— 82 —

ЗАБЪЕЛЪЖКЫ НА ДЪ СПРЯЖЕНІЯ-ТА НА ГЛАГОЛЫ-ТЪ

1). Обща отличителна черта на просты-тѣ минали вре-
мена въ наши-тѣ глаголы е звукъ — х, а на спрягателно-то
причастіе звукъ — л: пише-х-ѣ, писа-х-ѣ, писа-л-ѣ; спе-х-ѣ
спа-х-ѣ, спа-л-ѣ; выка-х-ѣ, выка-х-ѣ, выка-л-ѣ. Звукъ — х
содружава лица-та въ единоствено и миожествено число, освѣпъ
2-то и 3 лице е единств. число въ непрѣдѣлно-то время. Прѣдъ
звукъ — е х ся измѣнява въ ш, по трѣбованіе-то на благо-
звучіе-то: пише-хъ, пише-ше, (вмѣсто пишехе) выка-хъ,
выка-ше (вм. выка-хе) писа-хъ, писа-ше, (вм. писа-хе).

2). Протяжно-то минало става отъ пастояще-то время,
като ся измѣни л, или щ, въ първы-тѣ двѣ спряженія, па—ехъ,
а въ третье-то спряженіе — лъ на хъ: пиш-л, пиш-ехъ, уч-л,
уч-ехъ, выка-мъ, выка-хъ, Измѣненіе-то на согласны-тѣ
буквы една на другъ, по трѣбованіе-то на благозвучіе-то,
пе мѣшае на това правило.

3). Въ протяжно-то минало принѣдъ примѣткѣ-тк — х въ 1-то и 2 спряженія всякога стои звукъ — е, който служи за отличителнѣ черткѣ на това время. Въ 3-то спряженіе нѣма такъвъ отличителенъ звукъ. затова въ него спряженіе само по удареніе-то ся отличаватѣ едно отъ друго просты-тѣ мили времена: протяжно-то и непрѣдѣлно-то.

4). Непрѣдѣлно-то минало время и спрягателно-то
причастіе, во всичкы-тѣ видове и спряженія, ся образуватъ
отъ неопрѣдѣлено-то наклоненіе, на което запазватъ и
удареніе-то. Това наклоненіе ся намира во второ-то бѣдкѣ-
ще время: писа (щѣ), писа-хъ, писа-лѣ.; пѣ (щѣ), пѣ-хъ,
пѣ-лѣ; лиза (щѣ), лиза-хъ, лиза-лѣ; лѣга (щѣ), лѣга-хъ,
лѣга-лѣ; плака (щѣ), плака-хъ, плака-лѣ; бра (щѣ), бра-хъ,
бра-лѣ; пра (щѣ), пра-хъ, пра-лѣ; плеска (щѣ), плеска-хъ,
плеска-лѣ; кле (щѣ), кле-хъ, кле-лѣ; млѣ (щѣ), млѣ-хъ,
млѣ-лѣ; бы (щѣ), быхъ, бы-лѣ; би (щѣ), би-хъ, би-лѣ;
дой (щѣ), дой-хъ, дой-лѣ; видѣ (щѣ), видѣ-хъ, видѣ-лѣ;
спа (щѣ), спа-хъ, спа-лѣ; выкил (щѣ), выкил-хъ, выкил-лѣ.

5). Исключаватѣ ся отъ горно-то правило пѣкои гла-
голы отъ 1-то спряженіе, на които неопрѣдѣлено-то па-
клоненіе окончава на согласны буквѣ, който ся губи вѣ

— 83 —

наше-то и безъ това ущърбено неопрѣдѣлено наклоненіе. На тыя глаголы непрѣдѣлно-то время окончава на — охъ, а спрягателно-то причастіе на — ъ.ъ. Прѣдъ тыя окончанія ся возстановлява коренна-та согласна буква; освѣнь буквы: д и т. въ спрягат. причастіе: стри-щѣ (вм. стриг, щѣ), стри-гохъ, стригълъ; же-щѣ (вм. жег-щѣ) жегохъ, жегълъ; пре-щѣ (вм. пред-щѣ) предохъ, прелъ (вм. предълъ); бо-щѣ, бодохъ, болъ (вм. бодълъ), кра-щѣ (вм. крад-щѣ) крадохъ, кралъ (вм. крадълъ); влѣ-щѣ (вм. влѣк-щѣ) влѣкохъ, влѣкълъ; влѣ-щѣ (вм. влѣз-щѣ), влѣзохъ, влѣзълъ; те-щѣ (вм. тек-щѣ), текохъ, текълъ; ре-щѣ (вм. рек-щѣ), рекохъ, рекълъ; пе-щѣ (вм. пек-щѣ), пекохъ, пекълъ; ме-щѣ (вм. мет-щѣ), метохъ, мелъ (вм. метълъ), че-щѣ (вм. чет-щѣ), четохъ, челъ; ра-щѣ (вм. раст-щѣ), растохъ, расълъ; врѣ-щѣ (вм. врѣх-щѣ), врѣхохъ, врѣхълъ и пр. (*).

