouk. Krok.

Hačír, a, m., kočí na kozlíku seděcí, Kutscher. Us. Turn.

Háčiti, il, en, ení, mit dem Haken fassen. Rk.

Hačitý, hakenförmig. Rk.

Hačkatí, kolibati. Koll.

Háčkatý, hakig. Rk.

Háčkol, u, m., conilera, kývoš Krok.

Háčkolusk, u, m., rostl. vikvovitá, teramnus. Rostl.

Háčkovaný. H. podvazek, povijan, šle, capka, pokryvka (ložní, stolní, dětská), střevice. S. a Z. Gehäkelt.

Háčkovatěti, čl, čni, v háčky se něnití, sich hákeln. Přezralý ječmen háčkovati. Us. Petrov. Deh.

Háčkovati, häkeln. — co čím. Vzorek novým háckem h. Us. — kde: ve škole. — co k čemu komu. Dítěti čepičku ke křin h. — H. — řetízkovati, řetízková očka

Kotív: Česko-něm. slovník.

26

404

Hadrářka — Háječka.

Hadrářka, y, f., hadrnice, Lumpensammer-
lerin. D.

Hadrářský, Lumpen-. H. živobyti. D.

Hadrářství, n., hadrařská živnosť; darebáctví. D.

Hadrava, y, m, kdo serád hádá. Zánker. Reš.

Hadrbolee, leo, m. = hadroplet.

Hadría, vz Adria.

Hadrian-us, a, m., císář římský. Vz S. N. III. 566.

Hadríček, vz Hadr.

Hadríti co, zu Fetzen machen.

Hadřívý, co se snadno hadří, was leicht
zu Fetzen wird. H. sukno. Us.

Hadrkovati, hadrykovati se s kým —
hádati se. Us. Vz Hadrovati, streiten.

Hadrlák, a, m. = hadrář. Rk.

Hadrnice = hadrařka. Us.

Hadrnický — hadrařský. Us.

Hadrnictví, n. = hadrařství. H-ím se živ-
viti. D.

Hadrník, hadrlák, na Mor. haderlák, a,
m. hadrář. H-lák na hnojiští hadrů hledá.
Sych. — H., hadrník, odranec, Lump. Chodí
jako h-ník (Vz Otrhaný). Lb.

Hadrromel, e, m., nástroj k dreení hadrů.
Hadermühle. Sedl.

Hadronožka, y, f. Er. P. 247.

Hadroplet, hadropletník, a, m., nedbalec,
Lump. Er. P. 255.

Hadrořez, u, m., nástroj k řežáni hadrů.
Lumpenschneider. Sedl.

Hadrování, n., hádání-se. Streit, Wort-
streit. V.

Hadrovati — trlati, zerreissen. — co:
šaty. Ros. H. se, hadrkovati, handrkovati se

vaditi, hádati se, streiten. — se o co.
Lidé se často mezi sebou o to hadruji a vadi.
V. II. se o vée ničennou. V. Daremné se
o slova hadruje. Kom. — se s kým. Židé
se s Petrem hadruji, že se k neobřezancům
obratil. Ben. V.

Hadrovitý, jako hadry, Lumpen-. H. pe-
nize. Lumpengeld. D.

Hadrovnice, e, f. Zänkerin. L.

Hadrovník, a, m., Zänker. L.

Hadrovný, svárlivý, zanksřečtig. V. H.
lidé. žena. školník. — H., špatný, schlecht.
H. duch. Kom.

Hadrový, od hadru, Lumpen-.

Hadrpant, a, m. = hadrovník. Res.

Hadrumet-um, a, n., bylo mě. v Africe.
— Hadrumetan, a, m. — Hadrumučsky.

Hadrunk, hadruňk, u, m., sváda, svár,
Zwist, Gezánk, Hader. V., Kom. Vz Hadr.

Hadstvo, a, n. = hadi, die Schlangen.
Světoz.

Hádší, m., hádce, ten, kdo mezi stranami
rozhoduje, zastar. Poněvadž mezi ními hádší
nevýřklí, nemá svědek odpovídati. Půh. Olom.
1405. Der Vermittler, Schiedsmann. Vz Gl. 55.;
kn. drn. 130.

Hadyně, č, f., druh okurek, Schlangen-
gurke. D.

Haeduové = Aednové.

Haemonie, e, f. — Thessalie.

Haem-us, a, m., Balkán.

Haf, psi štěkot.

Hafač, e, halík, a, m., štěkavee, Beller,
Belferer. D.

Hafan, a, m., pes. Bullenbeisser. Sssav.
Hafanovitý, hafanu podobný. Jg.

Hafati; hafnouti,fnul n. fl, utí, hafávati
= štěkati, bellen, belfern, kläffeln. — Pes
hafá neustále. Us. Lišky hafaji. Kinsk. —
na koho. Sych. — H. = hubovati. Maul
haben. Us.

Hafavý, rád n. často hafající, belferisch.
Hafery, pl., f., borúvky. Na Mor., na Roz-
novsku. Brt.

Hafkati = hafati, bellen. Pes haťka. Us.
Haflena, y, f. = hafna, štěkna = zlá
ženská. Us. u Humpolee. Sř. Zänkerin.

Hafna, y, hafnice, e, f., štěkna, Zänkerin,
Bellerin. Us.

Hafřiti, bíti, prügeln. Na Slov.

Hach, hách, a, m., choulostivý, slaboch,
häklich. Us.

Haché, fr. (hašć), sekaný; sekanina, krmě
ze sekaného masa. S. N.

Hachle hachlice, e, f., vochle, náčiní
k zdrhování lnu, die Hachel. Osení hustě
jak h. Us. = H., místo pod pupkem. Us.

Hachlovati, vochlovati, len česati, ha-
cheln (hecheln). Len a konopě vysušené
trlici se trou, tož se hachluji (vochluji), an
zůstane tam pazdeří, tuto koudel. Kom. —
H. = bíti; pomlouvati. Jg.

Hachny, häklig.

Haj, k honení husí. Haj, husičky, haj! Jg.
Háj, e, hájek, jku, hájik, u, háječek, ha-
jiček, čku, m., hájení, i to co hájeno, der
Haj, Hain; háječek, hájiček, háječka = ha-
jící bidlo n. jiné znamení na louce, aby tam
nepásli atd., ein Hägewisch. — H. = hájem-
stri, lesík, ein Hain, Wäldehen. V. H. lískový,
březový; krásný, rozkosný k procházkám.

Krávy hore hájem. Ss. Pís. 529. H. zelený.
V. — H. posvátný. V. Pohané v hájich oběti
na oltářích obětovali Kom. Vyhání z hajev
krahujce. Rkk. — H. = zábradli, které soudce
od občenstva dělilo a jež se zavíralo, když
soud začíti se měl. Odtud rěení: soud, sněm,
hromadu zahájiti. Kn. Tov. 40. (Pch.) Vz
Hájiti.

Hajan, hajany. Přjdeme na hajan (spat. Č.
Hajati, háječkati — ležeti, spáti (o dě-
tech), schlafen. Us.

Hajce, e, m., v dětské řeči = pocelování,
polibeni, pohlazení, Kuss (Streicheln). Dej mu
hajc. Us. Dáme mu h. proti srsti. Cf. Kyjem
někoho pohladiti. Us. — Jg.

Hájce, e, m., Beschützer. Rk.

Hajcnouti, ul, utí. — koho = políček
mu dáti. Jg.

Hajcovati, hajc davati, hladiti. Vz Haje.
Us. —

Hajdákati, mrhatí, verschwenden. Koll.
Na Slov.

Hajdalák, a, m. = uličník, Us. Polič.
skoták. Us.

Hajdati, támouti, pryč jiti, weggehen.
Hajdaj husy na vodu. Us. — Jg.

Hajduk, a, m., z mač', dráb, policajt, der
Heiduek, Gerichtsdiener. Na Slov.

Hajdum, hajdy, vari, gehe weg. D. Hajdy
s námi = pojď s námi. Jg.

Hajeci = vz Hajići.

Haječek, vz Háj.

Hajeci = vz Hajići.

Haječek, vz Háj.

Haječka, vz Háj.

408

Hamižne — Hanba.

Hamižné, nešlechtné, hanebné, nieder-
trächtig, schändlich. II. na lidech néco vy-
santročiti, V., dobývati. Plk.

Hamižnost, i., č., hanebnosf. Niederträch-
figkeit, Schändlichkeit. Měst. boz.

Hamižný. II. milosf. břiši se (lichá, ošě-
metná, niederträchtig). Zre. moudr.

Hamoň, č. hamula, y. m., hlupák, Tölpel;
2. lakomec. Filz. Puch.

Hamonil, a. m., hamonić, e. m., flu hač,
Č.; lakomec. Us.

Hamoniti, 3. pl. -ni, il, én, čni = lako-
méti, geizen; tlachati, schwätzen. Us. — se
s kým = vaditi se. Us. v Jil.

Hamotiti, hamtiti: hamoniti. Us. v Hra-
decku.

Hamous, a. m. = hamata.

Hamovačka, y. f., Hemmuschuh. Us.

Hamovati, z nem. hennen, držeti. — co: dobytek, lépe; zajati; svobodu, lépe; ouciti; kolo (u vozu), lépe; zavítí. Rk. Střídny žádosti hanuje (na uzdě drží). Kom. Sudy h. — měřiti. Ros. — co čím. Žádosti právy a soudy h. (= zastaviti, na uzdě držeti). Kom. Postem žádosti se hanuji. Kom. — koho v čem: v jeho stědrosti. Na Slov. koho v čem: v jeho stědrosti. Na Slov. šubka.

Hamovní řetěz. Hemmkette, Radsperre,
šubka.

Hamovník, u. m., hamovní řetěz, Hem-
kette. Jg.

Hamparátí, i., n., harampátí, obmošené šaty, staré nadobí. Gerimpel. Puch. Jg.

Hampejs, u. m., hampejsy, ysi bouda,
peles, Hundshauschen. Ros. — 2. Obydlí
obecník Žen, Bordell. V. — 3. Smilý sku-
tek, Unzucht. Lom. — 4. Kuzelva, valour,
valoun, Hangelbahn. D. = Jg.

Hampejsiti, hampejsovati = psití se, opzležiți, ein liederliches Leben führen. Ros.

Hampejský, nectaý. H. dům. Bordell.

Hampejsovati koho = poskovati, bři,
hubovati, schmähen. Plk. Paní Martha řekla:
Můj milý, jak mne eti tyto, jak milují a
hampejsují. Svěd. 1569.

Hampejsnice, e. f., ein liederliches Weib-
bild. Rk.

Hampejsník, a. m., hráč veřejný, öffent-
licher Spieler. Kom. — H., smibík.

Hampora, y. f. = úročky, Ansprung. Na
Slov. Plk.

Hamr, u, hamry, úv, pl., m., hamrna, y. f., na Slov. hární, kladivo, mlat, zvl. v rady-
nictvi stroj. n. diha, v které se kovy (zelezo,
ocel, měď, mosaz) hanren (téžkým kladi-
vem) kovaji a vytahují, tento jak hanr
vodon a koly se pohybuje. Lépe: samo-
kov. Der Hammer, das Hammerwerk, die
Hammerhütte. Jg., Vys. Hanry železné, mé-
déné, na zbraň. D. Chytiti hanr podstrčiti
podstavec, aby hanr dále netloukl, den
Hammer auffangen. Us. Přbr.

Hamra, y. f., hubený kůň, vůl (kráva). Ja.

Hamrad = chmarad. Mor.

Hamrale, vz Amaretel.

Hamrna = hamr.

Hamrnický. II. řád, Hammerwerksord-
nung. Rk.

Hamrník, hamerník, a. m., hamry mající
neb v nich pracující, Hammerherr, Hammer-
knecht. Jg. Na Slov. hámorský pán. Jg.

Hamta, y. m., hamtavý člověk. — Hamty,
pl., f., obuv veliká, nemotorná. Us.

Hamtati, chauntati; hamntouti, tnul a tl,
uti, hamtávati, schnappen. — co. Pes shamt-
maso (popad). — po kom čím: zuby po
něm hamtl. Ros. — se kam. Jan závod
svůj kůň, tam slepý hamtal se mezi své
neprátely. Hřj. 313. b. Hintorkeln, tappen.

