77

2.

Visoka kr. zemaljska vlada, odjel za bogoštovje i nastavu, javlja, da je zemaljsko računovodstvo izpitalo račune akademije o prihodu i razhodu 1887 godine, te da jih našlo u redu.

3.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik o predaji umjetnina galerije Strosmajerove.

4.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik matem.-prirodoslovnoga razreda od svibnja t. g. glede predloga da se akademiku dru. G. Janečku izplati 300 for. kao podpora za štampanje njegove atomistike; odlučeno bi večinom glasova, da se izplata podpore odgodi do konca ove g. 1888, dok se vidi, hoće li se prema odluci glavne skupštine tolika prištednja u razrednih izdatcih polučiti.

5.

Seitz mladji u Rimu posla galeriji slika dva kartona stolne crkve djakovačke, učinjena troškom pokrovitelja b. Strosmajera, od kojih jedan, starijega Seitza, prikazuje izgon trgovaca iz hrama, drugi od mladjega Seitza prizor iz sveobćeg potopa. Kartoni su jur prispjeli, te će se smjestiti u dvorani galerije za kartone.

Sjednica matem.-prirodosl. razr. 20. listopada 1888.

Predstojnik: J. Torbar; članovi razreda: S. Brusina, dr. Gj. Pilar, dr. K. Zahradnik, dr. G. Janeček i dr. M. Kišpatić; drugih razreda: dr. Fr. Rački, dr. P. Muhić, a dr. P. Matković kao tajnik.

Pravi član dr. Mijo Kišpatić čita svoju razpravu: Kristalinični trup moslavačke gore, odlučeno, da se u Radu štampa.

78

Isti član čita izvještaj potresnoga odbora za 1887 godinu; odlučeno, da se štampa u Radu.

Predstojnik: J. Torbar; članovi: Sp. Brusina, dr. G. Janeček, dr. M. Kišpatić, dr. Gj. Pilar, dr. K. Zahradnik.

Predstojnik čita dopis akademije upravljen na predstojnika matematično-prirodoslovnoga razreda, u kom se pita, da li imade koji član pripravljeno djelo kakvo za tisak, pa da li se ima u proračun sliedece godine uvrstiti trošak za fosilnu faunu Hrvatske od Sp. Brusine.

Na prvi upit izjavljuju akademici, da ne imaju nikakva posebna djela, koji bi akademiji za tisak podnieli. Na drugi upit izjavljuje prof. Sp. Brusina, da će svoje djelo o fosilnoj fauni sigurno ove zime dogotoviti i u tisak predati. Što se obsega i troška za to djelo tiče, to je ovaj razred svoje izvješće o tom akademiji već podnio.

Na potaknuto pitanje po prof dru. G. Janečku glede podpore za njegovo djelo o molekularnoj teoriji zaključuje razred, da se prema stvorenom već zaključku prof. dru. Janečku u to ime svota od 300 for. i to iz prištednje, koja je nastala tim, što se za djelo Spire Brusine nije ove godine ništa potrošilo.

Napokon zaključuje razred, da se u svezku Rada matem.-prirod. razreda, koji se upravo sada u tisku nalazi, tiska danas čitana razprava o kristaličnom trupu moslavačke gore i izvještaj potresnoga odbora za god. 1887. od dra. M. Kišpatića.

79

Sjednica filolog.-historičkoga razr. 24. listopada 1888.

Predstojnik: dr. Fr. Rački; članovi razreda: Š. Ljubić, M. Valjavec, P. Budmani, I. Tkalčić, T. Smičiklas i dr. P. Matković kao tajnik.

1.

Predmet viećanja bijaše proračun za akademijsku godinu 1889.

Pošto je razred zaključio, da se radnja dop. čl. dra. T. Maretića: historija hrvatskoga ili srpskoga pravopisa, radi obsežnosti napose kao djelo u 500 eksemplara naštampa: prema ovoj odluci razreda podastrila je uprava proračun za Maretićevo djelo, a taj ukupno iznosi 1400 fr., te bi odlučeno, da se radnja nagradi s 30 fr. od štampanog arka i da se piscu dade 10 štampanih eksemplara.

2.

Glede akademičkoga rječnika hrvatskoga ili srpskoga jezika bi sporazumno s redaktorom akademikom P. Budmanijem zaključeno, da se u proračun za 1889 godinu uvrsti trošak za 20 štampanih araka.

Sjednica odbora za izdavanje historijskih i juridičkih spomenika 24. listopada 1888.

Predsjednik: dr. Fr. Rački; članovi odbora: Š. Ljubić, 1. Tkalčić, T. Smičiklas, R. Lopašić, a dr. P. Matković kao tajnik.

1.

Predsjednik čita osnovu o sakupljanju, uredjivanju i izdavanju kistorijske gradje; odlučeno bi, da se predsjednikova osnova ravnanja radi uz zapisnik naštampa. Evo je!

80

„Slavni odbore! Da se današnje viećanje o izdavanju historijskih spomenika olakoti, mislim, da neće suvišno biti ovo moje mnienje.

U dojakošnjih 18 knjiga historijskih monumenata izdano je osam knjiga iz mletačkih arkiva, koje dobom dopiru do god. 1424, a nadalje jedna knjiga spomenika za stariju hrvatsku poviest do XII. stoljeća, onda dvie knjige sadržavajuće zaključke dubrovačkoga vieća od g. 1301—1360, u kojih drugoj započeše znamenite commissioni di Levante; za tim listine tičuće se hrvatske Krajine u dvie knjige, napokon commissione et relatione venetae u tri knjige do g. 1571. Za posebnu poviest drugih jugoslavenskih zemalja izdana je jedna knjiga, naime redom XVIII., sadržavajuća acta Bulgariae ecclesiastica od 1565—1799. Za razjasnjenje urote gr. P. Zrinskoga i K. Frankapana štampa se za ovu godinu sbirka izprava Bogišićem u francezkih arkivih pokupljena, koja će nadopuniti moju, što no je izdana g. 1873. Ako se k tomu doda II. knjiga Theinerovih listina vatikanskih, koju je takodjer izdala naša akademija: izcrpio sam povorku izdanja ove vrsti spomenika.

Uz ovu vrst spomenika započe se izdavati takodjer druga vrst, naime: scriptores, koje otvoriše dubrovački ljetopisci u XIV knjizi monumenata.

Toliko je dakle do sada učinila akademija glede izdavanja historičkih spomenika. Što se pako njezina rada u buduće tiče, scienim sliedeće: a) neka se nastavi prikupljati gradja za izdavanje mletačkih i dubrovačkih listina i to predbježno do konca 15. vieka, ili bar do zaposjednuća Turčinom Bosne i Hercegovine, od kada su nastali drugi odnošaji. S toga gledišta ja bi dao prednost izpravam mletačkim prema komisijam i rela-

81

tijam, te bi volio da se one nastave iza god. 1424, i
produže bar do 1463. Nu želio bi, da se u buduće po-
krate u formi obširnih regesta one izprave, kojih cielo-
kupan tekst nije s historičkoga gledišta važan. Tim bi
se i vrieme izdanja i trošak prištedio bez ikakova uštrba
same stvari. Inače postupajući grieši se per excessum
bez svake znamenite potrebe. Ovom prigodom svraćam
pažnju na poznati propust, da naime knj. I—V listina
ne ima kazala, premda ga je gosp. Ljubić obećao, te da
bi ga trebalo čim prije izdati, pa bio samo onakav,
kakav je uz ostale knjige, a u buduće ne bi smjela
bez njega nijedna knjiga izaći. Isto tako b) neka se
nastave Monumenta ragusina za kojih treću knjigu već
je gradja prikupljena i nalazi se u posjedu akademije.
I ovdje preporuča se jednaka štednja, kako i kod iz-
danja mletačkih knjiga. S toga samo važniji zaključci
vieća neka se priobće per extensum, ostali pako samo
u izvodu, premda i kod prvih nije bilo dubrovačko vieće
onako obširno kano mletačko. Tako neka se i lettere
e comissioni ciele izdadu samo važnije; ostale u dobrih
izvodih. c) neka se nastave takodjer Scriptores, od kojih
ću one rerum croaticarum bar do XVI vieka sam pri-
rediti za štampu i trošak izdauja preuzeti. Dubrovački
ljetopisi mogu se takodjer za izdanje prirediti.

Ova izdanja bila bi samo nastavak predjašnjih. Nu
valjalo bi ove popuniti i to izdanjem codicis diplomatici
regni Dalmatiae, Croatiae et Slavoniae. Izdanje je do-
duše zaključeno, nešto se je već i uradilo, dočim se
prepisalo nekoliko izprava iz zadarskoga arkiva, zatim
izpisale listine za XIII stoljeće iz različitih izdanja;
ali valjalo bi prikupljati gradju sustavno i po dobro
promišljenoj osnovi.

6

82

Drugi manje važan razred historijskih spomenika čine: monumenta historico-juridica, od kojih počeše se izdavati tek Statuta et leges gradova. Do sada su izašla u tri knjige statuta Korčule, Spljeta, Skradina i Hvara. I taj rad može se nastaviti. Za izdanje dubrovačkoga statuta trudi se već više godina akademik dr. V. Bo gišić, te bi ga mogao prirediti, kada bi za kratko vrieme druge književne poslove ostavio. I za kotorski statut već je mnogo gradje pribrano, a rukopisne imade kod kotorskoga učitelja Srećka Vulovića, kako me sam izviestio. Dobro bi bilo naći vještaka, koji bi sabrao statute posavskih municipija, da se i za ovaj dio hrvatske domovine u tom pogledu nešto učini. Ali uz ovu gradju, koja nas uvadja u javni život obćina, nebi se smjela zanemarivati ni gradja za cjelinu; ovdje mislim prije svega acta diaetalia, za kojih drugu knjigu, naime za sabore XVI vieka, već se je sakupila liepa gradja. I taj posao morao bi netko u svoje ruke primiti.

Ovo bi po prilici bila osnova u velikih crtah za prikupljanje gradje za monumenta. Nu po mojem mnienju imali bi se pojedini odrediti, koji bi se brinuli oko sabiranja gradje za pojedine skupine. Glede nastavka mletačkih listina neka se taj posao propusti i na dalje akademiku Ljubiću. Nastavak dubrovačkih ljetopisaca povjeren je akademiku g. N. Nodilu. Briga za eodex diplom., zatim za acta diaetalia i za monumenta historico-juridica neka se drugim osobam povjeri, opunovlastiv ih, da si nadju pomoćnike i davši jim u tu svrhu novčana sredstva. S toga valjalo bi u godišnji proračun uvrstiti njeku svotu za sakupljanje gradje za monumenta historica i historico-juridica.

83

Što se reda izdavanja tiče, moje je mnienje, da se
prema novčanim sredstvom i godišnjemu proračunu iz-
daju onim redom, kojim će se priredjena gradja za
jednu knjigu podastrti odboru, a ovaj predložiti akade-
miji. Za buduću g. 1889. već se tiska III. knjiga kra-
jiških spomenika od R. Lopašića, kojom će ta sbirka
zaključena biti. Ako se podastre gradja za dvie knjige,
odbor će odlučiti, kojim redom se imadu izdati. A u
tom poslu valja se strpiti, te ne mora rad ići odmah
pod tisak, čim ga je ruka dogotovila; uz naše knji-
ževne prilike neće i onako dugo čamiti u pisaćem stolu.
Sinuti će, nadamo se, povoljnije okolnosti, kad će se i
po dvie knjige spomenika, ako budu samo priredjene,
moći u godini izdati. Nu jedno je, što bi se prepriečiti
imalo, naime, da izdavanje spomenika nevisi o sliepom
slučaju, već da sliedi po osnovi zrelo promišljenoj“.

2.

Prema pomenutoj osnovi preuzimlju medju nazočnimi :

a) akademik T. Smičiklas uz pomoć akademika R.
Lopašića sav posao odnoseći se na sakupljanje i izda-
vanje „acta diaetalia naših kraljevina ;

b) akademik Fr. Rački uz pomoć akademika I. Tkal-
čića preuzimlje posao odnoseći se na sakupljanje i izda-
vanje kodeksa diplomatica ;

c) akademiku Š. Ljubiću povjerava se nadalje izda-
vanje listina iz mletačkoga arkiva, a glede dubrovačkih
pisaca ostavlja se posao akademiku N. Nodilu.

Odbor je napokon prema ovomu zaključio da se za
sakupljanje i izpisivanje historijsko - juridičke gradje
uvrsti u proračun za 1889 g. svota od 500 fr.

*

84

Sjednica odbora za izdavanje starih pisaca 30. listopada 1888.

Predsjednik: dr. Fr. Rački; članovi: A. Pavić, dr. Fr. Marković, P. Budmani, a dr. P. Matković kao tajnik.

Predmet viećanja bijaše izdavanje starih pisaca hrvatskih za 1889 godinu.

Odbor je jednoglasno zaključio: a) da se godine 1889 izda jedna knjiga starih pisaca hrvatskih od 15–20 štampanih araka; b) da se kod izbora starih pisaca uzme obzir na doba prije Gundulića, koju treba ponajprije popuniti. Prema tomu bi odlučeno da se za buduću knjigu prirede za štampu: 1. djela Barakovića Gjorgja i 2. Gazarovića Marina. Napokon c) odluči odbor, da se redakcija povjeri pravomu članu P. Budmaniju, koji da potrebiti rukopis za štampu priredi do konca travnja 1889.

Sjednica odbora za galeriju slika 30. listopada 1888.

Predsjednik: dr. Fr. Rački; član dr. Fr. Marković, a dr. P. Matković kao tajnik.

1.

Uzima se na znanje predaja galerije slika po bivšemu ravnatelju dru. I. Kršnjavomu prema zapisniku od 15. lipnja 1888.

2.

Odbor nedrži za potrebito, da se tko drugi namjesti za ravnatelja, pošto akademija i onako nema u tu svrhu sredstava.

3.

Posredovanjem preuzv. pokrovitelja poslana su akademiji dva kartona: jedan od staroga Seitza, prikazu-

85

jući Isusa izgonećega trgovce iz hrama; drugi od mla-
doga Seitza, prikazujući jedan prizor obćeg potopa. —
Kartoni su namješteni u dvorani kartona a trošak za
dopremu i smještanje podmiren je iz prihoda galerije.

4.

Preuzvišeni pokrovitelj poklanja sbirku bakroreza i
nacrta uz jednu sliku prikazujuću sv. Ivana Krstitelja;
original Tiziana, kopija, kako se misli, Van Dycka.
Uz zahvalnost, koju je akademija jur izrazila, bakro-
rezi uvršteni su u sbirku bakroreza, a slika postaviti
će se na svoje mjesto, kada bude providjena okvirom.

5.

Knez Livij Odescalchi poklanja akademiji dvie velike
stare kopije Rafaelovih stanza, naime „Parnas“ i „Lava
Velikoga sustavljajućeg Atilu“.

Ove slike, koje pokloni knez Odescalchi na uspomenu,
što je preuzv. pokrovitelja kod sebe počastio, te koje
slike je knez u Zagreb o svojem trošku odpremio, prim-
ljene su s velikom zahvalnošću, koju neka akademija
pismeno izrazi veledušnomu darovatelju. Dalje bi odlu-
čeno, da se pomenute slike radi veličine svoje neima-
jući mjesta u galerijskih dvoranah, metnu pod arkade
drugoga kata. Uslied toga pokazuje se nužda, da se
na stubah drugoga kata namjeste nizka željezna vrata,
koja će biti izradjena prema slogu sgrade.

6.

Čitan bi dopis predstojnika dra. Fr. Račkoga, kojim
javlja, da preuzvišeni pokrovitelj poklanja galeriji pet
akvarela, izvedenih po glasovitom akvarelisti Ed. Kai-
seru (gl. dopis).

86

„Slavna akademijo! Naš preuzvišeni pokrovitelj biskup J. J. Strosmajer dao je na mene za akademijsku galeriju poslati pet aquarella, koje je poznati u toj vrsti slikarstva vještak Eduardo Kaiser izradio. Ove aquarell-tempera kopije prikazuju sliedeće originale:

1. Našašće Mojsije od Giorgiona po originalu u fiorientinskoj galeriji u palazzo Pitti, izveden u veličini originala, 1 m/ i 10 % duljine (vriedna 750 for.).

2. Madonna di S. Girolamo od Coreggia po originalu u Parmi, u akademiji umjetnosti, visok 36 % (vriedna 600 for.).

3. Madonna della scodella, takodjer od Coreggia u Parmi, visok 68 % (vriedna 500 fr.).

4. Amore dormiente od Baldasara Franceschinia Volterrana (1611—89), 38 % (vriedna 150 for.).

5. Portrait jednoga danskoga princa od Justina Sustermanna iz Antwerpena (1597—1631) 40 % visok (vriedna 200 for).

Slike su kartonirane i u pozlaćenih uzkih okvirih; ali valjalo bi jih providiti staklom i primjerenimi širimi okviri.

Ovi akvareli već su predani galeriji, te će se na prikladno jim mjesto postaviti, a liepo će popuniti našu galeriju. Predstavljaju vriednost od 2200 for.

U Zagrebu, 15. listopada 1888. Dr. Fr. Rački".

Slike se sa velikom zahvalnošću primaju, te se imaju providiti prikladnimi okviri i staklom.

7.

Napokon bi odlučeno zamoliti akademiju, da pripomogne galeriji sa svotom od 300 for., negdašnjom plaćom ravnatelja, da se mogu namiriti potrebiti troškovi pomenutih radnja.

87

Skupna sjednica 4. studenoga.

Predsjednik: dr. P. Muhić; pravi članovi: dr. Fr. Rački,
J. Torbar, dr. Fr. Marković, Š. Ljubić, dr. Gj. Pilar,
M. Valjavec, dr. K. Zahradnik, P. Budmani, I. Tkalčić,
T. Smičiklas, dr. Fr. Vrbanić, dr. M. Kišpatić, a dr.
P. Matković kao tajnik.

1.

Odobrena bi odluka matematično-prirodoslovnoga razreda, da se štampa u prvojgli sliedćoj knjizi Rada razprava pr. čl. M. Kišpatića: Kristalinični trup moslavачke gore; zatim da se štampa izvještaj potresnoga odbora za 1887 godinu od istoga člana.

2.

U smislu § 2. akademijskoga poslovnika zametnuto
bi viećanje o novih u posljednjoj skupnoj sjednici pred-
loženih članovih. Nakon razprave bi odlučeno, da se
predlože glavnoj skupštini na izbor.

3.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik filologičko-histo-
ričkoga razreda od 24. listopada t. g. (gl dotični za-
pisnik).

4.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik odbora za izda-
vanje historijskih i juridičkih spomenika od 24. listo-
pada 1888.

5.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik odbora za izda-
vanje starih pisaca hrvatskih od 30. listopada 1888.

6.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik odbora za gale-
riju slika od 30. listopada t. g.

88

7.

Čitan bi i uzet na znanje zapisnik razreda matema-
tično-prirodoslovnoga od 20. listopada 1888, te bi za-
ključeno, da će se akademiku Janečku predložena svota
od 300 for. izplatiti prema odluci skupne sjednice od
15. srpnja koncem sunčane godine 1888. Glede djela
akademika S. Brusine zaključeno bi, da bi matematično-
prirodoslovni razred podnio konkretan predlog glede
nagrade i broja eksemplara, koji se piscu imaju dati.

Svi predlozi pojedinih razreda i odbora odnoseći se
na proračun od 1889. god. upućuju se na odbor za
proračun, da jih uvaži kod sastavljanja proračuna za
1889. godinu.

8.

Kr. drž. nadodvjetničtvo javlja, da je izplaćen zapis pokojnoga podarcidjakona Lovre Balokovića u iznosu od 50 for.

9.

Na dopis kr. drž nadodvjetničtva u poslu zapisa po-
kojnoga Antuna Krizmana bi odlučeno, da akademija
pristaje uz mnienje kr. državnoga nadodvjetničtva i da
neprihvaća namienjenoga joj zapisa.

10.

Akademija je na poziv odbora za proslavu stogodiš-
njice Vukove dopisom svoje učešće izjavila, da će ju
zastupati dop. čl. M. Ban kod svečanosti.

11.

Uzimlje se sa zahvalnošću na znanje, da je apoštolska
nuncijatura poslala dar pape Lava XIII., naime liepo
djelo: Ommaggio giubilare della biblioteca vaticana al
sommo pontefice Leone XIII. Roma 1888.

89

12.

Prihvaća se predlog, da se stupi u zamjenu publikacija s kr. akademijom znanosti u Biogradu i s redakcijom časopisa „Ethnologische Mittheilungen aus Ungarn“, akademiji da će se slati sve publikacije, a redakciji Rad I. i II. razreda.

13.

Uzimlje se sa zahvalnošću na znanje, da je grof Norman poslao akademiji zamoljenu sliku pokojnoga dobrotvora, baruna Gustava Prandaua. Akademija je jur darovatelju zahvalila, a slika smještena je u dvorani za čitanje.

Sjednica filolog.-historičkoga razr. 17. studenoga 1888.

Predstojnik: dr. Fr. Rački; članovi razreda: Š. Ljubić, M. Valjavec, P. Budmani, N. Nodilo, T. Smičiklas; dop. čl. dr. T. Maretić; drugih razreda: dr. P. Muhić, Sp. Brusina, dr. Gj. Pilar, dr. G. Janeček, dr. Fr. Vrbanić, a dr. P. Matković kao tajnik.

Pravi član dr. Fr. Rački čita nekrolog o pokojnom dopisujućem članu Nikolaju Ivanoviću Kostomarovu; odlučeno, da se štampa u „Ljetopisu". U buduće neka se svi nekrolozi objelodanjuju u Ljetopisu.

Glavna skupština 3. prosinca 1888.

Predsjednik: dr. P. Muhić; pravi članovi: dr. Fr. Rački, J. Torbar, Š. Ljubić, dr. B. Šulek, dr. Gj. Pilar, M. Valjavec, P. Budmani, I. Tkalčić, N. Nodilo, T. Smičiklas, dr. G. Janeček, dr. Fr. Vrbanić, dr. V. Dvořak, a dr. P. Matković kao tajnik.

1.

Tajnik dr. P. Matković konštatuje, da je u skupštini
svih skupa sabrano 15 pravih članova. Buduć da aka-

90

demija danas broji 29 pravih članova, tim bi bio prema
§ 11. akad. poslovnika za držanje glavne skupštine
dovoljan broj članova.

2.

Proračun za 1889. godinu, ustanovljen akademijskom
upravom i s odobrenjem financijalnoga odbora, bi pro-
čitan i uzet na pretres. Tajnik čita proračun od stavke
do stavke, koje su i prihvaćene, a tim je prihvaćen i
predloženi proračun za 1889 godinu uz dodatak, da će
se manjak podmiriti iz naznačenih prištednja. Ako koje
od navedenih djela do konca travnja nebude predano,
onda će akademija odrediti, da se na račun toga djela
koje drugo štampa.

S tim u savezu bilo je zaključeno, da svake go-
dine, kada akademijska knjižara polaže račune, pred-
uzme financijalni odbor i reviziju akademijskih knjiga,
koje su u knjižari nerazprodane u zalihi preostale. Dalje
bi zaključeno, da se u buduće akademijski proračun,
čim bude ustanovljen upravom i financijalnim odborom,
litografira i svakomu pr. članu akademije prije glavne
skupštine na proučenje dostavi.

3.

Napokon se pristupilo k izboru predloženih članova
Izabrani su za dopisujuće članove u razredu filologičko-
historičkom: Ilarion Ruvarac, arhimandrita u fruško-
gorskom manastiru Grgetku, i dr. Grgur Krek, pro-
fesor slavistike na sveučilištu u Gracu.

91

Svečana sjednica 7. prosinca 1888.

Predstojnik: dr. Fr. Rački; pravi članovi: J. Torbar, dr. Fr. Marković, Š. Ljubić, Sp. Brusina, dr. Gj. Pilar, dr. B. Šulek, M. Valjavec, dr. K. Zahradnik, P. Budmani, 1. Tkalčić, T. Smičiklas, dr. G. Janeček, dr. Fr. Vrbanić, a dr. P. Matković kao tajnik.

1.

Akademik dr. Fr. Rački čita svečano slovo.

2.

Tajnik dr. P. Matković čita izvještaj o radu akademije minule akademijske godine.

3.

Pravi član Š. Ljubić čita razpravu o novcih hrvatskih.

b) SVEČANA SJEDNICA.

I.

SVEČANO SLOVO

PREDSTOJNIKA DRA. FR. RAČKOGA.

Veleštovana gospodo akademici!
Visoko cienjena skupštino!

Pošto je radi kratkoga očinjega vida i odmakle u
godinah svoje dobe presvietli gospodin predsjednik za-
priečen, da zamieni danas preuzvišenoga pokrovitelja:
odazivajući se rado za taj čin pozivu njegovu, otvaram
kano zamjenik današnju dvadeset i prvu svečanu sjed-
nicu, te vam prije svega izručujem pokroviteljev srda-
čan pozdrav. Taj pozdrav sjeća nas na osobitu blago-
darnost, koju akademija, kano što će tajnikov izvještaj
napose pripomenuti, duguje i ove godine njegovoj pre-
uzvišenosti radi vanredne izkazane joj darežljivosti. Dao
bog, te se naša akademija pod sjenom tolikoga dobro-
tvora još dugo razvijala; bila njegovu za dobro naroda
zabrinutu srdcu na utjehu, i pripomogla mu svojim za
narodnu prosvjetu, kojoj je sav život posvetio, spaso-
nosnim djelovanjem težinu staračkih dana olakotiti! Uka-
zala se njegovima očima u blagotvornom radu zavoda
po njem zasnovanih zraka takove luči, koja se i u
tamnoj noći navjestnicom približujućega se dana sma-
trati može!

93

Nacrt naše radnje u godišnjem izvještaju, a još više sami književni plodovi dati će dovoljnu podlogu, da se bezpristrano prosudi, u koliko je naša akademija koraknula na trnovitom putu obradjivanja raznih grana znanosti. Ako se obseg književne radnje u račun uzme, ova godina glede plodovitosti nije za ni jednom od predjašnjih zaostala, u mnogom ih pače nadkrilila. Ako li se područje naučnoga rada uzme u obzir, ova ga je godina razmakla liepim prilogom za poviest sriedovječne prosvjete hrvatskoga naroda. S toga možemo, gospodo akademici, i ove godine zadovoljni biti s uspjehom svoga truda, osobito ako ga omjerimo o čednih sredstvih, kojimi se služiti možemo, o broju radnika, koji sav teret nose, i o sveobćih onih prilikah, u kojih se krećemo i uz koje — da se pjesnikovimi riečmi poslužim — „još je tvrdja zemlja tvrda“, koja nam je za težitbu predana.

Rado ćemo, drugovi akademici, primati i savjete i prigovore glede svoga naučnoga rada i znanstvenoga pravca; te pripravni smo svestrano je izpitati i uvažiti, ako dolaze od strane za takav sud sposobne i vlastne, te ako izviru iz čistoga domoljubnoga srdca. Jedva je sposoban prosuditi znanstven rad i pravac onaj, koji nije dugotrajnim motrenjem i vlastitim izkustvom za tragom ulazio zakučastim puteljkom, kojimi su izprepletene različite grane ljudskoga znanja i umienja. Pače jedva imade umnika, koji će si sud za sve grane znanosti ili za njih više prisvajati; a čim je dublje u nauku uronio, tim će si sudu svomu uže granice odsjeći.

Naša akademija imade za sebe već izkustvo od preko dva desetka godina. Tečajem ovoga razdoblja imala je češće priliku izpitivati, gdje joj što u radu popuniti, gdje li u pravcu izpraviti valja; a nije pro-

94

pustila ugledati se i u starije družice svoje kod drugih
naroda, koje su osim toga obilatijimi umnimi i materi-
jalnimi sredstvi obskrbljene. Uza sve to nije se mogla-
uvjeriti, da bi za znanost u obće a za našu naučnu
književnost napose koristno bilo, da naučno područje, i
onako njezinim ustrojem opredieljeno, stegne, ili da si
znanstveni pravac promieni. A za potvrdu toga može
se pozvati na ugledan niz književnih radnja.

Mi si dakle, gospodo akademici, samo želiti možemo
uztrajnost u radu, kojom ćemo s vremenom popuniti
one praznine, koje sami najživlje osjećamo; sve ostalo
nadoknaditi će prijatnije okolnosti. Šta se pako duha
tiče, koji treba da naš rad oživljuje, ne može i ne
smije biti drugi nego onaj duh, po kojem znanost ople-
menjuje čovjeka i narod — a to biva onda, kada zna-
nost služi istini i višim, idealnim ciljevom. Znanost ne
smije se nikada i pod nikoju cienu poniziti do skuto-
noše neistine i nepravde; do puka ratila sile i časovitih
hirova moći. Što pjesnik dovikuje guslaru, tomu pro-
povjedniku prošlosti i vjestniku budućnosti: „Digni oči
k nebeskoj vedrini, zagledaj se u svjetla nebeska, iz
kojih vječna ljubav bljeska, iz njih čitaj“; — što guslar
odgovara mogućniku, koji od njega zahtieva, da mu
bezdjela slavi: „Silni gospodine! nad guslami tvoja sila
gine; ne razumije pjesma zapoviedi; slobodna je, svomu
glasu sliedi“ — to je rečeno svakomu svećeniku zna-
nosti. Uprieti ima oči u nebesku vedrinu, do koje ljudske
strasti i požude ne dopiru; zagledati se ima u „svjetla
nebeska“; pak čitati iz njih vječna načela, koja na
ljudske odnošaje prenesena, izmiruju sve oprjeke.

Da se znanost dade duhom zablude zavesti, i da
takova služi neistini i nepravdi a sili laska, to leži u

95

ograničenosti i pogrješivosti ljudskoga uma i u slabosti
ljudske volje. A da je znanost i danas, unatoč njezinu
nepriepornu napredku, izvržena napasti i zabludam, to
ćete mi, štovani drugovi, svaki iz svoje struke potvrditi.
Dozvolite mi, da primjerice iztaknem jednu zabludu u
shvaćanju one nauke, kojom se poblže bavim, a koje
danas nije riedko.