СПРЯЖЕНІЕ НА СТРАДАТЕЛНЫ-ТЪ ГЛАГОЛЫ.

Наши-тѣ страдателны глаголы иматъ двойнѣ формѣ:
едии ся употрѣбляватъ по формѣ-тѣ сжю, като возврат-
ны-тѣ глаголы, а другы ся образуватъ отъ спомагателный
глаголъ и отъ страдателно-то причастіе на спрягаемый гла-
голъ: сжмѣ любимъ, сжмѣ почитаемъ, бѣше запрѣнъ, ще
бхде пустлѣтъ. Страдателны-тѣ глаголы, които по формѣ-
тѣ не ся отличаватъ отъ возвратны-тѣ глаголы, ся спря-
гатъ, както дѣйствителны-тѣ, съ това само различіе, че
пріиматъ при всичкы-тѣ лица и въ двѣ-тѣ числа мѣстои-
меніе — ся. Въ составны-тѣ страдателны глаголы ся спряга
само спомагателный глаголъ, а причастіе-то ся измѣнява
само по родове и числа. Видове-тѣ въ тыя глаголы ся
различаватъ по вида на причастія-та: сжмѣ любимъ, сжмѣ
почтаемъ сж глаголы въ песьршенъ видъ, а бѣше за-
прѣнъ, ще бхде пустлѣтъ сж глаголы въ песьршенъ видъ.

(*) Въ старинный нашъ языкъ по икой пѣть ся образовало непрѣдѣлно-то время и на право отъ това ущърбено неопрѣдѣлено наклоненіе. Напр. отъ ре, рѣхъ, (вмѣсто рекохъ), отъ сме, смехъ (вм. сметохъ) отъ изве, извѣша (вм, изведошя), отъ обрѣ, обрѣша (вм. обрѣтошя). Такова е и дахъ (вм, дадохъ).

6*

— 86 —

## ГЛАГОЛЫ НЕПРАВИЛНЫ.

Има глаголы, които ся измѣняватъ смѣшано, то по едно, то по друго спряженіе: ямъ, ядешь, дамъ, дадешь, дадохъ вмѣсто дахъ, въ повелително-то наклоненіе: яжъ, дай. Глаголъ идж има спрягателно причастіе шьлъ и ишьлъ, рекъ, иѣма настояще время. Всичкы такыва глаголы ся наричатъ не-правилны.

## ГЛАГОЛЫ БЕЗЛИЧНЫ.

Има глаголы, които ся употрѣбляватъ само въ едно третье лице, а въ спрягателно-то причастіе — само въ срѣдень родъ: мрѣкнува ся, мрѣкнѣ ся, мрѣкнѣло ся; смѣнува ся, смѣнѣло ся, — такыва глаголы ся наричатъ безличны, или подобрѣ, едно-личны. Такыва см още: трѣба, гѣрми, свѣтка ся, спи ся яде ся, ходи ся и много другы, напр. яде ми ся, ходи ми ся, лежи ми ся и проч.

## ПРАВОПИСАНІЕ.

Буква ъ въ глаголы-тѣ ся пише тамъ, гдѣто въ окончаніе-то на неопрѣдѣлено-то наклоненіе ся чуе звукъ — я; търпѣ, видѣ, изговаря ся: търия, видя. Тыя глаголы иматъ на това мѣсто ъ не само въ непрѣдѣлно-то время и въ спрягателно-то причастіе, които ся образуватъ отъ това наклоненіе, но и во всичкы-тѣ производны отъ нихъ думы: търпѣ-щѣ, търпѣхъ, гърпѣлѣ, търпѣніе, търпѣливъ; видѣ-щѣ, видѣхъ, видѣлѣ, видѣнѣ.