Hamtavý = hamtající, vz Hamtati. 2. Kdo
těže a nemotorné v chůzi napadá. Us.

Hamtil, vz Hameil.

Hamtolina, y. f., schlechtes Essen. Rk.

Hamula, vz Hamoň.

Hamulatý, hanule mající, knollicht. II.
stron. Us.

Hamule, e. f., boule, Beule, Knollen; Us.
Turn. — 2. moněnu kaše. Mehlbrei. Plk.

Hamulec, lee, m., závěrka, držadlo, Hemm-
holz, Hemmkette. Jg.

1. **Hana**, y. f., rystarení nedostatku, ring,
Tadel. Jakou mu hanu dáti mužěs? V pravdě
nemi eo hany dáti. Já mu nevím žádné hany.
Ros. Všem mu hanje najde. Kom. Hany hoden.
D. Jakú mmě, můj milý, jakú hanu dáváš?
Mor. P. 389. = H., s dotknutím eti neb
s uryoháním, porok. Schimpf, Hohn. Hana
za hanu, rána za ránu. C., Lb. Vz Msta. —
H. = rada, nedostatek, Mangel, Tadel. Ros.
= II. = hanebný skutek, Schandthat. Vše-
liké hany přehati. Hlas. Holka bez hany
nemá se znovu hanbiti, byf se halčem ho-
nositi nemohu. Sych. Vz stran příslavi:
Baňka, Čest, Huba, Jazyk, Kobyla, Ocas,
Satlava, Ucho, Usta, Vidlička.

2. **Hana**, y. f., řeka na Moravě, ale Haná,
č., f., krajina tamtéž. Tedy na flaně, šp. m.:
na Hané; je-li řeč o krajině. Sb. I by prosta
Haná Tatar vrahov. Rkk. Haná, a. m.,
pl. Hanáci. — Hanacňa, y. f. — Hanacčin.
— Hanácký (danacký). Vz více o Hané v S.
N. III. 627.

Hanba, y. f., v obec. mluvě v Čech. hanba.
na Mor. hanba haněni, hana, der Tadel.
V. = II. něčesf u lidi snužující, nepotro-
rosst, lehkosť, potupa, Schande. Schanach,
Schimpf. Za hanbu si pokládati. D. Je svě-
titá h. D. Hanba by bylo. D. Do hanby a
petupy přijiti. D. Žnamení světské hanby.
V. Světskou hanbu něsti. V. V světskou
hanbu uvěsti. V. Někou hanbu činiti, udě-
lati, způsobiti; hanbu trpěti; k hanbě po-
čísti; za hanbu pokládati, položiti (komu covi.
V. K hanbě počteno bývá; za hanbu se dává,
pokládá; hanbu nese. V. K ně hanbě se to
vztahuje. V. K dobrému zvyša syna svého,
aby potom hanby neměl. V. K hanbě ně-
koho přivěsti. V. Z toho před Bohem žádné
hanby neponesu. Br. To žádná nemi hanba.
Husa v vézení papež vsadil nám na hanbu.
Zb. S hanbou živu býti. Flav. Hanbu na
sebe uvoditi. Jel. Pro tu hanbu (pohančení)
se vrátili. Dal. Hanby dojiti. T. To je h.
Us. Vypadá to u něho, až hanba. Hanba
nebo dvé musim se přiznati. Na Mor. Samého
tobe vlastní hanba lude. Mark. Méli toho
hanbu. Sved. S hanbou propustěn býti. Sm.
Na někoho hanbu uvaliti. Sm. Bylo by h,
byla by to h.; hanbu miti, trpěti, nésti z něčeho.
Osklivý, až hanba. Hanba tobě! Us. Málo dáti
hanba, mnoho škoda. C. Starý hních novou

Hanba — Hančík

409

hanbu číni. Což neshušně spotři Stejskal, to utrať s hanbou Vejskal. Res. Naposledy s hanbou do Nonzova a Chudobie tahmouti musí. Hanba trvá děle než česf. Vz Zločím. Lb. On a hanba (s hanbou) jedna ruka. Sk. — II., zprčnění žeuské, Schändung. Neb jest přivolali lidi tu, kdež se ji h. stala. Arch. II. 993. Z hanby žeuské těž právo jako z divky. Kn. Rož. — H. stud pohančíni zbuzený, die Schande, Scham. Hanba mi. V Zarditi se hanbou. V. Zašpiněně až h. Us. Hanbou červený. V. Nebudef zajistě tebe hanba. Ben. V. Něstydatý hanby nedochází. Pr. ms. Svítá h. ... světní (svět). Bylo ho za to hanba. Brt. Cf. Může tě býtí pod světem hanba. Na Mor. Brt. Vši hanbě se oprnouti. D. Přikrývka n. poklička hanby. D. Nezná hanby jako pes. Vz Něstyda. Lb. — II. stydký úd, die Scham, das Schanglied. V. Zakryla hanbu svou. Solf. Hanbu obnažiti. Bib. Hanbu těla mu útali. Plk.

Khančnice, e, f., — hanpejs. Schandhaus. Kram.

Hanbič, e, m. — hanbitel.

Hanbik, u, m., rozedraný oděv, Lumpenrock. D.

Hanbitel, e, m., hanbič, kdo hanbi, Schänder. Jg.

Hanbiti, 3. pl. bi, hanbi, il, en, ení; hanbivati, zahanbiti, beschämen; schänden. Jg. — koho: Háj., pamnu (prznuiti). Bern. — se styderi se, sich schämen. V. — se jak. V hrdlo se h. Zlob., Svěd. — s infst. Hanbim se pozdvihnouti tváři své k tobe. Br. Hanbim se mezi vám choditi. Solf. — se za co (v čem). V očích tvých za to se hanbim. Kram. Není vám třeba, za to se hanbiti. Sych. Za svůj úsudek h. se nesmíne. Sych. II. se za chudé přátely, Anth. H. 244., za svou práci Kom. Lab. 53. — se čeho. Zk. — se z čeho. Svěd., Rk. — že. Hanbim se, že jsem to udělal. — se čím. Hanbí se svými skutky. Brt.

Hanbivošt., i. f., na Slov. hanblivosť, i., f. stydlivosť. Verschämtheit.

Hanbivý, na Slov. hanblivý — stydlivý, verschämt. Jg.

Hanbykosť, i, f., stydká kosť. Scham-Schlussbein. Ja.

Hánce, hance. nce, m. — kdo haní. Tadler, Schmäher, Schäuder, Schimpfer. Jel. Kom. Jg. — H. = pomlourac, utrać. II. boží a slova jeho. V. Hánce všeeko haní, všim drbe a zmitá. Kom. — Jg.

Hančivost, hanělivosť, i, f., hanlivost, Schmähschichtigkeit, Tadelsucht. Jg.

Hančivý, hanělivý, hánlivý, kdo haní, schmähschichtig, Schmäh-. H. píseči, list. Aqu. jazyk. Schön.

Handfest, handfest, hamfest, hamfest, hantfest, u, m., z něm. Handfest, unterschriebenes Versprechen. Vertrag, Instrument, list, písemnosť, zápis, ujištení, jistota, nadání, zápis na dědinu poplatní. Ros. H. někomu na něco dátí. V II. zrušiti, Aqu.; h. aneb výsadu na něco mítí. Plk. — Jg.

Handl, u, m., z něm. Handel, šp. m. kupectví, obchod (s něčím). Rk. Kupecký h. vésti. V. H. s obilim, v zeleze, v plátně. D. Vz Handlovati. Světskými věčmi a handly

se zaneprazdňovati. V. — II. — jednání, Handel, actio. V.

Handléř, handléř, e, m., z něm. Händler, kupec, obchodník. V.

Handlířka, y, f., z něm. Händlerin, obchodnice Jg.

Handlípský, z něm. Händler-, obchodníký, kupecký.

Handlištví, n., z něm., obchodniectví, kupectví. Ros.

Handlovati, handlovávati, z něm. handela, sp. m. obchod vésti (mítí, provozovati, Sh., kupěti. — v čem: v koních h., v knihách, V., v drivi. D. Lépe: s čím. Vz Obchod. — s kým na co směnu něčinití, tašchen. Jg. — jak: z ruky do ruky. D.

Handlovník, z něm., Handels-, obchodní, kupecký. V.

Handlovník, a, m., z něm., obchodník, kupec. Lom.

Handra, vz Iindr.

Handrboliti, hdudeln. Rk.

Handrkovati se = hastěrít se, křičeti, streiten. — se s kým o co. Sm.

Handrlák, a, handrlář, e, m. = hadrník, na Slov.; v Praze Hausirjude. Rk.

Handstan, u, m., z něm. Handstein, krušec, kus rudy, Erzstufe. V.

Handtuch, něm., v obec. mluvě: hantuch, lépe: ručník, utěrák. Šp.

Handžár, u, m., tur., dlonhá rovná zbraň sečná, podobná noží. KB.

Hanebně, schändlich, schimpflich, lästerlich. Jg. II. si vésti, mluviti. živa býtí. V. H. koho zraditi. Us. II. s někým nakládati. Us. H. vypadá, vyhlíží. D. — H. ohromně, strašné, hrozne, sehr, grässlich, überaus. Hanebně smrdí. V. — Jg.

Hanebnice, e, f., eine Schändliche. Rk.

Hanebník, a, m., Schänder, Schmäher, Schandbube. D.

Hanebnosť, i, f., potapnosť, mŕzkosť, Schändlichkeit, Schimpflichkeit. D. — H. = zlíž skutek, zel. smilstvo, člost, něslčetnost, Schandthat, Unzucht. Hřesli někdo nesmírně, h. jest. Kom. H-sti se dopustiti. V. H-stem oddánu býtí. V. II. s někým pěchati. D.

Hanebný, hanby hodný, hanbu dělající, potupný, bezečtný, schandbar, lästerlich, schändlich, schimpflich. H. skutek, řeč, věč, V., pověš, utrać, slovo, Troj., rozkoš, V., výstupek, L., hrdosf. obraz, huba, píseč, D., bášení, živnosť, čín. J. tr. Hanebná věc se stala. Ros. Hanebný život vésti. Jg. Na hanebně hříchy se odčati. V. Hanebnými hříchy se zpřnuiti. V. Hanebněho zisku vyhledávání. V. Nikdy z úst jeho h. slova nevyšlo. Troj. — Jg.

Haneč, nce, m., Tadler. Kom. Každa etnosť má svého hance. Vz Schovanec.

Hančí n. hančí, čím se haní, Schimpf-H. slovo, skládání. Troj.

Haněl, a. m. = hánce.

Hanění, n. Syn.: Utrhání, pomlouvání, lehčení, nářek, dotknuti na počívostí, hanebně řečí, hanebná slova, zlořečení, uštknutí, štípání, das Tadeln, die Höhmerci, Schmähung, Schändung. Cožkoli se děje od někoho tim úmyslem a chtičem, aby druhý zlehčen a skrze slova jeho zahanben byl, to slove ha-

410

Hànéní — Harampátí.

nění. Pr. měst. K hánení nemlěčí. Kom. II. za h. navrátíti. Kram. II-ním ho dotýkal. Jel. II-ním utrhati. V. II. hodný. V. — Jg. H. a nářikání před soudem, na eti utrhatí, vz Rb. str. 266.

**Háněti**, 3. pl. -néji, čl, čn (hánín), ční těkatí, běhatí, remen, hín und her laufen. Jg. - kde: v boji. Troj. Kde pak jsi háněl (běhal)? Us. — se ay h. se sem i tam, Jel.; b) o zvířatech, ku př. kráva se hání — hraje se, rindert. D. — Háněti, jiné časoslovo, jehož se jen ve složených tvarech užívá: vy-, pro-, za-, doháněti atd. Vz Honíti.