Uz teističko i rationalističko shvaćanje poviesti krči
si put napredkom prirodnih nauka poduprto naturalističko
shvaćanje. Ono smatra čovječanstvo neslobodnim dielom
prirode, po koje se zakonih na odredjenih naravnih
stazah vječnom nuždom kreće. Po ovom shvaćanju po-
viest čovječanstva je naravna poviest etničnih i so-
cialnih skupina, iz kojih se čovječanstvo sastoji; te joj
je zadaća izpitivati i u sustav svesti prirodne zakone,
po kojih su se one skupine razvijale. Valja joj iztra-
živati njihov postanak, njihove različite vrsti i oblike,
njihovo kretanje i evolucije u vjekovih. Kako se takovu
shvaćanju poviesti prikazuju stoljetne i tisućogodišnje
borbe naroda, koje su nam ljetopisi ostavili ubilježene,
riše nam jedan od novijih pristaša toga pravca u ovoj
slici: „Što se je dogadjalo u zemlji Nila, što u nizinah
Eufrata i Tigra, što na visočinah Irana, u plodnoj nizi
medju Indom i Gangom, u bregovitom kraju. medju
Amurom i Hoanghom i napokon u prednjoj Aziji, to
se dogoditi moralo svagdje, gdje su samo ljudski čopori
živiti mogli i živili; i to se sbilja dogodilo ne samo u
cieloj Evropi, nego i prieko na drugoj polutki na vrelu
rieke Amazonke, u dolinah cordilerskih na jugu. Svuda
nam se isti prizor otvara: ponajprije skitanje razno-
rodnih ljudskih čopora i plemena različitih jezika, ali
medju sobom u užem krugu razumievajućih se; različitih

96

predstava i nazora, ali u bitnosti s jednom sadržinom
misli u raznih oblicih mišljenja. Singenetički krugovi
drže zajedno, proti heterogenskim napunjeni mržnjom
i prezirom. Odavle uviek jedna borba iz jednakih
uzroka. za jednake svrhe. A posljedica borbe uviek
jedna: diže se na ime jači etnički elemenat, razvija
moć i gospodstvo, a njegov upliv donosi prosvjetu uviek
i svagdje, jest civilizatoran, dočim amalgamuje, razno-
rodno stapa, diobu radnje provadja, kulturu promiče,
stvara pasmine. Pak opet izumiranje jedne kulture, nje-
zina propast pod udarcem pridižućega se barbarstva ;
onda iznova isti prielaz na viši stupanj s višimi, dru-
štveno i narodno silnijimi zajednicami A posljedak
ovoga razvoja? Jedni likuju, da je napredak; drugi
jadikuju, da je razpadak i nazadak. Nu u istinu nije
ni jedno ni drugo; već je uviek to isto, naime isti na-
ravni razvoj, kojega oblici samo neznatne razlike pri-
kazuju, kojega scenerija može u raznih krajevih svieta
u razno doba biti različita; nu kojega bitnost ostaje
uviek jedna . . . Nije ni napredak, ni nazadak — uviek
je jedno te isto; a drugčije ne može ni biti, jer su i
ljudi uviek jedni, jer socialne elemente oživljuju uviek
iste sile; jer su ove sile po kakvoći i kolikoći uviek
jedne . . . "

U ovakovoj od prilike slici, s bojami više ili manje
šarenimi, prikazuje poviest razvoj čovječanstva svači-
jemu oku, koje u njem prirodne samo zakone traži, a
slobodnu volju čovjeka, naroda, i uticaj više nadzemne
moći ne opaža, zaboravlja; koje za moralni poredak u
svietu, u svjetskih dogodjajih, ne mari. Prenesite, što-
vana gospodo, ovo shvaćanje poviesti na društvene i
narodne odnošaje, tada ćete naći opravdanu svaku i

97

najsuroviju silu pojedinca naprama pojedincu, naroda
naprama narodu; tada ne može biti govora o pravu;
ili ako se ovo riečju prizna, tada sila ide pred pravom.
Tada je „bellum omnium contra omnes“, tlačenje sla-
bijega jačim, podjarmljenje, raznarodjenje nasilnim ili
tihim putem, samo posljedica prirodnih zakona, po kojih
se narodne skupine, prema tomu kako su jače ili sla-
bije, razvijaju, rastu ili propadaju nuždom, od njih ne-
odvisnom. „Postajanje, bivanje i izumiranje naroda —
kaže jedan drugi naturalistički motrilac poviesti — visi
o prirodnih uplivih, koji su opet posljedak nepromjen-
ljivih zakona. Narodi su samo prolazni oblici čovje-
čanstva; oni se moraju utrnuti kano prolazni oblici u
životinjskom carstvu ...“ A posljedica, koja se odavle
izvadja, jest dioba naroda u skupine plemenitijih i ne-
plemenitijih, viših i nižih pasmina, od kojih su prve
pozvane da vladaju, gospoduju, druge da se pokoravaju
i služe“.

Znanost prima na sebe odgovornost naprama sa-
dašnjemu i budućemu naraštaju za misli, koje iznosi,
za rieč, koju progovori. Sjećate li se onoga razgovora,
koji kod Goethea vodi sa sobom Faust, vrativši se sa
šetnje s Wagnerom u svoju sobu? „Pisano stoji —
tako umuje —: u početku bijaše rieč! Ovdje zapinjem;
tko da mi pomogne? ne mogu tako visoko cieniti rieči,
valja mi inače prevesti, ako sam pravo duhom razsviet-
ljen. Pisano je: u početku bijaše smisao. Zar je smisao,
koji sve radi i stvara? imalo bi stajati: u početku bi-
jaše moć. Nu kada i to pišem, nješto me opominje, da
kod toga ne ostajem. Pomogne mi duh, na jednom
čujem savjet i umiren pišem: u početku bijaše djelo.“
I sbilja: rieč, smisao, moć, djelo jesu stepenice na lje-

7

98

stvici duhovnoga svieta. Rieč, koju nauka progovori i bude razumljena, postane moći, postane djelom. Tako je bilo svagdje, tako je i kod nas. Rieč prije pol vieka od njekoliko mladih književnika hrvatskomu narodu progovorena i od njega razumljena, prodriev u njegovu jur obamrlu sviest, postade moć i djelo, te ga usposobi za borbu, koja naturalističko shvaćanje poviesti u laž utjera; jer je ova rieč sadržavala i navieštala jednu veliku ideu.

Takovu čemo rieč, takav smisao, i mi, gospodo akademici, i nadalje putem knjige progovarati hrvatskomu narodu, tražeći uviek samo istinu i njoj jedino služeći, a uvjereni, da u borbi izmedju idee i sile prvoj je konačna pobjeda zajamčena.

## II.
IZVJEŠTAJ

TAJNIKA DRA. P. MATKOVIĆA.

Izvješčujuć o stanju jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti minule akademijske godine, valja mi u obće pripomenuti, da je ova akademija prema svojemu zadatku i prošle godine nastavljala svoje književno poslovanje, koje se odnosilo, prvo, na znanstvena iztrazivanja u pojedinih strukovnih razpravah i drugih člancih, štono jih je priobćivala u svojem organu; za tim na gradju za izpitivanja jezika, književnosti, historije, prava i prirodnih odnošaja naše domovine, što je iznosila na sviet u posebnih sbornicih i knjigah. Isti pako oblik ovoga izvještaja jasno će pokazati, prvo, što je akademija minule godine za znanost privriedila, drugo, da

99

na utrvenom putu dalje koraca i da se taj put sigurnim
i k cieli vodećim pokazao.

Počimajuć prvim dielom akademičke radnje, čast
mi je najprije spomenuti razprave i druge članke, ko-
jimi su pojedini razredi, svaki u svojoj struci, nastojali
pomaknuti kod nas one struke znanosti, kojimi se po
svojem zadatku bave.

U razredu filologičko-historičkom pravi član dr. Franjo Rački prinese razpravu ob odnošajih izmedju crkve i države u Hrvatskoj prije XII. vieka, t. j. za vladanja narodne dinastije. Ova se razprava prislanja na prediduće o državnoj vlasti, te spada u niz razprava, kojimi se nastoji razjasniti nutarnje stanje Hrvatske u onom razdobju. Akademik obratio je pažnju na dvie činjenice, da je naime hrvatska država našla već zemlju u svezi sa zapadnom crkvom i da je u njoj uzpostavljena dalmatinska hierarhija sa svimi starijimi predajami i s davnim organizmom. Usljed toga je crkva u Hrvatskoj, vezana na zapad, svoje uredbe razvijala skladno sa zapadnom crkvom pod vrhovnom vlasti rimskoga pape, a to dokazuje akademik iz suvremenih historijskih spomenika. Za tim je iztaknuo dodirne tačke izmedju države i crkve, te označio područje, na kojem su obje sudjelovale, a ovo sudjelovanje našlo je izraz i u skupnom zakonarstvu, u skupnih saborih glede poslova, koji su jednako zanimali crkvu i državu. — Isti akademik priobći cirilicom pisanu izvornu listinu bosanskoga bana Tvrtka od 11. augusta 1366 izdanu pod Prozorom na Rami vojvodi Vukcu Hrvatiniću, gdje se govori o provali kralja Ljudevita I. u Plievu pod grad Sokol. Matica izprave čuva se u sbirci akademijskoj, u koju je

*

100

u novije doba dospjela. Napokon je isti akademik čitao nekrolog pokojnomu dop. članu Nikolaju Kostomarovu, najplodovitijemu i najobljubljenijemu historiku ruskom novije dobe, prateći korak po korak njegovo književno djelovanje i crtajući njegove nazore o razvitku narodne državne i prosvjetne misli u Rusiji, te osvrćući se svagdje na suvremene nazore, koji su ondje družtvom zavladali i uplivali na rad proslavljenoga učenjaka.

Pravi član Matija Valjavec prinese razpravu o staroslavenskom prievodu psalama hrvatske i bugarske recenzije kao prilog k poznavanju historije prievoda sv. pisma u Slavena. Prievod hrvatsko-slovenski, koji je akademik upotriebljavao, jest u četiri glagolska časoslova u rukopisu, i u izdanju Brčićevu iz pazmanskoga časoslova, a prievod bugarsko-slovenski ima u dva círilska rukopisa. Za glavnu si je svrhu akademik obrao, da poredi prievod pomenutih rukopisa s prievodom staroslovenskim manastira sinajskoga po izdanju Geitlerovu. Pošto je razpravljao o jeziku u pomenutih časoslovih, prelazi na sam prievod i tvrdi, da je u sva četiri pomenuta časoslova načinjen po grčkom tekstu, te je onaj, koji je psalme hrvatio za hrvatski časoslov, hrvatio staroslovenski prievod načinjen po grčkom tekstu; i taj prievod kao da su svi ostali pisci glagolskih časoslova prepisavali i to s vrlo neznatnimi promjenami. Osim toga donosi dokaza i za to, da je prievod dosta često izpravljen po onom latinskom tekstu, što je primljen u latinski brevijar. Napokon navodi razlike pazmanskoga teksta od sinajskoga, a završuje s razlikami u oba bugarska rukopisa.

Dopisujući član dr. Tomo Maretić čitao je uvod svoje poveće radnje, koja će se medju posebnimi djeli

101

štampati, a naslov joj je Istorija hrvatskoga pravopisa latinskijem slovima. Najveći dio ove razprave izpunjen je priegledom staroga hrvatskoga pravopisa od pisca do pisca, od god. 1495 (kada je štampana prva hrvatska knjiga latinskimi slovi), pa sve do narodnoga prieporoda u 19. vieku; pisci su poredani kronologijski. U tom se priegledu razpravlja 1. azbuka, 2. udvajanje slova, 3. akcenti, i 4. konsonantske kombinacije. U drugom dielu razprave priobćuje pišac rezultate pravopisnoga priegleda. U pristupu pako govoreć o načelih savršena pravopisa, dokazuje, da je za hrvatski ili srpski jezik, ako se piše latinskimi slovi, najzgodniji pravopis akademičkoga rječnika. Isti akademik prinese razpravu: Sitni prilozi slavenskoj gramatici, koja je razdieljena u 10 glava, kušao je u svakoj pojedinoj glavi protumačiti njeka pitanja iz slavenske (osobito iz staroslavenske) gramatike, koja po njegovu mišljenju do danas još nisu sigurno protumačena. Akademik se u svojih tumačenjih drži naučnih principa nove gramatičke škole, jer je uvjeren, da je pobjeda njihova prije ili poslje sigurna.

Dopisujući član Luka Zore prinese razpravu Alegorije u Gundulićevoj Osmanidi, u kojoj uzporedjujući različita mjesta u Osmanu dokazuje, da su u ovoj glasovitoj pjesmi njeke najglavnije osobe same personifikacije različitih pokrajina i naroda. Tako bi Krunoslava bila personifikacija rumenskoga naroda, Sokolica poturčenih Slovena itd.

U razredu filozofičko-pravoslovnom pravi član dr. Fran Vrbanić u svojoj razpravi Stanbene prilike u naših gradovih, koju je čitao minule godine u svečanoj sjednici, dolazi na temelju statističkih podataka do zaključka, da je poradi malenoga broja većih stanova, velik dio

102

žitelja prisiljen stanovati u stanu s jednom sobom i onda, kad bi mu materijalne okolnosti dopuštale uzeti nješto veći stan; tim mora biti najamnina malenih stanova razmjerno mnogo veća od ciene stanova srednjih i velikih, te napokon da obzirom na to i u nas sirotinja razmjerno skuplje stanuje od ljudi imućnijih, koji za isti novac dobivaju više prostora za stanovanje. Spominjuć broj stanova malenih, srednjih i velikih, zaključuje pisac, da i u naših gradovih postoji oskudica stanova, te da se ta oskudica pokazuje osobito u pomanjkanju dostatnoga stana za siromašnije razrede žiteljstva.

Pravi član Adolfo Weber prinese svršetak svoje razprave o istini. Ima istina, veli akademik, do kojih nemože čovjek sam sobom doprieti, te se mora osloniti na tudji ugled, naime čovječji i božji. Putem čovječjega ugleda spoznajemo osobito historijske, geografijske i topografijske istine, kojih nismo mogli sami ni vidjeti ni proučavati. Putem pako božjega ugleda, spoznavaju se istine vjerske i moralne, koje treba bezuvjetno vjervati. Istina se takodjer spoznaje putem čuvstva, ali može i čuvstvo djelovati na spoznaju, te ju bistriti ili tamniti, za to treba da razum i srce naravski mirno djeluju; jer ako se jedno ili drugo prevrši, onda nastaje bludnja. Napokon navodi neprijatelje istine, kao što su temperamenat, afekti, strasti, osveta, a najpogibeljniji su joj u svojih posljedicah neprijatelji simpatija i antipatija.

Dopisujući član Luka Zima napisa članak: *I opet o metrici narodnih pjesama*, u kojem članku brani načela svoje razprave „o metrici naših narodnih pjesama", neštampane u Radu ove akademije, proti prigovorom i

103

tvrdnjam W. Wollnera u Arkivu za slavensku filologiju, odkrivajuć ujedno mane Wollnerovih nazora.

U razredu *matematično-prirodoslovnom* pravi član *Spiro Brusina* prinese razpravu *Ptice Hrvatske, Slavonije i Dalmacije*. Akademik čitao je uvod ove poveće radnje o pticah trojedne kraljevine uz obzir na vaskoliki slavenski jug. Prvi povod ovoj radnji potiče od g. 1882, kad je bečki odbor za motrenje ptica-selica pozvao, da se naznače hrvatska imena ptica Austro-Ugarske. Drugo, nadošao je prvi narodni kongres organitologa u Beču sa svojom odlukom, da se za svaku zemlju ima sastaviti popis ptica dotične zemlje. Akademik je nadalje izjavio, da je to i bez poticanja internacionalnoga odbora izazvala nužda znanja naime koje su naše ptice i kako jih moramo hrvatski zvati. Što se tiče imene ptica, to je akademik izjavio, da je kritički izradio hrvatsku nomenklaturu ptica i sastavio obća pravila za zooložku nomenklaturu, po kojih bi se i druge sile mogle prihvatiti posla. Napokon je akademik spomenuo literaturu, koja mu je rabila kod sastavljanja narodne nomenklature.

Pravi član dr. *Bogoslav Šulek* prinese razpravu *Područje materijalizma*. Pošto je akademik spomenuo važnost materijalizma, razloži osnov materijalizma i njegove tvrdnje, dokazuje, da su materijaliste kud i kamo premašili svoje područje; jer što je vječno, toga mi absolutno nemožemo osjetiti, nego samo nagadjati. Što materijaliste u ovom pogledu proglasuju znanjem, to da je najviše samo hipoteza. Isto valja i za njihov nauk o postanku životinja i bilja, o duši i njezinoj neumrlosti, o bogu i njegovoj svemoći. Pobiv s te strane tvrdnje

104

materijalista, iztiče akademik, da on tim neosudjuje
materijalizma u obće, nego samo u koliko prestupa one
medje, koje si je sam postavio. Na kraju svoje raz-
prave iztiče odnošaj materijalizma prama moralu, a za-
vršuje razlaganjem, kako bi se u tom pogledu materi-
lizam s kršćanstvom složiti mogao i imao.

Pravi član dr. Gjuro Pilar prinese razpravu Rude
od granita Motajice planine. Beryll iz Motajice planine,
što ga pokloni gosp. Čunčić narodnomu muzeju, potaknu
akademika, da sam podje u kamenik granita, zvan
„kamen“ pod gorom Motajicom u svrhu da sabira drugih
ruda. Trud se obilno naplatio, jer je našao liepih ura-
slih i izraslih berylla, a osim toga raznovrstnih ruda,
koje imenice pominje. Od tih ruda su beryll i stilbit
nove za zemlje na slavenskom jugu, jer u znanstvenoj
literaturi neima jim spomena. Pošto je akademik opisao
Motajicu, gdje su pomenute rude našaste u orografij-
skom i geognostičnom pogledu, razpravlja potanje o po-
jedinih ruda od granita, koje su ondje našaste.

Pravi član dr. Mijo Kišpatić prinese razpravu Kri-
stalični trup Moslavačke gore. Dosadanja iztraživanja
Moslavačke gore veli akademik, bavila su se samo mo-
slavačkim granitom, dočim se na ostalo kristalinično ka-
menje nisu gotovo ništa obazirala. Iztraživanja akade-
mikova su pokazala, da kristalinični trup Moslavačke
gore sastoji od andaluzitna i obična granita, zatim od
biotitnoga škriljevca i napokon od salitnoga amfibolita.
Za tim govori o petrografijskih sastojinah ovih kamenja
i njihovu lokalnom razprostranjivanju. — Isti je podnio
ižvještaj potresnoga odbora za 1887 godinu, u kojem
navodi 58 potresa. koji su iz Hrvatske, Slavonije, Dal-
macije, Bosne i Hercegovine odboru dojavljeni. Medju

105

timi iztiče potres od 1. srpnja radi svoga velikoga obsega; pa potres od 13. kolovoza, koj je imao izhodište blizu samoborske gore, gdje je bio tako jak, da su dimnjaci padali i zidovi pucali. U samom Zagrebu bilo je iste godine 6 potresa, a pet jih poteklo iz iste potresne pukotine, iz koje je izašao i potres g. 1880. Iz iste pukotine poteklo je još pet drugih potresa, koji su se osjetili u Kašini, Bistrici i Stubici.

I ove godine poslužilo se više nečlanova organom ove akademije, da pomognu obraditi domaće polje zna-
nosti, to u filologijsko-historijskom, to u matematično-
prirodoslovnom području.

Marko Dragović iz Cetinja u Crnoj gori čitao je kao gost razpravu o borbi Crnegore i Turske za prevlast nad Grahovom. Počima godinom 1807, kad je ruska i crnogorska vojska udarila na pogranični grad Klobuk, što je imalo nepovoljan svršetak, jer jih Turci s Francezi suzbiše. Dalje govori o manjih sukobih medju Grahovljani i Turci, koji se sukobi skoro nikad nisu prekidali. Potanje razpravlja pisac o vojni Ali paše od g. 1836, u kojoj su i Crnogorci Grahovljanom pomagali; opisuje sužanjstvo glavara grahovskih u Mostaru, njihov bieg, pa opet njihovo tamnovanje do g. 1839. Od ove godine pa do 1842 nije bilo većih sukoba. Poslije Ali pašine navale od g. 1843 postignut bi medju vladikom Petrom II. i Ali pašom njeki sporazumak i izhodjene su Grahovljanom polakšice; nu ostalo je da Grahovljani plaćaju Turkom harač. Od te godine pa do g. 1852 Grahovljani bili su mirni, a ovom godinom svršava pisac svoju radnju. Za potvrdu priobći njekoliko dopisa medju crnogorskim vladikom i pašami u Sarajevu i Mostaru

106

*Dragutin pl. Šoštarić prinese razpravu Prilog k poznavanju sladkovodnih korepnjaka Hrvatske, u kojoj je obradjeno 60 vrsti u 25 rodova pomenutih korepnjaka. Ove vrsti nisu bile dosta opredieljene, već je dotična obsežna i vrlo zamršena sinonimija kritički razjasnjena. Njekoja novija imena su napuštena, pošto se je konstatirotirati moglo, da se dotične vrsti daju identifikovati sa starijimi jur poznatimi oblici. Osim toga opisana je jedna posve nova vrst, koja je nadjena u Plitvicah i nazvana Daphnia plitvicensis. Opisu ove vrsti kao i mnogim drugim ispravkom pridodane su razjasnjujuće slike. koje je pisac sam pomoću Camerae lucidae pod mikroskopom nacrtao.*

Otac Eusebij Fermendžiu priobći ljetopis države bosanske reda sv. Franje od g. 1339—1736. Ovaj je ljetopis sastavljen od četiri u razno doba latinski pisane kronike, od kojih je prva sastavljena oko godine 1551 po nepoznatom franjevcu u Ugarskoj, a dopire do 1546 godine; pisac se je služio izgubljenimi bilježkami vikara bosanskoga o. Blaža Zalke (1420—25); druga sastavljena erdeljskim franjevcem o. Leonardom Losteinerom u drugoj polovini 18. v.; treća g. 1774 Brodjaninom o. Ivanom Velikanovićem, obuhvaća razdobje od g. 1406 do 1690; napokon četvrta, kao nastavak treće za dobu 1702—35 sastavljena je u Viskovaru po ispravah i bilježkah tada čuvanih kod osiečkih i šibeničkih Franjevaca. Pisac je ove četiri kronike poredao redom kronologijskim i sastavio jedan ljetopis, dodavši mu opazke.

Arhimandrita Nikifor Dučić priobći dva književna priloga, na ime o slovenskih rukopisih u norodnoj biblioteci u Parizu. U prvom navodi zapise štampane o Martinovom s grieškami, onda zapise manje vriednosti, pak

107

izpravlja pogrješke Šafařikova izdanja žitija Stjepana Nemanje; u drugom priobćuje razne zapise raznih starih spomenika.

Otac Stjepan Zlatović prinese tri književna priloga; naime: odlomak nekrologa, koj se sačuvao na koricah rukopisnoga časoslova, njekada bribirskoga, a sada šibeničkoga samostana franjevačkoga iz 15. vieka, gdje su zabilježene godine i dani smrti više članova porodice Šubića, Slavogostića, Ugrinovića, Stipanića i dr. u XIV. i XV. vieku; zatim Ljetopis o. Pavla Šilobradovića, u kojem su na tanko pobilježena četovanja dalmatinskih krajišnika na Turke g. 1602—1686; napokon obširan Izvještaj o. Pavla Rovinjanina u svojoj viziti u Bosni g. 1640, liep prilog za poznavanje ove pokrajine polovicom XVII. vieka.

Jugoslavenska je akademija minule akademijske godine proslavila dvie osobite svečanosti Dne 9. siečnja o. g. tristogodišnjicu poroda velikoga pjesnika Ivana Gundulića. U tu spomen držala je akademija javnu sjednicu, u kojoj je čitao pravi član dr. Franjo Marković razpravu o Gundulićevoj Dubravci. Akademik razsvjetljujući sadržaj i kompoziciju Dubravke podatci iz poviesti političke, prosvjetne i književne, pokazuje, kako je Gundulić staru dubrovačku svetkovinu na čast sv. Vlaha, zaštitnika republike, upotrebio za svoju pjesničku prikazu svetkovanja slobode; pa kako Gundulić historijski istinito prikazuje uzornu i blagotvornu vladavinu u slobodnom Dubrovniku, a opet i štetnu u podjarmljenoj Dalmaciji, što je jedna osnovna nit u sastavu Dubravke. Akademik dalje dokazuje, da je drama Dubravka po sadržaju i ideji posve izvoran plod dubrovačkoga života, po obliku pako dramskom da stare

108

elemente pastirske igre, melodrame i komedije sastavlja
na izvoran način. Napokon iztiče akademik nutrnju
svezu Gundulićeve drame Dubravke s njegovim epom
Osmanidom i po tom epu s priporodom ilirskoga doba.

Vrh toga jugoslavenska je akademija sudjelovanjem
Matice hrvatske izhodila od intendanture našega narod-
noga zemaljskoga kazališta, da se iste večeri u istu
slavu prikazivala uz sjajno razsvietljeno gledalište i
pred dubko punom kućom Gundulićeva drama „Du-
bravka". Koliko štovanje prama pjesniku neumrle slave
živi još i u današnjoj generaciji, zasvjedočila je ova
svečanost, jer sve što Zagreb ima inteligentnijega ob-
činstva, ročilo se one večeri koje u akademičkoj sjed-
nici, koje kod prikazivanja u kazalištu, da svojim
učešćem, oduševljenjem i zanosom izkaže počast uspo-
meni Ivana Gundulića. Premda je akademija zahvalila
svim, koji su pomogli one večeri okititi spomen veli-
koga pjesnika, opetuje istu zahvalnost i prigodom da-
našnje svečane sgode.

Drugu svečanost proslavila je ova akademija dne
16. veljače o. g., naime petdesetgodišnjicu misnikovanja
svojega utemeljitelja i pokrovitelja, biskupa J. J. Stross-
mayera. U slavu toga dana služena je u crkvi sv. Ka-
tarine svečana služba božja, kojoj su prisustvovali ne
samo članovi ove akademije, nego i članovi sveučilišta,
gradsko poglavarstvo i zastupstvo, trgovačka komora i
liepa kita otmenoga občinstva, a pod misom pjevali su
članovi „Kola" pod ravnanjem svoga sborovodje. Vrh
toga proslavila je ova akademija ovu svečanost svoga
veledušnoga roditelja i pokrovitelja svečanom sjednicom,
koju je istoga dana na večer držala. U nazočnosti skoro
svega učenoga svieta našega glavnoga grada i vrlo liepe

109

kite otmenoga obćinstva govorio je pravi član T. Smičiklas svečano slovo, koje bijaše „Essai o idejah biskupa Strossmayera“, crtanje njegova djelovanja i požrtvovnosti za narodnu prosvjetu, te uzvišene ideje, koja poput zlatne niti izprepliće svako njegovo djelo, sve njegove misli: sloga južnih Slavena, Hrvata i Srba napose. Strossmayer je svojim genijem shvatio kulturne potrebe svoga naroda u ono doba, kad je izgledalo, da hrvatski narod neće nikada doći do nauke u zapadnjačkom smislu te rieči; stvorivši akademiju i sveučilište stvorio je ove naučne zavode u uvjerenju, da će podići književnost, udariti temelj nauci, i da će ovi zavodi biti zaštitnici narodnosti i jezika narodnjega, a ujedno složiti braću, koja su se rad imena počela mrziti. Prelazeć na ostala djela biskupova iztiče, kako je podigao menumentalnu crkvu, koju je uresio djeli moderne umjetnosti, i kako je na svojih naučnih putovanjih kupovao umjetnine, od kojih je postala galerija slika, koja je u najtjesnijem savezu s djakovačkom crkvom. Akademik dalje tumači želju biskupovu o jedinstvu crkava; crta njegov govornički genij, iztiče njegovu žarku ljubav prama narodu i naglašuje njegovu riedku ljubav prama mladeži.

Buduć da je preuzvišeni pokrovitelj svoju petdesetgodišnjicu misnikovanja slavio na svoj imendan dne 19. ožujka o. g., odasla akademija za taj svečani dan deputaciju u Djakovo, naime prave članove dr. Fr. Račkoga, dra. Fr. Markovića i dra. Gj. Pilara, koji su preuzvišenomu pokrovitelju na ime akademije predali adresu, kojom je jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti svojemu roditelju i pokrovitelju ne samo najusrdnije čestitala riedku svečanost petdesetgodišnjega mi-

110

snikovanja, nego mu ovom svečanom prilikom preko svojih odaslanika najučtivije zahvalila na svojem postanku, koji zahvaliti ima li njegovoj iniciativi; na nebrojenih njegovih veledušnih dobročinstvah, kojimi ju od njezina početka obsipao i svake je godine još neprestano dariva. Ali ni ovom prilikom, kao na velik spomendan svoga požrtvovnoga Bogu posvećenoga života, nije preuzvišeni pokrovitelj zaboravio svojega gojenčeta. Znajuć, da je akademija ovo doba bez svake zemaljske podpore, i da težko odkida od svoga malenoga godišnjega prihoda, koj se ima posvetiti li strogo znanstvenim poslovom, troškove za galeriju: da joj taj teret olakoti, veledušno joj na spomen svoga znamenitoga dana pokloni svotu od 10000 for., da kamate te glavnice pomognu namirivati troškove za galeriju. Premda je akademija izrazila veledušnomu utemeljitelju i pokrovitelju za taj veliki dar svoju najučtiviju hvalu, opetuje ju i prigodom današnje svečane sgode.

Preostalu radnju od prošle godine priobćila je akademija u LXXXVIII., LXXXIX., XC., XCI., XCII. i XCIII. knjizi ovogodišnjega „Rada“. Od ovih šest knjiga „Rada“ za ovu godinu ide LXXXIX., XCI. i XCIII. na filologičko-historički i filozofičko-juridički razred; knjiga XCII. na matematično-prirodoslovni razred; knjige LXXXVIII. i XC. su zajedničke, u njih su nastavak vjekopisa i razprave o radu Boškovićevu.

— Pomenute omanje književne i historijske spomenike priobćila je akademija u svojem sborniku „Starine“, kojih je XX. knjiga doštampana, te je netom svjetlo ugledala. Preostala pako gradja štampati će se nastajuće akademijske godine.

111

Osim ovoga rada jugoslavenska je akademija i minule godine nastavila izdavanje gradje za jezik, historiju, pisano pravo slavenskoga juga i poznavanje prirodnih odnošaja naše domovine, te je ovu gradju na sviet izdala u posebnih knjigah.