Второ-то лице въ настоящее-то и бѣдще время ся пише съ-ь, а не съ-ѣ: пишешь, выкнешь, а не пишешь, выкнешь. Сжо и въ повелително-то наклоненіе во второ-то лице ся пише ь въ глаголы-тѣ, на които това лице окончава на со-гласнѣ: яжъ, донесь (вмѣсто донеси), държь.

## НА ЧТО СЛУЖИ ГЛАГОЛЪ-ТЪ ВЪ ПРѣДЛОЖЕНІЕ-ТО?

1). Главно-то пазначеніе на глагола е собственно да бѣде сказуемо въ прѣдложеніе-то.

Встали, встали, младъ загорецъ, та си впрегни крѣпкый волецъ.

— 87 —

Освѣнь това глаголъ-тѣ става:

2). Подлежаще.

Стига да ходь, да обходъ кали-тѣ друмы, темны-тѣ нощи...

Че ми е драго рано да раньвъ святъ недѣлъж. Пѣсни.

3). Допълненіе.

Дали мыслишь бѣгъ да бѣгашь, или мыслишь плѣнъ да плѣ-
нишь. Пѣсень.

4). Обстоятельствѣ думк. коато показва цѣль.

Снощи отидохъ, мале-ма, на коня трѣвѣ да косж. Пѣсень.

ПРИЧАСТІЕ И ДЪЕПРИЧАСТІЕ.

(Допълнителенъ отдѣлъ на глагола).

Понятіе за причастіе-то.

Причастіе-то е отглаголно прилагателно имя, което
показва качество, заето отъ нѣкое дѣйствіе, или состояніе на
прѣдмета.

Человѣкъ, лишенъ отъ всяко видимо природно орѣжіе, необ-
ходимо за негово-то сохраненіе, дѣлго время има нужда отъ най
нѣжнѣ грижѣ... Разумѣ-тѣ е... негово-то всепобѣжддающе орѣжіе.

П. Тодоровичь.

Въ тоя примѣръ дума-та: лишенъ, произлиза отъ глаголъ
лишавамъ, лишихъ; видимо — отъ видѣж, необходимо — отъ
обходіж, всепобѣжддающе — отъ всичко побвѣздавамъ. Всич-
кы тыя думы, като произведены отъ глаголы, показватъ дѣй-
ствуіжщи-тѣ качества на прѣдмета, и затова, както по вѣн-
шньѣ-тѣ си формѣ, така и по само-то значеніе, сѣ причасты
и на глагола и на прилагателно-то имя, слѣдов. сѣ причастія.

Понятіе за дѣепричастіе-то.

Дѣепричастіе-то е отглаголно нарѣчіе, което опрѣдѣ-
ліва нѣкое обстоятельство отъ главно-то дѣйствіе на прѣдмета.

Едно моме умно ходить летаещемъ и съ ржѣ-тѣ махаещемъ.

Тукъ ся говори за едно моме умно. Главно-то дѣйствіе
на моме-то е ходить. Летаещемъ и махаещемъ сѣ дѣепри-
частія, които сѣ ся образовали отъ глаголы-тѣ — летѣ и
махамъ, които тукъ показватъ второстепенно-то дѣйствіе на

— 88 —

подлежаще-то — на моме-то. Дѣвричастія-та — летаещемъ и махаещемъ опрѣдѣляватъ сказуемо-то — ходитъ, и показатъ начинъ-тѣ на главно-то дѣйствіе — ходитъ. На вопросъ: какъ моме-то ходитъ? — летаещемъ и съ ржѣ-тѣ махаещемъ. Такыва отлаголы парѣчія, като летаещемъ, махаещемъ, ся паричатъ девричастія.

## ИЗМѣНИЕ НА ПРИЧАСТІЕ-ТО И НА ДВЕПРИЧАСТІЕ-ТО.

Причастіе-то и дѣвричастіе-то сж паречены така, зачтото сж причастны на двѣ формы: като думы, които ся образовали отъ глаголы, тѣ иматъ и глаголны принадлежности, каквото сж: залогъ, видъ и время: а като ими прилагателно причастіе-то ся измѣнява по родъ. Число и падежъ. както и всѣко прилагателно има. Дѣвричастіе-то, като парѣчіе, е дума непизьняема.