**Haněti**, vz Haniti.

**Hanieć**, vz Haněć.

**Hanič**, e, m., hánce, tupič, der Tadler.

**Hanička**, y, f., tupička, Tadlerin. — H. — Anička, na Mor. Mřk.

**Hanitel**, e, m. — hanič.

**Haniti**, 3. pl. -ni, hán, čn, ční; haněti, 3. pl. -éji, haněj, čl, ční; hanivati. Haněti lépe než haniti. D. Haniti a haněti. Kat. 1579., 2212. Haněj. V., Ché. 445., 304., Dal., Br., Tkadl., Kom. Haněti. Svěd. 1569. — H. — nedokonalosti vytýkati, tupiti, pomlouvati, hyzditi, tadeln, schmähen, schimpfen, höhnen. — abs. Čeho chváliti nemůžeš, nehán. Jg. Kdo hání, rád má (nerad proda); kdo chválí, rád by odbyl. Prov., Jg., Mb, Kdo hání, rád by měl. Kdo hání, chce mítí. C. — koho, co. Kterýž jiné hání. V. Hadr onuci hání. Vz Hadr. Prov. Hanějic naše bohy. Kat. 2212. Hněván se, že práci muon hanite. Sych. Zvykl jiné haněti. V. Dobré se pomni dlouho a zlé jestě déle: bulešli lidi haněti, hned se tvá také smele. Rým. — koho čím: jazykem. Syr. Tiem ji haniem. Kat. 23., 790. — Dal., T. — koho čoře, z čeho. Tebe haněti nechceme z tvého unáhlení. Tkad. Ze zlosti koho h. Pís. br. H. koho pro netečnost. Nt. Pro viru jeden druhého haniti nemá. Rb. — se s kým. A vždy se haněji (kněží) s tím lidem, že jest pekla hoden. Ché. 304.

**Hánka**, y, f., hana, hanlírá, řeč, Tadel, Hohn. D. — Na Mor. a Slov. = kolénko, něm. Gelenk a na prstech. b) Na stěble, am Strohhalm. Plk.

**Hanka**, Hana, Hanička, y, t., Johanna. Jg.

**Hankati** — hafati. Na Slov.

**Hanlivě** (hánlivě) o někom mluviti. Vz Hanlivý.

**Hanlivomluvec**, vee, m. Tadler. Berla král.

**Hanlivosť**, i, f., Schmähisucht, Anzüglichkeit.

**Hanlivý**, hánlivý, hančlivý, hánčlivý. D. II. — kdo hání, i to, čím hání, důtklivý, nářklivý, schmähsüchtig, tadelsüchtig, ehrenrührig, anzüglich, Läster. Syn. utrhlavý, štíplavý, psi povahy, křivý, skodlivý. Il. člověk. ústa, jazyk, spis. V., řeč, list, D., slovo, Jg., vers, baseň. Jel. Hanlivá slova o někom mluviti. V. Když uslyšela hanlivá slova lidu proti knížeti. Br. Člověk navyklý slovům hanlivým. V. — Jg.

**Hanně** — hánlivě. Kat 1257.

**Hannibal**, a, m., vůdce karthaginský. Vz S. N. III. 633. II. ante portas, lat. — II. před branami (Rima) = nepřítel přede dveřmi. Rk.

**Hanný**, schimpflich. Rk.

**Hanoba**, y, f., Beschimpfung. Koll.

**Hanobiti** (zastar. hanebiti), 3. pl. -bí, hanob, -bé (ie), il, en, ční; hanobivati, zhano biti (Syn.: hanlivá slova mluviti, haněti, pomlouvati, utrhati, ze eti loupiti, zle mluviti, láti, rouhati se, vůvu epáti), verunehren, misshandeln. Jg., V. — koho, co. Něčí na rízení h. Plk. Ze je hanobil. Pr. pr. — co komu čím. Hanobi si útlou kůži harasovou košili. Sych. — koho kde: před soudem. Pr. pr. — koho proč: ze zlosti. Jg.

**Hanočince**, nce, m., kdo hanbu ční. Mus.

**Hanopis**, u, m., spis hanlivý, hančí, Schmähschrift. Chmel.

**Hanoversko**, a, n., Hannover. — Hanočeran, a, m. — Hanoverský. Vz S. N. III. 635.

**Hansa**, vz Hanza.

**Hant**, u, m., z něm. Hang, v horn. skála n. hornina, jež na žíle leží. Lépe: skála visutá, visíčí. Die Hängekluft. Vys. — H., drn, na Slov.

**Hantový**, H. zmrsk (hant), V., štola.

**Hantštan** z hor Jilovských. Vz Druza.

**Hantuch**, vz Handtuch.

**Hantýrka**, y, f., řeč zlodějův v Čechách, Diebssprache. Vz S. N. Mluva zpotvořena, nazývá se též jargon (fr., žargon). KB.

**Hanus**, e, m., Jan, Johann, Hans. D., Gl.

**Hanuska**, y, f., vdolek z mouky a bramborův. Us.

**Hanza** či hansa, y, f., syazek obechodní, tržební. Hanzovní město. Sp. II., ve středověku slavný spolek kupeckých měst v severním Německu. Jg. Původu slovanského Koll.

**Hanzalík**, honzik, u, m., vyčepaný polštářek v zadu pod střkně, aby s těla nepadaly. Us. Hüftenbausch.

**Hap**, u, hapek, pku, m. — pád, Fall. Kvapky mívají hapky. Prov.

**Hapalík**, u, m., Stělnagel im Tuchrahmen.

**Hapati**, hapkati, v dětské řeči — sednouti, padnouti, sich setzen, fallen. Nehapej. Us. — Jg.

**Hapatýr**, u, m., evál, Galopp. Běž hapatýrem — honem. Us. Polič.

**Hapatyrovati**, eválati, galoppiren.

**Hapavý** — padavý.

**Hapkati** — hapati.

**Hara**, hera, here, herež, herečt, slovce označující: a) opovržení; b) povzbuzení = ha! Kom., Tkadl.

**Harabiti**, hospodařiti, schraňovati, wirthschaften. Us.

**Harabitný**, hospodářský, schránlivý, wirthschaftlich. Us.

**Haraburda**, y, f., haraburdy, pl., haraburdi, i, n., staré burdí, stará želizka a jiná nádobi, harampáti, burdi, Gerümpel, Trödel, Plunder. Jg. H. prodávati, D., vykládati. Reš. I tarmarečníi se haraburdim svým handlíři slouti čtějí. Kom. — Jg.

**Haraburditi**, herumpoltern. Plk.

**Haraburdna**, y, f., komora na haraburdí. Polterkammer. D.

**Harachy**, pl., m., dle Dolany. Jan hrabě z Harach.

**Haraj**, e, m., Pumpe. Na Slov. Koll.

**Harampáti**, harapáti, hamparáti, haram-

Harámpátí — Harliník.

411

patky, pl. — haraburda. Má tolik harampátí, že nevi, kam s ním. Us.

Haramužný: srduatý, tapfer. Kb.

Harangue (fr., harang), řeč při slavnosti, chvalořeč. Rk.

Haranka, y, f., rostl. hořcovitá, houstonia. Rostl.

Harant, a., m., těkavý, běhavý člověk, Herumschwärmer; 2. ženská nespořádaná, divá, nemoudrá, toulavá. Us. Jil. — 3. Haranči v již. Čech. = malé děti (s opovřením, rozhorlením). Bž. Ti h-ti pořád zlobí.

Harantovati, harantiti, běhatí, herumlaufen. Us. Polič.

Harapát, u, m., harapátí, Trödel.

Harapatky, vz. Harampátí.

Harapník, u, m., myslivecký bič s krátkým bičištěm. Die Hetzpeitsche. Sp.

Haras, harras, u, m., raš, e, m., látka, tkanina vlněna n. hedväbná, nazvaná od fr. mě. Arras-a. Harras, Rasch, Kameelhaar, wolenes Zeug.

Haraska, y, f., šat v harasu, sukně harasová, kameelhären Kleid.

Harasník, a, m., Raschmacher. Žid., D.

Harasový, z harasu, kameelhären, von Rasch. H. košile. Sych.

Harašeti, 3. pl. -ši, el, ení: chrastiti, rachotiti, rauschen. Myš, potůček, vůz harsi. Us. — Jg.

Hárati, iter. od hořeti, brennen, lodern. — v čem: v hněvu. — na koho: hněvivě na Leonvara hárala. Johann. — 2. H. = račiti. — H. = prudece, skokem jiti. — kam. Lišky do zahrad háraly. Samson Act. IV. — se = b) hráti se, honiti se. Kráva se hárá, rindert. Us. — b) = vařiti se. Voda se hárá Chm. — se kde. Už se knedliky v hruci háraji. U Blatné. — H. = raditi, anrathen. — komu. Us., Jg.

Haravara, y, f. = váda. H. se strhla. Na Slov. Zank, Streigt.

Háravý, hitzig, brennend. Vz. Hárati. D.

Haraždi, n., drobné roždi. Reisig. Us. Turn.

Harban, u, m. = koruna, vínek, Krone. Žal. vit.

Harc, e, m., počátek bitvy, první útok vojákův a potkání-se s kým. Der Anfall, das Scharmützel, Vorspiel der Schlacht. Jg. Stran odvození z maďarského harce (bitva, útok) vz. Mz. 33. Vpády a harce něči zastaviti. V. Hare k městu pustiti. V. Na h. s něčím vyjižděti (na rán). Jg., Br. Ne se všim na harc, něčo v zálohách. Prov. (= nechlub se se vším). Č. Dáť mi ho pán Bůh na harc. Přijde mi na harc (= pomstím se. Vz. Msta, Vyhrůžka). Č. Pořád se mi to jen na harc mate. Us. Čert ti to dal na h. Něnech to ležeti na h. Us. Necháváš všecko na h. Us. Nechal to na h., přišel o to. Us. Na harc s něčím vyjiti = ukazovati to. Šm. — Harce na koni strojiti = koně burdovati, honiti, das Pferd tummeln. L.

Harcéř, harciř, e, m., drabant, halapartník, Leibtrabant, Hatschier. Gl. 57., V. Vz. Hare.

Harcéřský, harciřský, Hatschier. — V.

Harciště, é, n., Rennbahn, Kampfplatz. Plk. —

Harcovati, harcovatí ... nepříteli na oči vyjižděti, vybizeti ho, potýkatí se, scharmützeln; sem tam jezditi a nepřítele hledati, herumstreifen, traben. Jg. — abs. Mlidenici h. počali = dorážeti. Hjá. — jak (čím). Na koni eválem harenje. Cyr. Časť jich rychlým během hareuje. Hjá. — jak za kým. V páteř chlapec za věclou hareuje (héži), všecko zlé jí slibuje. Puch. na čem s čím. Divky s dřívím na koně harcovali. Hjá. — kam: k vojné. Tur. kron. Až ke zdem hareujícě, V., k hradu. Rk. K hradu harcovali a našich k bitvě pobízeli. Mus. H. na picování. Br. — proti komu. Vrat. — kudy: po vinohradech harcovati, Vrat., okolo města. Hjá. — od koho. Koně zabodše pryč od nás harcovali (evázali). Vrat. — se čím kam (do čeho) ... strachati se. Rk. — kde. Děti hareju na ulici = dováději. Na Mor. Mřk. — koho: koně (projížděti). Gl.

Harcovna, y, f., Trampelbude. Rk.

Harcovní (-ný), Scharmützel. H. troubení. Jg. —

Harcovnice, e, f., dělo harcovníkův. Gl. — H., žena, sem tam harencjící, zvl. s přihánou běhna, sem streidicherin. Ros.

Harcovník, a, m., kdo hareuje, dobrovolník. Freireiter. Ros. kdo vybilá v půtku. L. Harencjici ve vojště staročeském jednotliví, po různu sestavení hojovníci. Rk. — H., něm. Plänkler, Tirailleur, jednotlivý voják v rojnici. Schwärlinie. Rojnice nejpřednějsí čára šiku v rozptyleném pořadu sestaveného. Rf., Čsk., Gl. 57.

Harem, u, m., arab., obydlý tureckých žen. Rk.

Harfa, y, f., harfečka, harfička, die Harfe. Na harfu hráti. V. H. italská n. spícatá, dvojitá n. Davidova, pedalní, Ossianova. S. N. — H., dlouhá, tesarská pila. Us. — H. v mozku, jistě klenutí kosti. Krok., Jg.

Harfäär, e, m., Harfenhändler; harfenik, Harfenspieler. Ros.

Harfenice, e, harfenistka, y, f., Harfenistin. Plk. —

Harfeník, a, m., der Harfenist. V.

Harfovati, na harfu hráti, die Harfe spielen. Br. —

Harfovní, Harfen-. H. struna, kolík. Jg.