Buduć da je o razpravi dopisujućega člana Fr. Bulića hrvatski spomenici našasti u okolici Knina, o kojoj sam u izvještaju od prošle godine potanje govorio, zaključeno, da se izda kao posebno djelo, koje će ovih dana, jur naštampano, učenomu svietu predano biti. Uz razpravu dodani su vjerni snimci tih starina na 18 tablica. Radnja probuditi će pažnju i kod nas i preko granica, jer su ornamentalni spomenici IX. i X. vieka u obće dosta riedki, a za nas su osobito važni, što nam donjekle odkrivaju koprenu s prosvjetne slike naše domovine u onoj dobi njezine podpune državne samostalnosti.

Nastavljajuć izdavanje izvora za jugoslavensku historiju i pravo, predati će akademija do kraja ove godine učenomu svietu XIX. knjigu „Monumenata", naime izprave o uroti Petra Zrinskoga i Krste Frankopana (Documents relatifs à la conspiration des magnates hongrois-croates, 1644—71), što je pr. čl. dr. B. Bogišić iz parižkoga narodnoga arhiva izpisao i za štampu priredio. Nastojeći akademija, da se sakupljena i za izdanje priredjena historijska gradja koliko je moguće prije na sviet izda, predala je već u štampu na račun buduće godine XX. knjigu „Monumenata", odnosno treću knjigu spomenika, odnosećih se na historiju bivše vojne Krajine, što je dop. čl. R. Lopašić sakupio i za štampu priredio. — Trudeći se akadamija oko sabiranja različite gradje za historiju jugoslavensku, prihvatila je za štam-

112

panje od poč čl. Iv. Kukuljevića Sakcinskoga ponudjena joj regesta XIII. vieka, koja su nastavak njegova kodeksa, a štampati će se pomalo u „Starinah", te će moći historikom poslužiti, dok ne budu izprave u dipломatičkom sborniku cjelovito obielodanjene. — Ova je akademija i ove godine jednakim trudom nastojala oko sabiranja i izpisivanja gradje za „Codex diplomaticus et epistolaris" kao i za „acta dietalia" naših kraljevina, te je svu brigu oko sakupljanja te gradje kao i redakciju prvoga djela povjerila akademikom dr. Fr. Račkomu i Iv. Tkalčiću, a drugoga djela akademikom T. Smičiklasu i R. Lopašiću; akademiku pako S. Ljubiću povjerila nastavak izdavanja listina iz mletačkoga arkiva, a akademiku N. Nodilu izdavanje dubrovačkih historijskih pisaca. Ali ti poslovi spadaju po svojoj nairavi medju one književne radnje ove akademije, koje će trajati više godina, pa čim se što za štampu priredi, izdati će se prema razpoloživim sredstvom po malo na sviet.

Nastavljajuć izdavanje *Starih pisaca hrvatskih, doštampava se knjiga XVI.*, u kojoj su djela P. Zoranića, Savina Bendiševića Gučetića i A. Sassia, i koja spadaju kronologijski u doba prije Gundulića, što se ima postupice ispuniti; a za štampu je tu knjigu priredio pr. čl. P. Budmani.

Posao oko hrvatskoga akademijskoga rječnika i ove je godine napredovao, jer je upravo doštampana deseta svezka ili druga trećega diela, a u toj svezci obradjena je gradja od rieči godomik do rieči grumac.

— I ove se godine nastavljalo sakupljanje, crpanje i redanje rječničke gradje, pa mi je zahvaliti svim, koji su slali rieči redakciji rječnika, osobito I. Bogdanoviću,

113

parohu u Divoselu u Lici, M. Mediću, profesoru u Zemunu Hefelu učit. u Sisku i D. Hircu, učitelju u Lepojglavi, za priposlane zbirke narodnih rieči i fraza.

Sad mi je izviestiti o dvih zavodih, pripadajućih akademiji, naime o knjižnici i o Strossmayerovoj galeriji slika.

Akademijska knjižnica znatno se je i ove godine pomnožala, priraslo joj je naime do 2500 svezaka, što knjiga što časopisa, najviše zamjenom sa zavodi, s kojimi obći i kojih se je broj i ove godine povećao. Od darova spominjemo sa zahvalnošću dar Nj. svetosti pape Leona XIII, koj je poklonio skupocjeno djelo, izdano prigodom petdesetgodišnjice njegova svećenstva. Ogromna zbirka rukopisa ove se godine umnožila i to najprije darom preuzv. pokrovitelja, koj joj darova krupan svezak listina i pisama, tičućih se spljetske obitelji Marulića, medju kojimi ima nepoznata do sada oporuka našega slavnoga pjesnika Marka Marulića; zatim darom preuzv. gosp. Gjure grofa Jellačića, koj joj pokloni jedan ukusno pisani rukopis sa zbirkom raznih dalmatinskih pjesnika, od kojih vriedno je spomenuti do sada nepoznata Maroja Zlatarića, koj je popunio XIII. i XIV. pjevanje Gundulićeva Osmana; onda darom Dragutina Švagela, koj je poklonio do 50 listina XIV. do XVIII. vieka, tičućih se hrvatskoga Zagorja; napokon darom g. akademika P. Budmana, koj je poklonio jedan svezak correspondencija dubrovačke republike medju god. 1670—1684, 454 pisama, pisanih visokim dostojanstvenikom i raznim korporacijam. Akademija je kupila od Iv. Duške u Jožefovu u Českoj jedan svežanj pisama tičućih se vojna u Ugarskoj g. 1848, medju

8

114

kojimi ima i izvornih koncepta bana Jellačića. — Što
se nutarnjega uredjenja knjižnice tiče, nastavljao se i
minule godine novi popis, te nada je, da će tečajem ove
akademijske godine jedna soba podpuno na novo popi-
sana i uredjena biti. Knjižnica bijaše po običaju otvo-
rena svaki dan, te su se njom služili strukovnjaci i
mnogi sveučilišni gradjani.

Akademija je ove godine stupila u zamjenu publi-
kacija s kr akademijom znanosti u Biogradu i s duhov-
nom akademijom u Petrogradu, s redakcijami časopisa
„Athenaeum“ u Pragu, „Ruskih starina u Petrogradu“
i s redakcijom časopisa „Ethnologische Mittheilungen
aus Ungarn“ u Pešti.

O Strossmayerovoj galeriji slika imam izviestiti,
da se je minule godine neočekivano obogatila ponajviše
veledušnimi darovi preuzv. pokrovitelja, koji joj ponaj-
prije pokloni 45 priloga bakroreza i drugih reproduk-
cija glasovitih umjetnina. Vrh toga pokloni prekrasnu
kopiju Tizianova sv. Ivana Krstitelja, kako se misli,
od Van Dycka, kada je boravio u Italiji; pa pet slika
aquarella priznatoga vještaka Ed. Kaisera. Ovi prika-
zuju dvie Madonne od Correggia, koje su sada u gale-
riji u Parmi; jedna je t. zv. „Madonna di S. Girolamo“
s lavom svečevim, druga „Madonna di Scodella“, t. j.
prikazujuća sv. obitelj u biegu u Egipat. Obje se slike
ubrajaju u najizvrstnije umotvorine A. Alegria da Cor-
reggio. Treći aquarell prikazuje našašće Mojsije i sud
Salamona od Giorgiona u fiorentinskoj galeriji palače
Pitti. Četvrti aquarell prikazuje danskoga kraljevića,
sina Friderika II. u galeriji Pitti od Šustermanna. Na-
pokon peti prikazuje „spavajućega Amora“ od Volter-
rana u slogu Correggia. Za tim mi je napomenuti dva
liepa kartona od starijega i mladjega Seitza; jedan

115

naime prikazuje, kako Isus goni trgovce iz hrama, a
drugi karton prikazuje, jedan prizor obćenitoga potopa.
Napokon knez I. Odeschalchi u Rimu na spomen, što
je preuzv. pokrovitelja u sebe pogostio, pokloni i posla
o svojem trošku dvie stare kopije slika S. Rafaela:
„Il Parnasso i papa Lav Veliki odvraćajući Atilu“, kojih
su originali u Rafaelovih stanzah vatikanskih. Za sve
ove darove izriče akademija veledušnim darovateljem
najučtiviju hvalu. Koliko naše obćinstvo zanima ovaj
prosvjetni zavod, razabire se odatle, što ga je uz ovu
godinu do konca prošloga mjeseca posjetilo do 12.000
što domaćih, što stranih osoba, koje su svoja imena u
knjigu upisale, neračunajuć ovamo osobe neupisane,
kojih je opet dosta bilo. Medju visokimi posjetitelji ra-
dostno spominjem Nj. visosti nasliednika priestolja, kra-
ljevića Rudolfa s prejasnom suprugom kraljevnom Ste-
fanijom i nadvojvodom Otom, koji su se udostojali pri-
godom svoga boravka u Zagrebu pregledati takodjer
našu galeriju i svoja imena ubilježiti u knjigu spome-
nicu. — Pošto je prošle godine pet godina minulo, za
koje je akademija izabrala prof. dìa. I. Kršnjavoga rav-
nateljem svoje galerije, nije držala potrebitim, osobito
radi štednje, da se s nova popuni ravnateljsko mjesto.

Gojeći jugoslavenska akademija zahvalnu spomen
prama svojim dobrotvorom, odlučila je, da se slike do-
brotvora, koji su joj od 5000 for. više poklonili, smjeste
u dvorani za čitanje, te se u to ime obratila molbom
na dotičnike ili njihove nasljednike. Molba je našla od-
ziva, jer su jur slike dvojice dobrotvora ove akademije,
naime Gustava baruna Prandava i Metela baruna Ože-
govića, u ovoj dvorani na vječitu spomen smještene;
akademija se u to ime darovateljem najučtivije zahvaljuje.

*

116

Napomenuv do sada povoljne momente u razvoju
ove akademije, nemogu mukom mimoći ni žalostnih,
što jih akademija prošle godine osjetila, izgubivši smrću
dopisujućega člana u razredu matematično-prirodoslov-
nom, dra. Josipa Pančića, predsjednika kr. srbske aka-
demije znanosti, profesora velike škole i člana držav-
noga savjeta, koji je dne 7. ožujka 1888 u Biogradu
preminuo. Pokojnik, rodjen u Bribiru u hrvatskom pri-
morju, proživio je malo ne sav svoj viek u Srbiji, naj-
prije kao praktični liečnik, pa kao profesor prirodopisa
na velikoj školi u Biogradu. Pokojnikom izgubila je
jugoslavenska nauka velikoga prosveštenika, škola izgu-
bila je učitelja, a mlada naša sestra, kr. srbska akade-
mija, svoga prvoga predsjednika, koji joj je pomagao
dići se na noge. Pokojnik posvetio je gotovo sav svoj
život izučavanju flore i faune ne samo Srbije, nego
i drugih balkanskih zemalja; kao profesor stvorio je
i uredio srbski herbarium, osnovao je botanički vrt i
položio temelje prirodopisnim kabinetom biogradske ve-
ike škole, a napisao je 35 raznih učenih djela, koja
su mu pribavila veliki glas kao učenjaku, da se nje-
govo ime s poštovanjem spominje u učenih djelih stručnih.
INjegove učene radnje neiznose samo bogatstvo flore
faune balkanskih zemalja na vidik, nego iznose na
svjetlo i bogatstvo srbskoga odnosno hrvatskoga narod-i
noga jezika; a tim su pokojnikove zasluge za narodnu
naučnu terminologiju, kao što su i za jugoslavensku
nauku, neocienjive. — Dne 25. studenoga o. g. pre-
minu u Pragu dopisujući član u razredu filologičko-
historičkom Josip Jireček, austrijski ministar za bogo-
štovje i nastavu u miru, predsjednik českoga učenoga
družtva, član českoga sabora itd. Pokojnikom izgubi

117

bratski narod česki jednoga od svojih najuglednijih pr-
vaka, jednoga od najplodnijih českih učenjaka. Jireček
napisao niz liepih razprava, djela i raznovrstnih članaka,
ponajviše o literarnoj historiji českoj, koje su se odli-
kovale kritičkom metodom. Uza to temeljito je poznavao
i druge slavenske literature te je o glavnih jim djelih
i izvješćivao. Kao veliki prijatelj svakoga slavenskoga
napredka pomagao je bivši ministar nastave, da je poljski
jezik na sveučilištu u Lavovu postao nastavnim jezikom,
te steče velike si zasluge oko oživotvorenja kr. akade-
mije znanosti u Krakovu. Bijaše napose veliki prijatelj
našemu narodu, kojega je jezik govorio i knjigu dobro
poznavao; kao ministerijalni činovnik išao je savjetom
na ruku mladim Hrvatom i Srbom, koji su se onda na
bečkom sveučilištu za učiteljstvo pripravljali; i onim,
koji su pisali prve školske knjige hrvatske za naša
srednja učilišta. Ovoj pako akademiji bijaše osobito
odan, prateći pomnjivo svaki njezin napredak i svaku
njezinu publikaciju, osobito historijske i književne na-
ravi; kao ministar obdario ju skupocjenim djelom Si-
ckelovim „Monumenta graphica medii aevi“.

Novčano stanje akademije je sada ovakovo: za-
kladna glavnica po izkazu zemaljskoga računovodstva
iznosila je koncem 1887 godine ukupno 386.621 for.
27 novč., pošto je na svršetku 1886 godine imala
373.918 for. 56 novč., prirasla je dakle ove godine za
12.702 for. 71 novč. Ovaj prirast potiče odatle, što
su joj njekoji skuplji državni papiri izvučeni, za koje
su kupljeni jeftiniji, pa izplatom njekojih starijih i no-
vijih priloga i zapisa.

Prihoda je imala jugoslavenska akademija 1887
godine 19.356 for. 2½ novč., a izdala je iste godine

118

19.174 for. 49¼ novč., tako da su računi koncem godine zaključeni s viškom od 181 for. 53 novč. Kako je akademija svoj prihod upotrebila, pokazali su računi, koje je po pravilih svojih obznanila u novinah, a štampati će se i u III. svezci Ljetopisa, koji će do kraja ove godine svjetlo ugledati. Ljetopis, po odluci akademije, izlaziti će u buduće svake godine, a razlikovati će se sadržinom od dojakošnjih, što će se u njem štampati takodjer izvodi zapisnika, svečana sjednica i nekrolozi, a tim će se prištediti u Radu prostora, koji će zapremiti razprave i drugi članci.

Ako se s ovim prihodom porede znanstveni i književni proizvodi minule akademijske godine, razabrati će se, da književna i znanstvena privreda naše akademije nije 1888 godine zaostala za nijednom od prošlih godina. A o samoj i akademiji i podpori, koju će uživati, visi još veći napredak njezin na korist domaće znanosti i razvitak narodne prosvjete. Vrata naše akademije stoje otvorena svim bez razlike radnikom na polju onih grana znanosti, koje po svojih pravilih obrađuje; pak se želiti ima, da se redovi starijih trudnika mladjimi silami čim obilnije i uspješnije popune.

Da popuni donjekle praznine, koje su smrću članova nastale, akademija je izabrala u svojoj glavnoj skupštini od 3. prosinca o. g. dva dopisujuća člana u razredu filologičko-historičkom, izabrani su naime Ilarion Ruvarac, arhimandrita u fruško-gorskom manastiru u Grgetku, i dr. Grgur Krek, profesor slavistike na sveučilištu u Gradu.

119

III.
O HRVATSKIH NOVCIH.

(Izvadak iz oveće razprave.)

ČITAO PRAVI ČLAN S. LJUBIĆ.

Ova razprava razdieljena je na šestnaest glava, naime:
I. Literatura. II. Novci za narodne dinastije u Hrvatskoj. III. Po kom su pravu vojvode i bani hrvatski kovali svoj novac. IV. Kada su prvo kovani hrvatski novci srebreni. V. Vojvode i kraljevi hrvatski, koji su svoje novce kovali u Hrvatskoj za Hrvatsku. VI. B novi hrvatski, koji su svoj vlastiti novac za Hrvatsku kovali. VII. Kovnice novaca u nas. VIII. U koje doba se kovao novac, i kako se izdavao. IX. O smjesi u hrvatskih novcih. X. Odkud se uzimala tvar za kovanje novaca. XI. Tip na hrvatskih novcih. XII. Vrsti u nas kovanih novaca, i njihova imena. XIII. Kako se u nas u ono doba novac dielio i brojio. XIV. Banski novci u Ugarskoj. XV. Kad se prestalo kovati banski novac u Hrvatskoj. XVI. Bakreni novci hrvatski.

Kao što u obće do malo nazad jugoslavenska numismatika bjaše odveć malo poznata, tako i njen ogranak, t. j. hrvatski, još i danas leži u povoju. S toga i literatura o ovom predmetu jedva da spomena zaslužuje. Od naših bavili su se ponješto hrvatskimi novci P. Vitezović (Ritter), A. Krčelić i M. P. Katančić, ali su više snivali, nego li svjetla doprinieli; od tudjinaca: Kundmann, Joachim, Muratori, Palma, Pejačević, Schönvisner, Mader, Appel, Weszerle, Rupp i Welzl, od kojih je jedini Rupp uvaženja vriedan.

Do danas nije se ušlo u trag hrvatskim novcem iz doba hrvatske samostalnosti, izuzmeš li ona tri Serma

120

hrv. vojvode u Sriemu; ali je težko vjerovati, da bez toga alem-kamena bijaše toli sjajna kruna Krešimirova. Ovo nam je zato iztaknuti, što do danas nije se ni jedan novčani poklad odkrio iz one dobe, al je lasno, da čega nema danas, bude sutra. U koliko se zna, rabio je tada u nas strani, ponajviše bizantinski novac. Ovaj je novac rabio i za prvo doba zajedničke krune hrvatsko-ugarske. Ugarski novac nebijaše ni tada ni kašnje za dugo u porabi kod nas, kako dokazuju neizbrojne naše listine tja do petnaestoga stoljeća, gdje mu ni spomena nema.

Prvi do sada poznati kovatelj hrvatskih novaca bijaše ugarsko-hrvatski kralj Mirko, koji ga kovati počeo, kad je kao hrvatski vojvoda Hrvatskom vladao (1184—1196). Pravo kovanja novca bijaše u Hrvatskoj prirodno, a ne dozvoljeno, ili od ma koga podieljeno, jer se je tada Hrvatska samostalno vladala.

Kako nam sami novci potvrdjuju, kovali su hrvatske novce sliedeći hrvatski vojvode i kraljevi, naime: Mirko kao vojvoda i kralj, Andrija II. kao vojvoda i kralj, Bela IV. kao vojvoda, Koloman sin drugi Bele IV. kao vojvoda, Bela IV. kao pravi kralj, Stjepan stariji sin Bele IV. kao vojvoda, Bela mladji sin Bele IV. kao vojvoda, Stjepan V. kao kralj, Ladislav IV. kao kralj, Andrija III kao kralj, Karlo Robert kao kralj i Ljudevit I. kao kralj.

Medju banovi, koji su kovali banski novac, prvi bijaše Stjepan ban, kašnje vojvoda, koji je kao alter ego kraljev vladao Hrvatskom od god. 1245—1259. Njegove dinare spominje Karlo Robert u povelji od 6. siečnja 1323, gdje hoće da se kuju dinari „ad pondus danariorum banalium antiquorum, quos Stephanus condam banus tempore domini Bele regis predecessoris

121

nostri bone recordationis cudi fecerat". Za njim kovao
je kanske novce Enrik ban, koji je vladao u Hrvatskoj
od g. 1267-1270. Dvie godine kašnje kovao je svoje
novce ban Roland, što nam potvrdjuje njegova priepirka
sa ostrogonskim nadbiskupom, koji zahtievaše desetinu
od nameta, koji se utjerivao radi kovanja novoga novca
(lucrum camerae). Kovao je banski novac za Karla
Roberta Mihovil ban od g. 1324-1342, te su njegovi
oni novci na kojih su slova M-B ili B-M (Michaelis
bani ili obratno). Napokon kovao je banski novac Mi-
hailov nasljednik g. 1342 Nikola ban, za Ljudevita I.
Ovaj 11. stud. 1344 samo „de consensu et deliberacione
universorum nobilium regni Sclavonie nobiscum existen-
tium" poda u zakup na godinu dana pravo kovanja novca
banskoga, te takovih novaca još danas ima.

Prva komora u Hrvatskoj ili kovnica banskih novaca
bje podignuta od Stjepana bana i vojvode malo prije
god. 1256, jer je te godine već obstojala. Sielo njezino
označuje se u listini Bele IV. od 16. prosinca 1256
pod imenom camera de pucruch (valjda Pukur u ob-
segu prepositure časmanske). Ali do mala bje ta ko-
mora iz Pukruka premještena od istoga bana Stjepana
u Zagreb, jer još g. 1265 dinari, koji su se u ovoj
komori kovali, zovu se Zagrabienses. Zadnju viest o
kovanju novca u Zagrebu pruža nam listina kraljice
Marije od g. 1384.

Još prije nego u Zagrebu, kovali su se novci sasvim
maleni u Spljetu, t. j. koncem XII. stoljeća. Spljetska
kovnica prestala je kovati padom spljetskoga vojvode
Hrvoja početkom XV. stoljeća.

I u Sriemu bijaše kovnica banskih novaca, vjerojatno
u Mitrovici, i jedva da je mladja od zagrebačke, pošto
se spominje u listini Bele IV., a obstojala je još g. 1405.

122

Popisi papinskih sabirača desetine, koji počimaju g.
1317, spominju često banales ili grossos veroucenses,
verecenses, vercenses, t j. kovani u Virovitici.

Tajna kovnica krivih mletačkih novaca nalazila se
g. 1363 na Krku, a g. 1365 blizu Senja u području
knezova Frankopana; ali su ih Mletčani utamaniti znali.
I g. 1454 pokuša Martin knez senjski kovati krive
mletačke novce, ali se do mala toga posla kaniti morao.

God. 1524 ovlasti Ljudevit II. biskupa bosanskoga Mihovila Kesereö i Ivana Zerechena, da zavedu kovnicu u Osieku; al čini se da kovali nisu. Ferdinand I. 18. studenoga 1529 podieli pravo kovanja srebrnoga novca grofu Nikoli Zrinskomu u Gvozdanskom. Naš muzej ima jedan od takovih novaca (V. Viestnik 1886. 33).

Dočim se u Ugarskoj kovao novac „a Pascha usque
ad Pascha“, u Hrvatskoj se kovao „a festo s. Martini
C. usque revolutionem eiusdem (sc. anni)“. Ovdje se
izlagao na javnih mjestih, te prodavao i izmjenjivao za
stare. Namet za kovanje novog novca (lucrum camerae)
u Hrvatskoj trajao je samo njekoliko godina, dočim je
u Ugarskoj Arpadovce i Anjuvince preživio.

U naredbah, kojimi se odredjivalo kovanje novoga
novca, opredjeljivala se u isto doba i smjesa ili liga
pojedine marke sa izrazom: tertiae, quartae itd. com-
bustionis. Liga se dielila na 16 stupnjeva ili poluunca,
te izraz tertiae combustionis značio bi, da su novci
imali 10²/₃ srebra, a 5¹/₃ bakra; quartae, 12 dobroga
a 4 gorega itd. Novci, koje je Stjepan ban oko god.
1255 kovao, bili su octavae combustionis t. j. imali su
14 dobroga a samo 2 gorega; dočim oni, koje je g.
1355 kovao Nikola ban, bili su quartae combustionis
te lošiji.

123

U koliko je poznato, jedina srebrna ruda u Hrvatskoj
bijaše u Gvozdanskom, a bakrena blizu Samobora; ali
glavni materijal za kovanje pružali su novci van tečaja
bačeni, te je strogo zabranjeno bilo zlato i srebro izva-
žati iz zemlje.

Obični tip na hrvatskih novcih jest sliedeći: U predku
po sriedi je dvostruki krst, te do gornjega prekrsta
desno polumjesec a lievo zviezda, u uglovih gornjih
dolnjega prekrsta po jedan cvietić od krina ili krstić
ili na stalki okrugić, do dolnjega prekrsta u polju po
jedno slovo s oboje strane sa znakom skratnice gori,
ili po jedan okrugić, ili cviet od krina ili ptičica, a u
dolnjih uglovih dolnjega prekrsta po jedno okrunjeno
poprsje. U zádku stoji po sriedi kuna jureća lievo a
riedko desno medju dvie zviezde, ili krunom gori a
polumjesecom, u kom zviezdica, doli. Slova u polju do
dolnjega prekrsta znače bezdvojbeno ime vojvode, kralja
ili bana, a ništa drugo.

U listinah spominju se samo denarii, te ovi ducales,
usuales, pro bisna, Zagrabienses (Grecenses, Misban).
Syrmienses, Veroncenses, denarii Spalatinae monetae,
Basciolini; zatim parvi denarii ili obuli i Bagatini.

Marka od 8 unaca bijaše temeljem u brojenju novaca.
Dielila se u nas u pet pensa, a svaka pensa u 40 dinara.
Za Karla Roberta nastala je i u nas takova smutnja
u brojenju, da se je u istom mjestu razno brojilo.

Dočim su Hrvati ugarski novac odlučno odbijali, banski
novac sve veću si otvarao stazu u Ugarsku, tako da
su ga za Karla Roberta i ondje svestrano primali i kovali.

Vjerojatno prestalo se kovati u Hrvatskoj za Ljude-
vita I.; ali je naš novac rabio i nadalje i kod nas i u
Ugarskoj, dokle ga je bilo.

124

Hrvatska imala je i bakrenih novaca. Ovi naliče mal
ne posvema u tipu a ravni su u veličini i skoro u težini
običnim dinarom od srebra. Poznato nam je devet ko-
mada. Još jedna druga vrst hrv. bakrenih novaca ostaje
nam od Bele IV. Ovi su veliki i krupni. Imaju s príeda
kraljevo poprsje sa BELA o REX smeteno izraženo, a
u zadku isti tip kao na hrv. srebrnih novcih istoga Bele.

c) NEKROLOG.

NIKOLAJ IVANOVIĆ KOSTOMAROV.

Čitao u sjednici dne 17. stud. 1888. god.

PRAVI ČLAN DR. FR. RAČKI.

Što naša akademija slavi na moja usta nješto kašnje
uspomenu svoga člana Nikolaja Ivanovića Kostomarova,
ovo zadocnjenje neće se mnogo u grieh upisati, kad se
uzme na um, da je pokojnik izneo na svjetlo djela,
kojih se vriednost u učenom svietu nikada ne umanjuje
i na koja će se ne samo sadašnjost nego i budućnost
često vraćati. Historijske radnje Kostomarova biser su
i ures ne samo ruske i slavenske nego u obće svjetske
historijske književnosti naše dobe. Riedki su historici,
koji se u dogodjaje, što no jih pripoviedaju, tako umjedu
uživjeti; koji jih tako jasno i bistro, tako živo prika-
zuju; koji djelujuće osobe tako vjerno crtaju; koji po-
jave vremena sa zemljom i narodom znadu uplesti u
tiesnu svezu — kano što je sve to umio Kostomarov.
S toga se punim pravom cieni kano historik-umjetnik,
u kojem pogledu jedva imade Kostomarov premca u
Rusiji.

125

Kostomarov je sav svoj život nauci, knjizi posvetio.
Rodio se 4/16. maja 1817 god. u selu Jurasovki, ostrogožskoga kotara, voronežke gubernije, od vlasteoske obitelji.¹ Kada mu bilo deset godina (1827), odvede ga otac u Moskvu, te ga ovdje preda u sukromni učilištni zavod pod upravom Ge-a, lektora francezkoga jezika. Nu ovdje sprovede mladi Nikolaj Ivanović samo godinu dana; jer kada mu bješe otac umoren od vlastite dvorske čeljadi, prenese ga majka god. 1828 iz Moskve u Voronež, i ovdje smjesti u odgojilištu gimnazijskih učitelja Teodorova i Popova. Odavle priedje godine 1831 u voronežku javnu gimnaziju, i to u treći razred.

Svršivši u Voronežu šestorazrednu gimnaziju, priedje Kostomarov god. 1833 na sveučilište u Harkovu u historičko-filologički tečaj, tada pod imenom „slovesnoga fakulteta". Profesori bijahu mu: iz latinske filologije Ivan Jakovljević Kroneberg, rodom Niemac, djak jenske universe, stupivši god. 1814. u rusku službu, bijaše prije ravnateljem trgovačke škole u Moskvi, onda profesorom harkovskoga universiteta, gdje izda latinsko-ruski rječnik, rimsku arheologiju (antiquitates romanae 1823) i latinsku gramatiku (1825). Uz Kroneberga, muža učena i darovita, čitaše o latinskom jeziku Rus Sokalskij. Grčku filosofiju predavaše Niemac Mavra, koji je slabo govorio ruski; a rusku historiju Artemovskij-Gulak. Nu više od ovih učitelja djelovao je na Kostomarova u znan-

¹ Kostomarova autobiografijska zapiska priobćena je u djelu: Биографический словарь профессоров и преподавателей имп. Университета св. Владимира. Киевъ 1884. V. takodjer: Autobiografiju u sborniku: Русская мысль (sv. maj i juni 1885). Киевская Старина 1885 (maj). Новъ 1885. Вѣстникъ Европы 1885. knj. V, 411.

126

stvenom pogledu Izmail Jovanović Sreznevskij, slavno
poznati slavista, koji svršivši nauke (1829) na harkov-
skom sveučilištu i položivši izpite za magistra nauka
političkih (1835—6), bijaše ondje dvie godine pristavom-
profesorom statistike, dok se god. 1839 ne uputi na
tri godine u slavenske zemlje izvan Rusije, posjetiv
Česku a i Hrvatsku. Sreznevskij se je tada bavio sla-
venskim narodopisom, obrativ osobitu pažnju na malo-
ruske narodne pjesme i poviesti, te je već g. 1833—38
izdao u Harkovu pod naslovom: „Запорожская ста-
рина“ liepu sbirku maloruskih pjesama u 6 knjiga,
poprativ ju povjestnimi primjetbami i razjasnjenji. Srez-
nevskij bijaše već ondje obljubio za pet godina mla-
djega Kostomarova, te ga je u svojih etnografskih iz-
letih po maloj Rusiji sa sobom vodio.

Nu skoro da nije jedan korak odvratio Kostomarova
od puta nauke. Svršivši na ime god. 1836 universitetski
tečaj i postigavši u siečnju sliedeće godine (1837) po-
slije izpita stepen kandidata, odluči stupiti u vojničku
službu, te postade „junkerom“ dragunske pukovnije
kinburnske u Ostrogožskom, gubernije harkovske. Ali
na sreću moć vila bijaše jača od Marta. Kostomarova
privlačio je bogati ostrogožski arkiv više nego li voj-
ničke vježbe; on je rado čitave dane sprovodio medju
listinami. Osjetiv dakle veće zvanje za nauku, a osobito
za poviest, nego li za vojničtvo, ostavi ga iza mjesec
dana i uputi se u Moskvu s nakanom, da se ondje pri-
pravi za izpit, kojim bi postigao stepen magistra ruske
literature.