## ИЗМѣНИЕ НА ПРИЧАСТІЯ-ТА И ДВЕПРИЧАСТІЯ-ТА, КАТО ДУМЫ ПРОИЗВОДНЫ ОТЪ ГЛАГОЛЪ.

Причастіе-то и дѣвричастіе-то быватъ такъвъ залогъ и видъ, какъвъто залогъ и видъ е глаголъ-тѣ, отъ кегото ся производятъ. Напр. пишъ е глаголъ действителенъ, слѣдов. и причастіе-то му — пишущій — трѣбва да бѣде залогъ действителенъ. Глаголъ летъ е срѣнь залогъ. слѣдов. и дѣвричастіе-то му летаещемъ (ви. летаещи) трѣбва да бѣде срѣдень залогъ. Страдатели-тѣ причастія ся образуватъ обыкновенно отъ действителны-тѣ глаголы: тѣ, освѣпь напаченіе-то имъ, по което прѣдметъ-тѣ ся прѣдставлява въ нихъ всякога въ страдателно положеніе. имать и въшішы особы примѣты за своя залогъ, — окончанія: мый, пый, тый: видимый, лишеный, убитый. Времена причастія-та и дѣвричастія-та иматъ само двѣ: настояще и минало. Но причастія, които ся образуватъ отъ глаголы въ свѣршенъ видъ, иматъ само едио минѣло время, — зачтото тыя глаголы пѣматъ настолѣе время. Напр. отъ глаголъ написахъ (свѣрш. видъ) може да ся произведе само написавшій, написаный, но не ся производи — напишущій, напишемый.

— 89 —

## ПРОИЗВОДСТВО-ТО НА ПРИЧАСТІЯ-ТА И
ДЪЕПРИЧАСТІЯ-ТА.

Причастія-та і дѣепричастія-та на настояще-то время во всичкы-тѣ залози, освѣнь страдателиныя, ся производятъ отъ 3-то лице на множествено-то настояще время. Напр. пишѣтъ — пишѣшій, пишѣщи, пѣьмѣтъ — пѣьмѣшій, пѣьмѣщи (пѣещи) (тукъ окончаніе тѣ ся измѣнява на щій и щи), ходя — ходятъ, ходящи (ходещи въ пѣсни-тѣ отъ ходетъ вмѣсто ходятъ). Въ 3-то сприженіе окончаніе — тѣ, ся измѣнява на ъжшій, напр. гледатъ — гледающій, гледающи (гледаещи въ пѣсни-тѣ). Причастія-та и дѣепричастія-та на прѣминало-то время ся производятъ отъ спрягателно-то причастіе: ходилъ — ходившій — ходивши, писалъ — писавшій — писавши, выкалъ — выкавшій, выкавши.

Страдателины-тѣ причастія могутъ да ся производятъ само отъ дѣйствителны-тѣ глаголы. Така напр. страдателины-тѣ причастія на настояще-то время ся производятъ отъ 1-то лице множ. число на настояще-то время: пишемъ — пишемый, любимъ — любимый, выкаме — выкаемый. Освѣнь причастія-та, что окончаватъ на омый: влекомый, зовомый, ядомый, жегомый и др. Страдателины-тѣ причастія на минало-то время ся производятъ отъ непрѣдѣлио-то минало время (като ся измѣни хъ на пый, и тый; буквы: и и о, прѣминуватъ въ е): писахъ — писаный, писанъ; стригохъ — стриженый — стриженъ; броихъ — броеный, броень; видѣхъ — видѣный, видѣить; выкахъ — выканый, выканъ.

Али ти ся сестро додѣало, равны дворы, сестро, метеещи, мене болна, сестро, гледаещи, раны, болкы, сестро, вьрзаещи и попады менѣ готвсещи (въ другы: метеекы, гледаекы). Додеа ми ся, Магдо невѣсто, горы ходещи, билкы берещи, тебе леквещи, Пѣсни.

— 90 —

ФОРМЫ НА ПРИЧАСТІЕ-ТО І ДЪЕПРИЧАСТІЕ-ТО,
НА ПРИМЪРЪ:

ПРИЧАСТІЕ.

Время настояще.

Дѣйств. и Срѣд. залогъ
Пишущій

Возвр. Взаим. и Общ.
пишущій ся

Страд. залогъ.
пишемый.

Время прѣминало.

Н. В. писавшій
С. В. написавшій

писавшій ся
написавшій ся

писаный
написаный.

ДЪЕПРИЧАСТІЕ.

Время настояще.

пишущи
пишущи ся
быдейкы писанъ

Время прѣминало.

Н. В. писавши
С. В. написавши

писавши ся
написавши ся
бывши писанъ
бывши написанъ

НА ЧТО СЛУЖАТЪ ПРИЧАСТІЯ-ТА И ДЪЕПРИЧАСТІЯ-ТА ВЪ ПРѣДЛОЖЕНІЕ-ТО.