Har har: k vysmívání-se jinému. Děti mrkvíčku, jak říkáme, si strouhajíce říkají: har har, har har. Zisch aus. Us. — Jg. Na Mor.: kyš, kyš! Mřk.

Harharovati, har har řikati, vysmívati se, verhöhnen. — komu: Bohu. Apol.

Harhulatý, hrbolkovitý, knolig. Us.

Harhule, e, f., bakule, Knoten, Gechwulst; 2. nemotorná bába. Us., Jg.

Harhulky, pl., f., hrušky harhulaté. Us.

Harhulovatý, harhulatý, knotig, knolig. Us. —

Harlaf, arlaf, u, m., u tkadleů ... budo, soukání, die Kammlitze. — H., úvazek žiněný, Bindfaden aus Ross-, Kuhhaaren. Aqu. — Jg.

Harlekin, a, m., z fr., šušek. — 2. Pestrá vlněna látka anglická. — Harlekinady, pl., f. = šašky. Rk. Harlekinade.

Harlinik, u, m., rostl. lilkovitá, burgmansia. H. bělostný, libovonný, strakatý. Rostl.

412

Harmala — Hašený.

Harmala, y, f., rostl. routovitá, peganum. Rostl.

Harmecký, cho, m., nižší soudee; soudní sluha. Na Slov. Plk.

Harmonický, souhlasný, souměrný. II. postup, stupňě, úměra. Harmonisch. S N.

Harmonie, e, f., zřee, souhlas, souzvuk. V hudbě současné spojení jednotlivých tonův n. tonofad čili melódii v celek podle přirozeného zákona zvuku. S. N. Harmonie dechova několik funkacích nástrojů ku produkte hudební. Hd. — 2. Každé příjemné shodování-se rozmanitého: h. výrazu, jasnu a tmava, barev atd. (ve výtvarném umění). S. N. — Vz Zk. Ml. str. 174.; Mk. Ml. 296.

Harmonika, y, f. H. chemická, elektromagnetická, Petřínova. Nz. Harmonik.

Harobiti, il, en, éní, šetřiti, sparen. Us. v Krkonš.

Harobitný, hospodářský, sparsam. Us. v Krkonš.

Harošiti, il, en = rachotiti, rauschen. Potůček haroši. Us. Vz Harašeti.

Hárovee, vce, m., panský dvoukolý vůz. Ros. —

Harovit, a, m. — Svantovid. Krok.

Harovitý, harobitný. Jsou hti a pracovití. Marc. Polo. ms.

Harpag-us, a, m., ministr Astyaga krále medského; vojevůdce krále Daria, syna Hlystas-pova. Vz v S. N. III. 651.

Harpuna, y, f., kopí s hákem (podobné šipu), kterým se po rybách hází při lovení jich. S. N. Harpune. II. k pracím mikroskopickým. Vz Nástroj. Cn.

Harpye, í, f., pl. Bytosti bajeslovné, odpolu ptáci odpolu pamy, které všecko unášely a ukálely. Vj. Vz S. N. III. 652.

Harpynohý, harpyenfüssig. Vz Harpye. Koll. —

Harras, vz Haras.

Hartula, y, f., ovoená kaše, Obstbrei. Na Slov. Plk. Na Mor. chamula. Brt.

Hartusiti, il, ení; hartusivati = harušiti, láti, schelten. — na koho. Us. (láti; naléchati).

Harusp-ex, ika, m., lat., u Rímanuv etrurský hadač z drobu občovaných zvířat, později hadač n. věštec vůbec. Vj. Vz S. N.

Harušiti, 3. pl. -ší, il, ení = láti, schelten. Na Slov. — koho. Koll.

Hasačert, u, m., ve mýlně pružina či hůl do vřetena vstrčená, která otráša moučným pytlem, aby se odloučila mouka od otrub, der Beutelstock. Aqu., Jg. — H., a, m., zlý děbel, zlý člověk, böser Teufel, Teufelskerl. Ros. — čim.

Hasačka, y, f., obilná kosa. Na Mor.

Hasák, a, m., kdo brabicemi žne; nezbedný člověk, ein Unbändiger. Jg. — H., u, m., stroj k vyzdvihování velikých tříž, die Heblade; kosa, Sense; provaz u rybářův. Jg.

Hasákovati oblií brabicemi sekati. Vz Hasačka. Na Mor.

Hasati = rejditi, sich herumtummeln. Us. Bosk.

Hasenburg, v Praze pod Petřinem: Nebozízek. Sm.

Hasičí, k hasení sloužící. Lösch.- II. nařadi, načiní, řád, J. tr., shor. Rk.

Hasič, e, m. = hasil.

Hasičský, hasický. Lösch.- H. sbor, Feuerwehr, Fenerlöschcorps; mistr, Fenerlöschmeister. Rk.

Hasičstvo, hasictvo, a, n., Löschmannschaft. Rk.

Hasidlo, a, m., Löschapparat, -trog.

Hasil, a, hasič, hasitel, e, m., der Löscher; hasil, ochlasta. Plk. — Jg.

Hasirna, y, f., u řemeshníkův = hasidlo, Löschtrog. V. H. vápna, Löschgrube.

Hasisvička, y, f., Lichtauslöscher; poslední, der Letzte. Rk.

Hasitel — hasil.

Hasitelský = hasičský. Rk.

Hasitelsstvo = hasičstvo. Rk.

Hasiti, 3. pl. -ší, has, -se (je), il, en, ení n. šen, šeni, löschen. — abs. Co tě nepáli, nehas. Lb. Nelas, když tě nepáli. Koho nepáli, nechť nehasí. Jg. — co: oheň, Troj, žízeň, vápno. Jg. II. vodu pro nemocné, Wasser ablöschen; h. hrnce ćerné (v peci po vypálení zacpáním děr všech udusiti). Us. Jg. — koho čím = zatušivati, verdunkeln. Páv svon pěkností hasí všecky ptáky. L. — koho za co — za vlasy — trestati. Jg. — co komu. Ruta hasí smilstvo mužům a ženám přidává. Jd. — co kde: horké železo ve vodě. Vys. — co čim: žízeň vodou, Us, oheň vodou. T. — s kým — ptí. S nimi hasil. Br. Zaprav dluh, hasil jsi s námi. Sych. — Od „hasiti“ liší se „hasnouti“: oheň, světlo hasne. Vz Hasnouti.

Hasivka, y, f., rostl., pteris aquilina, Saunfarn. Presl.

Hasivo, a, n., hasiči načiní. Feuerlöschmaterial. Jg.

Haska, y, f., něm. Alze, u šeyečův. II. na jednu nohu, polovičí, svrchní. Sp.

Hasnouti, hasnu, hasni, -sna (one), snul a sl, uti — hořeti přestávaf, dohořivati, erlöschen, verlöschen, ausgelöscht werden. Jg. — Hasnouti je nepřechodné, hasiti jest přechodné: oheň hasne, hasíme oheň. Sm. Člověk hasí (ruší) oheň, ale oheň sím hasne. Has sričku, ne: shasni. Hasičí hasili oheň, až oheň uhasi. Když nění drev, hasne oheň. Br. Oči hasly a tvaré modraly. Hlas. Světlo hasne. D. Jíž zhasl (umíř). Ros. — čim. Sluncem hasne hvězda nižší. Koll. Oheň ohněm nehasne, nybrž se víc vznímá. Sš. Mat. 75.

Hasot, u, m., Tummel. Rk.

Haspra, y, f., hamulec, der Sperrhaken. Na Slov. Plk.

Hasprovati, haspron zavřítí. Na Slov. Bern.

Hastrkovati se — hasteriti se, vaditi se, streiten. — se s kým o co. Jg., Rk.

Hastrman, a, m., z něm. Wassermann, vodní duch neb strašidlo, vodník. Jg.

Hastroš, e, m., v polích přístrojené holi v ladrách k odstrašení ptákův, strašidlo, strašák, das Krautmänchen, Popanz, Schreckbild, Vogelscheuche. Jg. — 2. Potvorně oblečený člověk. H. dětí. D. To je h. Us. Ty hastroši (lidem neustrojeným, nepořádně odčným se říká). Jg.

Hastrošovitý, vogelscheuchartig. Rk.

Hašení, hasení ohně, vz Rb. str. 266. Das Lösches. Nástroje k hašení. Löschgeräthe. D.

Hašený, hasený, gelöscht. H. vápno, uhlí. V nehašeném vápné upálen. V.

414

Haute volée — Házeti.

Haute volée, fr., (hót volé), výbor nejpřed-
nější šlechty, vyšší stavové (volée — stupen,
důstojenství).

Hautrelief, fr., (hörelief), ëzba vysoko
vypuklá, sehr hervorspringendes Schmitzwerk.

Háv, u, m., odění, armatura, Rüstung. Gl.
57. Dobrým hávem oděný. Háj. Z hávu ho
svlékl. V.

Háva, y, f., nadávka ženské, bezvksusi,
nepořídaná ženská. Us. Jil.

Haván, vz Habán.

Havarie, e, f., škoda, která se lodi n.
nákladu stala po čas playby. H. malá, veliká,
zvláštní. Vz více v S. N. III. 675.

Hávati se o čem: o věcech božských
(pátrati?). Rokyc. výkl.

Havěď, havěť, i, f., drábež, das Geflügel.
Dalas havěti jisti? Us. — H. — chasa, zběř,
das Gesindel. To je havěď. Us. H. děti. Koll.
H. psův a chtrů. Koll. — H. = čsi, Läuse,
Ungeziefer. Us.

Havějš, e, m., Panzer-, Schalfisch. Rk.

Havel, vla, Havlik, a, Havlíček, čka, m,
Gallus. Já o Havlu, ty o Pavlu (sr. Já o hubách,
ty o slívách). Vz Nedorozumění. C. Jak na
Havla, tak na Pavla. Mt. S. Syt H. mouky.
Také už H. mouky syt. Syt H. mouky, nechce
otrubův. Vz Škoda. C. Zaplatiti ma na sv.
Havel. Schön. Petr na Pavla a Pavel na Havla.
Vz Petr. Zpívá co slaviček po svatém Havle.
Jg. Doptal se toho u Havla (= našel vě-
ztracenon). Se Jg. Havel do zeli zajel. Er.
P. 91. Vz Urban, Jakub, Havlův.

Haver, = hever.

Havez, u, m. (h., i, f.), rostl., cacalia, Pest-
wurz. H. pobělavá. Jg.

Havinec, nce, m., hmyz, thymalus. Krok.

Havíř, Havěř, e, m., z střínem. Houwer,
Hauwer, kovkop, horník, rudník, horkop, der
Bergmann, Berghauer, Knappe. Jg., V. Havíři
kopaji nosákem (nosatek, spíčákem, havíř-
ským čekanem) a klinem stoly a chodníky,
a rudu ince (vozíky) kladou. Pt. Učiněný,
to havíř (= cely umazaný). Vz Ušpiněný. Lb.
Chodi jako h. Jg. — Vz Horník, Hory.

Havířka, y, f., die Knappin. Jg.

Havirny, pl., f., slínově jämy, Mergel-
brüche. Jg.

Havířský, Bergknapp-, Gruben-. Jg. II.
kukle, Ros., kladivo, Fäustel, kytle (Gruben-
kittel), stoupa, Pochwerk. Jg. Vz Horník, Hory.

Havířství, n., Bergbau.

Havířstvo, a, n., havíři, Knappschaft. Ros.

Haviti, vz Ohaviti.

Havlův, ova, ovo. Štědrý hráč, milostivý
zloděj, nábožní kurva, ranní ožralec, pozdni
hříbě, Urbanův oves, žito Havlovo, řídko
bývá z toho co dobrého. Rým. Havlovo žito,
Urbanův oves, co z toho bude, potom mi
pověz. Vz Hospodářský. Lb. Dem Gallus
gehörig.

Havnatěnka, y, f., peltidea, rostl. Rostl.

Havnice, e, f., peltaria, rostl. řeřichovitá.
Rostl. — H., hmyz, scutellera. Krok.

Havokrytee, tee, m., hmyz, thyreophora.
Krok.

Hávonoš, e, m., členýš, sentigera. Krok.

Havóřiti - hovóřiti. Na Mor.

Havotvářka, y, f., sagedia, lisejník, rostl.
Rostl.