U Moskvi slušaše Kostomarov na sveučilištu preda-
vanja Mihaila T. Kačenovskoga i M. Pogodina iz ruske
historije a Stefana P. Ševyreva iz historije ruske knji-

127

ževnosti Sva tri profesora uživala su dobar glas i kano
učitelji i kano strukovnjaci. Kačenovskij je osnovač
t. zv. skeptičke škole u ruskoj poviesti, sliedovatelj
Schlözera i Niebuhra, a načelni protivnik romantike.
O Pogodinu i njegovoj historijskoj radnji progovorio
sam obširnije u njegovoj uspomeni posvećenom nekro-
logu (Rad XXXVIII, 200). Ševyrev poznavaše teme-
ljito zapadno-evropsku literaturu, osobito njemačko i
talijansko pjesničtvo, te bijaše ujedno prijateljem umjet-
nosti, osobito talijanskoga slikarstva. Kada ga je Kosto-
marov slušao, bijaše tek u početku svoga učiteljskoga
i književničkoga zvanja, koje je drugo otvorio s djelom:
Теория поезий въ историческомъ развитій у древнихъ
и новихъ народовъ (Москва 1836). Kostomarov nije
se toga puta dugo bavio u Moskvi; jur proljećem god.
1838 preseli se na svoje imanje u Jurasovku. Ali ovdje
oboliv premjesti se po savjetu liečnika opet u Harkov,
gdje oporavivši se zače misao pripraviti se za izpit na
stepen magistra historijskih nauka. Poslije marljive dvo-
godišnje priprave položi s uspjehom takav izpit dne
24. novembra i 4. decembra 1840 godine.

Još za djakovanja, a osobito pri koncu sveučilištnoga
tečaja, probudila se u mladom Kostomarovu želja za
naukom. Što mu predavanja s učiteljske stolice nisu
podavala, sam je marljivo popunjavao. Mnogo je čitao,
učio njemački jezik i poljski, i uveo se u historiju i
etnografiju rusku, imenito malorusku. „Čitao sam —
izpovieda sam — Gogolja s oduševljenjem, pročitao ga
ali načitati ga se nisam mogao. Kako je sve ovo oko
mene tako blizu a svega toga nisam vidio, ne znam; činilo
mi se nuždno liepo proučiti. Za tim uzeh neveliko iz-
danje maloruskih pjesama Maksimovića g. 1827; počeh

128

čitati; onda „dumy“, koje je takodjer Maksimović izdao (1834) i bio sam njimi podpunoma oduševljen. Ideja narodnosti, koja je već tuj bila u ovo vricme, stade me silno zanimati. Pročitah Saharova (naime njegovo izdanje priča ruskoga naroda 1836–7 i narodnih pjesama 1839), strane knjige o narodnom pjesničtvu, koliko samo jih mogao dobiti, pročitah razpravu Bodjanskoga o narodnih pjesmah (1837), počeh učiti češki i srbski. Maloruske pjesme, izdane Maksimovićem, naučih na izust, prem su se Malorusi tada smijali mojemu izgovoru.“ Kada je proljećem god. 1838 otišao kući, zavlada Kostomarovom, kako sam kaže, njekakova strast naprama svemu, što je malorusko. „Došao sam izvan sebe — primjećuje — kada bi vidio, kako nevježe, kakovih je tada mnogo bilo, s priezirom govore o Hohlah (Malorusih) i kako svaka maloruska rieč probudjuje samo smieh“

Ova nam vlastita izpoviest odkriva, da je mladi Kostomarov već za djakovanja svoga unišao u onu glavnu misao, koja je tada sve dublje prodirala u obrazovano rusko društvo — a ta misao jest misao narodnosti, misao narodne osebnosti. Obrazovani slojevi ruskoga društva u prošlom i u početku našega vieka živili su u idealih suvremenih zapadno-evropskih. Ovaj pojav bijaše naravna posljedica obrazovanja ruskoga društva od vremena Petra velikoga. S toga obrazovani Rus onoga vremena, i onaj, koji je iz puka izlazio, lasno je uza svu ljubav k svojoj domovini izgubio sviest osebnosti ruskoga naroda. Odavle su i ruski iztraživaoci ruske davnine nepravilno shvaćali njezine samobitne pojave. Tek sila ona ruske narodne samosviesti, koja se poput potresa očitovala u ratovih proti Napoleonu I., prenula je i obrazovane slojeve ruskoga društva, te stade pažnju

129

njihovu k sebi privlačiti. Tako oni Rusi, koji su si za-
padnu prosvjetu usvojili, kano i oni, koji su vojničkom
bujicom zapad poplavili, te ovdje proučili njegove ose-
bine, počeli su osjećati sebe za članove osebnoga na-
roda s posebnim narodnim obilježjem i posebnom pre-
dajom. Odavle su mnogi obrazovani Rusi, zaljubljeni
inače u oblike zapadno-evropskoga života, ostali pod-
jedno gorljivi sinovi svoga naroda, strastno ljubeći sve
rusko. Nu trudili su se mnogi, da oboje u sklad do-
vedu. S toga opaža se težnja, da se u prošlosti ruskoj
nadje čim više oblika javnoga života, koji bi sa slič-
nimi zapadnimi jednaki ili srodni bili. Odavle se u sta-
rom ruskom veču, soboru, dumi naziralo upućenje na-
čela godine 1789; pak u osnovah obćih državnih re-
forma mislilo se i na uskrisenje staroga ruskoga veča,
sabora, dume. Smjeliji već su tada sanjali o obćesla-
venskoj federaciji, kano obliku za obćeslavenski savez.
Strožijoj nauci dodje u pomoć i pjesničtvo idealizirajući
glavne pojave ruske prošlosti. Ovo bijaše prvo odušev-
ljenje za rusku starinu i rusku narodnost, bijaše prvi
ruski romanticizam.

Ova preobrazba ruske sviesti bijaše prvi korak k dal-
njemu razvitku njezinu, u kojem se je udubila u na-
rodnu osebinu te nju proučavala i njezina obilježja iz-
ticala, brineći se za strane pojave samo u toliko, u
koliko su ovi služili za proučavanje onih samosvojnih
obilježja. Odavle su već i mnogi ruski romantici dosta
hladni bili naprama zapadno-evropskim oblikom života
iztičući, da je za sreću Rusije i za dostignuće njezinih
prosvjetnih oblika nuždno uzkrisiti starodavne oblike
ruskoga života. Narod, njegov život i sve osebine toga
života u sadašnjosti i prošlosti, postali su predmetom

9

130

iztraživanja u obrazovanom ruskom društvu osobito od treće desetine našega stoljeća. Odavle tolika žurba sa sabiranjem narodnih pjesama, narodnih priča, narodnih običaja, narodnoga načina mišljenja, shvaćanja i osjećanja; odavle tolik trud oko ruske poviesti, osobito u proučanju onih pojava, koji nose obilježje čisto narodno. Poče se tražiti i formula za označenje ruske narodne osebnosti; a bilo jih je, koji su mislili, da stožer, oko kojega se je ruski život kretao i ka kojemu imade se opet vratiti, sastoji se u ovom trojstvu: u narodnosti, kano etničkom, u pravoslavju, kano duhovnom, i u samodržavju, kano političkom načelu.

Ova struja već je obrazovano rusko društvo na široko i duboko zahvatila bila, kada je Kostomarov sveučilište polazio i stao se naukom poblije zanimati; pa je i on umah tim pravcem zaplovio. Narod i svi pojavi njegova života postali su predmetom mladenačke ljubavi njegove. „Svaki narod — ovo su rieči njegove — ima u sebi nješto opredieljena, što se tiče više ili manje svake od tih osoba, koje spadaju na narod. To je narodni značaj, po kojem može ciela masa promatrana biti kano jedan čovjek. Svako pojedino lice imade svoj značaj; taj se značaj razpoznaje u njegovih djelih, utiscih; a osobito u onih slučajevih, kada se nehotice izrazuje ne brineći se, da bude opažen, izpitan, priznan. . . Svaki narod, smatran kano jedna osoba, imade svoj ideal, za kojim teži; od toga trudi se, n. pr. povjestnik opisujući djela svoga naroda, iztaći u liepom svjetlu one crte, koje silno miluje“. A pošto se je Kostomarov rodio i odgojio međju Malorusi, obljubio je u mladosti osobito ovo pleme rusko, i stao ga svestrano izučati. Čim se je osjećao sposobnim, da primi pero u ruke, zamisli —

131

kako sam kaže — pisati po malo-ruski, „no kako pisati ?
Treba učiti se od naroda, njemu se približiti. I evo
počeh razgovarati sa seljaci (съ хохлами), hodao sam
na večernice (posiela), stao sabirati pjesme“. Naveli
smo rieči Kostomarova, kako je oduševljeno čitao Go-
golja, njegove naime dotle u maloruskom jeziku izdane
balade i drame, pak u književnom ruskom jeziku obielo-
danjene „pověsti“ i „večeri“, uzete iz života maloruskoga
plemena. Iz istoga vrela crpali su tadašnji maloruski
pisci Georgij Fedorović Kvitka (pseudonim Osnovja-
nenko), Artemovskij, E. Hrebenka svoje pripoviesti,
skazke, pjesni. Pridruži jim se Kostomarov obielodaniv
pod pseudonimom Jeremije Halke god. 1838 dramu
„Sava Čalyj“ i god. 1839—1840 dvie sbirke svojih
pjesni „Ukrajinskija ballady“ i „Kvitku“, te napokon
god. 1841 u Korsunovom zborniku „Snip“ tragediju
„Perejaslavska nič“. Dodaju li se još k ovim mlade-
načkim proizvodom prievod Byronovih hebrejskih melo-
dija i njekoliko maloruskih stihotvorenja (god. 1842 u
sborniku „Молодикъ“, koji je Becki izdavao), uz koja
i prievod iz kraljodvorskoga rukopisa: tada je tim iz-
crpen rad Kostomarova u maloruskom jeziku a u pod-
ručju liepe knjige.¹

Prem taj rad nije iznio na slavu ime Kostomarova,
koju je on kašnje na naučnom poprištu steko: to
nije ostao bez uspjeha, jer si je izučanjem narodnih
tvorina i vježbanjem na polju liepe knjige za rana
usvojio poznavanje duha narodnoga jezika i onu umjeću
u pripoviedanju i razlaganju misli, kojimi se znanstvene
radnje Kostomarova toliko odlikuju.

¹ Ukupno izdan u Odesi god. 1875 u knjizi: Зóірнікъ
твóрівъ Іереміи Галки.

*

132

Nu narodne tvorine nisu prestajale zanimati Kostomarova; a u koju svrhu, očituje sam ovimi riečmi: „Za izučanje narodnoga značaja valja postupati tako kano što s čovjekom, kojega se želi proučiti: valja takove izvore iskati, u kojih se narod nehotice pokazuje. K ovakim izvorom spada literatura... Prava poezija ne dopušta laži i pretvaranja; časovi poezije jesu časovi stvaranja i narod ih prokušava i ostavlja spomenike — on pjeva; pjesme njegove jesu proizvod njegova čuvstva, ne lažu; one se radjaju i obrazuju tada kada narod ne nosi obrazine. Narod se u pjesni javlja takav kakav je: pjesma — istina. Imade i drugo, jednako važno, preimućtvo narodne pjesme: njezina sveobćenitost. Nitko neće kazati: kada je i tko učinio takovu pjesmu; ona se cielom masom izlila; svaki, koji ju pjeva, smatra ju svojim vlastitim proizvodom. Nigdje se narod ne očituje takom jedinstvenom osobom, kano što u tih zvucih svoje duše; dosljedno u ničem drugom ne pokazuje u toliko svojega značaja.” Kano historički izvor mogu narodne pjesme biti važne s različitih gledišta: one su ljetopis spoljašnih dogodjaja, odraz narodnoga bića, shvaćanje naroda sama sebe i ciele okoline svoje; zrcalo duhovnoga, povjestnoga i društvenoga života naroda. „Odavle — primjećuje Kostomarov — opaža se kod svih evropskih naroda ljubav k narodnosti i uvaženje narodne poezije. Svagdje su narodne pjesme sabirali, objašnjavali ih, oponašali; svagdje je narodnost našla sebi predstavnika u nauci i u književnosti. Englezki pjesnici, Walter Scott i Tomo Moor, erpali su iz narodnih pjesama nadahnuće za svoje poetičke tvorbe. Sveobuhvaćajuća lira Götheova u najboljih svojih pjesmotvorih udešavala se pod skladom staronje-

133

mačkih lieda; Uhlandove balade tako su svojemu izvoru
blizke, da za narod zamjenjuju njegove predjašnje sob-
stvene proizvode". Onda upućuje Kostomarov, što se
je u drugih zemljah, u Englezkoj, Njemačkoj, Fran-
cezkoj, Italiji, Švajcarskoj, Danskoj, Švedskoj, učinilo
za sakupljanje narodnih tvorina, upućujući glede Nje-
mačke na trude Görresa, Brentana, Erlacha, Grimma,
Büschinga, Wolfa; zatim kod Slavena na trude Vuka
Karadžića, Kollara, Vojcickoga, Žegotu, Maksimovića,
Sreznevskoga, Saharova itd.

Dosljedno ovomu svojemu nazoru o nuždi izučati
narod u tvorinah njegovih Kostomarov je, kano što su
to činili Sreznevskij i drugi na jugu, Kirejevskij i Ja-
kuškin na sjeveru Rusije, obćio s narodom, zalazio u
sela, u kolibe puka, sudjelovao kod njegovih sastanaka,
svetkovina itd. obilazio južnu Rusiju, pak godine 1841
dopro čak u Krim, gdje je motrio i tamošnje zanimive
starine. Na Volinju nadje si stan u seljačkoj kući, gdje
je po večerih oko sebe sakupljao starice i djevojke, da
mu pjesme pjevaju i skazke pripoviedaju. Uza to je
po svem jugu pregledavao mjesta davnih historijskih
dogodjaja i kozačkih bitaka. Sve mu je to glas njeka-
kova čudaka naprtilo u narodu, kojemu nije dakako
dohvat ovoga iztraživanja jasan bio.

Kostomarov je izučanje naroda i zemlje u svih od-
nošajih njihovih smatrao kano neobhodno nuždnu pri-
pravu za buduće svoje zvanje historika narodnoga. „Hi-
storik — kaže on posve osnovano — imade izučiti sve,
što u ljudskom svietu udara na razumno biće pečat
razlikosti, t. j. mjesto i vrieme, narod i viek.“ Odavle
toli u pripoviedanju i opisivanju dogodjaja, koli u raz-
laganju njihovih uzroka i učina imade se obazirati na

134

narod, njegovo sudjelovanje, njegove osjećaje i težnje.
Pojedine osobe, koje se u narodu iztiču, nisu drugo
nego nosioci misli njegovih. Drugimi riečmi: Kostomarov
je etnografskomu elementu u historiji važnu ulogu za-
kazao.

U tom se historik Kostomarov donjekle razlikuje od
svojih predšastnika, a donjekle popunjuje svoje suvrem-
menike. Karamzin je u svojoj historiji Rusije imao
glavno pred očima državu i državnu vlast a osobito
vrhovnoga nosioca državne vlasti; i gdje se osvrtao na
narod, bijaše to „služben narod". O narodu, kano druž-
tvenoj osobi, imade u njegovoj inače prekrasnoj poviesti
malo govora. I samodržavstvo rusko ponimao je Ka-
ramzin u duhu Ljudevita XIV., pripisujući težnje abso-
lutije Olegu i Igoru, a spočitujući Jaroslavu sustav
udielnih kneževina, koji je ipak stajao u suglasju s druž-
tvenimi nazori ruskoga naroda. I crkveni upliv u ruskoj
prošlosti motrio je Karamzin više s deističkoga gledišta.
Ne mnogo različitije shvatili su historijski život ruskoga
naroda zaslužni inače povjestnici N. Ustrjalov i Ševirev,
pače i M. Pogodin. Tek S. M. Solovjevu historija je
razlaganje o živom, po stalnih zakonih razvijajućem se
organizmu, koje imade pred oči staviti genetičku svezu
izmedju dogodjaja i dobe, a nesmie biti puka samovoljna
i spoljašnja razdioba prošlosti naroda u razdobja. Ta-
kova historija imade prije svega obratiti pažnju na raz-
vitak političkih oblika i uredaba, na pravo. Na ovom
stanovištu stoje i pravni historici K. D. Kavelin i K.
Aksakov iztičući u svojih radnjah nutarnje pojave u
životu ruskoga naroda, s tom razlikom, da dočim prvi
iztiče više državnu misao, drugi ju popunjuje teorijom
o zemstvu.

135

Ovaj prekret u iztraživanju historijskom u Rusiji bio-
je posljedicom prekreta u sveukupnom umnom i naučnom
pravcu, koji je ondje u trećoj i četvrtoj desetini našega
stoljeća sve to više na površinu izlazio. Naprama pri-
stašam zapada, koji su Rusiji preporučali u obće za-
padno-evropske oblike života, bilo to samo u području
obće prosvjete, bilo u okviru državnih uredaba, sve su
se više izticali branitelji narodne i prosvjetne samosvoj-
nosti ruskoga naroda i slavenske obitelji u obće. Poni-
majući historiju kano fenomenologiju čovječjega duha,
koji svoje svojstvo očituje u izviestnih idejah, utjelov-
ljenih u historijskom životu naroda, stadoše iztraživati
u prošlosti one oblike družtvene i državne, u kojih se
je osebina ruskoga naroda i Slavenstva izražavala. Mi-
slilo se, da će se ovi oblici naći u razdobju prije Petra
velikoga, kada nisu još zapadne uredbe tolikom snagom
prodirale u Rusiju. Tada su svi slojevi pučanstva, bliži
medju sobom, živili jednakim bilom života i duševnoga
razvića. Samodržavstvo svojim visokim položajem izje-
dnačivalo je sve razrede naroda, dočim je — tako su
scienili — zapadno-evropski ustroj osnovan bio na sta-
liških povlasticah, stečenih ognjem i mačem, dugotrajnom
borbom a ne ljubavju. Crkvena vlast po tom shvaćanju
stajala je bliže narodu, niti je bila, kano na zapadu,
upletena u suvremene političke borbe, netvoreći države
u državi i ne opirući svoj ugled o oružje. Ovako od
prilike predstavljali su si uticaj u historijski razvoj na-
roda u staroj Rusiji onih triju elemenata: narodnosti,
samodržavstva i crkve.

Izmedju ovih dviju stanovišta, zapadnjačkoga i sla-
venofilskoga, u kojih je u ostalom i više odlika bilo,
zauzimao je Kostomarov posebno stanovište, nu tako,

136

da je samosvojni razvoj Rusije pod uticajem narodnosti,
samodržavstva i crkve priznavao; al ideal u prošlosti
nije mu bio jednak i jedan. Ni Kostomarov ne bijaše
zadovoljan sa sadašnjosti, te je i on, imajući vjeru u
buduću ulogu historičku svoga naroda, tražio ideal u
prošlosti; ali toga ideala nije našao u moskovskoj Ru-
siji, već u onoj dobi narodnoga života, kada je ruski
narod po sobstvenih izvornih načelih života živio. Ula-
ziti u trag ovim načelom, izpitivati duh ruskoga na-
roda, postavio si Kostomarov za svoju zadaću. Ovoga
pako duha pojave nalazio je najčišće sačuvane u malo-
pruskom lemenu. I to je drugi razlog, zašto se je Ko-
stomarov najradje kretao na historičkom poprištu južne
Rusije.

Ovoga je smjera bila jur prva znanstvena radnja
Kostomarova, koju je on vrativši se iz svoga putovanja
u Krim podnio harkovskomu universitetu za stepen ma-
gistra. Ova radnja razpravljala je pitanje „o značenju
unije u zapadnoj Rusiji (o значеній унії въ западной
Poccii)“. Ali ovu radnju, koja je po samom predmetu
za cielo zanimiva bila, zahvatila je nepogodna kob, jer
je pred samom zaštitom, koja je na 2. travnja 1842
godine urečena bila, izazvala iz razloga javnosti nepo-
znatih prosvjed harkovskoga episkopa Inokentija (Bo-
risova); uslied česa razprava bijaše obustavljena, knjiga
priposlana u Petrograd ministarstvu prosvjete, a od
ovoga predana historiku Ustrjalovu za razsudu. Poslje-
dica bijaše, da je knjiga pridržana, a Kostomarovu do-
pušteno, da napiše drugu razpravu.¹ To je on i učinio

¹ О svem tom potanje piše Suhomlinov: *Унічтоженіе
диссертації Н. П. Костомарова въ 1842. (Древ. и
нов. Россия 1877. І, 42—55).

137

izabrav si za zadaću ocieuiti s gledišta historijskoga rusku narodnu poeziju. Za taj predmet bijaše Kostomarov najviše pripravan, već zato, što je ne samo pro-učio dotadašnju literaturu rusku, nego je i sam, kako smo spomenuli, već od svoje djačke dobe sabirao ovu vrst pučkih tvorina S toga je Kostomarov u svojem iztraživanju veći dio posvetio ocjeni maloruske narodne poezije. Kada je tu razpravu „объ историческомъ зна-ченіи русской народной поезіи“ predao učiteljskomu zboru, bilo je u njem glasova, koji nebi rado bili pri-miti je sbog strana i neučena predmeta. Tako je o njoj sudio spomenuti profesor ruske historije Artemovskij Gulak; ali profesor obće historije Lunin, jedan od iz-vrstnijih sveučilištnih učitelja, uze ju u zaštitu. I tako branio je Kostomarov javno dne 12. siečnja 1844 god. svoju radnju i dobio stepen magistra. Studija ove grane nauke bijaše u ono doba još mlada; otvarali su se novi vidici, tudji starijemu naraštaju; a ni svrha pak i sklad s naukom ne bijaše mu dosta jasan. Sam glasoviti ruski kritik Visarion G. Belinskij († 1848), glavni teoretik zapadnjačke stranke, nije dao veliku važnost ovoj stu-diji¹, kano što u obće narodnim tvorinam. A ipak djelo Kostomarova bijaše napredak u ovoj grani znanosti, kada se uzporedi s predjašnjimi radnjami a ne s po-tlašnjimi Buslaeva, Afanasijeva i drugih. Ondje je mladi pisac ocienio narodnu poeziju s etnografskoga gledišta, kano ogledalo čuvstva, osjećaja, načina mišljenja i shva-ćanja naroda. Odkrio je nazore njegove prama dušev-nomu svietu i prirodi, a u ovom drugom pogledu ob-

¹ Napisao o Kostomarovljevoj knjizi kratku ocjenu u
Отечеств. записки 1844, IX, 111—2.

138

jasnjuje simboličku ulogu u narodnoj poeziji. „Narodni simboli — opaža — razredjeni u sustav, sastavljaju simboliku naroda, koja nam služi za važan izvor k razumievanju narodnoga života. U obćem pako smislu simbolika prirode jest nastavak prirodne religije... s toga imade vanrednu važnost za etnografiju i historiju“.
Glede historičkih pjesama obratio je već Kostomarov pažnju na razliku medju historičkimi pjesmami velike i male Rusije. „U Velikorusa sačuvale su se predaje o dubokoj starini kijevskoj, o Vladimiru i velmožah njegovih... Činilo bi se, da bi se prije u Malorusa imala sačuvati historija njihove otačbine; pa ipak nije se ništa u tom pravcu našlo. Djelatan život slišećih vremena, učešće cieloga naroda u političkih poslovih, reć bi, da je svu starinu izbrisalo. Ali za to se je historija kasnijih vremena odrazila u pjesmah podpuno i jasno“.
Ciklus maloruske epičke poezije počima sa XVI viekom, te se osobito bavi kozačkimi junačtvi proti Tatarom, Turčinu i Poljakom. Napokon razpravlja o historičkom značenju tih pjesama.

Pokle je Kostomarov uzvišen bio na stepen magistra, želili su njeki profesori harkovskoga universiteta podeliti mu učiteljsku stolicu; ali drugi su se opirali, nedobravajući, što toliko povlači u svoja iztraživanja etnografiju. S toga je nastavio svoja etnografska izučanja pribirući gradju medju narodom. Da ovu gradju popuni i gradjom drugih priedjela južne Rusije, preseli se u Kijev, imajući uza to još drugu namjeru, da se naime pobliže upozna s pozorištem junačtva Bogdana Hmeljnickoga, kojega je život već tada bio odlučio opisati. U Kijevu je god. 1844 dobio poziv za učiteljstvo na gimnaziji u Rovnom, gradiću volinske gubernije, te

139

je ovo mjesto primio ponajviše za to, da uzmogne slo-
bodno od škole vrieme upotriebiti za sakupljanje tradi-
cionalne literature i etnografske gradje, i da tim po-
puni svoje poznavanje južne Rusije. Tako je Kosto-
marov uradio putujući po Volinju i sabirući spomenutu
gradju, koje je dio kašnje i obielodanio.¹

Poslije godine dana (1845) bio je Kostomarov pre-
mješten na prvu kijevsku gimnaziju; a već 4. junija
1845 bijaše učiteljskim sborom jednoglasno izabran za
pristava-profesora na stolici ruske historije universiteta
sv. Vladimira. Ovdje je cielo vrieme mladoga učenjaka,
koji nije još ni tridesetu godinu dosegnuo, razdieljeno
bilo izmedju predavanja i obradjivanja sakupljene gradje
te prikupljanja nove. Kakav je Kostomarov bio na uči-
teljskoj stolici, opisuje učenik njegov Skabičevskij²:
„Samo oni — kaže — koji su ga slušali, mogu pod-
puno ocieniti njegov umjetnički talenat, tu tajnu baj-
noga i moćnoga začaranja, koje je na slušatelje proiz-
vodio; tajnu, koju je sa sobom ponio u grob. Kako bi
se imao prozvati taj talenat i u čem je on sastojao,
ne mogu si dat računa postavno. Govornik zanese slu-
šatelja onim žarom, kojim je sam zanesen, te krasotom
rieči, koje slobodno i neuzdrživo teku iz ustiju njegovih;
deklamator zanese raznolikosti i gibkosti svoje lekcije;
glumac svojom mimikom — ali svega toga nije tuj
bilo. Pred vami stajaše na katedri čovjek s nepomič-
nimi, na rieč, s hladnimi crtami lica, i gledao svojima
zamišljenima očima ne na vas nego nekamo u nepo-
znatu daljinu, na rieč, u dubljinu starih viekova, tihim,

¹ U izdavanom po D. A. Mordovcevu: Малорусскій ли-
тературный Сборникъ. Саратовъ 1859.

² Вѣстникъ Европы. 1885. III, 423.

140

monotonim glasom izgovarajuć svaku rieč, ali bez sva-
koga povišenja ili poniženja glasa, kano nehotice, a
medjutim činio vas zaboravljati sve što vas okružavalo,
i ciela prenositi se u tu epohu, sriedu, o kojih se sa
stolice govorilo. Časom sva se njegova lekcija sastojala
iz samih izvoda iz različitih ljetopisa — ali upravo to
čitanje ljetopisa bijaše glavnim izkazom njegova talenta.
Težak, neprobavljiv, očevidno naivno neskladan govor
ljetopisa odmah zadobi u njegovim ustima karakter čisto
narodnoga govora, shvatljiva za svaku pitomkinju za-
voda, koja nije nikada vidjela svojima očima ljetopisnih
textova. Suho, sažeto razlaganje postade puno sočnih
i jarkih boja; te je starodavna starina oživila pred vama
u svoj svojoj arhaičkoj dražesti.“

Ovako je Kostomarov umio svoje slušatelje s katedre obajati i predobiti ih za svoj predmet, za starodavnost, koju im je razlagao. Na književnom polju privriedio je razpravu o dobi krštenja Rusa¹ i izdanjem svojih lekcija o slavenskoj mitologiji,² koje je držao na univerzi u drugoj polovini god. 1846. Ovo je djelo sastavio ponajviše gradjom, koju je u narodu sabrao bio. Već je Kostomarov u spomenutom svojem djelu o narodnoj poeziji upozorio bio na simbole, koji sadržavaju uspomenu stare vjere; pak je taj predmet u ovom djelu dalje razpreo. On je u tumačenju narodnih predaja u svrhe mitičke stajao na stanovištu t. zv. simboličke škole, koje je u Njemačkoj glavnim predstavnikom bio znameniti filolog G. Creuzer († 1859) u svojem nje-

¹ Priobćenu god. 1846 u Записки университета св.
Владимира.

² Славянская митология. Киевъ 1846 стр. 113. Iz-
dana starom kirilicom.

141

kada na glasu djelu: Symbolik und Mythologie der alten Völker, besonders der Griechen (1810–12), koje je upravo tada (1836–40) već treće izdanje doživilo bilo. Simbolička škola mitologije, bivši ujedno reakcijom proti euhemerismu XVIII vieka, stajala je u tiesnoj svezi s tadašnjim romantičkim pokretom, koji okrenuvši se k starim, k pučkim predajam, naziraše u njih zalihu novih poetičkih i moralnih ideja. Kostomarov se češće u svojoj slavenskoj mitologiji osvrće na Creuzera; bijaše mu poznata i mitologija Jakova Grimma, koja je malo prije (1844) u drugom izdanju izašla; ali nije si još usvojio bio njegovu filologičku i historičku metodu, pred kojom je simbolička škola u nauci uzmicala te napokon uzmakla. Uza sve to trud Kostomarova bijaše korak u napried i u toj grani ruske nauke, koju su već dotle djelomice obradili bili Snegirev, Kastorskij, Sreznevskij.