Въ причастіе-то и дѣепричастіе-то сж ся сле-
или двѣ части отъ рѣчь-тѣ. Причастіе-то е станѣло отъ слія-
ніе-то на глагола съ относително-то мѣстоименіе — който :
пишущій, който пише, пишемый, който ся пише, или когото
пишущъ, а дѣепричастіе-то — отъ глаголъ и нарѣчіе — кога,
като : сѣдещи, като сѣди, или кога сѣди, кога сѣдеше.

Затова причастіе-то служи за сокращеніе на опрѣ-
дѣлителны-тѣ придавочны прѣдложенія, а дѣепричастіе-то
за сокращеніе на обстоятельствены-тѣ придавочны прѣдже-
нія. Въ сократены-тѣ придавочны прѣдложенія причастія-та
и дѣепричастія-та държать мѣсто-то на сказуемо-то. А по
отношеніе къмъ части-тѣ на главно-то прѣдложеніе прича-
стіе-то ся относи на подлежаще-то и допълненіе-то, като
опрѣдѣленіе, а дѣепричастіе-то — на сказуемо-то, като об-
стоятельствена дума.

— 91 —

Разумъ-тъ е негово-то найдрагоцѣнно съкровище, негово-то
всепобѣждающе (което все побѣждава) оръжіе... Наука-та, со-
единена (кога е соединена) съ здраво-то, истинно-христіанско-то
воспитаніе, е найвѣрный залогъ за наше-то земно щастіе. П. Тодор.

Като имя прилагателно причастіе-то ся употрѣблява
на времени като проста опрѣдѣлителна дума, — и тогава
обыкновенно ся поставя прѣдъ опрѣдѣляема-тѣ дума и не
си отдѣля отъ нея съ пикакъвъ знакъ.

Искашь ли вѣренъ и неизмѣняемъ пріятель? Въ Хри-
ста нѣма измѣненіе. Зорицца.

Дѣепричастіе-то, кога нѣма при себе допълнителны ду-
мы, ся употрѣблява на времени като просто нарѣчіе.

Ходить летаещемъ.

VI.

НАРЧІЕ.

Самъ воденчаринъ тѣжно горувалъ, давно съ другаринъ той
не хортувалъ... Отдалечь выка на воденчара, отблизу пыта за
редъ безъ дѣла. Козл... А егыди стара егумена! що е тая мощнѣ
лоша книга?

ПОНОЯТІЕ ЗА НАРЧІЕ-ТО.

Нарѣчіе-то е пескланяема часть отъ рѣчъ-тѣ; то опрѣ-
дѣлява дѣйствіе-то и состояніе-то на прѣдмета, или негово-
то качество, сир. опрѣдѣлява глагола, или качествено-то
прилагателно имя. Въ приведены-тѣ примѣры нарѣчіе — тѣ-
жело, опрѣдѣлява начинъ-тѣ на дѣйствіе-то при глагола го-
рувалъ; нарѣчіе — давно, опрѣдѣлява обстоятельство-то на
время-то при глагола — хортувалъ; нарѣчіе — отдалечь
опрѣдѣлява обстоят. на мѣсто-то при глагола — выка: нарѣ-
чіе — отблизу, опрѣдѣлява такожде обст. на мѣсто-то при
глагола — пыта; нарѣчіе — мощнѣ опрѣдѣлява обстоятельство-
то при прилагателно-то имя — лоше (това нарѣчіе опрѣдѣ-
лява качество-то на прѣдмета).

— 92 —

Видове нарѣчия.

Нарѣчія-та опрѣдѣляватъ слѣдующіе-тѣ обстоятелства:

1). Начинъ-тѣ на дѣйствіе-то и на состояніе-то на
прѣдмета, а такожде и качество-то му, сир. какъ дѣйствува,
или какъ ся намира прѣдметъ-тѣ и качество-то му; тѣ
отговарятъ на вопросъ: какъ? добрѣ, злѣ, скоро, тихо,
мирно, сладко, хубаво, прилежно, лесно, мѣчно,
вѣрно, чисто, по българскы, по нашенскы и пр.
Тыя нарѣчія ся наричатъ качественны.

Вѣнчей куме, често не воздышай; вѣнчила дьрѣь, не ма лю-
то кълни. И на Драганѣ жално думаше: я стани, сестро, дома да
идемъ. Пѣс... Да речиме право, се налюти здраво. К. Милад.