Havran, a, pl. -ni, havránek, nka, havranec,
nce, m., Jg.; havránče, Sp.; die Saatkrähe,
Rabenkrähe, der Racker, der Kohlrabe. Jg.
H. kráčá, kváčá. Zlob. Vlasý černé (Černý)
jako havran. Ros. Nechť je havranů strýc
(komu zlého konce přejeme). Ros. Zlý havran,
zlé vejce (havránče); zlý strom, zlé ovoce.
Br. Nepomůže havranu mýdlo. Vz Zvyk. Sp.,
Lb. Nesehrál (havránků) všech (o nerozumném).
Č., Lb. Vz Hloupý. Bíł jako havran. Č.
Usedlý co h. na topoli (o nejistém dlužníku).
Vz Dluh. Č. — H. = krkavec. Aqu.

Havránč, čte, havránče, etc., havránek,
nka, m., havraňatko, havrančátko, a, n., junge
Rabenkrähe. Ros.

Havrání, havranový, Raben-. H. peři,
noha, hnízdo, hlas, Jg., vlasy (černé).

Havránka, y, f., svačina, Vesperbrod. Na
Slov. Plk.

Havranočerný, rabenschwarz. Rk. Vz
Havran.

Havrda, y, m., Widerbeller.

Havdriti = havrediti.

Havrediti, il, čni = štěkati, bellen. Lom.

Havrland, a, m., uličník. Us. v Krkons.
Gassenbube.

Havůr, u, m. = hovor. Llk.

Havýš, e, m., ryba, ostracjan. Krok.

Hazard, u, m. (fr., házár), náhoda, pří-
padek, odvážení, odvážlivost, Ungefähr, Wag-
niss, Zufall, Hasard. — Hazardní hry
(v karty: evik, ferbl, půldvanáctá, jeden-
advacet, tarao, makao; v kostky : rouge a noir
atd.) = odvážné, kde jen pouhá náhoda rozhо-
duje, hasardirt, gewagt, gefährlich, verwegen.
— Hazardovati = odvážiti se, odvážné
hráti, hasardiren, wagen, aufs Spiel setzen.
Hasardspiel. S. N., Rk.

Házeceí, Wurf-. H. kopí, oštip, brań, střela,
síp, sekerka (V., švýčarka), dálka, podálí.
Jg., D.

Házeč, e, m., der Werfer. Us.

Házečka, y, f., Werferin; Wurfschaufel, Rk.; prak, die Schleuder.

Házedlo, a, n., prak, Wurfgerüst. — H.,
pentle ve vlasech. Jg.

Házeti, házim (na Mor. hážu), 3. pl. -zejí,
hážej (v již. Cech. háž, Kts.), -eje (ie), el,
en, ení; házivati; hoditi = metati, vrei, werfen.
Jg. — abs. Kůň házi (tluče, kopá, schlägt
aus). Us. Házej! — co: peníze. Us. Házim
pryč jeho slíby (pohrdám jimí). Kom. H.
půmy. D. Kobyla hříbě házi, Ja., krev. Lk.
— čím: mičem. V. Házi nohama (houpá).
Kůň nohami házi (bije, tluče). Us. H. úštipky.
Kom., krvi (plití), očíma, nosem, sehon, kopím.
Us. — čím za čím: vejem za volem (kdo
chce dostati veliké za malé). C. Nesluši za vrab-
cem vejci h. V. — co, čím kam (na co,
mezi co, za co, do čeho). Kamením házel na
Davida. Br. Blátem, okem, očem. Jg. Očima
na všecky strany h. Ml. Vůl házi rohem prst
do nebe, ana na hřbet mu padá. Č. Do říd-
kého bláta neházej kamením. Č. Pivo mnohými
házi na zed. Jg. Silhavým okem na někoho
házeti. Kom. Házejí na sebe lotry, potvorníky,
kurvami. Reš. Peníze mezi lidi h. Jg. H. perly
do bláta. Us. Kamením do okna h. Us. H.
za hřbet (odkládati to), Sych. co za záda
(něco mimo sebe pouštěti). D. — čím, kým

Hejsati — Helm.

417

Hejsati, hýsati, výskati, prassen, schwel-
gen, flott leben, schlemmen. Ros.

Hejsek, hýsek, hések, ska, m., mrhač,
kdö, jak chce, si vede, hýri, kvasí, vesele
utřaei, Prasser, Wüstling, Sehwelger, Zech-
bruder, Schlemmer, V.; 2. młady člověk (po-
tupně), ein Junge, Lafl, Bursche. Plk. To je
h. — Co tam ten h. ch?

Hejsovný, marnotratný, verschwenderisch.
Plk.

Hejta, hůta, y, f., Besuch. Na h-tu přijíti = =
návštěvou. Sm. Hejtů jíti. V Domážlicku.
Bz. Vz Táčky, Přástva.

Hejtman, a, m., pl. hejtmané. Vz -an.
Hauptmann. H., představený, krajský, pod-
 krajský; ve vojstě: setník, polní h. - nej-
vyšší h. Rk., V. H. nad tisícem (tisíenk.), h.
nad stem (setník). V., D. H. nad dvěma pra-
 porei. Sl. H. zemský, h. království českého,
krajský. Vz Gl. 58. II. loupezníkov, hradu
n. hradní. D. — Vz Rb. str. 266.

Hejtmančiti, koňařiti, Pferdehandel
treiben.

Hejtmáček, nka, m., koníř, Rosshändler.
D.

Hejtmanění, n., věvodění, das Komm-
diren. Jel.

Hejtmanice, e, f., Hauptmannin, Anfüh-
rerin. V.

Hejtmanti, anführen. — nad kým: nad
vojskem. Jel. — kdy: ve válce. Pont. o stat.

Hejtmanka, y, f., setnice, Hauptmannin;
pani hejtmanova. Jg.

Hejtmánová, č, f., chof hejtmanova. Haupt-
mannsgattin.

Hejtmanský. II. oděv, úřad. V. Haupt-
manns.

Hejmanství, í, n., hejtmanský úřad,
Hauptmannschaft. Ztratil h. V. H. nad zemi
(zemské), D., nad městem (městské), na zámku
(purkrabství). V. Jiti do h. V h. se sěšli
a tam rokovali. H. nařídilo, aby Od (z) h.
obeslanu býti k jednání. H. výdalo rozkaz,
dalo ho stíhati.

Hejtmanstvo, a, n., die Hauptlente. Rk.

Hejzelna, y, f., toporistě ukladiva, Hammer-
stiel. Rohn.

Hek, u, m., heknutí, einmaliges Stöhnen,
Aechzen. Napil se piva až do heku. Zlob.

Hekabe, vz Hekuba.

Hekálek, łka, m., Aechzer. Rk.

Hekalka, hekalna, y, f., Aechzerin. Rk.

Hekat-e, y, f., dei Perseeva, byla etena
jako podzemni bohyně konzel a hrůz při-
šerných, pročěž místo Proserpiny a Diany
matné kladena bývá. Vj.

Hekati, hykati, hekávati; hehnouti, knul
a kl, uti = tězce dýchati, stöhnen, krächzen,
ächzen. Jg. — abs. Ten nemocný tězce heká.
Ros. Pórad stůnč, pořád heká. Us. Dám ti
jednu (ránu), až heknes. Us. Udeřil ho, až
heklo (až hekl). Ros. Vytal mu facku, až
hekł. Sych. — (čím) k čemu. Máti mdlobou
k smrti heká. Puchm. K porodu h. — kdy:
při porodu h. Us. — kde. (Sełdłak) před
pánem heká. Er. P. 410. — že. Heká, že
dostal ránu do hlavy. Sych.

Hekatomba, y, f., z řee, slavná oběť
jednoho sta skotu; slavná oběť vůbec. Heka-
tombe. —

Hekla, y, f., sopka v Islandu. Vz S. N.
Hektar, u, m. II. činí 100 árův, či 100000
metrův, či 10 hektometr, či 174 jítra.

Hektický, součiníkůrský, úbytný, mi-
savý. H. horečka. Z řee. Hektisch, schwind-
süchtig, auszehrend.

Hektogram, u, m. H. činí 100 gramů.

Hektolitr, u, m., činí 100 litrů (as 70½
mázu), či 10 dekalitrů, či 1626365 měřice
(S hekt. as 13 měřie), či 1068261 kerece
(1 hektol. věle než korece), či 1. 767129 vědra
(4 hekt. as 7 věder).

Hektometr, u, m. H. činí 10 dekametrů,
či 100 metrů. — 10 hekt. činí 100 deka-
metrů, či 10.000 metrů.

Hektor, a, m., slavný trojský vojevůdce
proti Rekám v trojské válce. VZ S. N. III. 719.

Hekuba, y, f., manželka Priamova, matka
Hektorova.

Hel, u, m., Malachit. Jg.

Héla, y, f., hra a píseň hělská, provozovala
a zpívala se v pondělí n. v úterý velikonoční;
nyní i v jiné jarní dni. Vz Er. P. 64.

Heß, u, m., topůrko, Hackenstiel. Na Slov.
Plk. —

Heibuní, n., topůrko sekyry tesařské. Na
Slov., Jg.

Hele ho (hlehle) = = podivejte se naň.
V ohec. ml. — Jir.

Helekač, e, m., Jodler. Rk.

Helekačka, y, f., Jodlerin. Rk.

Helekati, holekati, u ohec. mluvě: hulá-
kati, kříčeti nesrozumitelnými hlaholy jako
pastevei atd. stark schreien, jodeln. Jg. Vila
sem ta (věncěk) helakaja, rozpletám ta na-
ríkaja. Mor. P. 440. (Zh.).

Helena, y, f., dei Jovišova a Ledina, chof
Menelaova svou krasou proslavená, jejmuž
unesčím Paris k válce trojské příčinu dal.
Voj. Vz v S. N. III. 711.

Helen-os, a, m., syn Priamův, proslulý
věstec. Vj.

Heliady, gf. Heliad, pl., f., deery Heliovy
a sestry Facthontovy, po jehož smrti v topoly
se proměnily. Vj.

Kelikon, a, m., horá v Bočotii Apollinovi
a Musím zasvěcená; nyní Zahora. Vj.

Heliodor-os, a, m., slavný řecký něitel
řečeníctví, za Horatia. Vj.

Heliopol-is, e, f., z řee., hylo mě. v Aegyptě.

Helioskop, u, m., z řee., sluneční daleko-
hled Rk. Sonnenfernrohr.

Heliostat, u, m. Ck.

Hella-s, dy, f., řee, starč Řecko.

Helle, y, f., dei Athamanta, krále bocot-
ského. Chtí zniknouti tržní macechy Inony,
vseda s bratrem Fryxem na beraná zlato-
rouného a do Koléhidy se nesla, ale spadši
utonula v moři po ní. Hellespontos nazva-
něm. Vj.

Hellebarde, něm., Spiess mit einer Art
Streitaxt, halapartna, bradatice.

Hellebor, ellebor, u, m., Niesswurz. Kom.

Hellenové, hělenský. Staří Rekově,
řecky.

Hellespont-os, a, m., moře Hellino, úzina
mezi Europem a Asii, průplav dardanellský.
Hellespont. Vz Helle. — Hellespontskýj.

Helm, u, m., helma, y, f., hemelin, helmelín,
u, m, železný klobouk, přílbice, přílba, šišák,

Kottův: Česko-něm. slovník.

27

418

Helm — Heraltovati.

lebka, der Helm, Sturmhaube. Helm kolčí, turnýřský (onen byl zavřený, tento otevřený). Ms. 1620. Helm se rozkočí. Rkk. II. přírozený (kožka dětská). V. — H. — roják v helmu. V. — H. = alembík. D. — Jg.

Helmatý, behelmt.

Helmbrechenství, n. = frejůství. St.

Helmbrecht, a, m., frejíř; helmbrech-
tice, e, f., frejířka; helmbrechtný — fre-
jorný, z něm. Helmbrechtní neb rojovně
panny. St. H. žena (která se ličí, přílišstrojí). St.
Helmbrechtné panny ovšem světské. St. Casło
ponukne čert helmbrechticím, aby šly do
kostela. St. (Gl. 60.). Helmbrechtice zapahuji
k hrdosti, k závisti, k smilstvu. Výb. I.

Helmbrechtství, n. = frejůství. St.

Helmér, e, m. Helmacher. Troj. Gl. 60.