Nu kratak bijaše boravak Kostomarova u starodavnoj majci ruskih gradova. Bližnji uzrok bio je god. 1846 ondje osnovani „kirillo-metodijski kružok“, koji su tomošnji umnici sastavili i u koji su maloruski književnici: pjesnik T. G. Ševčenko, P. A. Kuliš, A. V. Markević, N. I. Gulak, V. M. Bělozerskij, A. A. Navrockij itd. pristupili. Duša društva bijaše Kostomarov. Zadaćom si postavilo putem knjige pripravljati oslobodjenje slavenskih narodnosti izpod vlasti inoplemenika te organizovanje njihovo u samostalne političke skupine u federalativnoj svezi medju sobom; uklonjenje u slavenskom društvu svakoga podaničtva, bud pod kojim imenom, kano takodjer staliških povlastica i preimućtva; uzpostavljenje vjerske slobode i trpljivosti; uvedenje slavenskoga jezika u javno bogoslužje kod Slavena budi koje

142

crkve i vjeroizpovjesti; podpuna sloboda misli, štampe
i odgoja; napokon predavanje svih slavenskih naricčja
i književnosti u školah slavenskih narodnosti. Sva ova
načela postavljena su pod zaštitu prvih slavenskih apo-
stola, kano pokrovitelja suvremenih slavenskih narodnih
ideala. Kostomarov bijaše Slavenofil u smislu ovih na-
čela; ali je osudjivao svaku absolutnu hegemoniju jed-
noga slavenskoga plemena nad drugim. On bijaše čisti
slavenski federalista, predstavljajući si u budućnosti
samosvojna slavenska plemena kano savez bratstava na
osnovu podpune ravnopravnosti i slobode, posvećene
ravnopravnošću i ljubavju kršćanskom. Kano prijatelj
puka želio ga vidjeti riešena onih podaničkih, kmetskih
spona, u koje ga je neslavenska prošlost ukovala. „Ki-
rillo-metodijski kružok“ spremao je prevrat; ali prevrat
u misli i u mirnom izvadjanju onih načela; nu čaleko
je od njega bio prevrat silom, željezom i krvju. Prem
je u istinu tako bilo, te je kijevski „kružok“ bio samo
jedan prsten u onom lancu duševnoga pokreta, koji je
više slojeve društva ruskoga iza treće desetine našega
stoljeća uzkomešao: to je u njem državna vlast za
vladavine željeznoga cara Nikole nazirala pogibelj za
postojeći poredak; a imenito, poradi članova maloruskib,
za jedinstvo i cjelovitost države. S toga je Kostomarov
uz spomenute drugove svoje iznenada god. 1847 uhvaćen
bio, pak u Petrograd pred sud doveden, te ovdje sbog
ukrajino-filskih težnja osudjen na godinu dana zatvora
u tamošnjoj petropavlovskoj tvrdjavi.¹

Poslije godine dana bijaše pušten na slobodu; ali do-
dieljen u službu kod gubernijske uprave u Saratovu,

¹ Potanje opisano u: Kieb. старина 1883 nr. 2.

143

te zabranjeno mu tiskom na svoju ruku obielodaniti svoje radnje. Bijaše dakle postavljen pod redarstveni nadzor.

U Saratovu radio je Kostomarov u statističkom odboru (статистическій комитет) gubernijskom. Kako ga je svaka grana nauke, odnoseća se na Rusiju, zanimala, upotriebio je taj svoj privremeni položaj, da na temelju službenih podataka sastavi spis o trgovačkih odnošajih onoga uz Volgu znamenitoga kraja. Ovaj spis bi odredbom načelnika gubernije tiskom obielodanjen¹. Uz ovaj službeni rad Kostomarov je nastavio i književan u području historije i etnografije U prvom pogledu pozio je arkive i knjižnice, te sabirao historijsku gradju rukopisnu. Radio je u starom arkivu u Caricinu na Volgi, posjetio u istu svrhu Volks i Petrovsk; te je po sakupljenih izpravah sastavio i izdao „Очеркъ исторій Саратовскаго края" (1858). U drugom pogledu izučaše velikorusko pleme onoga kraja i sabiraše narodne tvorine². Napokon izradjivaše prije sabranu i onamo sa sobom donesenu historijsku gradju; priugotavljaše imenito obširnu monografiju o Bogdanu Hmeljnickom, i obielodani svoju studiju o ukrajinskom kozačkom hetmanu XVI v. Ivanu Svigrovskom³.

Odavle se vidi, kako Kostomarov nije klonuo duhom u zatočenju, već je ono vrieme, kano kakova odmora, upotriebio da razširi svoje poznavanje Rusije i predjašnju gradju novom obogati. Ali i zatočenje u Saratovu presta

¹ Взглядъ на состояние Саратовской вывозной торговли. Саратовъ 1856

² Pjesme tiskane po N. S. Tihonravovu: Лѣтописы русс. литературы. Москва 1861.

³ Москвитянинъ 1855. Истор. монограф. II, 1–34.

144

smrću cara Nikole (1855). Nasljednik mu car Aleksandro
II. skinu (1856) zabranu o tiskanju djela, onda i redar-
stveni nadzor, samo pridrži odredbu, da se ne može uzpo-
staviti u službu na polju nastave. Uslied toga naumi Ko-
stomarov uputiti se u inostranstvo, da se i s ovim upozna
i da ondje svoje znanje novim izkustvom obogati. Godine
1857 dakle posjeti Njemačku, Francezku, Švajcarsku, Ita-
liju i Austriju; a vrativši se u otačbinu zauze u Saratovu
mjesto u odboru, koji je pozvan bio, da prouči i predloži,
kako bi se stanje kmetova poboljšati moglo. Kako se
je Kostomarov toga posla kano djelovodja odborski rado
latio i sve svoje znanje mu posvetio, svaki će lasno do-
kučiti, kada se sjeti, da je ukinuće podanstva i sloboda
te ukinuće staliških povlastica bila jedna od točaka u
programu „kirillo-metodijskoga kružka“. Sam Kosto-
marov ubraja u najsretnije čine svoga života, što je
pripomogao onomu velikomu djelu, oživotvorenu carskim
ukazom od 19. febr. 1861 godine, kojim je 23 milionom
ruskih državljana podieljena sloboda osobe i imetka.

Uz ove poslove, čim je ona zabrana ukinuta, započe
Kostomarov iznositi na svjetlo svoja za tisak jur prire-
djena djela. Najprije (1857) potisnu u sviet svoju ve-
liku monografiju o glasovitom kozačkom hetmanu Bog-
danu Hmeljnickom († 25. kol. 1657), za koju je sa-
kupljao gradju već u Harkovu i Kijevu¹; onda (1858)
odmah drugu monografiju² o ustanku Kozaka pod vo-

¹ Izadje najprije u „отечественных Записках“. 1857. Onda u posebnih izdanjih izpravljena god. 1859 i 1870. Napokon u skupnom izdanju: Пistorическія монографіі і пэслъдованія. Спетерőургъ 1884 t. IX, Х, ХІ. Богданъ Хмельницкіи.

² Бунтъ Степки Разина takodjer najprije u Oteč. zapis. god. 1859. Izdano u Пistor. монограф. t. II, str. 195–356.

145

djom Stenkom Razinom (1669—71). Predmet je crpen
iz prošlosti maloruske; mio piscu, jer prikazuje djelu-
jući narod, te je mogao osjećaje i težnje njegove na
vidik iznieti u onih borbah XVII stoljeća, koje su se
vodile za prvenstvo izmedju Poljaka i Rusa na sjevero-
iztoku Evrope. A pošto je u Saratovu sakupio bio mnogo
gradje za trgovinsku poviest, nije se mogao Kostomarov
uzdržati a da ne priobći tiskom (1857) „Очеркъ тор-
говли московскаго государства въ XVI и XVII сто-
лѣтіях“.¹ Uz ove veće obielodanio je i više manjih
radnja, kano što o pitanju, jeda li je kmetstvo u Ru-
siji uvedeno pod Borisom Godunovom.²

One dvie monografije podigle su još više glas histo-
rika Kostomarova svojom obsežnosti, svojom oštroum-
nosti, svojim bogatstvom novih podataka, pak uza to-
ljepotom i prozirnosti svojega razlaganja, tako da se
kano elegantno pisane pripoviesti čitati mogu. S toga
jedva je Kostomarov u saratovskom odboru svršio bio
svoj zadatak, dobi od petrogradskoga universiteta laskavi
poziv na stolicu ruske historije, koja je poslije N. Ustrja-
lova ostala izpražnjena. Kostomarov primi taj častni
poziv, te oprostivši se s mnogimi prijatelji i štovatelji u
Saratovu preseli se u priestolnicu na Nevi. Najprije za-
traži, da se ukine naredba carska, kojom bijaše zabra-
njeno podieliti mu ikoje mjesto u učiteljstvu. Dotle te-
čajem njekoliko mjeseci radio je u carskoj javnoj knjiž-
nici, dok napokon u oktobru 1859 neizadje povoljno
previšnje riešenje, te već sliedećega mjeseca studenoga
započe svoja predavanja.

¹ U „Современикъ“ 1857.

² Архивъ Калачова 1859. Истор. монограф. I, 351.

10

146

Kostomarov je sa stolice čitao svoja vlastita iztraži-
vanja u području ruske historije. Tako je god. 1860 i
1861 čitao o sjevero-ruskih slobodnih obćinah, Novgo-
rodu, Pskovu, Vjatki, o njihovu obćinskom životu, o
običajih, trgovini, crkvenih odnošajih itd. za srednjega
vieka — opet obljubljen mu predmet, gdje je mogao
samosvojan život naroda crtati. Ova su čitanja tiskom
obielodanjena.¹ O tadašnjih predavanjih njegovih pripo-
vieda njegov prijatelj i sudrug poznati literarni historik
A. N. Pypin ono što smo čuli od Skabičevskoga. Pre-
davanja su privlačila svojom osebujnošću. „Kano da je
govorio sam stari ljetopisac, doznavši o dogodjajih od
najbližih svjedoka“. Lekcije spomenute bile su zanimive,
što su u život kano uzkrisile starinski život i drevno
mišljenje.² Ujedno je Kostomarov neprekidno svoja studi-
dija na javnost iznosio; tako god. 1860 obširnu monografiju o domaćem životu i o običajih velikoruskoga
naroda u XVI i XVII vieku.³ U onom priepornom pitanju o narodnosti Rurikovih Rusa Kostomarov je pobijao varjažku teoriju, držeći on doseljenike za baltijske
Litvane, o čem je svoje mnienje i tiskom obielodanio;
a to ga dovede u sukob s Pogodinom, braniteljem ove
druge teorije; pak je izmedju obiju dne 19. marta 1860
god. držana u Petrogradu javna ustmena disputa o tom
predmetu. Obielodani na dalje studije o južnoj Rusiji
koncem XVI stoljeća,⁴ razpravljajući o pripravah za

¹ Истор моногр. т. VII и VIII. Сѣвернорусскія на-
родоправства во времена уѣально-вѣчеваго уклада.

² Вѣетникъ Европы. 1885. III, 422.

³ Современникъ 1860. Очеркъ быта, домашней жизни и нравовъ великорусскаго народа въ XVI и XVII. столѣтіяхъ.

⁴ Русское слово 1860. Ист. моногр. III, 181.

147

crkvenu uniju i o ustancih Kosinskoga i Nalivajka; za
tim o litovskoj narodnoj poeziji,¹ o legendi „o кровы-
мъсителѣ“,² razloži svoje misli o federativnom načelu
stare Rusije i dviju ruskih narodnosti,³ priobći načrt
„narodne južnoruske historije⁴ razpravljajući o njezinih
plemenih, Poljanih, Drevljanih itd., o Volinju, Podolju
i crvenoj Rusiji, protumači mističnu poviest o Nifontu
po spomeniku XIII vieka,⁵ iztaknu značenje Velikoga
Novgoroda,⁶ opisa hetmanstvo Vygovskoga,⁷ a po aktih
arheografske komisije i rukopisih c. pub. biblioteke ta-
kodjer velikoruske slobodne mislioce religiosne XVI
vieka Mat. Baškina i njegove pristaše,⁸ napokon narisa
podaničku odanost Ivana Susanina⁹ naprama caru Mi-
hajlu Romanovu (1613), koji je čin ovječio Glinka u
operi „Žizn za carja“. Uza sav ovaj mnogobrojni knji-
ževni trud, kano i uz ocjenu djela Popke „Черноморские
казаки“, povjerenu mu c. ruskom akademijom nauka,
za koju dobi nagradu zlatnu medalju, preuze povjerenu
si redakciju sbornika: Памятники старини русской
литературы“, što no je troškom gr. G. A. Kušelev-
Bezborodka izlazio. Ove historijske radnje, kano i obće
priznana široka i duboka učenost Kostomarova, učiniše
ga dostojnim, da bude god. 1860 imenovan članom
arheografske komisije, zasnovane P. Strojevom (1834),

¹ Русское слово 1860. Нст. моногр. III, 343.

² Современик 1860. Ист. меногр. I, 293.

³ Основа 1861. Ист. моногр. I, 1. 51.

⁴ Ondje.

⁵ Русское слово 1861. Ист. монограф. I, 263.

⁶ Отечествен. Записки 1862. Ист. монограф. I, 323.

⁷ Основа 1861. Ист. моногр. II, 35.

⁸ Отеч. Записки 1862. Ист. моногр. I, 385.

⁹ Отеч. записки 1862. Истор. моногр. I, 429.

*

148

koje je svrha sabirati, čistiti i izdavati historijsku gradju-
rusku. Veoma obsežna izdanja ove komisije, koja imade
i pokrajinskih podružnica, bogata su u izpravah i spo-
menicih, ljetopisih, spomenicah itd. Kostomarov je ostao
članom ove komisije sve do smrti, te mu bude dodie-
ljeno izdavanje spomenika odnosećih se na historiju
južne i zapadne Rusije. A koli je u tom poslu neumo-
ran bio, svjedoči, da je pod sobstvenom redakcijom nje-
govom izašlo 11 toma takovih spomenika.

Nu sudba ne htjede, da Nikolaj Ivanović ostane i
taj put dugo na profesorskoj stolici. Povodom naime
djačkih nemira na petrogradskoj universi bude ova na
duže vrieme zatvorena; što je Kostomarova ponukalo,
da se još s drugimi jednomišljenici u svibnju god. 1862
na profesuri zahvali. Sada htjede ga kijevski universitet
sv. Vladimira predobiti, te ga je sliedeće god. 1863
rektor N. D. Ivanišev izviestio, da je izabran na stolicu
ruske historije; ali toga častnoga poziva ne htjede pri-
miti. Odluči posvema i izključivo posvetiti se nauci i
književnoj radnji bez svakoga zvaničnoga zanimanja
izuzam onoga u arheografskoj komisiji. Službena Rusija
ovoga razdobja, u kojoj je stao posvema drugi vjetar
piriti, i koja je zasluge Kostomarova priznavala, doka-
zom budi, što ga je god. 1870 učinila pravim tajnim
savjetnikom i odlikovala (1880) redom sv. Stanislava I
stepena, jedva bi se protivila ikoju zvaničnu položaju
njegovu, da ga je poželio ili primiti htjeo

Ako se izuzme god. 1864, koje je Kostomarov po-
sjetio inostranstvo i medju ostalimi zemljami takodjer
Srbiju, ostale 23 godine svoga života posvetio je iz-
ključivo nauci i književnosti doseliv se u Petrograd na
stalno prebivanje. Odavle nije se dao maknuti ni dvo-

149

jakim častnim pozivom na profesorsku stolicu od uni-
versiteta u Harkovu (1865) i u Kievu (1869). Riešen
svakoga drugoga zanimanja njegov bistar umineumorna
radinost izniela je u tom razdoblju tolike plodove u pod-
ručju historije, etnografije i tradicionalne literature, da
toli neizcrpiva duševna tvornost probudjuje udivljenje.
Časopisi i veliki ruski sbornici, koji su poslije god. 1860
svjetlo ugledali, trgali su se za perom Kostomarova, da
se njegovimi proizvodi okite, tako napose Библіотека
для чтенія (1864), Бесѣда (1872), Древная и новая
Россія (1875, 1877, 1878), академическій календаръ
(1867), Кіевская старина, Русская старина (1877,
1878), Русскій архивъ, Русская мысль (1880, 1883),
od starijih Отечеств. записки (1865), a osobito veoma
ugledan „Вѣстникъ Европы", kojemu je poslije 1866
pa do smrti jedan od glavnih suradnika bio.¹ Od pu-
blikacija učenih društava, kod kojih je Kostomarov su-
djelovao, spominjem c. geografsko i c. historijsko društvo.
Za prvo izradio je liepu razpravu ob odnošaju ruske
historije ka geografiji i etnografiji,² za tim uredio je
„сборникъ малорусскихъ обрядовихъ пѣсенъ“;³ a za
drugo priredio „бумаги князя И. В. Репнина.⁴

Svi ovi prilozi jesu čitave monografije, obradjujuće
u obliku ili razprava ili biografija pojedine česti ruske
historije. Od takovih monografija navodimo za poviest

¹ U t. III god. 1885 (СХІІІ. t.) na str. 426 navedeni su svi prilozi, koje je Kostomarov priobćio u tom žurnalu. Imade jih 36.

² Записки имп. географ. овщества 1862. Истор. монограф. III, 375.

³ Труды етнограф. статист. експедиції въ югозападными край. т. III, IV, V.

⁴ Сборникъ имп. истор. общества. т. XVI, 1875.

150

malorusku: Руина¹, о hetmanstvu Bruhoveckoga, Demjana i Samoilovića (1663—77), Мазепа i Мазепинцы² tičući se iste dobe kozačtva, hetmanstvo Jurja Hmelnickoga,³ Bogdan Hmelnickij podanik otom. Porte,⁴ o kozacih.⁵ Iztražujući pojedine dielove maloruske historije nije se mogao nedotaknuti i crkvenih pitanja i odnošaja naprama Poljskoj; pak tim povodom iznesene su na svjetlo monografije o Petru Mogili, kijevskom glasovitom metropolitu (1633), obzirom na novija o njem iztraživanja,⁶ o patrijarhu Fotiju i prvom razkolu crkve;⁷ a iz poljske poviesti obširna radnja: послѣдніе годы рѣчи-посполитой,⁸ u kojoj poslije uvoda (o historijskoj borbi medju Poljskom i Rusijom za prievlast, o Poljskoj starih vremena i zlatne dobe i periodi upadka) crta sudbinu Poljske poslije prve diobe do osvojenja Varšave po Suvarovu. Ali ne samo malo — nego i veliko-rusku historiju obradjivao je neumorni Kostomarov. Osobito zanimalo ga t. zv. смутное время moskovske države (1604—13), o kojem kano i o pojedinih otmenijih osobah njegovih izdao je obširnija izpitivanja,⁹ za tim historiju raskola i Molokana,¹⁰ crkveno-historijska kritika u XVII

¹ Вѣстникъ Европы 1879. 1880. (Истор. моног. т. XV.

² Истор. моногр. т. XVI. Русская мысль 1882.

³ Вѣстник Европы. 1868. Ист. моногр. т. XII, 153.

⁴ В. Европы. 1878. Ист. моногр. XIV, 63.

⁵ Р. Старина 1878. Ист. моногр. XIV, 83.

⁶ В. Европы 1874. Ист. моногр. XIV, 43.

⁷ В. Европы 1868. Povodom Hörgenrötherova djela: Photius und seine Zeit.

⁸ Najprije u B. Европы 1869. Истор. моногр. т. XVII, XVIII

⁹ В. Европы 1866, 1867, 1871, 1872. Ист. моногр. т. V, VI.

¹⁰ В. Европы 1865, 1871. Ист. моногр. ХІІ, 343, 433.

151

vieku,¹ ličnosti Ivana groznoga,² carevića Dimitrija³ i Aleksija Petrovića,⁴ carice Katarine,⁵ samodržavnoga otroka Petra.⁶ Od pojedinih dogodjaja v. ruske historije spominjemo razpravu o kulikovskoj bitci⁷ i o livonskom ratu.⁸ U isto doba vraćao se na svoj obljubljeni predmet, narodne tvorine, te je u posebnih razpravah razjasnio veliko- i malorusku narodnu poeziju.⁹ Ni polja historičke kritike nije zanemario Kostomarov, kano što to uz ostalo svjedoči iztraživanje: Преданія первоначалпои русской Лѣтописи.¹⁰

Ove monografije svojim su obsegom tako obširne, da u posebnom izdanju čine osamnaest krupnih knjiga.¹¹

Ovako spreman u pojedinih dielovih ruske historije mogao se Kostomarov odvažiti na sastavljanje i izdanje cjelokupne poviesti ruskoga naroda. Takovo djelo ugleda god. 1873-6 svjetlo u tri knjige. Kostomarovu nije bilo na umu, da preda u ruke obširnu s naučnim aparatom poviest, koja bi ostala ograničena na tjesniji krug; već on namieni svoj trud širokomu čitalačkomu občinstvu, pak prema tomu udesi i sadržinu i oblik. „Русская история въ жизнеописаніяхъ ея главнѣй-

¹ В. Европы 1870. Ист. моногр. XII, 307.

² В. Европы 1871. Ист. моногр. XIII, 209.

³ В. Европы 1873. Ист. моногр. XIII, 319.

⁴ Др. и нов. Россія 1875. Ист. моногр. XIV, 115.

⁵ Др. и нов. Рос. 1877. Ист. моногр. ibid. p. 259.

⁶ Др. и нов. Россія 1878. Ист. моногр. ib. p. 359.

⁷ Акад. календаръ 1864. Ист. моногр. III, 1.

⁸ Библіотека для чтенія 1864. Ист. моногр. III, 45.

⁹ Вѣстник Европы 1872, 1874. Ист. моногр. XIII, 445. Бесѣда 1872. Рус. мысл. 1880, 1883.

¹¹ В. Евр. 1873. Ист. моногр. XIII, 1.

¹⁰ Izdane u Petrogradu: Историческія монографіи и изслѣдованія Н. Костомарова.

152

шихъ дѣятелей“, какo веć сам нaslov upućuje, sa-
stavljena je iz samih životopisa, nižući sve važnije do-
godjaje ruske prošlosti okolo glavnih osoba. Počima sa
životopisom kneza sv. Vladimira, jer Kostomarov drži,
da je ruska historija pred tim „tamna i puna pripovie-
daka, koje se ne mogu smatrati podpuno dostovjerne“;
a završuje sa zacarevanjem Katarine II t. j. s XVIII
stoljećem. U toj poviesti nije pisac pripustio ni jedne
znatnije osobe, ni jednoga znatnijega dogodjaja, koji bi
mogao Rusa zanimati. Ličnosti, oko kojih niže pripo-
viedanje, nisu samo političke nego i crkvene i pro-
svjetne; a izmedju njih iztiče takodjer našega Jurja
Križanića, pod posebnom glavom: Юрий Крижанпчъ,¹
„родомъ Хорватъ“, „представляетъ собою выходящее
изъ ряда явленіе“. Kostomarovljeva poviest može u
mnogom služiti za obrazac piscem, koji su rado prošlost
svoga naroda nacrtati za veliko čitalačko občinstvo. U
Rusiji izazvala je prigovora, osobito radi neobična shva-
ćanja pojedinih osoba i dogodjaja; nu pisac nije ostao
dužan razjasnjenja.²

Uz ove učene radnje nije Kostomarov zanemario ni
laganih u lieposlovnom obliku, ali na povjestnom osnovu.
Tako je izdao (1862) dramu Кремущій Кордъ, zatim
сынъ (1859, 1864), Кудеяръ (и В. Европы 1875),
Холопъ (Нов. время 1878), Черниговка (пистор. вѣст-
никъ 1881), Кидотрепаніе въ началѣ XVIII вѣка
(Кіев. старина 1883). А malo ne jednako plodan bijaše
na polju kritike priobćiv do stotinu recenzija i literarnih
obznanah u različitih časopisih,³ od kojih zanimive su

¹ U III izd. 1886 t. II, 429.

2 V. Вѣстник Европы 1876.

³ Navedene u biografič. slovarě str. 292—7.

153

osobito one glede narodnosti Rusa t. j. Rurika i njegove
družine (u Sovremeniku 1860, Otečestv. zapiskah 1860,
Arhivu istor. knj. I. Sěvernoj pčeli 1860 Naše vremja
1860).

Ovo je, gospodo, samo u glavnih crtah opisano na-
učno i književno djelovanje Kostomarova. Poslije prvoga
pojavljenja njegova sa većom radnjom, povodom naime
djela o Bogdanu Hmelnickom, stekao je Kostomarov
svojim laganim, ugodnim i zabavnim načinom pisanja
glas ruskoga Thierrya. U njega grli se nauka sa živo-
tom, polet s ozbiljnošću, protonarodan oblik s dubljinom
misli. U monografijah njegovih prevladjuje epička forma,
gdješto i dramatička, rukuju se lieposlovno predavanje
i znanstvena eksposicija. Odavle tolika popularnost nje-
govih duševnih proizvoda u Rusiji, odavle čita je lasno,
sve što čitati umije. Kako je Kostomarov u svih slojevih
ruskoga društva štovan i ljubljen bio, pokazalo je obće-
nito saučešće povodom smrtonosnoga pada i prigodom
uzsliedivše 7/19 aprila 1885 god. smrti, pokazao je sjajan
u Petrogradu pogreb umrlih ostanaka neutrudiva pro-
svjetitelja.

Naša akademija izkaza Kostomarovu počast i štovanje,
kada pridruživši se drugim učenim društvom imenova
ga u skupštini dne 24. listopada 1870 god. svojim čla-
nom. Dopustite, da danas, kada ga već medju živimi
ne ima, na moja usta izjavi tugu slavenske, a napose
ruske, nauke radi gubitka tolika gojitelja njezina, i da
s južne Save na sjevernu Nevu u duhu šalje na nje-
govu mogilu vienac slave. Slava slavnomu historiografiu
Nikolaju Ivanoviću Kostomarovu!

2. KNJIŽEVNA RADNJA.

a) RAD.

Knjiga LXXXVIII. (zajednička).

Roger-Bošković i njegov rad na polju astronomije i meteorologije. Od *Josipa Torbara*. Str. 429.

Boškovićev rad na polju fizike. Od dra. *V. Dvořaka*. Str. 470.

Knjiga LXXXIX. (razreda fil.-hist. i filoz.-jur. XXI.)

O Dubravci, drami I Gundulića. U proslavu Gundulićeve tristogodišnjice. Od dra. *Fr. Markovića*. Str. 1.

Kako je rabila riječca črez (novoj) slovenskoj knjizi do prije 50 godina (završetak). Od *M. Valjavca*. Str. 25.

Religija Srba i Hrvata na glavnoj osnovi narodnih pjesama, priča i govora narodnog. (Nastavak.) Dio VI. Gromovnik, Perun, Oganj. Od *N. Nodila*. Str. 129.

Misli i djela biskupa Strossmajera. Od *T. Smičiklasa*. Str. 210.

Crtice iz hrvatske književnosti. Napisao Ivan Broz. Sveska prva. Uvod u književnost. Zagreb. Naklada Matice hrvatske 1886. — Književna obznana. Od dra. *F. Maretića*. Str. 225.

155

Knjiga XC. (zajednička.)

Filozofijski rad Rugjera Josipa Boškovića. Od dra. Fr.
*Markovića*. Str. 543.

Knjiga XCI. (razreda fil.-hist. i filoz.-jur. XXII.)

Veznici u slovenskijem jezicima (Nastavak). Od dra.
*T. Maretića*. Str. 1.

O hrvatskom prievodu XV (XVI) Ovidijeve heroide
„Paris Helenae“ od Hanibala Lucića. Od dra. Fr.
*Maixnera*. Str. 81.

Nutarnje stanje Hrvatske prije XII. stoljeća. III. Vr-
hovna državna vlast. Odnošaj medju crkvom i dr-
žavom. Od dra. Fr. Račkoga. Str. 125.

Religija Srba i Hrvata na glavnoj osnovi pjesama, priča
i govora narodnog. (Nastavak.) Dio VII. Vile. Od
*N. Nodila*. Str. 181.

Knjiga XCII. (razreda mat.-prirodosl. IX.)

Područje materijalizma od dra. B. Šuleka. Str. 1.

Prilog k teoriji kubične involucije na čunjosjeku. Od
dra. K Zahradnika. Str. 73.

Prilog poznavanju faune sladkovodnih korepnjaka Hr-
vatske. Od *Dragutina Šoštarića*. Str. 103.

Peto izviešće potresnoga odbora za godinu 1887. Od
dra. M. Kišpatića. Str. 215.

Knjiga XCIII. (razreda fil.-hist. i filoz.-jur. XXIII.)

Veznici u slovenskijem jezicima. (Završetak.) Od dra.
*T. Maretića*. Str. 1.'

O stanju više nastave u Hrvatskoj prije, a osobito za
Pavlinah. Od I. Tkalčića. Str. 78.

3. KNJIŽEVNI RAD.

a) ČLANOVA.

Bogišić V.:

Sabrao i uredio izprave o uroti bana P. Zrinskoga i
kneza Fr. Frankopana, iz francezkih arkiva. Monumenta
historiam Slavorum meridionalium spectantia. Vol XIX.

Bulić Fr.:

Hrvatski spomenici u kninskoj okolici uz ostale su-
vremene dalmatinske iz dobe narodne hrvatske dinastije.
Sv. I. Posebnih djela knj. VIII.

Budmani P. :

Obradjuje Riečnik hrvatskoga ili srpskoga jezika.
Svezka 10. (2. trećega diela). Godomik-Grumac.
Uredio Stare pisce. Knj. XV.

Črnčić Ivan dr.:

Što je pisama sakupio P. Blagoslav Bartoli. Starine
XX, 1.

Još o glagolskom napisu u crkvi sv. Lucije u drazi
baščanskoj. Starine XX, 33.

Dvořak V. dr.:

Boškovićev rad na polju fizike. Rad (LXXXVII,
LXXXVIII, XC) 470.

160

Kišpatić Mijo dr.:

Peto izviešće potresnoga odbora za godinu 1887. Rad
XCII, 215.

Maixner Franjo dr. :

O hrvatskom prijevodu XV (XVI) Ovidijeve heroide.
Paris Helenae od Hanibala Lucića. Rad XCI, 81.

Maretić Tomo dr.:

Veznici u slovenskijem jezicima. (Nastavak.) Rad
LXXXIX, 61, XCI, I, XCIII, I.

Crtice iz hrvatske književnosti. Napisao Ivan Broz.
Sveska prva. Uvod u književnost. Zagreb. Naklada
Matice hrvatske 1886. Književna obznana. Od dra. T.
Maretića. Rad LXXXIX, 225.

Marković Fr. dr.:

Filosofijski rad Rugjera Josipa Boškovića. Rad
(LXXXVII, LXXXVIII, XC), 543.

O Dubravci, drami Ivana Gundulića. U proslavu
Gundulićeve tristogodišnjice. Rad LXXXIX. 1.

Nodilo Nadko :

Religija Srba i Hrvata na glavnoj osnovi pjesama,
priča i govora narodnog. Dio VI. Gromovnik, Perun i
Oganj. Rad LXXXIX. 129. Dio VII. Vile. XCI. 181.

Rački Fr. dr.:

Nutarnje stanje Hrvatske prije XII. stoljeća. III.
Vrhovna državna vlast. Odnošaj medju crkvom i drža-
vom. Rad XCI, 125.