Качествены-тѣ нарѣчія ставатъ повечето отъ качественны-тѣ прилагателны имена, и, като нихъ, прииматъ степень сравнителнѣ и прѣвосходнѣ: добрѣ, подобрѣ, найдобрѣ, твьрдѣ добрѣ; скоро, поскоро, найскоро, много скоро; лесно, полесно, найлесно, твьрдѣ лесно.

На качествены-тѣ ся относять още оныя нарѣчія, кои-
то показватъ начинъ-тѣ на израженіе-то: пистина, па-
дали, вѣроятно, почти, токо-речи, може-бы, то-
ся-знае, ушь, ушка и пр.

На нихъ ся относять и количествены-тѣ нарѣчія,
които показватъ количественыя начинъ на дѣйствіе-то на
прѣдмета и на качество-то му, тыя отговарятъ на вопросъ:
колко? колко пѣти? веднажь, дважь, трижь, толкось,
много, малко, нѣколко, колко-годѣ, одвѣ, отри и пр.

Цонка платно ткала. Веднажь Цонка тукне, дважь ракійкж
цукне.

Тукъ могътъ да ся отнесътъ още и всичкы-тѣ отри-
цателны нарѣчія: не, никакъ, нетъ, отнюдъ и проч.

2). Обстоятельство-то на мѣсто-то, сир. гдѣ става
дѣйствіе-то на прѣдмета; тыя нарѣчія отговарятъ на вопросы:
гдѣ? кѣдѣ? дома, близу, далече, тукъ, тамъ, гдѣ-
то, нейдѣ, пійдѣ, вамо, само, (сѣмо), всѣдѣ, кѣ-
дѣто, вѣнъ, вѣтрѣ, отвѣдѣ, отсѣдѣ, и пр.

Кѣдъ ходишь въ горѣ безъ оружіе? Тамъ те чакатъ Корунъ
кеседжія. Я стани, сестро, дома да идемъ. Пѣсень.

- 93 -

3). Обстоятельство-то на время-то, сир. кога става действие-то на предмета: зим, лить,есень, прошить, ден, пощ, сега, пын, утр, вчера, днесь, приви, посл, сети, вын, вынагы, всякога, тогава, кога, напоконъ, вече и пр.

Кога бѣ размиръ година, кога Татаре вървехѣ, всичко-то село побѣгна.. Добрѣ дойде Коста, добрѣ юнакъ: я те барахъ нокъ со боринѣ, ми те найдохъ день, на пладинѣ. Пѣсни.

Коренны нарѣчія въ языка ни сж твърдѣ малко; повечето отъ нихъ ся образуватъ отъ имена сжествителны и прилагателны.

## ПРАВОПИСАНИЕ.

Наречія-та, които ся окончаватъ на е, пишатъ ся съ—ль: послѣ, пынѣ, добрѣ, злѣ, мощнѣ, гдѣ, нейдѣ, вѣтрѣ и пр. Наречія, които ся окончаватъ на сь, трѣбва да се пишать съ в: пощесь, днесь, лѣтось, есенесь, зимась, (окончаніе — сь стои на мѣсто сей, встаринѣ сь). Пролѣцемъ, вѣроятно, е станѣло отъ предложный падежъ пролѣти-семъ, сократено — пролѣтсемъ, пролѣцемъ. Такова е и — онекемъ — о днѣ кѣмъ.

Наречія, които показватъ начинъ-тѣ на израженіе-то, кога стоять въ начало-то на предложеніе-то, иматъ подиръ себе запятѣ.

Наистинѣ, ни едно отъ другы-тѣ животны нѣма тѣй дѣлго время нуждѣ отъ чуждѣ помощь, както человѣкъ. П. Тод.

А кога стоять въ срѣдѣ-тѣ на предложеніе-то, об-
граждатъ ся и отъ двѣ-тѣ страны со запяты.

Туй за насъ, навѣрно, е страшна бѣда. Велексинъ.

## НА ЧТО СЛУЖИ НАРѣЧІЕ-ТО ВЪ ПРѣДЛОЖЕНІЕ-ТО?

Наречіе-то, като дума обстоятельствена, по само-то си значеніе, предмоществено служи за израженіе на обстоятельствены-тѣ опредѣленія.

Рипнѣ, хукнѣ по се поле — ихти, фучи, страшно реве,
грѣмеливо сь уста бъбри, на Сидера люто мѣми. Козл.