Helmice, e, f., příblíže. Vz Helm. Tu šěit
leže, tu hehmice draha. Rkk.

Helmopeřestý, zvýraioios, der Helmum-
flatterte. H. Hektor. Krok.

Helmoun, a, m., Helmfisch. Rk.

Helmový, Helm.

Heloti, helotový, otroci spartšti. Die
Heloten. — Helotský = —otrocký. Rk. II. život
věsti. Helotisch, sklasivě, knchtisch.

Helový. II. barva, berggrüne Farbe. Min.
Jg. —

Helvetiové, národ v nynějším Švýcarsku.
— Helveti, Helvetové, protestanti helvetského
vyznání, víry helvetské. Rk. Helvetier, Kal-
vinist.

Helvetský. Pevný jako h. vira. Brt. Vz
Helveti.

Hem, u, m., Visir (Massstab). Na Slov. Brk.

Hemejžditi, vz Hemzati.

Hemel, u, m., Zopf. Sátek na h. zavázaný,
zopfenförmig gebundenes Tuch. Rk.

Hemelice, hemerlice, e, f., hamra, starý
kůň, Schindmähre; stará, hubená panna. Us.

Hemelin, u, m., helm, der Helm. V. —
II., salamounek, Eisenhütlein, rostl. D.

Hemerejz, u, m., bednářský vrták, Spund-
bohrer. Rohm.

Hemerline — hemelice.

Hemiptera, pl., n., z řec., hmyz polou-
křídly. Rk.

Hemisfera, y, f., z řec., polokoule, Halb-
kugel, Hemisphäre. — Hemisferický, polo-
kulatý. Rk.

Hemovač, c, m., z něm., der Hemmer.

Hemovačka, y, f., die Hemmerin; náčini
k hemování, der Hemnzügel. D.

Hemovati, z něm. hemmen, dźržovati; sud
měřiti, visiren. Na Slov. Jg.

Hemýžditi — hemzati.

Hemzadlo, a, u., das (ziefer.

Hemzák, a, m., červ, Wurm.

Hemzati, hemzávati (jako červ lézti), krie-
chen. krabbeln. — (se) odkud (z čeho).
Cervi z nohy hemzaji. Kom. Cervi se z něho
hemzaji. Kom. — H. — hemžiti se. Jir.

Hemzavý, kriechend, krabbelnd. Rad. zv.
II. blecha, ves. Jg.

Hemzeti, 3. pl. -zeji; hemzivati — hemzati,
winnemelz — abs. Onde tráva rostčé jako
hemze. St. Hemze rostčé — roste, jen se
hemži. Jir. — čim. Potvornými řečmi hemzeji.
Jel. — kde. Cervi v zkazilén sýru hemzi.
Apol.

Hemziti, 3. pl. -zi, il, ení; hemzati, svěditi,
čmýrati, svrbití, jucken. — koho. Moucha
člověka hemzi. Kom. Hemzi mě cos — lektá
mne. L.

Hemzot, u, m., hemzání, das Gewimmel. D.

Hemže, cte, n. Je jich tam jako hemžat
(houf mraveneŭv). Sm., Us. u Beroma.

Hemžeti, hemzeti, wimmeln. — čím. Má
jimé věcí snášeti, jimž hemži lidské pokolení.
Jel. — na čem. Tu ručích tu koních
vnuž hemžechu. Rkk. 51.

Hemžiti, hemziti, jucken; h. se, hemzeti,
hemžeti, hemzati, hemziti se, čmýrati se,
krabbeln, wimmeln. — Hemži se jako mravenci.
Jg. — se kde. V té hromadě se to jen
hemži. Us. — se čím: vše se hemži zlosyny.
Nt. Rybník rybami se hemži. Konstantie počala
se h. hosty všelikého stavu. Pal. III. 1. 159.

Hen, hén, hyn, hýn, hyň, hyňf, hynky,
hynečky, hynle = lle, aj, ajhle, tamhle, tam;
sieh, sieh da, dort, daher. dahin. V., Br. —
H. = řeka Hana. Gl. 60. — Hen, vz Hey.

Hendiadys, z řec. iv dà dvoir, obdvojeni,
prosloveni pojmu słoženého (na př. substan-
tiva s genitivem neho s adjektivem spojeného)
dvýma substantivy souřadnými: Osypali ho
věnči a kvítím m. věnči z kvíti. KB. 238.
Vz Zk. Ml. II. 158.; Mk. Ml. 300.

Henkaj, henkej, mor. = : hen. Brt.

Henky, hynky pastí viseti, hängen,
Raben weiden. On již dávno hyno pase. Rosa.

Hennovati, hemovati, v horn. = po provaze
do dolu spustiti; z něm. hängen. H. se —
dolů se spustiti. Vys. II. se po řemenném
seděni (po sedadle). Plk.

Henrych, a, m., Heindrich, Jindřich. Štele

Henryka, y, f., Henrike. V.

Hep hep. Posměvačné pokřikování na židy.
Povstalo u Němeŭv sestaveno jsou ze začá-
tečních písmen slov: Hierosolima est perdita.
(Jeruzalém je ztracen). S. N.

Hera, y, f., chof Diova, lat. Juno. Vz S.
N. III. 730.

Herakle-a, c, f., jm. několika řeckých
měst. — Heraklejský.

Herakl-es, ca (a), m., lat. Hercules. Nej-
slavnější bohatýř řecký, syn Dišv (Jovišův)
a Alkmenin, pročěž ho Hera (Juno) po celý
jeho život stíhala. Osudem Eurystheovi strýči
sčímu poddán jsa vykonal dvanáctero slav-
ných prací od něho sobě uložených. Skonal
v planenech hranice zdělané na hoře Octě.
V počet bohův přijat jsa Hebu za manželku
vzal. Vj. Vz S. N. III. 731.

Heraklid-es, a, m., řec. filosof ze školy
Platonovy.

Heraklit-os, a, m., řec. filosof okolo r.
500 pí. Kr., Efesan.

Heraldický, heraldisch. Rk.

Heraldika, y, f., znakoslovi. Rk. Wappen-
kunst, Wappenlehre. S. N. III. 733.

Herald, herald, herolt, herold, a, m., střílat,
heraldus, it. araldo, fr. herault, něm. Herold,
hlasatel, zvěstovatel, posel vátky n. pokoje.
V. — H. = Erhard. Gl.

Heraltice, -tic, m., pl., mě. v Slezsku,
Herlitz. Zlob. Die Budějovice.

Heraltovati, heraltovati, jako herolt pro-
volávati, Herold sein, als Herold verkünden.
Jg. — jak o čem. O tom není třeba mnoho

Heraltováti — Herstellen.

419

slovy h. V. — o čem kde. Když za stolem
mmoho o svém štěsti heraltoval. V. — II. čím
s čím — chlubiti se. Plk., Rk. — H., vlásti,
poroučeti, herrschen. Jg. — II., příliš hančti,
posmivati se, übermässig höhnen. Plk.

Heraltský, heraldský, heroltský, heroldský, Herold- H. úřad, Us., hůlka. V.

Heraltství, n., heraltský úřad, die Heroldschaft.

Herart (Heralt), a, m., Erhard, Gerhard. Gl.

Herb, u, m., der Besitz. Pakli by kdo v hote
nalezen byl v ní herbu (erbu?) nemaje. Gl. 61.

Herbář, e, m., z lat. herbarium, bylinář,
rostlinář. Vz více v S. N. III. 734. Her-
barium, Kräuterbuch, Sammlung getrockneter
Pflanzen.

Herbářník, a, m., Botaniker. V.

Herbářství, n., bylinářství, Botanik. D.

Herberk, u, m., z něm. Herberge, cechovní
hospoda. Herbergsmutter, něm., panímáma.
Sp. —

Herecegovina, y, f., Herecegova země, jihozápadní část Bosuy. Rk. Vz více v S. N. III. 740. — 746.

Hercynský les, dle Caesara jménno všech
lesnatých pohoří v Germanii od Černého lesa
až do Karpat. Vj.

Herčistě, č, n., divadlo, Schaubühne,
Theater. D.

Herda, y, f., rána do zad, štulec, ein
Schlag in den Rücken. Us. Semil.

Herdlička = hrdlička. Us. v Klat. Er. P.
170. —

Herdovati, herdy dávati, puffen, schlagen.
Vz Herda. Us.

Herec, ře, m., druhdy: hře, gt. herec.
Spieler, Schauspieler. H. divadełni.

Herecký. H. společnosť, umění. Schauspieler.

Herectví, n. Schauspielerkunst. D.

Herectvo, a, n., das Schauspielerpersonale.
Rk. —

Herečka, y, f. Schauspielerin.

Heresie, e, f., z řec., kacířství. Hāresie,
Ketzerei. — Heretik, a, m., kacíř, Ketzer —
Heretický, kacířský, hāretisch, ketzerisch.

Hereš, e, m. = Hermann. Gl. 61.

Heretiti se, il, cení = přicházeti, jítí,
gehen, kommen. — se s čím. Právě s pošťou
se hereti. Div. z ochot.

Herink, a, m., z něm. Häring. V. Živý h.:
sled; nasolený, slaneček. Us.

Herka, y, f., kobyla, klisna, die Stutte.
Koně k herkám připouštěti. V. — H. klisna
spatná a vůbec hubený kůň, mrecha. Jg. Stará
h. Us. Mähre.

Herkulan-um, a, n., lat., mě. v Kampanii
zasuté soptěním Vesuva r. 79. po Kr. Vz
více v S. N. III. 750.

Herkul-es, a, m., řec. Herakles. Vz Herakles.

Herkyně, č, f. = herečka.

Hermafrodit, a, m., obojúdeč, z řec. Eμηγη
a Εμφοδίτη, syn Herműv a Afrodotin. Vz více
v S. N. Zwitter.

Herňman, a, m. Herrmann. Dal.

Heŕmánek, nku, m. H. obecný (rmen,
rmenek), římský. Jg. Kamille.

Hermance, nie, pl., Hermsdorf; Herrns-
dorf. Rk. Dle Budějovice.

Heŕmánkový. H. květ, odvar. Kamillen-

Herňmanov, a, m., mě. v Sedmihradsku.
Herrmannstadt. Lépe: Sibiň, č, f., lat. Cibinium.

Herňmanův Městec, gt. Herňanova Městec atel., m., Herňmanův Dle Otečův; mě. v Chrudimsku. Vz S. N. III. 755.

Hermeneutika, y, f., z řec., vykladačství,
vykladatelství, Hermeneutik, Erklärungskunst,
Auslegungslehre. — Hermeneutický, hermen-
mentisch, erklärt, auslegend.

Herm-es, ca (a, m., lat. Mercúrius) syn
Diův (Jovišův) a Majin, hlasatel bohův, bůh
obratné řeči, nalezavosti a výmyshlosti, ob
chodu, lsti; ochranný bůh cest, tělovcu,
průvodce znesulých na druhý svét. Vj.

Hermetický, z řec., neprůdušný, Rk.,
hermetisch, luftdicht zugemacht.

Hermežd = hlemýžd.

Herm-os, a, m., řeka v Lydii, nyní Sarabat.
Vj. —

Herna, y, f., divadlo, Schauspielhaus;
Spielhaus. Us.

Herné, ého, no. Spielgeld.

Herní, herný, Spiel. H. divadlo, tovarštvo, zkouška, řád, Jg., sázka, dluh. J. tr. Zápis herní účinku nemá: herních dluhů žádný soud k sobě nepřijímá. Rb. Herní slib nevíže. Pr. měst. Něb. jsů od starodávna herních včei pání ani úřad nesondili. Pr.

Hernice, e, f., herečka; 2 herna. Rk.

Herník, a, m., herec, Schauspieler, Spieler,
Us., Bankhälter. Rk.

Herodes, a, m., král zidovský. Někoho od
Herodesa k Pílatovi posýlatí (od jednoho
k dráhémú). C.

Herodia-s, dy, f., Herodias. Br.

Herodot-os, a, m., slavný dějepisec řecký,
nar. r. 484. př. Kr. Vz více v S. N. III. 759.

Heroický, z řec., hrdinský, heroisch, heldennässig, Helden-. H. báseň — báseň hrdinská, epická. Heroický prostředek n. lék, násilný (stark wirkend). Rk. H.mysl, etnosk. přirození. V.