161

Izvještaj barskoga nadbiskupa Marina Bizzia o svo-
jem putovanju g. 1610 po Arbanaskoj i staroj Srbiji.
Starine XX, 50.

N. Kostomarov, ruski historiograf. Nekrolog u Lje-
topisu sv. III. str. 124.

Smičiklas Tadija:

Misli i djela biskupa Strosmajera. Rad LXXXIX, 210.

Šulek Bogoslav dr.:

Područje materijalizma. Rad XCII, 1.

Tkalčić Ivan:

O stanju više nastave u Hrvatskoj prije, a osobito
za Pavlinah. Rad XCIII, 78.

Torbar Josip:

Roger Bošković i njegov rad na polju astronomije i meteorologije. Rad LXXXVII, LXXXVIII, XC, 429.

Valjavec Matija:

Kako je rabila riječca črez (novoj) slovenskoj knjizi
do prije 50 godina. (Završetak.) Rad LXXXIX, 25.

Prinos k naglasu u (novoj) slovenštini. 6. Naglas u
prezentu glagola, koji prezentni nastavak jo drže samo
u 3. plur. c. Osnove na i (Nastavak). Rad XCIII, 135.

Trnovsko tetraevanđelije. Starine XX, 157.

Zahradnik Karlo dr.:

Prilog k teoriji kubične involucije na čunjosjeku. Rad
XCII, 73.

11

162

Zima Luka:

I opet o metrici narodnijeh pjesama. Književna ob-
znana. Rad XCIII, 197.

b) NEČLANOVA.

Arnold Gjuro dr.:

Zadnja bića. Metafizična razprava. Rad XCIII, 105.

Dragović Marko:

Borba Crnogoraca s Turcima oko prevlasti nad Gra-
hovom. Starine XX, 243.

Fermendžiu o. E.:

O. Rafo Levaković i Vlasi u Hrvatskoj. Starine
XX, 22.

Šoštarić Dragutin:

Prilog poznavanju faune slatkovodnih korepnjaka
Hrvatske. Rad XCII, 103.

BAKAR: Nautička škola.

BEČ: Seminar za slavenske jezike na c. universitetu.

Akademija znanosti (Kaiserliche Akademie der Wissenschaften).

K. k. Central-Commission zur Erforschung und Erhaltung d. Baudenkmale.

K. k. Geologische Reichsanstalt.

K. k. Statistische Central-Commission.

K. k. Anthropologische Gesellschaft.

K. k. Geografische Gesellschaft.

Biblioteka Njegova Veličanstva.

BERLIN: Akademija znanosti (Königl. preussische Akademie der Wissenschaften).

BIOGRAD: Srbsko lekarsko družtvo.

Kr. srpska akademija.

Srbsko učeno družtvo.

Srpsko arheoložko družtvo.

BOLOGNA: Accademia delle lettere e scienze.

BORDRAUX: Academie national des sciences, belles lettres et arts.

BRNO: Moravsko družtvo za poznavanje zemlje (K. k. mährisch-schlesische Gesellschaft für Landeskunde).

Matica Moravska.

BRUXELLES: Redakcija Musée du naturaliste.

Malakoložko družtvo (Société Malacologique de Belgique).

BUDIMPEŠTA: Magyar földtani intézet.

Magyar történelmi társulat.

Magyar tudományos akademia.

Ethnologische Mittheilungen aus Ungarn.

166

BUDIŠIN (Bautzen): Matica serbska.

BUKUREŠT: Rumunjska akademija (Academia romana).

CETINJE: Čitaonica.
Gimnazija.

CHRISTIANIA: Sveučilište.

ČRNOVICE: Sveučilište.

DUBROVNIK: Gimnazija.
Samostan male braće reda sv. Franje.
Učiteljište.

FOJNICA: Samostan bosanskih franjevaca.

FRANKFURT NA ODRI: Naturwissenschaftlicher Verein.

GOSPIĆ: Gimnazija.

GRADAC: Historischer Verein.
Naturwissenschaftlicher Verein für Steiermark.

HALLE: Leopoldinische Akademie der Wissenschaften.

HAMBURG: Verein für naturwissenschaftliche Unter-
haltung.
HARKOV: Obščestvo ljubitelej prirody.
Sveučilište.

HERMANSTADT: Siebenbürgische Gesellschaft f. Landes-
kunde.
JAROSLAVJE: Demidovskij juridičeskij licej.

KARLOVAC: Realni gimnazij.

KARLOVCI: Gimnazija.

KASSEL: Naturwissenschaftlicher Verein.

KIJEV: Sveučilište.
Duhovna akademija.

Prirodoslovno družtvo (Obščestvo jestestvoispitatelej).

KOTOR: Gimnazija.

KRAKOV: Poljska akademija nauka.

KRIŽEVAC: Gospodarsko učilište.

LIPSKO: K. sächsische Gesellschaft d. Wissenschaften.

a) KNJIŽNICA

SE JE OVE GODINE UMNOŽILA RUKOPISI I KNJIGAMI,
KOJE SE OVDJE SA ZAHVALNOŠĆU NAVODE.

I.

RUKOPISI I LISTINE.

Preuzv. gosp. pokrovitelj akademije biskup Josip Juraj Strossmayer poklonio je oveći svezak pisama tičućih se splitske obitelji Marulićah od g. 1520—1699, medju kojimi je za nas osobito važna nepoznata do sada oporuka našega pjesnika Marka Marulića pisana g. 1521, u kojoj se osim njegove nekretne i pokretne ostavštine nalazi i podpun popis njegove knjižnice.

Preuzvišeni g. grof Gjuro Jellačić veledušno odstupio je liep rukopis, sbirku pjesama nekih dubrovačkih pjesnika, izpjevanih, malom iznimkom, jezikom hrvatskim, u kojem na 520 strana upisane su: Ode Joannis Caroli de Angelis, Rhagusini. — De origine urbis Ragusinae, Diatribe historico-chronologica. — Pjesni Antuna Kaznačića, Dubrovčanina. — Zorislava prikazanje Gledjevića, Dubrovčana. — Osman, pjevanje XIII. i XIV. od Mara Zlatarića, Dubrovčana; a napokon od istoga: Pjesni razlike i Pjesance Petra Metastasia tomačene po istomu“.

Presvietli g. umir. septemvir Dragutin Švagel darovao 40 listina od XIV—XVIII vieka važnih za poviest hrvatskoga Zagorja.

Veleučeni g. prof. Pero Budmani poklonio je rukopis ili sbirku listova „litterae missiles“, na broju 454 pisma, pisana medju god. 1670—1684 od republike dubrovačke raznim velevlastim, dostojanstvenikom i korporacijam.

Od g. Vida-Vuletića Vukasovića kupila je akademija priepis Korčulanske poviesti: Paulini de Antonio cittadini Curzolani: Istoria ecclesiastico-profana di Corzola.

174

Od g. *J. Duške* kupljen je jedan svežčić pisama tičućih se vojne po Ugarskoj g. 1849, a naročito bojni izvještaj o bitkah kod Moora, Arada i Petrovaradina. Ovim se je znatno popunila akademijska sbirka pisamah „ilirske dobe“.

II.

KNJIGE.

Beč: Carska akademija znanosti.

*Sitzungsberichte* der kais. Akademie der Wissenschaften. — (Philosophisch-historische Classe). Band CX. Heft I. II. Wien 1885—1886. — Bd. CXI. Hft. I. II. Wien 1886. — Bd. CXII. Hft. I. II. Wien. 1886. — Bd. CXIII. Hft. III. Wien. 1887. Bd. CXIV. Hft. I. Wien. 1887. — *Archiv* für Oesterreichische Geschichte. LXVII. Band. 1. 2 Hälfte. Wien 1886. — LXVIII. Bd. 1. 2 Hlft. Wien. 1886. — LXIX. Bd. 1. 2 Hlft. — Wien 1887. — LXX. Bd. Wien. 1887. — *Fontes rerum Austriacarum*. XLIV. Band. II. Abtheilung. Wien. 1885. — *Register* zu den Bänden 101—110 der *Sitzungsberichte*. Wien. 1886. — *Register* zu den Bänden XV—XXXV der *Denkschriften*. Wien. 1886. — *Mittheilungen* der prähistorischen Commission. Wien. 1887. Nr. 1.

Beč: C. kr. centralna komisija za uzdržavanje hist. spomenika.

*Mittheilungen* der k. k. Central-Commission zur Erforschung und Erhaltung der Kunst- und historischen Denkmale. XII. Band: I—IV. Heft. Wien. 1886. — XIII. Band. I—IV. Heft. Wien. 1887.

Beč: C. kr. geoložki državni zavod

*Jahrbuch* der k. k. geologischen Reichsanstalt: XXXVI. Band, 2, 3, 4 Heft. Wien 1886. — XXXVII. Bd. 1—4. Heft. Wien 1888. — XXXVIII. Band 1—3. Heft. Wien. 1888. — *Verhandlungen* der k. k. geologischen Reichsanstalt. 1887. Nr. 1—18. Wien 1887. — 1888. Nr. 1 bis 12 Wien 1888. — *Abhandlungen* der k. k. geologi-

175

schen Reichsanstalt. XI. Band I. Abtheilnng: Die Carbon-
Flora der Schatzlarer Schichten von D. Stur. Wien. 1885.
— XI. Band II. Abth. Die Carbon-Flora von Schatzlarer
Schichten, von D. Stur. Wien 1887. — Band. XII. Nr.
1. Ueber die Fauna der Nicht-marinen Ablagerungen der
oberen Kreide des Csingerthales bei Ajka im Bakony, und
über einige Conchylien der Gosaumergel von Aigen bei
Salzburg, von Dr. Leopold Tausch. Wien. 1886. — Nr.
2. Beitrag zur Kenntniss der Flora des Kalktuffes und der
Kalktuff-Breccie von Hötting bei Innsbruck, von D. Stur.
Wien 1886. — Nr. 3. Ueber die Fauna der Oolithe von
Cap S. Vigilio verbunden mit einer Studie über die obere
Liasgrenze, von M. Vacek. Wien. 1886. — Nr. 4. Ueber
die Liasischen Cephalopoden des Hierlatz bei Hallstatt,
von G. Geyer. Wien. 1886.

Beč: C. kr. centralna statistična komisija.

*Oesterreichische Statistik*: VI. Band. 3. Heft. Die Ergebnisse der Strafrechtspflege im Jahre 1882. Wien 1886.
— XI. Band 1. Heft. Die Ergebnisse der Civilrechtspflege im Jahre 1883. Wien. 1886. — 2. Heft. Die Ergebnisse des Concursverfahrens im Jahre 1883. Wien. 1886. — 3. Heft. Die Ergebnisse der Strafrechtspflege im Jahre 1883. Wien 1887. — 4. Heft. Statistische Uebersicht der Verhältnisse der österreichischen Strafanstalten im Jahre 1883. Wien. 1886. — XII. Band. 1. Heft. Erläuterungen und Ergänzungen zu den Daten der Viehzählung vom 31. December 1880. Wien. 1886. — 2. Heft. Bewegung der Bevölkerung im Jahre 1884. Wien. 1886. — 3. Heft. Statistik der Unterrichts-Anstalten für das Jahr 1883/4. Wien. 1886. — 4. Heft. Statistik des Sanitätswesens für das Jahr 1883. Wien. 1886. — XIII. Band 1. Heft. Bewegung im Besitz- und Lastenstande der Realiteten im Jahre 1884. Wien. 1886. — 2. Heft. Statistik der Sparcassen für das Jahr 1884. Wien 1886. — 4. Heft Bewegung der Bevölkerung im Jahre 1885. Wien. 1887. — XIV. Band. 1. Heft. Bericht über die Erhebung der Handelswerthe und Haupt-Ergebnisse des auswärtigen Handels im Jahre 1885.

176

Wien. 1887. — 2. Heft. Waaren-Einfuhr im Jahre 1885.
Wien. 1886. — 3. Heft. Waaren-Ausfuhr im Jahre 1885.
Wien. 1886. — 4. Heft. Waaren-Durchfuhr im Jahre 1885.
Wien. 1886. — XV. Band. 1. Heft. Die Ergebnisse der Civilrechtspflege im Jahre 1884. Wien. 1887. — 2. Heft. Die Ergebnisse des Concursverfahrens im Jahre 1884.
Wien. 1887. — 3. Heft. Die Ergebnisse der Strafrechtspflege im Jahre 1884. — 4. Heft. Statistische Uebersicht der Verhältnisse der österreichischen Strafanstalten im Jahre 1884. Wien. 1888. — XVI. Band. 1. Heft. Statistik der Banken für das Jahr 1884. und 1885. Wien. 1887. — 2. Heft. Statistik der Unterrichts-Anstalten für das Jahr 1884/85. Wien. 1887. — 3. Heft. Der österreichische Staatshaushalt in den Jahren 1883. und 1884. Wien. 1887. — 4. Heft. Statistik der Sparcassen für das Jahr 1885. Wien. 1887. — XVII. Band. 1. Heft. Bericht über die Erhebung der Handelswerthe und Haupt-Ergebnisse des auswärtigen Handels im Jahre 1886. — 2. Heft. Waaren-Einfuhr im Jahre 1886. Wien. 1887. — 3. Heft. Waaren-Ausfuhr im Jahre 1886. Wien. 1887. — 4. Heft. Waaren-Durchfuhr im Jahre 1886. Wien. 1887. — XVIII. Band. 1. Heft. Bewegung der Bevölkerung im Jahre 1886. Wien. 1888. — 2. Heft. Statistik der Unterrichts-Anstalten für das Jahr 1885/86. Wien. 1888. — 3. Heft. Statistik der Sparcassen für das Jahr 1886. — 4. Heft. Statistik des Sanitätswesens für das Jahr 1885. Wien. 1888. — XIX. Band. 2. Heft. Die Ergebnisse des Concursverfahrens im Jahre 1885. Wien 1888.

**Beč:** Anthropoložko družtvo

*Mittheilungen* der Anthropologischen Gesellschaft in Wien: XVI. Band. I—IV. Heft. Wien. 1886. — XVII. Band. I—IV. Heft. Wien. 1887. — XVIII. Band. I—III. Heft. Wien. 1888.

**Beč:** C. kr. geografijsko družtvo.

*Mittheilungen* der k. k. geografischen Gesellschaft in Wien. XXIX. Band, Nr. 1—9. Wien. 1886. — XXX. Band. Nr. 1—9. Wien. 1887. — XXXI. Band. Nr. 1—9. Wien. 1888.

177

**Beč**: C. kr. vojni geografski zavod.

*Mittheilungen* des k. k Militär-geografischen Institutes.
Band VI. Wien. 1886. — Band VII. Wien 1887.

**Berlin**: Kr. pruska akademija znanosti.

*Sitzungsberichte* der königlich preusischen Akademie der
Wissenschaften. Jahrgang 1885. Heft. XXIII—LI. —
Berlin. 1886. — Jahrgang 1887. Heft. I—LV. Berlin.
1887. — Jahrgang 1888. Heft. I—XXXVII Berlin. 1888

**Beograd**: Kr. srpska akademija.

Глас. І. Пронијари и баштинници од Стојана Новаковића. Београд. 1887. — ІІ. Разправа о Константину Теху од II. С. Срећковића. Београд. 1887. — III. Лампрофири у Србији, од Јована М. Жујовића. Београд. 1888. — IV. О Івану Гундулићу, беседио Матија Бан. Београд. 1888. — V. Народна библиотека у Београду, написао М. Милићевић, Београд 1888. — VI. Поглед па Лабијницову инфинитезималну методу, од Д. Нешића. Београд 1888. — VII. О компензацији вертикалног клатна од Љубомира Клерића. Београд. 1888. — VIII. Грађа за геологију и палеонтологију источне Србије, од Светолика Радовановића. Београд. 1888. — IX. Приступна академијска беседа, З. М. Жујовића. Београд. 1888. — Пословник српске краљ. академије. Београд. 1888. — Спотен на тужну свечанвст приликом срмти Дра. Јосирапанчића. Говор Чед. Мијатовића. Београд. 1888. — Тодишњак І. 1887. Београд. 1888.

**Beograd**: Srpsko učeno društvo.

Гласник српскога ученога друштва. Књ. 65. Београд. 1886. Књига. 66. 67. Београд. 1887.

**Beograd**: Srpsko lekarsko društvo.

*Српски архив* за целокупно лекарство: одељак први, књига ІХ. Београд. 1887. — Одељак други, књига XVII. Главнији радови на бојном санитету у год.

12

178

1881. и 1882. Израдио Др. Радмио Лазаревић. Београд. 1884. — Књ. XVIII. Војно-санитетска статистика за год. 1880.; израдио Др. Радмио Лазаревић. Београд. 1885. — Књ. XIX. Хигијена, од Дра. Л. Стевановића. Београд. 1885. — Књ. XX. Историја пољске војно-санитетске службе у српској војсци за време српско-бугарског рата 1885—1886. од Дра. Владана Ђорђевића Београд. 1886.

**Beograd:** Arheoložko društvo.

Старинар српског археолошког друштва. Год IV. бр. 1–4. Београд. 1887. — Год. V. бр. 1. 2. 3. Београд. 1888.

**Bologna:** Kr. akademija znanosti.

*Memorie* della r. accademia delle scienze dell'istituto di Bologna. Serie IV. tomo VII. Bologna. 1886.

**Bordeaux:** Akademija znanosti i umjetnosti.

*Actes* de l'academie nationale des sciences, belles lettres et arts de Bordeaux. 3. Serie — 46 annee — 1884. — Paris. 1884. — 3. Serie, 47 annee 1885. — Paris. 1885.

**Brno:** Zemaljski odbor markgrofije Moravske.

*General-Register* und Nachschlage-Buch zu den zehn Bänden von Dudik's allgemeiner Geschichte Mährens. Brünn. 1887. — Libri citationum et sententiarum seu knihy půhonné a nalezové. Tom. V. pars prior. (Půhony Olomucké). Édidit Vincentius Brandl. Brunae 1887.

**Brno:** C. kr. moravsko gospodarsko-prirodoslovno društvo.

*Mittheilungen* der k. k. Mährisch-Schlesischen Gesellschaft zur Beförderung des Ackerbaues, der Natur- und Landeskunde in Brünn. LXVI. Jahrgang. Brünn 1886. — LXVII. Jahrgang. Brünn 1887. — *Das Iglauer Handwerk* in Seinem Thun und Treiben von der Begründung bis zur Mitte des XVIII. Jahrhunderts, von Franz Ruby. Brünn. 1887.

179

**Brno:** Matica moravska.

Život Pavla Jos. Šafařika, sepsal Vincenc Brandl. V Brně 1887. — Život Karla Jaromira Erbena, sepsal Vincenc Brandl. V Brně 1887.

**Bruselj-Liege:** Kr. učeno družtvo.

*Memoires* de la société royale des sciences de Liége: Deuxième serie. Tome I. Liége. 1866. Tome II. Liége. 1867. Tome III. Liége. 1873. Tome IV. Bruxelles 1874. Tome V. Bruxelles 1875. Tome VI. Bruxelles 1877. Tome VII. Bruxelles 1878. Tome VIII. Bruxelles 1887. Tome IX. Bruxelles 1882. Tome X. Bruxelles 1883. Tome XI. Bruxelles 1885. Tome XII. Bruxelles 1885. Tome XIII. Bruxelles 1886. Tome XIV. Bruxelles 1888. — *Douze* tables pour le calcul des réductions stellaires, par F. Folie. Bruxelles 1883.

**Bruselj:** Kr. belgijski prirodoslovni muzej.

*Annales* du musée royal d'histoire naturelle de Belgique. Tome XIII. Description des ossements fossiles des environs d'Anvers. Par P. J. van Beneden. Bruxelles 1876. Tome XIV. Faune du calcaire carbonifere de la Belgique. (Brachiopodes). Par L. G. de Koninck. Bruxelles 1887. — *Bulletin* du musée royal d'histoire naturelle de Belgique: Tome IV. nr. 3. 4. Bruxelles 1886. Tome V. nr. 1. Bruxelles 1887.

**Bruselj:** Kr. belgijsko malakoložko družtvo.

*Annales* de la société royale malacologique de Belgique. Tome XX. Année 1886. Bruxelles 1885. Tome XXI. Année 1886. Bruxelles 1885. — *Procès* verbaux des séances de la société royale malacologique de Belgique: Tome XV. Année 1886. Bruxelles 1886. Tome XVI. Année 1887.

**Bukurešt:** Rumunjska akademija.

*Analele academiei romane:* a) Discursuri, memorii si notite. Sect. II. Seria II. tomulu VII. 1884—1885. Bucu-

*

180

resci 1886. — Ser. II. tom. VIII. 1885—1836. Bucuresci 1888 b) Partea administrativa si desbaterile. Sect. I Seria II. tom VIII. 1885—1886. Bucuresci 1886. — Ser. II. tom. IX. 1886—1887. Bucuresci 1887. — c) Memoriile sectiunii sciintfice. Ser. II. tom. IX. 1886—1887. Bucuresci 1887. d) Memoriile sectiunei istorice. Ser. II. tom IX. 1886—1887. Bucurescî 1887 — *Documente privitóre la istoria Românilor culese de Ludoxiu de Hurmuzaki. Volumul I.* 1199—1345. culese de Nic Densusianu. Bucuresci 1887. — Volumul III. partea II. 1576—1660. Bucuresci 1888. — Suplement I. volumul III. fasciora I. 1709—1802. Documente culese din archivele ministeriului afacerilor straine din Paris de A. I. Odobescu. Bucuresci 1887. — *Dictionarul limbei istorice si poporane*; tom. I. fasc. III. IV. tom. II. fasc. I. II. Bucuresci 1886—1888. — *Fragmente zur Geschichte der Rumänen von Ludoxius Freiherrn von Hurmuzaki. V. Band.* Bucuresci 1886. — *Miron Costin*. Opere complete, de V A. Urechii. Tom. I. II. Bucuresci 1886. 1888. — *Psaltirea* in versuri intocmita de Dosofteiu mitropolitul Moldovei 1671—1688; de prof. I. Bianu Bucuresci 1887.

**Budim-Pešta: Magjarska akademija znanosti.**

Szilágyi Sándor. Monumenta cominitialia regni Transilvaniae. Vol. XI. 1649—1658. Buda-Pest 1886. Vol. XII. 1658—1661. Budapest 1887. Vol. XIII. 1661—1664. Buda-Pest 1888. — *Ováry Lipót*. Diplomatarium relationum Gabrielis Bethlen cum Venetorum republica Buda-Pest 1886. — *Ipólyi Arnold*. Rimay János. Buda-Pest 1887. — *Thály Kálmán*. A székesi gróf Beresényi család. Buda-Pest 1885. — *Dr. Szadeczky Lajos*. Báthory István (1574—1576). Buda-Pest 1887. — *Dr. Wlassics Gyula*. A bűnkisérlet és bevégzett bűncselekmény. I. köt. Buda-Pest 1887. — *Dr. Munkácsi Bernat*. Votják népköltészeti hagyományok. Buda-Pest 1887. — *Nagy Imre*. Codex diplomaticus hungariens Andegavensis. Tom. V. Buda-Pest 1887. — *Rónay Horváth Jenő*. Magyar katonai évkönyv 1886-ra. I. évfolyam. Buda-Pest 1887. — *Frölich I*. Ma-

181

thematische und Naturwissenschaftliche Berichte aus Ungarn. Band IV. Buda Pest 1887. — *Ballagi Aladár*. Colbert. 1 rész. Buda-Pest 1887. — Ungarische Revue. 1887. Nr. I—X. 1888. Nr. I—X. — *Bayer József*. A Nemzeti játékszin története. vol. I. II. Buda-Pest 1887. — *Pech Antal*. Alsó Magyarország bányamivelésének története. II. kötet. (1600—1650). Buda-Pest 1887. — *Dr. Kúnos Ignácz*. Oszmán-török népkoltési gyűjtemény. I. köt. Buda Pest 1887. — *Gelchich József. Thallóczy Lajos*. Diplomatarium relationum republicae Ragusanae cum regno Hungariae. Buda Pest 1887. — *Marczali Henrik*. Magyarország története II. József korában. III. köt. Buda Pest. 1888. — *Föherczeg József*. Czigány nyelvtan romano csi-bakero sziklaribe. Buda-Pest 1888. — *Pesty Frigyes*. Magyarország helynèvei, történeti, földrajzi és nyelvészeti tekintetben. I. köt. Buda-Pest 1888. — *Gergély Sámu. Pettko Béla*. Diplomatarium Alvinczianum. III. köt. (1685. —1689) Buda-Pest 1887. — *Thanhoffer Lajos*. Adatok a központi idegrendszer szerkezetéhez. Buda-Pest 1887. — *Zsigmond Simóny*. A magyar határozók. I. köt. Nr. 1. Buda-Pest 1888. — *Pisztóry Dr. Mór*. A nemzetgazdaságtan haladása és iránya az utolsó tizenöt év alatt. Buda-Pest 1887. — *Rentmeister Antal*. Lex falcidia és Quarta falcidia. Buda Pest 1888. — *Dr. Acsády Ignácz*. Magyarország pénzügyei I. Ferdinand uralkodása alatt 1526—64. Buda Pest 1888. — *Dr. Szádeczky Lajos*. Izabella és János Zsigmond lengyelországban 1552—1556. Buda-Pest 1888. — *Wenzel Gustav*. Magyarország mezőgazdaságának története. Buda-Pest 1887. — *Rónay Horváth Jenö*. Hadtörtéuelmi közlemények. sz. 1—4. Buda Pest 1888. — *Dr. Frölich Izidor*. Az electrodynamometer általános elmélete. Buda-Pest 1888. — *Elhunyt tagjai fölött tartott emlékbeszédek*: IV. kötet. Buda-Pest 1886/87. Sz. 1. Emlékbeszéd Zsoldos Ignácz felett *Tóth Lörincz*. II. Emlékbeszéd Benfey Tivadár felett *Budencz József*. III. Emlékbeszéd Frankenburg Adolf felett *Vadnay Károly*. IV. Emlékbeszéd Tarkányi Béla József felett *Szvorényi József*. V. Emlékbeszéd Dr. Henle Jakab felett *Dr. Milakovics Géza*.

182

VI. Emlékbeszéd Pompéry János felett *Ivannovics Géza*.
VII. Emlékbeszéd Gyarfás István felett *Szilagyi Sándor*.
VIII. Emlékbeszéd Kovács Pál felett *Vadnay Károly*.
IX. Emlékbeszéd Ladányi Gedeon felett *Szabó Károly*.
X. Emlékbeszéd Korizmics László felett *Galgóczy Károly*.
— V. kötet. Buda-Pest 1888. Sz. I. *Zichy Antal* Emlékbeszéd Fábián Gábor. II. Emlékbeszéd Tanárky Gedeon felett *Tóth Lörincz*. III. Emlékbeszéd Dr. Zlamál Vilmos felett *Galgóczy Károly*. — Értekezések a társadalmi tudományok köréböl: VIII. kötet. Buda-Pest 1886. Sz. VII. *Láng Lajos*. A népoktatás hazánkban 1869—1884. VIII. *Tóth Lörincz*. Emlékezések a nemzetközi börtönügyi congressusra Romában 1885. IX. *Schvarcz Gyula*. Gondolatszabadság és ódon tömeguralom. X *Schvarcz Gyula*. A két utóbbi évtized államformatani irodalmának kritikai méltatásához. — IX. kötet. Buda-Pest 1887. Sz I. *Schvarcz Gyula*. Az európai monarchiák rendszeres alaptörvényeiről tekintettel ezek alkotmánytörténelmi elözményeire. II. *Schvarcz Gyula*. Az Athenei állam és társadalom jelentősége az emberi haladásra nézve Kleisthenestöl Ephialtesig III. *Láng Lajos*. A közép oktatás hazánkban. IV. *Schvarcz Gyula*. Lucius Cornelius Sulla a romai alkotmányjog történelmében. V. *Domanovszki Endre*. Dante mint politikai iró. VI. *Tóth Lörincz*. Fegyházi tanulmányok. VII. *Dr. Púlszky Agost*. Jog- és állambölcsészet feladatai. VIII. *Concha Gyöző*. Egyéni szabadság és parlamentarizmus Angliában. IX. *Láng Lajos*. Magyarország népmozgalma 1880—1885. X. *Schvarz Gyula*. Tudomány és társadalom. — Értekezések a természettudományok köréböl: XVI. kötet. Buda-Pest 1886. Sz. I. *Lendl Adolf*. Adatok a pókok bonczés fejlödéstanához különös tekintettel a végtagokra. II. *Dr. Thanhoffer Lajos*. Közlemények az állatorvosi élettani intézetböl. III. *Dr. Fodor József*. Ujabb kisérletek erekbe fecskendezett bacteriumokkal. IV. *Dr. Roboz Zoltán*. Adatok a gregarinák ismeretéhez. V *Lenhossék Mihály*. Ritkabb boncztani rendellenességek. VI. *Szűdeczky Gyula*. A Magyarországi obsidiánok különös tekintettel geologiai viszonyaikra. VII. *Dr. Daday Jenö*. Új adatok erdély

183

denevèr-faunájának ismeretéhez. — XVII. kötet. Buda-Pest 1887. Sz. I. *Dr. Szabó József*. Göd környéke forrásainak geologiai s hydrografiai viszonyai II. *Dr. Dietz Sándor*. A sparganium Tourn. és typha Tourn. virág és termés fejlödése. III. *Dr. Koch Antal* A brassói hegység földtani szerkezetéröl és talajvíz-viszonyairól IV. *Dr. Fodor József*. A vérnek bacterium-ölö képességéröl. V. Dolgozatok a k. m. tud egyetem élettani intézetböl. VI. *Magócsy-Dietz Dr. Sándor*. A növények talajálló irányának okairól. — XVIII kötet. Buda-Pest 1888 Sz. I. *Hegyfoky Kabos*. A környezet hatása a hömérökre II. *Dr. Lendl Adolf*. A pókok (Araneina), különösen a kerekhálós pókok (Epididae) természetés osztályozásának kisérlete. III. *Heller Agostl*. A XIX. század physikai kutatásának mozgató eszméiről. — Értekezések a történelmi tudományok köréből: XIII. kötet. Buda-Pest 1886/88. Sz. IV *Zsilinszky Mihály*. Törös János szerepe a linczi békekötésben 1645. V. *Deák Farkas*. Rövid észrevételek Kemény János önéletirasáról s az erdélyi történetirodalom egy-két kütforrásáról. VI. *Bunyit ay Vincze*. Szilágymegye középkori müemlékei. VII. *Zsilinszky Mihály*. Az eperjesi tanácskozmány 1647/8. VIII. *Wenczel Gusztáv*. Rosztiszlav galicziai herezeg IV. Béla magyar királynak veje. IX. *Orbán Balázs* A Székelyek származásáról és intézményeiről X. *Hajnik Imre*. Az örökös föispánság a Magyar alkotmánytörténetben. XI. *Zsilinszky Mihály*. Az 1708-ki Pozsonyi országgyülés történetéhez. — *Mathematikai* és természettudomanyi közlemények: XXI. kötet. Buda-Pest 1885. Sz. II. *Dr. Primics György*. A rodnai havasok geologiai viszonyai különös tekintettel a kristalyos palákra. III *Hazslinyszky Frigyes*. Magyarhon és társországainak szabályos discomycetjei IV. *Horvath Géza*. A Magyarországi psyllidákról. V. *Lojka Hugó*. Adatok Magyarország zuzmóflórájához. — XXII. kötet. Buda-Pest 1886/87. Sz. I. *Dr. Roth Samu*. A hajdani jégárak nyomai a magas-tátra déli oldalán. II. *Dr. Örley Lászlo*. A Magyarországi pióczák faunaja. III. *Lendl Adolf*. A Magyarország tetragnatha-félékröl. IV. *Dr. Daday Jenö*. A tintinodéak szervezeti viszonyai V. *Dr. Lovassy*

184

Sándor. Adalékok Magyarország ornithológiájához. VI. Dr. Lovássy Sándor. Adalékok gömörmegye madárfaunájának ismeretéhez. VII. Dr. Simonkai Lajos. Hazánk és a földkerekség hársfajainak biráló átnézete. VIII. Dr. Simonkai Lajos. Magyarország és környékének zanotjai. — XXIII. kötet. Buda-Pest 1888. Sz. I. Teglas Gábor. Ujabb barlangok az erdélyrészi érczhegység övéböl. II. Dr. Istvánffi Gyula. A f. Magyarországi tözegképletek megvizsgálása. III. Dr. Dadgy Jenö. A magyarországi Branchipus-fajok átnézete. — Értekezések a mathematikai tudományok köreböl: XIII. kötet. Buda-Pest 1886. Sz. I. Dr. Gruber Lajos. A földnehézség meghatározasa Budapesten 1885. II. Konkoly Miklós. Hullócsillagok megfigyelése a magyar koróna területén 1885. III. Konkoly Miklós. 885 állócsillág spectruma. — XIV. kötet. Buda-Pest 1887. Sz. I. König Gyula. A dinamika alapegyenletéinek jelentéséröl. — Értekezések a nyelv- és széptudományok köréböl: XIII. kötet. Buda-Pest 1887. Sz. X. Joannovics György. Szórendi tanulmányok. XI Dr. Pecz Vilmós. A kisebb görög tragikusok tropusai. XII. Dr. Télfy Iván. Heraklius. — XIV. kötet. Buda-Pest 1887/88. Sz. I. Dr. Abel Jenö. Az ó- és középköri Terentiusbiografiák. II. Joannovics György. Szórendi tanulmányok. III. Barna Ferdinand. A mordva nép házassági szokásai. IV Dr. Telfi Ivan. Jelentés újhellon munkákról V. Kálmány Lajos. Mythologiai nyomok a magyar nép nyelvében és szokásaiban. VI. Putnóky Miklós. Az etymologicum magnum Romaniae. VII. Simónyi Zsigmond. A magyar szótök. VIII. Simónyi Zsigmond. A nyelvujitás történetéhez. IX. Brassay Sámuel. Szórend és accentus. X. Dr. Télfy Iván. Három franczia helleniszta és a volapük. — Nyelvremléktar. Régi Magyar codexek: köt. IX. Buda-Pest 1887. Köt. X. Buda-Pest 1888 — Nyelvtudomány közlemények: köt. XX füz. I—III. Buda-Pest 1887. — Archeologiai értesítő: köt. VI. sz. 5. Buda-Pest 1886 Köt. VII. sz. 1—5. Buda-Pest 1887. Köt. VIII. sz. 1—4. Buda-Pest 1888. — Mathematikai és természetudományi értesítő: köt. V. füz. 3—9. Buda-Pest 1887. Köt. VI. füz. 1—9. Buda-Pest

185

1888. — *A Magyar tudományos akademia Értesítője* 1887. 1—8. sz. Buda-Pest 1887—1888. 1—3. sz. Buda-Pest 1888. — *Magyar tudományos akademiai Almanach* 1887. Buda-Pest 1888.

**Budim-Pešta:** Historijsko družtvo.

Századok: 1886. 8—10. füzet. Buda-Pest 1886—1887. 1—10. füz. Buda-Pest 1887—1888. 1—10. füz. Buda-Pest 1888.

**Budim-Pešta:** Ugarsko geoložko družtvo.

Földtani Közlöny. XVI. kötet. 10—12. füzet. Buda-Pest 1886. XVII. köt. 1—12. füz. Buda-Pest 1887. XVIII. köt. 1—10. füz. Buda-Pest 1888. — *A magyar kir.* földtani intézet évkönyve, Buda-Pest 1886. VIII. köt. 1. 2. 3. 4. 5. 6. füzet. — *Theorie und Beschreibung des Farbaky und Soitz'schen continuirlich wirkenden Wasser-gasofens, von Wilhelm v. Soitz. Buda-Pest 1885.* — *Ueber die bisher erzielten Resultate und die Aussichten von Petroleumschürfungen in Ungarn von I. Noth. Buda-Pest 1885.* — *Geschichte der Geologie von Schemnitz, von Dr. Jos. Szabo. Buda-Pest 1885.* — *Kleinere Details über die nasse Aufbereitung, von Elias Szüts. Buda-Pest 1885.* — *Der Goldbergbau Siebenbürgens, von Jos. Pálffy. Buda-Pest 1885; — Die Eisenindustrie Ungarns zur Zeit der Landes-Ausstellung 1885., von Anton v. Kerpely. Buda-Pest 1886.* — *Ueber Drahtseilbahnen, von Theobald Obach. Buda-Pest 1885.* — *Budapester Landesausstellung Special-catalog der VI. Gruppe. Buda-Pest 1885.* — *Die kön. ungarische geologische Anstalt und deren Ausstellungs-Objecte, von Joh. Böckh. Buda-Pest 1885.* — *A magyar kir.* földtani intézet évi jelentése 1885. 1886. 1887. — *Jahresbericht der kön. ung. geologischen Anstalt für 1885. 1886.* — *Jahrbücher der königl. ung. Central-Anstalt für Meteorologie. XV Band. Buda-Pest 1885.* — *Petrik Ludwig. Ueber die Verwendbarkeit der Rhyolithe für die Zwecke der keramischen Industrie. Buda-Pest 1888.*

186

**Budim-Pešta:** Redakcija „Ethnolog. Mittheilungen.“

Ethnologische Mittheilungen aus Ungarn. Redigirt von Prof. Dr. Anton Herrmann. I. Jahrgang. Heft I. II. Budapest 1888.

**Christiania:** Kr. sveučilište.

*Forhandlinger* i videnskabs-selskabet i Christiania, aar 1886. Christiania 1887. Aar 1887. Christiania 1888. — *Forhandlinger* ved de Skandinaviske Naturforskeres tretende möde i Christiania 1886. Christiania 1887. — *Virdarium Norvegicum*. — Norges vaextrige, et Bidrag til Nord-Europas Natur- og Culturhistorie, af Dr. F. C. Schüßeler. I-ste Bind. Christiania 1885. I-ste Bd. 2 det Hefte og 2 det Bd. I-ste Hefte. Christiania 1886. — *Gols* gamle Stavkirke og Hovestuen paa Bygdo Kongsgaard. Christiania 1885. — *Helland* Amund. Lakiskratere og lavastromme. Christiania 1886. — *Dr. Daae Ludwig* Om Humanisten og Satirikeren Johan Lauremberg. Christiania 1884. — *Dr. Daae Lud*. Joannis Agricolae Islebiensis apophthegmata nonnulla. Christianiae 1886. — *Lieblein J*. Handel und Schiffahrt auf dem rothen Meere in alten Zeiten. Kristiania 1886. — *Drachmann A. B*. Guderne hos Vergil Kjobenhavn 1887. — *Drachmann A. B*. Catuls Digtning, Belyst i Forhold til den tidligere graeske og latinske Literatur. Kjobenhavn 1887. — *Stenersen L. B*. Udsigt oven den romerske Satires forskjellige Arter. Christiania 1887. — *Stenersen L. B*. Catul’s Digtning, Oplyst i dens Sammenhaeng med den tidligere graeske og latinske Literatur. Christiania 1887. — *Dr. Dietrichson L*. Antinoos, eine Kunstarchäologische Untersuchung. Christiania 1884. — *Dr. Caspari C. P*. Eine Augustin fälschlich beilegte homilia de sacrilegiis. Christiania 1886.

**S. Francesco (California):** Akademija znanosti.

*Bulletin* of the California academy of sciences: Volume I. Nr. 4. San Francesco 1886. Volume II. Nr. 5—8. San Francesco 1887.

187

**Frankfurt na Odri:** Prirodoslovno družtvo.

*Monatliche Mittheilungen* aus dem Gesammtgebiete der Naturwissenschaften. IV. Jahrgang Nr. 1—12. April 1886. März 1887. V. Jahrgang. Nr. 1—12. April 1887. März 1888. VI. Jahrgang. Nr. 1—6. April. 1888. September 1888. Frankfurt a/ Oder. 1886—1888. — *Societatum litterae*. Verzeichniss der in den Publicationen der Akademien und Vereine aller Länder erscheinenden Einzelarbeiten auf dem Gebiete der Naturwissenschaften. I. Jahrgang. Nr. 1. bis 12. Frankfurt 1887. II. Jahrgang Nr. 1—8. Frankfurt 1888.

**Gradac:** Štajersko historijsko družtvo.

*Mittheilungen* des historischen Vereines für Steiermark. XXXIV. Heft. Graz. 1886. XXXV. Heft. Graz 1887. XXXVI. Heft. Graz 1888. — *Beiträge zur Kunde steiermärkischer Geschichtsquellen*. 21. Jahrgang. Graz 1886. 22. Jahrgang. Graz 1887. — *Stiria illustrata*. Bogen: 1—24.

**Gradac:** Štajersko prirodoslovno družtvo.

*Mittheilungen* der Naturwissensckraftlichen Vereines für Steiermark. Jahrgang 1885. Heft 22. Graz 1886. Jahrgang 1886. Heft 23. Graz 1887.

**Halle:** C. Leopoldo-Karolska akademija prirodoslovacah.

*Nova acta* der k. Leop.-Carol. Deutschen Akademie der Naturforscher. Halle 1886 Bd. XLVII. Nr. 5. — *Neue Beobachtungen* an Macrauchenia patachonica von Dr. H. Burmeister. Halle 1885. — Bd. L. Nr. 1. *Ueber Oelbebehälter* in Wurzeln von Compositen, von R. Triebel. Halle 1885. — Nr. 6. *Ueber die elliptische Polarisation* der Wärmestrahlen bei der Reflexion von Metallen, von Dr. Hermann Knoblauck. Halle 1887. — Nr. 2. *Systematische Bearbeitung der Pyrenomycetengattung Lophiostoma* mit Berücksichtigung der verwandten Gattungen, von Friedrich Lehmann. Halle 1886. — Bd. LI. Nr. 2. *Die Entwicke-*

101

zanje ili spuštanje. Prema tomu je razdielio sve oblake po obliku na ledene oblake (Cirrhus) i vodene oblake. Ove potonje dieli prema obliku i visini nad zemljom u „Cirrhus - Cumulus“, „Stratus - Cumulus“ i „Cumulus“, a svaku od ovih vrsti prema tomu, da li je kontura oštra ili razcifrana u dvie podvrsti. Kao posebna vrst Cumula dolazi i Nimbus. Pošto je o pojedinih vrstih i i podvrstih na tanje razpravljao, veli napokon, da o postanku pojedinih vrsti oblaka malo se do sada zna, za to ga ni pisac netumači, nego opisuje potanje samo postanak Cumula i raznih njegovih suvrsti.

*Otac Eusebij Fermendžiu* priobći listove o izdanju glagolskih crkvenih knjiga i o drugih književnih pri-likah u Hrvatskoj god. 1620—1648. Ima ukupno 50 listova od Rafa Levakovića, Ivana Tomka Marnjavića, Frana Glavinića, nadbiskupa spljetskoga i zadarskoga, nuncija u Gradcu i Beču, kardinala Borghesa Caraffe, mletačkoga tiskara Ginania, itd.; prvi listovi potiču ponajviše iz vatikanskoga arhiva. O izdanju glagolskih crkvenih knjigah, koje je bilo povjereno Rafu Leva-koviću, znalo se do sada samo ono malo, što je Assemani zabilježio. Ovi listovi pokazuju nam sve glavne trudnike oko toga posla a i druge književne crtice onoga doba.

Julio Janković, gimnazijalni profesor u Varaždinu, prepisao je iz gradskoga arkiva u Varaždinu ustanove njekojih tamošnjih cehova. Tu ima štatuta ceha krznar-skoga, tkalačkoga, čižmarskoga, pekarskoga, vunarskoga, lončarskoga i bravarskoga od g. 1840 do 1772. Usta-nove popratio je Janković uvodom, iz kojega se raza-bira, da su cehovsku uredbu u Varaždinu uveli pridošli zanatlije Niemci, koji se već polovinom XIV. vieka ondje napominju, pa da su i zanatlijske zadruge po

102

njemačkom kalupu udešene. Ove zadruge uživale su
velike povlasti, te je njihova samouprava tek u drugoj
polovini prošloga vieka stegnuta. Pisani su ti statuti što
atinski što hrvatski. Ovaj prilog je liep prinesak za po-
seban odjel historičko-juridičkih spomenika, kojih se ove
godine četvrta knjiga štampa.

Spomen na dviesto-godišnjicu oslobodjenja Slavo-
nije od gospodstva turskoga, o kojoj sam govorio u
izvještaju od minule godine, proslavila je akademija dne
20. listopada o. g. javnom sjednicom, u kojoj je čitao
pravi član Tadija Smičiklas svoju razpravu Oslobodjenje
Slavonije od Turaka. Akademik prolazi redom sav ve-
liki rat oslobodjenja od g. 1683 i prati ga do karlovač-
koga mira. Izpitavši iznova spomenike i pisce, dolazi do
rezultata, da je sjevero-zapadni kut Slavonije osvojen
već god. 1684, županije požěžka i virovitička 1687, a
Posavina sliedeće godine 1688. Ali g. 1690 bude opet
Slavonija izgubljena, osim onoga sjevero-zapadnoga kuta
najprije osvojena. Iza slankamenske bitke, god. 1695
osvoje naši Slavoniju, da više Turaka nije vidila, osim
onoga trokuta kod Slankamena na Savi, koji su Turci
zadržali, koji je u karlovačkom miru ostao Turcima.
U drugom obširnijem dielu razpravlja na osnovu novih
do sada nepoznatih izvora o nutarnjem životu Slavonije
pod Turskom. Razpravlja o naravi i obćoj slici zemlje,
zatim o državnom turskom sustavu, bavi se pitanjem
kakovih ima ostanaka nekadanja uprava kršćanska. Za
tim govori o vjeri i crkvi katoličkoj i pravoslavnoj, o
samostanima jedne i druge crkve. Ob odnošajima raje
prema državi i crkvi, u selima i gradovima, te o trgo-
vini i drugim odnošajima. Napokon završuje ocjenom
narodnih pjesama, koje slave junake ovoga dugoga ve-

103

likoga rata, a to bi bio po mišljenju akademikovu, posljednji veliki ciklus naše narodne pjesme. Akademija je zaključila, da se ova obširna razprava s dotičnimi spomenici i geografijskom kartom štampa kao posebno djelo 1891 godine.

Preostalu gradju od prošle godine priobćila je akademija u XCIX., C., CI. i CII. knjizi ovogodišnjega „Rada“. Sve ove četiri knjige „Rada“ idu u filologičko-historički i filozofijsko-pravoslovni razred; knjiga CII. je pod štampom te će do konca ove godine svjetlo ugledati. — Pomenute omanje književne i historijske spomenike, koji nisu za „Rad“, priobćila je ova akademija u svojem sborniku „Starine“, kojih je XXII. knjiga jur na sviet izašla. Buduć da je bilo u zalihi dosta gradje, koja je dugo čekala, da se u „Starinah“ priobći: za to je akademija zaključila, da se umjesto jedne knjige „Rada“, preda u štampu XXIII. knjiga „Starina“, koja se jur štampa, te će se početkom nastajuće akademijske godine učenomu svietu predati.

Osim ovoga rada jugoslavenska je akademija i prošle godine nastavila izdavanje gradje za jezik, historiju, pisano pravo slovenskoga juga i poznavanje prirodnih odnošaja naše domovine, te je i ovu gradju na sviet izdala u posebnih knjigah.

Obsežna radnja pravoga člana dra. Gjure Pilara Geografijske koordinate ili položaj glavnih mjesta Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i djelomice susjednih zemalja, o kojoj sam u izvještaju od prošle godine potanje govorio, ugledala je svjetlo kano X. knjiga medju posebnimi djeli ove akademije. Djelo obsiže 23 štampana arka u kvartu. Akademik u uvodu ponajprije na tanje govori o pomagalih, koja su mu služila kod izradjivanja toga djela; zatim govori o osnutku i izvedenju speci-

104

jalne karte austro-ugarske monarkije, 1: 75.000, na
koju se ova radnja većinom oslanja; uz to razpravlja o
pouzdanosti geografijskih koordinata, izvadjenih iz po-
menute karte i o uporabi popisa koordinata. Za tim u
prvom daje popis koordinata opredieljenih mjesta redom
alfabetičnim, poslije toga poredjuje opredieljena mjesta
po zemljah, napokon daje pregled listova pomenute
specijalne karte, upotrebljenih za opredieljenje geogra-
fijskih koordinata ovoga popisa.

Nastavljajuć izdavanje izvora za jugoslavensku
historiju i pravo, predati će akademija za koji dan uče-
nomu svietu XXI. knjigu „Monumenata", u kojoj je
nastavak historijskih listina iz mletačkoga arhiva: ob
odnošajih republike mletačke prama južnomu slavenstvu,
što je pravi član S. Ljubić sakupio i za štampu pri-
redio. Knjiga obsiže preko 28 štampanih araka listina,
a dopire do god. 1452 uključivo. Buduć da je akade-
mija odlučila, da se ova skupina listina iz mletačkoga
arhiva zaključi osvojenjem Bosne, predala je u štampu
nastavak ovih listina ili XXII. knjigu „Monumenata",
koja se na račun dojduće godine štampa. U izvještaju
od minule godine spomenuh, da je akademija odredila
da se ove godine umjesto jedne knjige „Starih pisaca
hrvatskih" izda knjiga juridičkih spomenika. Ova je
knjiga jur pod štampom, te će ju akademija početkom
nastajuće akademijske godine učenomu svietu predati. U
tu će knjigu unići pravni spomenici, pisani našim je-
zikom, naime vinodolski zakon, statuti poljički, krčki,
kastavski, veprinački i trsatski. Poljički statut priredio
je za štampu pravi član dr. V. Jagić, krčki dopisujući
član dr. I. Crnčić, a ostale pravi član dr. F. Rački.

Jednakim nastojanjem trudila se ova akademija i
ove godine oko sabiranja i izpisivanja gradje za „Codex

105

diplomaticus et epistolaris“ i za „acta dietalia“ naših
kraljevina, kano što i za drugu potrebitu historijsku
gradju. Glede diplomatičkoga kodeksa obratila se naj-
prije pažnja na listine XIII. vieka i djelomice na prvu
polovinu XIV. vieka; listine pako XII. vieka, izdane u
Kukuljevićevu kodeksu, imati će se za taj viek samo
kolacionovati i popuniti. Prije svega, da se imade podpun
priegled svih izdanih izprava, izpisane su listine XIII.
i prve polovine XIV. vieka iz velikih sbornikah Lu-
čića, Farlata, Krčelića, Fejera, izdanja kr. magjarske
akademije itd. s oznakom, gdje se ili matica ili priepis
nalazi. Započeto je i kolacionovanje; tako je dr. Fr.
Rački dotična izdanja poredio s izpravami, koje se ču-
vaju u dvorskom arhivu bečkom. Dru. Jeliću, stanu-
jućemu u Rimu, izhodjena je preko preuzv. pokrovi-
telja dozvola, da može kao i drugi učenjaci polaziti va-
tikanski arhiv, koji obećaje obilnu žetvu, odkada vele-
dušnošću sadašnjega pape Lava XIII. učeni sviet smije
slobodnije se služiti historijskim blagom ondje zako-
panim. Akademija pako nastoji, da prema svojim
sredstvom pomogne što više, kako bi se dru. Jeliću bo-
ravak u Rimu omogućio. Istomu je Jeliću za sada po-
vjereno, da listine pape Inocenca III. i sliedećih papa,
objelodanjene po Theineru u djelih „Monumenta Hun-
gariae“ i „Slavorum meridionalium“ poredi i izpravi po
regestih vatikanskoga arhiva i da iznova nadjene i ne-
objelodanjene prepiše; što je on i učinio sve do re-
gesta pape Grgura IX. uključivo. Buduć da je Jelić
do nedavna boravio u Dalmaciji, povjereno mu je, da
prepise, kojih se izvornici nalaze u tamošnjih arhivih,
poredi s dotičnimi izvornici, te da pretraži tamošnje
arhive i prepiše još neprepisane listine pomenute dobe.
Još mi je kazati, da je zadarski profesor Brunelli pre-

106

pisao 42 listine 13. vieka iz tamošnjega zemaljskoga arhiva, a pr. čl. I. Tkalčić do 103 iz domaćih arhiva.

Za „Acta dietalia“ naših kraljevinah pr. čl. T. Smičiklas dao je iz originala prepisati zapisnike do god. 1600, koji su bili manjkavo izdani. Iz tajnoga bečkoga arhiva prepisana je gradja do god. 1530, a pobilježena je do god. 1600, te se marljivo dalje prepisuje. Što god je nadalje pr. čl. T. Smičiklas našao u financijalnom arhivu do god. 1600, to je već prepisano. Glede gradje za pomenuta „acta“, poći će se u Gradac, Ljubljanu, Budapeštu i Innsbruck, da se potraži potrebita gradja i u ovih arhivih. — Dop. član. R. Lopašić prepisao je iz ljubljanskoga arhiva liepe gradje za naše sabore i za „acta Habsburgica“. Uz to je prepisao zanimivu, ali od Krčelića loše izdanu korespondenciju (iz g. 1529—30) Kacianerovu, biskupa Šimuna Erdoeda, Karlovića i dr. — Isti član Lopašić priredio je za štampu sbirku spomenikah „Croatica“ za XV. i XVI. viek, pisanih većinom glagolicom, čirilicom i latinicom. Ova sbirka, popunjena drugimi sličnimi listinami, bila bi II. knjiga iza Kukuljevićevih „acta croatica“.

— Još mi je pripomenuti, da akademija ima u zalihi gradju za „Acta Bosniae ecclesiastica“, što je sakupio i priredio za štampu otac E. Fermendžin. Napokon ima akademija u zalihi prepisanu gradju za III. knjigu „Acta Ragusina“, koja je sad poslana u Dubrovnik, da se kolacionuje odnosno popuni. Ovi potonji za štampu priredjeni rukopisi izdavati će se prema razpoloživim sredstvom po malo na sviet, dočim ostali poslovi, odnosći se na kodeks i na acta dietalia, spadaju po svojoj naravi medju one književne radnje ove akademije koje će trajati više godina.

107

Glede skupljanja gradje za tradicionalnu litera-
turu čast mi je bila minule godine javiti, da je u to
ime akademija izabrala odbor, koji je ove godine
odredio, da se skuplja gradja za tradicionalnu litera-
turu ne samo brvatska i srpska, već takodjer slovenska,
te da se u krug ovoga posla uzme i jezik, imenito na-
riečja, zatim predaje i uspomene prošlosti, sačuvane u
pripoviedkah, pjesmah, poslovicah, basnah, gatkah itd.
Odbor je nadalje odredio, da jedan pododbor sastavi
pitanja i naputak za skupljanje gradje u području
folkloristike, a drugi pododbor da izradi naputak za
sabirače dialektologičke gradje. I ovi poslovi spadaju
po svojoj naravi medju one književne radnje ove ak-
demije, koje će trajati više godinah, pa čim se što za
štampu priredi, izdati će se pomalo na sviet.

Posao oko hrvatskoga akademijskoga rječnika, što
ga uredjuje akademik Budmani, i ove je godine toliko
napredovao, da je izašla 11. svezka ili treća trećega
diela a u toj su rieči grumak do rieči hud; dvanaesta
svezka ili četvrta trećega diela se štampa, a akademija
se nada, da će se i ona početkom dojduće godine na-
rodu predati. — I ove se godine nastavljalo sakupljanje,
crpanje i redanje rječničke gradje, pa mi je zahvaliti
se svim, koji su slali rieči redakciji riečnika, osobito I.
Bogdanoviću parohu u Divoselu u Lici, D. Trstenjaku,
Teodoričeviću u Kutini, M. Mediću prof. u Zemunu, Dr.
Schneideru i drugovom, E. Hefelu i D. Starčeviću za
priposlane zbirke narodnih rieči i frazah. Nemože se
toliko pohvaliti pripomoći onih domaćih družtava stru-
kovnih, koja su potaknućem akademije preuzela za-
datak, da će prirediti gradju iz svoje struke i za po-
rabu ustupiti akademiji. Ovaj pripomenak neka ih sjeti
zadane rieči.

108

Još mi je pripomenuti, da je od djela pr. čl. dra. G. Janečka, koje sam prošle godine spomenuo, izašla ove godine prva polovica, a druga će se skoro doštampati.

Sad mi je izviestiti o dvih zavodih, koji pripadaju akademiji, naime o knjižnici i Strossmayerovoj galeriji slika.

Akademijska se knjižnica i ove godine znatno pomnožala, koje kupnjom znanstvenih knjiga i strukovnih časopisa, koje zamjenom sa znanstvenimi zavodi, družtvi i redakcijami znanstvenih i književnih časopisa. Osim toga našlo se i ove godine dobrotvora i pojedinaca, koji su se sjetili akademijske knjižnice. Medju dobrotvori sa zahvalnošću mi je spomenuti osobito dvojicu, naime preuzv. gosp. pokrovitelja i presv. gosp. Ljudevita baruna Ožegovića, od kojih je akademijska knjižnica dobila znamenitih djela. Preuzv. pokrovitelj kupi blagohotno ove godine u Rimu dragocjena djela glasovitoga arheologa Iv. Rossija, na ime „La Roma sotterranea“ u 3 debele knjige s tri svezke slika; zatim „Inscriptiones christianae urbis Romae septimo saeculo antiquiores“ u dvie knjige; napokon vrlo riedki. Bulletino di archeologia christiana od g. 1863—87 u 17 ovećih svezaka. Vrh toga darova isti preuzv. pokrovitelj znamenito Rossijevo djelo „La capsella argentea Africana“, koje mu bijaše Rossi iz duboke naklonosti poklonio. — Drugi znatan dar dobila je akademijska knjižnica iz ostavine Metela baruna Ožegovića, koji joj priposlao do 400 knjigah razna sadržaja, medju kojimi se iztiče „Diarium comitiorum regni Hungarye“ u više svezakah, počam od g. 1798 do 1835. Osim knjižnice osobito se je obogatio akademijski arhiv.

109

iz ostavine istoga preuzv. Metela Ožegovića, i to ponajprije njegovom korespondencijom, koja broji na stotine listova, pisanih mu od najvećih zemaljskih i crkvenih dostojanstvenika, prijatelja i dr. Ovi listovi dopiru u doba preporoda naše knjige te idu sve do pokojnikove smrti. Buduć da je pokojnik u burno doba godine 1848 i 49 utjecao riečju i činom u politički razvoj našega naroda, to će biti ovi listovi za proučavanje one jošte neproučene i krivo shvaćene dobe od velike znamenitosti. Osim ovih listova dobio je akademijski arhiv iz iste ostavine veliku množinu rukopisa, naime saborskih članaka, predstavaka, dopisa itd., koji se većinom odnose na znamenite godine 1848 i 1861. Za ove znamenite darove izriče akademija veledušnim darovateljem najusrdniju hvalu. — Što se nutarnjega uredjenja knjižnice tiče, to se je i ove godine, u koliko je knjižničaru doticalo vremena, nastavljalo uredjenje i novi popis akademijske knjižnice. Knjižnica bijaše po običaju otvorena svaki dan, te su se s njom služili strukovnjaci i mnogi akademijski gradjani.

Akademija je ove godine stupila u zamjenu publikacija s arheologičkim družtvom u Zagrebu, sa stari-narskim družtvom u Kninu, s redakcijom etnografijskoga časopisa „Visla“ u Varšavi i s atronomijskim observa-torijem „Specula Vaticana“ u Rimu.

O Strossmayerovoj galeriji slika imam izviestiti, da se je minule godine znatno pomnožala darovi preuzvišenoga pokrovitelja, koji joj tri slike pokloni, naime „Madonu“, koja se Franciji pripisuje; pa liepu kopiju u akvarelu od E. Kaisera: sliku Andrije de Sarto „Porodjenje bogorodice“, koje se matica nalazi u arkađah crkve Anunziate u Fiorenci; napokon joj pokloni liepu sliku otca Medovića: „Sv. Bonaventuru.“ Uz to je pre-

110

uzvišeni pokrovitelj poklonio njekoliko svezaka bakro-
reza i drugih reprodukcija glasovitih umjetnina. Go-
spodja Zdenka Švrljuga, rodjena Čačković, poklonila je
dvie znatne pastello-slike od prvoga dvorskoga slikara u
Draždjanih Samuela Bottschielda, koji je živio od god.
1641. do 1707. Presv. predstojnik akademije, dr. Franjo
Rački, pokloni liepu staru sliku mletačke škole „Po-
klonstvo maga“, koja se dopituje slavnomu Pavlu Ve-
ronesu ili drugomu suvremeniku njegovu. Pravi član I.
Tkalčić poklonio je prvotisak s miniaturami, zatim od-
vjetnik i narodni zastupnik Erazmo Barčić krasan sitno-
lik, prikazujući portrait nepoznatoga svećenika; a gale-
rija je nabavila iz svoga prihoda Mašićevu sliku, pred-
stavljajuću Ličana, koj kruh reže. Za sve darove, koji
dostojno popunjuju akademijsku sbirku slika, izriče
akademija veledušnim darovateljem najusrdniju hvalu.