Heroida, y, f. Posláním (epištolou) slove
báseň obsahu budť výpravného budť rozjimá-
cího ve způsobě listu. Poslání heroiny slušíč
heroovi slove heroidou a jest vždy obsahu
elegického. KB. 230.

Heroina, y, f., z řec., hrdinná ženská,
die Heldin. L.

Herois-s, dy, f., řec., rekynč, Heldin.

Heroism-us, u, m., z řec., hrdiuství,
rekovství. Rk. Heldenmuth.

Heroj, e, m. = heros.

Herold, a, vz Heralt.

Heronův zdroj, zřídlo, Ck., něm. Heronsbrunnen; Heronora baňka, Heronsball. Něz.

Hero-s, a, m., řec., rek, Held. Vz Herous.

Herous, a, m. Herousa dělati = sihnoho.
Bramarbas. Dch.

Herousiti, il, ení, bramarbasiren. — se
cím = chlubiti se, prahlen. Sm.

Herovit, a, m., = Svantovit. Jg.

Herovky, pl., f., boží milosti, na Slov.,
eine Art Mehlspise, Schnceballen. Jg.

Herrnhut, Ochranov, a, m., mě. v Sasich.
Vz více v S. N. III. 764.

Herský, hezký, hübsch. Na Slov. Koll.

Hersky. Jiti si po h. (nádherně, stolz,
v hojnosti). Na Slov. Mt. S.

Herstellen, něm. Links (rechts) herstellen.
V levo (v pravo) sežid. Čsk.

27*

420

Hert — Historický

Hert, u, m. (něm. Herd), hnutí pěe. Schmelz-
ofen. Rohn.

Hertové (čistěné) stříbro. Gl. Vz. Hert.
Gelänterf.

Herynk, vz Herink.

Hes, a, m., ein Hesse. Hesici, pl., Dal.

Heselní, Parole-, Losungs-, H. zuamení,
heslo. Ros.

Hesiod-os, a, m., slavný básník řecký,
narodil se v Kunach v MI. Asii, odkud se
přestěhoval do Asker bocetských. Vz více
v S. N. III. 770.

Heslo, a, n., tajné sloro, které si ve vojsku
dávaji, aby se svoji poznali. Losung. Jest
jmeno nějakého města. Čsk. Vz Parola, Po-
křik. Heslo nahlas se dává, jakin jest jen
jenmě znamení. V. Uložili mezi sehou heslo.
Hij. To za h. měli. Sm. — H., troubení na
myslicecký roh, aby se myslivei na určeném
místě sešli. Sp. — H. — cieg. námě sloro n.
práporěd, jež sobě kdo vyvoli za pravidlo
života. Wahlspruch. Vz hesla českých mužův
v Mus. 1855., 1856. Měl za heslo: respite finem.
V. — H., jmeno, erb. Kat. 1270. Albrecht ze
Sternberka, syn pana Ježka téhož hesla. Arch.
I. 143. — H., záminka. Pod heslem vysvo-
bozeni knížete. (G.)

Hesnouti, sloven se zmíniti, sich verlauten.
Us. —

Hesovaný kraj (vlečka?). Ché. Síř. 152.

Hesovati = křičeti, na koho: na psy,
Šp.; 2. ožírati se, marně utráčeti, mňati,
schlemmen, prassen. V.

Hess, a, m. Jlt. Obr. 14.

Hessy, pl., Hessen; Hessensko, a, n. Do
Hes, z Hes jeti. V. — Hesský, hessenský.
Vz více v S. N. III. 772. — 775.

Heterodoxie, e, f., z řec., bluderstvi. Rk.
Irlehrce, Ketzerwei.

Heterogenní, z řec., rozdílný, nestejný,
Rk., heterogen, ungleichartig, fremdartig.

Heteroklita, gt. -klit, pl., n., dle „Slovo“;
slova rozličných kmenův, týž nominativ měti
mohoučich, ku př. ó báztovs, gt. τοῦ βάζον
n. τὰ βάζονα, gt. τοῦ βάζονα (tma). Vn. Slova,
která se dle rozličných deklinace skloňují.

Heťovný odvě. Ché. 382.

Hev = sem. Pojt' hev. Hen = tam. Llk.

Hevdábný, zastr. — hedvábný. Krab.

Hever, u, m., zdvihák, kolozub, Nnz., zdvi-
hadlo, jeráh, Jg., na Slov. podjem, u, m.
Hebelade, Chk., die Winde, Haspel, das Hebe-
zeug, die Wagen-, Zug-, Hebewinde. Jg.
Heverem vůz zapadlý vyzdvihnji. Us. — H.
— mlýn, kde palečni koło rovnovážně leží. Us.
— H., kostýr, Bierheber. — Hererem — še-
vere, hned v pravo, hned v levo. Na Slov. Koll.

Heverník, a, m., kdo hevery dělá, Winden-
macher. D.

Heverovati, vytahovati, winden. — co:
vůz. Jg. Vz Hever.

Hevle, vz Hebl.

Hevsal, u, m., v horn. z něm. Heinzenseil,
řetěz k hejnování. V.

Hexametr, u, m., z řec., šestiměr. Vz Mk.
Ml. 318.; Zk. Ml. H. 191.; Ss. 22.; Sestiměr.

Hezkost, hezončkosť, hezoumkosť, i, f.,
Hübschheit, artiges Wesen. Us.

Hezký, hezoučký, hezounký; komp.
hezčí n. hečzejší; hezky, hezoučky, hezounky,

komp. hečejeji. Hübsch, artig, fein, schön.
Hezký v Krkonoších = dobrý. Kb. Má se
hezky. D. Je hezky zíma. Rk. Přijď hezky
hrzo zase. D. Dejte mi hezky mnoho. Jg.
Hezká divka. Us. Hezké holky mozek mu
hatí. Sych. Co je hezké, není těžké. Prov.
Jest hezký jako posrané dřevíčko po dešti.
Us. Hezká, zajice jídá. c. Netřeba ji šocovice
jisti (dosti je hezká). Vz Tvář. Stran příslorí
cz: Děvče, Holka, Chlapec, Krásný, Pěkný,
Tělo, Vejce. — Stran nehezký: Kráša, Pěkný,
Proso, Želi. C. — On ji dělá hezky šp. m.
dvoří se, koří se jí, lichotí jí atd. — čim:
osohou. Sm. Každý dum hezký dobrým
hospodářem. C.

Hezliti, nepěkně se smáti. V Krkonš. Kb.
Štříti se, zubiti se. Lpř.

Hiat-us, u, m., lat., vz Průzev. Gähn-,
Uibellaut.

Hiberňácká ulice, od hiberňákův, irských
františkánuv (Hibernia = Irsko), kření v té
ulici klášter (nyní nový ungelt) měli. S. N.
Hiberner Gasse (v Praze).

Hic, u, m., z něm. Hitze. To je dnes hic.
Kamma dávaji hie; šp. m. horko, vedro;
kamma silně hřejou. Jg.

Hid, u, m. — drůbež. Má mnoho hidu =
švivý. Na Slov.

Hierarchie církevní, vz S. N. III. 784.
Priesterherrschaft, geistliche Herrschaft.

Hieroglyfy. Vz v S. N. III. 785. Hiero-
glyphen, Bilderschrift bei den alten Aegyptern,
Geheimschrift.

Hierovit, a, m., Hirovit = Svantovit.

Hilovec, vce, m. Hilovecem volat = velmi
křičeti. Llk.

Himalaja. Vz v S. N. III. 791.

Himera, y, f., řeka a mě. v Sicilii. Vj.

Hinco, Hlynco = Hynek. Gl. 61.

Hind, a, m. = Ind. Indier.

Hindrovati, v horn., z něm., překázeti;
hindrování, překážka. Pr. Vz Hyndrovati.

Hinko, Hynko, a, m., Hynek. Gl.

Hinsicht. In jeder H., ve všem. In dieser
H.: v tom (oboru), v té míře, v tom vzhledě.
Ich war im Zweifel hinsichtlich der zu beobach-
tenden Ordnung. Byl. jsem na rozpačich, jaký
pořídek zachovati. Víno má na barvě nážhluté
býtí. Vz Beziehung. Mk.

Hipparchos, a, m., syn Pisistratův, jenž
s bratrem Hippiem v Athenách vládl. Vj.

Hippi-as, a či e, m. Vz Hipparchos.

Hippo, gt. Hippona, m., mě. v Africa
av Hispanic. — Hippoan, a, m. — Hipponský.

Hippocentaur, a, m., z řec., bytost báječná
majíci podobu člověka s končem srošlého. Vj.

Hippodrom, u, m., z řec., Pferderennen,
Rennbahn.

Hippokrat-es, ca (a), m., slavný řeč. lékař.

Hippokren-e, y, f., studánka na Helikonu
Musám posvěcená, dupnutím Pegasovým
vzniklá. Vj. Musenquelle.

Hippolyt-os, a, m., syn Theseúv.

Hippona-x, -kta, m., řecký básnik.

Hirdozt, zastr. hrdost.

Hispani-a, e, f., Španěly. — Hispanský.

Historický, dějepisný, dějepravný, histo-
rich, geschichtlich. V. II. kalendář. H. drama,
román, právo, sloh, pravda, spisy, osobnosť.
Nt. Vz S. N. III. H. čas, vz Čas.

422

Hladiti — Hlaholiti.

(ometá) líším ocasem (Jinak mluví a jinak
myslí. Vz Lstivý). Lb. Plátno hladidlem, Jg.,
někoho pěstí, Sých., rukou, D., kyjem, Lomn.,
prádlo cihlíckou h. D. — koho po čem:
po bradé, D., po srsti. V. — co komu:
vlasy, tvař, ruku. Us. — co, koho jak:
proti srsti (= políčkovati, bíti; 2. dražditi).
Vlasy k předu h., D., k levé straně h. Hlučné
k slíchu ji hladiece = hladece, lahodné mlu-
vuč. Kat. 3264. — kde atd. Hladil ho v háji,
aby ho uchlácholil. — adv. Lichotivě ně-
koho hladiti. Nt.

Hladítko, a, n. H. zednické. Reibebrett-
chen. Us.

Hladivý — hladici, glättend. Sal.

Hládka, y, f. Rybáři dělají si z ní (kůry
pantořlového dřeva) kolečka k svým nevo-
dům a sítím, nebo svou lehkostí olověných
hládek spodních pozdihují. Herb. (Jg.)

Hladkan, a, m., gymnotus, ryba. Krok.

Hladko, vz Hladce.

Hladkochlupý, glatthaarig. Rk.

Hladkomluvnost, i, t., Wohředenheit. Jg.

Hladkoprs, a, m., sargus, hmyz. Krok.

Hladkoslovný = hladkozvučný, wohltö-
nend.

Hladkosrstný, glatthaarig.

Hladkosť, i, f., nedrsnatost, die Glätte,
Politur. H. zreadla, Us., hlavy (dysina). V.
— H. = lahodnost, die Sanftheit, Milde. H.
obyčejův. Jg. — H. = krása, pěknost, Schön-
heit, Nettigkeit. Kdo se komu líbí, dosti má
hladkosti. L.

Hladkoústka, y, f., idya, slimýš. Krok.

Hladkovlasý, schónhaarig. Us.

Hladký, hladek, dka, dko; komp. hladší;
hladoučký, hladoumký, hladíčký, hladinky;
hladce, hladko. Vz -ky. H. = neostr. ne-
drsnatý, rovný, glatt, eben. H. jak zreadlo.
Jg. H. ako lad, čistý ako oko; H. ako sklo,
jasný ako krístál. Mt. S. H. papír, sedlo,
vesta, celo (jasné, veselé), V., kuže. D. — H.
ryba (bez šupín, jako úhoří. L. Hladký jako
uhór. Pk. H. rýnok, glatter Roch. V. — H.
sakné (bez řasy). Us. — H. = okřesaný,
otesaný, gehobelt, fein, dressirt. Rozum. L.
jazyk. Agu, mluva. Nt — H. = pěkný,
slíčný, schón, hübsch, artig. H. deera, Troj,
mládence, hrdlo. Jel. — H. = tichý, santt. V.
— H. = dobroč vypasený, uklamený. Glatt,
fět. H. kůň. Ros. Tlust a hladek z miry
jsi. Aesop. — Hladkou miti — hlad miti. Sf.
Pan Hladký ho umomá. Vz Hladový. Lb.

Hladně — hladově, hungrig.

Hladněti — hladěti, hladovým počínati být, hungrig werden. Ros.

Hladnost, i, f., hladovitosť, der Hunger,
Hungrigkeit. Jg.

Hladny, hladen, dua, duo; hladový, hla-
dovitý, hladovit, a, o, hungrig. Obyčejné
hladory; na Mor. hladný. D. Hladovitý —
velice hladový. Vz -itý. D. Hlaš hladová
(nekrméná). Hladovým žiyoťem (dacuým). Us.
Hl. jako pes, jako Mk. C. Hladový, ukous
by kamene. Jg. Hladučně nesmí. L. Stevo
hladovité, hladové (lačně). Krom. Umřel hlad-
nova slepice. Hladovité brícho nedá se slovy
ani pěknou reči spokojiti. V. Hladovému
vždy poledne (vždy se chce jísti). Hladný

hměvivý; hladných i moucha povalí. Jg.
Hladové brícho lehčí a sytě lepší. C. Hla-
dovému chléb na mysli. C. Mlsný jej když
oblížne, hladový jej když se naji. C. Nej-
lepší ta novinka, když zvoní hladovému ho-
dinka. C. Hladový žaludek tuhou buchtu
snese. C. Raděj čeji tučný plakati, než hla-
dový kopati; Hladové oko nespává; Hla-
dové slepici o prosu se snivá. Pk. Stran
pářekadel vz ještě: Brícho, Drštka, Fabian,
Hladký, Huba, Kačenka, Pátek, Žlab. — Cf.
Žaludek lačný stěká. Sviti mu v žaludku.
Nemá co louskati. Vlka by snědl. Má toho
sotva na zub atd. S. a Ž. — čeho. Všeho
dobřeho hladovitý. St. o obec. věc. 262.

Hladolet, a, m., planeta, der Saturn. V.

Hladomor, u, m., Hungersnoth.

Hladomorna, y, f., hladomře, f., Hunger-
thurn. Verliess. Stuchlík z h-ny, Knicker,
Geizhals. Rk.

Hladomře, smyšlené místo, Hungerheim.
Pan Stuchlík z H-mře. Rvač. — H., f.
hladomorna.

Hladomřič, e, hladomřil, a, hladomři-
vec, vee, m., skrbec, Schmalhans. Jg.

Hladomřivost, i, f., Hungerleiderei, Knau-
serei. Jg.

Hladomřivý, geizig, knauserig. Jg.

Hladook, a, m., eurydice, kývoš. Krok.

Hladoš, e, m., Hungerleider. Ža Slov. Plk.

Hladoučký, hladounký. Vz Hladký.

Hladově, hungrig.

Hladověnka, y, f., draba, rostl. řeřicho-
vitá. Hungerblümchen. Rostl.

Hladověti, vz Hladněti.

Hladovice, e, f. = hlad. S h-ei domů
jiti. Us. — H., bulimus, plž. Krok.

Hladoviště, č, n, v oekonomii, Mager-
fleck. Rk.

Hladovitě = hladné.

Hladavitosť, i, f., hlad, der Hunger. Kom.
— H., veliký hlad, der Heisshunger. D. — H.,
nesytosť, die Fresssneucht, neduh koňský. Ja.

Hladovitý — velice hladový, heisshungrig.
Tkadl. Vz Hladový.

Hladovosť, i, f, Humgrigkeit.

Hladový, vz Hladný.

Hladýn, a, m., leucosia, korýš. Krok.

Hladyš, e, m., laserpitium, Laserkraut.
Rostl.

Hlahol, u, m., hlaholek, lku, m. hlas,
zručení, der Hall, Schall, Ton. V. Šlyšim
nejaký hlahol. Ros. Hlahol židovský. Pass
K zvuku a hlaholu trub se šěhlí. V. Vzezni
hlahol trub i kotlóv. Rkk. 40. H. slov. V.
H. po stěnič se rozlčhal. Kom. Napodo-
beni, paprsek, vna hlaholu; hlaholu vodivý
(hlaholovodný), schalleitend. Nz. — H.
ohlas, echo, der Wiederhall, das Echo. Kom.
— H. — řeč, mlura, nářčení, die Sprache.
V český hlahol z latinského přeložena. Alex.
Zavolá srdeem z věrného h-la. Kat. 596. — Alx.
1108. — H. — lid. Nařčení, kteréž jest jemu
a skrze to vši české koruné i hlaholu če-
skému připisováno. Arch. III. 182.

Hlaholiti, 3. pl. -li, il, en, čení; hlaholi-
vati, tönen, schallen; mluviti, sprechen. Jg.
— kdy, jak. Jedni po druhých hlaholili.
Plk. Hladim jazykem počne h. Istivě zkušení.
Raj. — s kým. Puch. — Jg.

434

Hlíza — Hloubavý.

zebrní, plicní, čelní, hrdelní (hrdelnice, otok hrdla, záškrt), rační n. rak. Jg. Než já se naději, že jest juěla hlízu v hrdle. Břez. Na hlízu morní scepeněl. V. Žízka hlízou jsa postřelen, umřel. Jg. Když pak k Soběskovi pritáhli, tu se Žízkovi hlíza vyvrhla a v úterý před sv. Havlem unřel jest. Bls. Hlíza neb vřed v lůně: vyčisť to a ukrot mízkou z jahod psího vína. Volk.

Hlízan, a, m., koryš. Krok.

Hlizavý, hlízy mající, drůsíg. Th.

Hliznatka, y, f., bunium. Rostl.

Hlízní, hlízni, Drüsen-, Geschwür-. H. bolesf. Ojř. — H. bylina, kořen, hlízník, svínský kořen, Aposfeinkraut. Cern.

Hlizník, u, m. Vz Hlízní.

Hlízný, hlízni, drůsíg. Th.

Hlizola, y, f., Knollenerbse. Rk.

Hlizovatosř, i, f. Geschwüre.

Hlizovatý, hlizovitý, co hlízy má, drůsícht. Ros. — H., hlíze podobný, beulenförmig, knollig. Byl.

Hlízovník, u, m., krtičník, Braunwurz. Rk.

Hlizový, hlízni, Beulen-, Drüsen-. Hlizové koření. D. Vz Hlízní.

Hlobidlo, a, n., tluk, der Schlagel. Na Slov.

Hlobiti, 3 pl. -bi, il, en, ení; hlobivati — klný tvrditi, pevniti, verzwecken; vyhlobiti klin = vyráziti. (Brt.) — co kam: kůl do země (vražeti). Plk. — co kde: stolici pod králem. Kom. — co z čeho: z prken lod. Kom. — komu co: si statek (zjednati). Plk. Na Mor. a na Slov.

Hlodač, e, m., kdo hlodá, der Nager. Aqn.

Hlodák, n, m., cín Kuchen vom Teigreste. Rk.

Hlodání, n. H. v příhřích. Jíd. Vz Hlodatí.

Hlodati, hlodám a hloži; hlodávati — hrýzti, objídati, nagen; tříti, reíben. Jg. — co. Pes hlodá kosf. Ros. Když pes hryze a hlodá kosf, jinému nedá pro svou zloš. Lom. Zajíc kůru hlodá. Us. Kořen stromu, V., nehty. Jel. Rk. Hlodá mne (pochlebník). Jel. Svědomí ho hlodá. Us. — na čem. Na holých kostech hl. Sych. — co, koho čím. Myš ostrým zoubkem chlech hlodá. Závistiví svým utrhním hloži jiných činy. St. Cf. Závistivník zlořečeným zubem hryze jiných skutky. St. — co oč: dřevo o dřevo hl. (tříti). Us. — se o co drhati, tříti se. Us.

Hlodavec, vce, m. Vz Ssaveli. DasNGaethier.

Hlodavka, y, f., lučavka, das Scheidewasser. Sedl.

Hlodavý, nagend. H. oheň, Raj.; h. zvíře, vz Hlodavec.

Hlodec, dee, m. Nager. Veles.

Hloh, u, hložek, žku, m., der Hage-, Weiss-Mehldorn. V. Hrách tvrdý jako hloh. Na Mor.

Hlohov, a, m., mé, v Slezsku, Glogau. — Hloharský. — Hlohoran, 3, m.

Hlohovec, vce, m., Weissdornvogel, -spinier. Rk.

Hlohoví, hloži, n., mnoho hlohu. Dal, Tkadl.

Hlohovka, y, f., hůl hlohová; hruška.

Hlohový, Mehdorn-, Hagedorn-. H. hůl, keř (hloži, hloh), šípek (hlohyné), Reš, korusa. Mand.

Hlohyně, č, f., hložuňka, hložka, hlohová jahoda. Mehlbere. Šípka hlohyni tresce (kotel hřmec kářa). Ros. Vz Hlohový.

Hlomyňkový. II. jahoda, Hagedornfrucht. Vz Hlomyňč.

Hlomažditi, il, én, éni — hlomoziti. Na Slov.

Hlomoz, u, m., povyk. Getöse, Lärm. II. po ulicích. Us. Co za hl. v úšich mi hlučí? Sych. — H. u děla, der Protstock. Bur.

Hlomouz, e, m. = mozol. Us. V Krkonoš. Schwiele.

Hlomoziti, 3. pl. -zi, il, en, ení, hlomozivati. — co: saty (trhati, opotřebovati, wetzen, abnützen). Jg., Rk. — se kde. Něhlomoz se pořád na kliné (hýbati sehou, sich bewegen). Jg. — se s čím = trápiti se, sich plagen, strapiziren, rackern. Jg. Pořád se s kravami na polích hlomozí. Us. se svědomím se hl. (trápiti). Kom. — se čím. K čemu se tou ničemnou praei hlomozíte? Sych. — se oč. Plk.

Hlomozitý, strapizirlich. H. starosř. Plk.

Hlomozna, y, f., u děla, die Protze, der Protwagen. Bur.

Hlomozní, Protz-. H. hřeb, dira, kroužek, řetěz, závora (u děla). Bur.

Hlonouti, ul, ut, utí hlačnouti, praštiti, zahmouti, einen Hieb gehen, schlagen. — koho čím. V Krkonoš.

Hlošina, y, f. Oleaster. H. stříbrná či úzkolista, pichlavá, širokolista, svraskalá, mnohokvětá. Rostl.

Hlotoniti se, il, ční — hlomoziti se, sich abmühren. Na ceest se h. Us. Libuň.

1. Hloub, i, hloubé, č, hloubka, y, f. — hlubina, hlubokosř, hlubaň, hlubocina. Tiefe. V. III. větce. — hloubka více než 100 sáhů činčí. (V horn.) Am. Z hloubi duše. Šm. Na hloub kopati. Rk.

2. Hloub, u, hloubek, bku, hloubík, u, m., hloubí. kosfál u hlavy zehné. Strunk, Krauststengel. Ros Bylina na hloubku neb kostětku stoji. Kom. Vz Třeň, Hlub. — H., tak zvaný kóřínek, třeň hub. Us. Strunk.

3. Hloub hlouběji.

Hloubačnost, i, f., die Grübelhaftigkeit. Th. —

Hloubačný, grübelhaft. Th.

Hloubák, a, m., hlubač, hloubálek, hlubatel. Vz -ac, -tel. Der Grübler. Sych.

Hloubání, n. Hloubáním čeho dosíci. D. Nech toho marněho hl. Sych. Das Grübeln. Nachgrübeln, Grübelei. D.

Hloubati, hloubám a hlubi (zstrle: hlubám, Hloubes atd., al, an, ání; hloubávati, kopati, rýti, graben; zpytati, grübeln, forschen, nachgrübeln. Jg. — čim: myslí (vyhledávati, hluboko do věci se pouštějí, hluboce zpytovati). D. — co kde, v čem. Co je hlubati v takových věčech? Sr. Co v myslí hloubaje chodil. Čníd. V báních hloubati. Sm. — adv. Lépe jest prostě věřiti, než všetečně hl. Ros. Ne vyše hloubej nežli náleži. Br.

Hloubatý, hloubitý, hlombkovatý, strunkig. Jg. —

Hloubavě, grübelud. Jg.

Hloubavosř, i, f., Grübelhaftigkeit. Jg.

Hloubavý, nachgrübelnd, grübelsüchtig. Mus. —