— Pošto je prvo izdanje popisa slika, kako spomenuh
minule godine, jur razprodano, priredjeno je drugo po-
punjeno i posve preradjeno izdanje, koje će do skora
izaći na svjetlo. Ovom prilikom učinjene su i male pro-
mjene kod smještenja nekih umotvorina, dočim su su-
stavnije prema školam, u koje spadaju, porazdieljene.
Po tom novom popisu broji naša galerija sada ukupno
326 umotvorina; a osim toga zbirku bakroreza i re-
produkcija, koja nije još tačno popisana. Medju onimi
umotvorinami imade 18 kartona i 16 brojeva minia-
tura s mnogo više sitnolika. Pošto je naša galerija kod
sastavljanja prvoga popisa godine 1885. brojila 270 umo-
tvorina, to se vidi, da je u ovih pet godina njihov
broj narasao za preko petdeset. — Koliko naše obćinstvo
zanima ovaj nmjetnički zavod, razabire se odatle, što ga
je uz ovu godinu do prošloga četvrtka posjetilo do 7000
što domaćih što stranih osoba, koje su svoja imena u

111

Još mi je pripomenuti, da je ove godine sbirka
slika akademijskih dobrotvora za jednu sliku prirasla,
naime akademija je dala o svom trošku naslikati sliku
jednoga od svojih glavnih dobrotvora, pokojnoga kano-
nika Iv. Mikovića, koja je već u ovoj dvorani smještena.

Napomenuv povoljne momente u razvoju ove aka-
demije, nemogu mukom mimoići ni žalostnih, što jih aka-
demija minule godine osjetila, izgubivši smrću pravoga
člana dra. Mirka Šuhaja, prisjednika kr. stola sedmorice,
koji je 30. studenoga 1889 u Budimpešti preminuo.
Premda je pokojnik pripadao ovoj akademiji od prvoga
njezina početka i revno učestvovao kod njezina osnutka,
uz mnoge službene poslove, kojimi bijaše pokojnik kao
činovnik obterećen, nije mogao raditi na književnom
polju.

Novčano stanje akademije je sada ovako: zakladna
glavnica po izkazu zemaljskoga računovodstva iznosila
je koncem godine 1889. ukupno 398.040 for. 26 nvč.;
pošto je na svršetku 1888. godine imala 394.839 for.
95 1/2 nvč., prirasla je dakle ove godine za 3230 for.
30 1/2 nvč. Ovaj prirast potiče većinom odatle, što su
joj nekoji stariji i noviji prilozi i zapisi izplaćeni.

Prihoda je imala jugoslavenska akademija 1889.
godine ukupno 19.313 for. 76 nvč, u kojem je sadržan
i običan dar preuzv. pokrovitelja s 1000 for. za izda-
vanje rječnika, na kojem budi mu najdublja hvala. Od
toga je prihoda izdano iste godine 19.825 for. 59 nvč.,
tako da su računi koncem 1889. godine zaključeni
s manjkom od 511 for. 83 nvč., što je iz prihoda od

112

ove godine podmireno. Ovaj manjak potiče odatle, što je iz prihoda akademijske zaklade bilo doznačeno manje i što je manje knjiga razprodano nego 1888. godine. Prem da je prihod manji bio, to se je u književne svrhe izdalo više, nego li 1888. godine, jer je iz prihoda g. 1889. izdano na svjetlo jedanaest knjiga u obsegu od 200 štampanih araka. Kako je u ostalom akademija svoj prihod upotrebila, pokazati će računi, koji će se štampati u V. svezci akademijskoga „Ljetopisa“, koji će skoro svjetlo ugledati.

Koliko je ovimi radnjami akademija privredila, o tom suditi, nije mjesto u ovom izvještaju, nego ako se pomenuti prihod poredi s naučnim poslovanjem akademije minule godine, kao što je u ovom izvještaju nacrtano, mislimo, da će svaki nepristran sudac priznati, da ga je akademija prema svomu zadatku plodonosno uložila, te da književna i znanstvena privreda naše akademije, kao što spomenuh napried, nije g. 1890. zaostala za nijednom od prošlih godina. A o samoj akademiji i podpori, koju će uživati, visi još veći napredak njezin na uhar domaće znanosti i razvitak narodne prosvjete.

Pošto su ovom godinom minule tri godine, na koje u smislu § 6. „pravila“ jugoslavenska akademija bira predsjednika, s toga je u svojoj glavnoj skupštini od 4. prosinca o. g., pošto je dojakošnji predsjednik presvietli g. dr. P Muhić zamolio, da ga se radi boležljivosti nebi više biralo, izabrała dojakošnjega predsjednikova zamjenika, predstojnika dra. Fr. Račkoga opet svojim predsjednikom. Nu pošto se dr. Rački akademiji na tom oolikovanju i povjerenju s važnih razloga usrdno zahvalio i izjavio, da izbora primiti ne može: akademija, uvidiv ovu odlučnu volju njegovu, te uvrstiv mu u zapisnik svoju harnost za neprestanu nje-

113

govu neumornu radnju oko napredka ovoga učenoga zavoda, predje na novo biranje i izabere pravoga člana Josipa Torbara, predsjenikom akademije za dojduće tri godine.

Pošto su na dalje ovom godinom takodjer minule tri godine, na koje u smislu § 5. poslovnika jugoslovenska akademija bira sebi tajnike, s toga je u istoj glavnoj skupštini o. g. izabrala za tajnika pravoga člana dra. B. Šuleka, a pošto sam ja zamolio, da me se nebi više biralo, zaključila je akademija, da drugo tajničko mjesto ostane za sada nepopunjeno.

U istoj glavnoj skupštini izabrala je akademija 13 novih članova, i to 1 počastnoga, 3 prava, a 9 dopisujućih članova. Izabrani su naime:

Za počastnoga člana Ivan K. Rossi, profesor i ravnatelj papinskih muzeja u Rimu;

Za prave članove: dopisujući članovi dr. Tomo Maretić, dr. Blaž Lorković i dr. Kosta knez Vojnović.

Za dopisujuće članove u razredu filologičko-historičkom: dr. Milivoj Šrepel, sveučilišni profesor u Zagrebu; Nikifor Dučić, arhimandrita i predsjednik srpskoga učenoga družtva u Biogradu; Fedor Ivanović Uspenski, profesor na sveučilištu u Odesi; Timotej Florinski, profesor na sveučilištu u Kijevu; Adolfo Pavinski, profesor na sveučilištu u Varšavi i Eusebij Fermendžiu, otac franjevac u Rimu.

Za dopisujuće članove u razredu matematično-prirodoslovnom: dr. Emil Weyr, profesor na sveučilištu u Beču; Dimitrija Nešić, profesor na velikoj školi u Biogradu, i Gjorgje Zlatarski, načelnik geologijskoga zavoda u Sofiji.

8

114

c) NEKROLOZI.

I.

PETAR ALEKSEJEVIĆ LAVROVSKI.

Dne 28. februara (po novom) 1886 godine prestavi se u Petrogradu dopisnik član naše akademije iza 24. listopada 1870 god. P. A. Lavrovskij, član savjeta ministra narodne prosvjete i tajni savjetnik, muž veleza služan i za književnost i za školstvo.

Lavrovskij rodi se 13. marta 1827 godine u selu Vidropusci, tverske gubernije, gdje mu je otac bio protojerej. Učio je najprije u duhovnih učilištih tverskom i novotoržkom, odakle je u augustu 1841 god. prešao u Petrograd u glavni pedagogički institut. Tuj si je Lavrovski odabrao historičko-filologički fakultet a u njem slavensku filologiju, kano glavni predmet, koju je predavao slavno poznati I. I. Sreznevskij. Obrazovanje svoje svrši u julu 1851 godine dobivši za nagradu zlatnu medalju. Još i kašnje rado se sjećao godina sprovedenih u zavodu, kojim je izvrstno upravljao T. I. Middendorf.

Dok je još na učeničkoj klupi sjedio, stupio je Lavrovskij na književno poprište sa svojimi razpravami o reimskom evangjelju, o glagolskom spomeniku Klocovom, o sudu Libušinu, o staročeskom prievodu evangjelja sv. Ivana i o ruskih narodnih umotvorinah iz dobe kneza Vladimira. Ove radnje mladoga književnika stekoše obćenito priznanje stručnika, o napose veterana slavenske filologije A. H. Vostokova i prof. Sreznevskoga.

Dokončavši nauke Lavrovskij bješe imenovan u augustu 1851 najviše na preporuku prof. Sreznevskoga adjunktom harkovskoga universiteta za slavensku filo-

115

logiju. Tuj je čitao o slovnici staroslovenskoga jezika, iz historije literature slavenskih nariečja; o starinah slavenskih i crtao obći filologički i etnografski obzor. Ova su čitanja bila bogata svojom sadržinom, te je u njih obaznavao svoje slušatelje sa suvremenom slavenskom knjigom.

Da se usposobi za učiteljsku stolicu na sveučilištu, Lavrovskij je sastavio i u petrogradskom universitetu dne 14. decembra 1852 branio učenu razpravu o jeziku sjeverno-ruskih ljetopisa", za koju je odlikovan stepenom magistra. Druga razprava „o ljetopisu jakimovskom", koju je god. 1854 branio na harkovskom universitetu, steče mu čast doktora slavenske filologije. Sada je Lavrovskij postigao svojstva za sveučilištnu stolicu, uslied česa je i bio imenovan god. 1855 za vanrednoga, a god. 1857 za redovitoga profesora.

Medjutim je Lavrovskij poslan bio vladom u Petrograd, da se ondje na vrelu bogatih zbirka poblíže upozna sa spomenici staro-slovenskoga a napose staro-ruskoga jezika. Na dalje da se kano slavista upozna sa slavenskimi narodi, njihovimi zemljami i duhovnim životom, bješe u proljeću god. 1859 poslan „za granicu", te je medju neruskimi Slaveni probavio skoro dvie godine. Posjetio je Srbiju, Crnogoru, Dalmaciju, Hrvatsku, južnu Ugarsku, Sloveniju i Česku.

Vrativši se izkustvom obogaćen početkom godine 1861 u Rusiju nastavi na harkovskom universitetu svoja predavanja, u koja je postupice uvodio nove predmete i nove poglede. Čitao je redom o historiji i literaturi slavenskih naroda: god. 1861—2 českoga, god. 1862—3 poljskoga, god. 1865—6 hrvatsko-srbskoga. Tuj je odgojio više mladih slavista, koji su mnogo privriedili za slavensku knjigu, a medju kojimi budi dosta iztaknuti

*

116

A. A. Potebnja i M. A. Kolosova. Tako je Lavrovskij
tečajem 18 godina blagotvorno djelovao s učiteljske
stolice; a uza to neprestano radio na književnom polju,
kano što svjedoče njegove učene radnje sastavljene u
Harkovu. Od ovih radnja spominjemo tuj djelo: Кириллъ
и Међоодић как славянскie проповѣдники у западныхъ
Славянъ (Харковъ 1863), odlikovano po c. akademiji
nauka u Petrogradu Uvarovskom nagradom.

Kada je godine 1869 varšavska visoka škola pre-
ustrojena, bješe Lavrovskij dne 11. augusta r. g. ime-
novan prvim rektorom novoga universiteta, koji je dne
12. listopada svečano otvoren. Prvi rektor držao je pri-
godnu besjedu „o značenju universiteta u sustavu ob-
ćega obrazovanja“. Nu kratko samo vrieme stajaše na
čelu toga zavoda, kojemu je sve svoje umne sile po-
svetio, jer je već 30. decembra 1872 godine na svoju
vlastitu molbu riešen bio službe rektorske i pridieljen
ministarstvu narodne prosvjete u Petrogradu. Dok je
Lavrovskij bio u Varšavi, dao je u Petrogradu tiskati
svoj „сербско-русскій словарь“ (1870) za porabu Rusa,
o kojem je Daničić u „Radu“ XV, 182 progovorio.

U Petrogradu je Lavrovskij sproveo dvie godine za-
nimajuć se uz svoje zvanične poslove naukom. Nu do
skora dobio je drugi poziv. Kada je naime ministar na-
stave grof Tolstoj obratio bio pažnju na školstvo u
prostranom kazanskom okružju, odredi onamo za „po-
pecitelja“ Lavrovskoga, koji je za takova dne 1. ja-
nuara 1875 god. imenovan. Tuj se je Petru Aleksije-
viću otvorilo novo polje radnje; a kada je ovdje riešio
sjajno svoj zadatak, bijaše na 31. marta 1880 pre-
mješten u istom svojstvu u Odesu, na obalu crnoga mora.
U to doba dovrši i obielodni drugi dio spomenutoga rječ-
nika: „Русско-сербскій словарь“ (С. Петерб. 1880.)

117

К ogromnomu trudu, koji je izcrpio sile tjèlesne Lavrovskoga, pridruži se nepovoljno njegovu zdravlju crnomorsko podnebje. S toga zamoli, da bude riešen službe, što mu i bješe dne 18. marta 1885 god. dozvoljeno. Nu za kratka odmora na selu tako mu se zdravlje oporavi, da se je odlučio sliediti poziv u službu kano član savjeta ministra narodne prosvjete. Uz tu laganiju službu nastavio je svoja iztraživanja o slavenskih apostolih Kirila i Mitodiju, koja je prije 23 godine započeo bio. Radio je neumorno do posljednjega dana svojega življenja.

Pošto nismo htjeli ovih životopisnih crta prekidati umetci o književnih djelih, koja je Lavrovskij kroz 34 godine na svjetlo iznesao, navodimo jih ovdje redom kronologičkim¹:

1. О Реймскомъ Евангеліи (Опыты историко-филологическихъ трудовъ студентовъ главнаго педагогическаго института 6 выпуска. С.-Пб. 1852.)

2. О языке съвёрныхъ русскихъ лѣтописей (С.-Пб. 1852).

3. Обь особенностяхъ словообразованія и значенія словъ въ древнемъ русскомъ языке (Извѣстія 2-го отдѣленія Академіи Наук, т. 2. С.-Пб. 1853).

4. Нѣсколько словъ о значеніи и происхожденіи слова кметъ (Москвитянинъ, 1853, т. VI, nro 24.)

5. Выборъ словъ изъ лѣтописей Новгородскихъ и Псковскихъ (Извѣстія 2 го отдѣл. Академіи Наукъ, т. 4, прибавленіе, С.-Пб. 1854.)

6. Замѣчательныя слова изъ Переяславской Лѣтописи (ibid.).

7. Положенія для публичнаго защищенія разсужденія „Изслѣдованіе о лѣтописи Якимовской“, на-

¹ Ро Журналу министарства народнаго просвѣщеніа. Ч. CCXLIV (1886 апрѣль) стр. 67–71.

118

писаннаго для получения степени доктора славяно-
русской филологіи (С.-Пб. 1854).

8. Изследованіе о лѣтописи Якимовской (С.-Пб.
1855 и въ Учен. Зап. 2-го отдѣл. Акад. Наукъ, кн.
ІІ, вып 1, 1856).

9. Объ обрядѣ постриженія у древнихъ славянъ
(Москвитянинъ, 1855, т. I. nro. 3).

10. Описаніе семи рукописей Императорской С.
Петербургской Публичной Библиотеки (Чтенія Мо-
сковск. Общ. Истор. и Древн., кн. 4, 1858, п от-
дѣльно).

11. Замѣчанія объ этимологическихъ особенност-
яхъ старинаго языка польскаго (С.-Пб. 1858 и въ
Учен. Запискахъ 2-го отдѣл. Академіи Наукъ, кн. IV).

12. О русскомъ полногласіи (Извѣстія 2-го отдѣл.
Акад Наукъ, т. VII, С.-Пб. 1858, и отдѣльно).

13. Обзоръ замѣчательныхъ особенностей нарѣчія
малорусскаго сравнительно съ великорусскимъ и
другими славянскими нарѣчіями (Журн Мин. Нар.
Просв. апрѣль 1859, и отдѣльно).

14. Житіе каря Лазаря. По списку XVII вѣка въ
библіотекѣ Общества сербской словесности въ Бѣл-
градѣ (съ предисловіемъ) (Чтенія Моск. Общ. Ист.
и Древн. 1860, кн. 2).

15. О манастиру Раванни, стари запис (Гласник
друштва серске словесности, Београд, 1860, кн. ХІІ).

16. О ўспечу slavistiky v Rusku (Časopis Musea
králov. Českého. 1860. Svaz. 2. V Praze).

17. Трехмѣсячное путешествіе по южнымъ краямъ
Австріи (Русское Слово, 1860, май и июнь).

18. Письмо изъ Праги о современной жизни че-
ховъ (С.-Петербург. Вѣдом. 1860, nro. 115).

19. Будышинъ у мужичанъ, въ Саксоніи 22-го
сентября (4-го октября) 1860 (Положеніе народности
у мужичанъ). (С.-Петербург. Вѣдом. 1860, nro. 229, и
отдѣльно).

20. () миographічкомъ значеніи слова „дождь“ на
мужицкомъ языкѣ (Časop. Towar. Serb. Łužič, 1860.
nro. 4).

119

21. Замѣчаніе о полногласіи (Извѣстія 2-го отдѣл. Академ. Наукъ, т. VIII, С.-Пб. 1860).

22. Письмо къ редактору (И. И. Срезневскому) о южныхъ славянахъ (Извѣстія 2-го отдѣл. Акад. Наукъ, т. VIII, С.-Пб. 1860).

23. Воспоминаніе о В. В. Ганкѣ (М. 1861 и Моск. Вѣд. 1861, nº 9).

24. Въ воспоминаніе о Ганкѣ и Шафарикѣ (Харьковъ, 1861, и въ Отчетѣ Харьковск. Университета, 1861).

25. Похороны В. В. Ганки въ Прагѣ (С.-Петербург. Вѣд. 1861, nº 71, и отдѣльно).

26. Южно-русскій элементъ въ Австріи (С.-Петербург. Вѣд. 1861, nº 73, и отдѣльно).

27. Направленіе современной народности словаковъ (Современ. лѣтопись Русск. Вѣстника 1861, nº 18).

28. О русскихъ въ Галиціи (по поводу статы „національная безтактность“ въ Современникѣ) (День, 1861, nº 3–6.)

29. Чехи и Амуръ (день, 1861, nº 1 и 10).

30. Отвѣтъ на письма г. Максимовича къ г. Погодину о нарѣчіи малорускомъ (писан. въ 1865 год.) (Основа, 1861, августъ)

31. Письмо къ М. П. Погодину (Основа, 1861, августъ).

32. Лекція, читанная въ Харьковскомъ университетѣ, 18-го января 1861 года (первая по возвратію изъ за границы) (Архивъ истор. и практ. свѣдѣній, относящ. до Россіи, кн. 2-я. С.-Пб. 1861).

33. Стихотвореніе хорватскаго поэта Павла Витезовича о Петрѣ Великомъ (съ предисловіемъ) (Чтенія Моск. (общ. Ист. и Древн. 1862, кн. 2).

34. Извѣстіе о состояніи уніатской церквы у русскихъ въ Галиціи (Харьковъ, и Духов. Вѣстникъ, 1862, т. І.)

35. Извѣстіе о миотическихъ вѣрованіяхъ у славянъ въ „облако“ и „дождь“ въ связи съ другими подобными же вѣрованіями у древнихъ родственныхъ народовъ (С.-Пб. 1862).

120

36. Славянская церковь и римско-католическій пропагандизмъ (Духовн. Вѣстникъ, 1862, т. III).

37. Кириллъ и Меодій, какъ православные проповѣдники у западныхъ славянъ, въ связи съ современною имъ исторіею церковныхъ несогласій между Востоком и Западомъ (Харьковъ, 1863) (Духовный Вѣстникъ, 1863, т. V. и VI).

38. Отзывы: 1. О приготовительномъ курсѣ русскаго языка, г. Михельсона 2. Объ опытѣ элементатарнаго руководства при изученіи русскаго языка, г. Говорова (Циркуляръ по Харьков. учебн. округу, 1863, nro. 10).

Изслѣдованіе о миочическихъ вѣрованіяхъ у славянъ въ „облако“ и „дождь“ въ связи съ другими подобными же вѣрованіями у древнихъ родственныхъ народовъ (Учен. Записки 2 го отдѣл. Акад. Наукъ, кн. VII. вып. 2, С.-Пб. 1863). См. nro. 35.

39. Взглядъ на судьбу литературы славянъ южныхъ и западныхъ (С.-Петербуръ. Вѣд. 1863, nro. 79 и 81).

40. Характеръ католическаго празника въ память тысячелѣтія св. Кирилла и Меодія (С.-Петербуръ. Вѣд. 1863. nro. 135 и 137).

41. Паденіе Чехіи въ XVII. вѣкъ (только первая глава) (Жур. Мин. Нар. Просв. 1863, май).

42. Заявленіе, поданное въ совѣтъ Харьковскаго университета о трудахъ К. А. Коссовича (Протоколы засѣданій Харьков. унив., 1864, nro. 2).

43. Записка о второмъ изданіи первой части Исторической грамматики Ө. И. Буслаева (С.-Пб., 1865, и Записки Имп. Акад. Наукъ, т. VIII).

44. О трудахъ Ломоносова по граматикѣ языка русскаго и по русской исторіи (Харьковъ, 1865, и въ изданіи: Памяти Ломоносова. Харьковъ, 1865).

45. Извѣстія о церковныхъ дѣлахъ у славянъ австрійскихъ (Духовный Вѣстникъ, 1865, т. Х).

46. Отзывъ объ окончательныхъ испытаніяхъ по Тамбовской гимназіи съ особымъ мнѣніемъ о значеніи церковно-славянскаго языка въ гимиазиче-

121

скомъ образованію (Циркуляръ по Харьк. учебн.
округу, прибавленіе къ nro. 18, 1865 года).

47. Мысли русскаго о значеніи служби чёховъ
при университетахъ русскихъ (День, 1865, nro. 16).

48. Новыі гимназическій уставъ—на дѣлѣ (День,
1865, nro. 33).

49. Разборъ изсѣдованія: О миоіческомъ значеніи
нѣкоторыхъ повѣрій и обрядовъ. Сочиненіе А. По-
тебни. Москва, 1865. (Чтенія Моск. Общ. Ист. и
Древн., 1866, кн. 2, и отдѣльно).

50. Восточный вопросъ (Утро. М. 1866).

Мнѣніе о преподаваніи русскаго языка съ цер-
ковно-славянскимъ (Филологическія Записки, 1866,
вып. II. и III. См. выше nro. 46).

51. По поводу публичныхъ лекцій г. Гейдука
(Харьковскія Губерн. Вѣд. 1866, nro. 11, и от-
дѣльный изъ нихъ оттискъ).

52. Коренное значеніе въ названіяхъ родства слав-
янъ (Записки Акад. Наукъ, т. XII, С-Пб. 1867, и
Сборникъ статей, читан. въ отд. русск. языка и
словесн., т. II).

53. Впечатлѣнія, вынесенные из обзора русской
этнографической выставки въ Москвѣ (Современ.
Лѣтопись. Воскр. прибавленіе къ Моск. Вѣдомост-
ямъ, 1867, nro. 19).

54. О сочиненіи Петрановича: „Богомили, црьква
босаньска и крьстяни“ (газета Москва. 1867, nro. 174).

55. По поводу Педагогическаго института (Современ. Лѣтопись. Воскр. прибавленіе къ Моск. Вѣдомостямъ, 1867, nro. 9).

56. Разборь сочиненія гг. А. Н. Пыпина и В. Д.
Спасовича: „Обзоръ исторіи славянскихъ литера-
туръ“ (Отчетъ о 9-мъ присужденіи наградъ гр.
Уварова. 25. сент. 1866 года. С.-Пб. 1867).

57. Падеіеі Чехіи въ XVII вѣкѣ (Чтенія Моск.
Общ. Истор. и Древн. 1868, кн. 2, и отдѣльно), см.
въше nro. 42.

58. Дѣйствительно ли св. Кириллъ Солунскій
авторъ латинскихъ апологовъ (прнтчей) Журн. Мин.
Нар. Нросв. 1868, іюлъ).

122

59. Связи древней Россіи съ славянскимъ міромъ (газета Москва, 1868. nro. 96 и 97).

60. Мысли о Славянской матицѣ (газета Русскій, 1868, 1-я пол. nro. 1).

61. Были-ли св. Кириллъ и Меенодій славяне, или греки (газета Русскій, 1868, 1-я пол. nro. 16).

62. Гуманизмъ въ рѣчи Харьковскаго профессора г. Петрова (газета Русскій, 2-я пол. nro. 18, 22 и 23).

63. Поѣздка во внутреннюю Чехію весною 1860 года (Утро, М., 1868).

64. Памятники русскаго народнаго творчества въ Олонецкомъ краѣ (Пѣсни, собранныя П. Н. Рыбниковымъ, ч. IV.) Журн. Мин. Нар. Просв. 1868, мартъ).

65. Письмо къ редактору Русскаго о спорѣ между нимъ и Далемъ по поводу правописанія слова Русскій (Русскій, 1868, nro. 58).

66. Присоединеніе чешскаго католическаго семейства къ православію (Харьков. Губерн. Вѣд. 1868, nro. 115).

67. Кириллъ и Меенодій во французскомъ сочиненіи (Cyrille et Méthode par Louis Leger) (Журн. Мин. Нар. Просв. 1869, январь).

68. Рѣчь при открытіи Императорскаго Варшавскаго университета (Московскія Вѣд. 1869, nro. 228).

69. Мнѣніе о происхожденіи и коренномъ значеніи названія „Ляхъ“ (Журн. Мин. Нар. Просв., 1870, октябрь).

70. Вступительная рѣчь и заключительное слово къ университетскому акту 30-го августа 1870 г. (Годичный акть Имп. Варшавск. университета 3-го августа 1870 г. Варшава, 1870).

71. Сербско-русскій словарь (С.-Пб. 1870).

72. Старо русское тайнописаніе (Древности Труды Моск. Археол. общ., т. III, вып 1)

73. Свѣдѣніе о гусарѣ, как живописцѣ иконы Юанна Богослова (Записки Имп. Акад. Наукъ, т. 16; Сборникъ статей, читан. въ отд. Русск. языка, т. 7.

74. Слова, сказанныя послѣ прочтенія отчета о состоянии Императорскаго Варшавскаго универси-

123

тета за 1870—1871 академическій годъ (Годичный
актъ Импер. Варшавскаго универс 30-го августа
1871).

75. Черногорія и черногорци (Бесѣда, 1871, кн. ХІ).

76. Рѣчь въ день 11-го мая (Жур. Мин. Нар. Просв. 1871, июль, и отдѣльно, Варшава, 1872).

77. Слова, сказанныя по прочтеніи краткаго отчета
о состаяніи Императорскаго Варшавскаго универси-
тета за 1871—1872 академическій годъ (Годичный
актъ Импер. Варшавскаго университета 30-го августа
1872 года. Варшава, 1872).

78. Рѣчь въ день 11-го мая 1872 года (Голосъ,
1872, nº 37).

79. Значеніе настоящаго времени (praesentis) въ
классификаціи славянскихъ глаголовъ и ообразованіе
его сравнительно съ родственными языками (Журн.
Мин. Нар. Просв. 1873, апрѣль, и отдѣльно).

80. Этнографическій очеркъ кашубовъ (Филолог. Записки, 1873, выпуски IV и V).

81. Сводъ мнѣній по пересмотру университетскаго
устава (С.-Пб. 1874).

82. Рѣчь при открытіи Оренбургскаго учебнаго
округа (Циркуляръ по Оренбург. учебн. округу,
1875, nº 1-3, Журн. Мин. Нар. Просв. 1875,
ч. 179).

83. Рѣчь при открытіи учительскаго института
въ Оренбургѣ (Циркуляръ по Оренб. учебн. округу,
1878, nº 11 и 12).

84. Рѣчь, сказанная на актѣ по случаю пятиде-
сятилѣтнаго юбилея Уфимской гимназіи, 11-го но-
ября 1878 года (Циркуляръ по Оренб. учебн. округу,
1879, nº 1 и 2).

85. Русско-сербскій словарь (С.-Пб. 1880).

86. Прощальное слово бывшаго Оренбургскаго по-
печителя при перемѣщеніи изъ Оренбурга въ Одессу
(Циркуляръ по Оренб. учебн. округу, 1880).

87. Рѣчь къ служащимъ въ среднихъ учебныхъ за-
веденіяхъ города Одессы (произнесенная 5-го апрѣля)
по случаю мученической кончины Императора Але-
ксандра II (Русь, 1881, nº 25).

124

88. Памяти директора Николаевской Алексадровской гимназии Алексья Феодоровича Смирнова (Одесса, 1884).

89. Прощальный привѣть моимъ сослуживцамъ (Одесса, 1885).

90. По поводу замѣтки г. Вудиловича о празднованіи тысячелѣтія со дня кончини св. Меодоія (Извѣсія С.-Петербур. Славян. Благотв. Общества нр. 2, февраль, 1885).

91. Былъ-ли святый Кириллъ Солунскій епископомъ? (Журн. Мин. Нар. Просв. 1885, апрѣль).

II.

JOSIP JIREČEK.

Godine 1888 dne 25. studenoga prestavi se u Pragu u viečnost, od 25. srpnja 1867 dopisnik član naše akademije, Josip Jireček, predsjednik kr. českoga učenoga društva i c. kr. austrijski ministar za nastavu i bogoštovje u miru. Pokojnik stekao je neumrlih zasluga za prosvjetu českoga naroda a bijaše cielomu Slavenstvu, osobito pako nam Hrvatom, vazda iskren prijatelj.

Josip rodio se dne 9. listopada 1825 godine u Visokom Mitu u Českoj. Gimnazij polazio je (1838—1843) ujedno sa svojim mladjim bratom Hermenegildom (rodj. 13. travnja 1827) kod Piarista u Litomišlju. Tuj je on uz obične školske predmete rado čitao u gimnazijskoj knjižnici, a dobavivši u ruke Hankino izdanje kraljičinskodvorskoga rukopisa omili mu stari česki jezik, koji mu osta kroz sav život najdražim zanimanjem. U tom ga potica i ujak župnik u Kničovu Ignatija Tuma, kod kojega je obično sprovadjao praznike, a koji, kano gorljivi česki rodoljub, imaše liepu knjižnicu, kojom se je

125

mladi Josip i u vrieme odmora obilno poslužio. Zna
jući već u mladosti česki i njemački vježbao se u
jednom i drugom jeziku prievodeći na česki Lessingova
„Nathana“, kano što je preveo i veliku čest Tacitovih
anala.

U jeseni god. 1843 dodje Josip u Prag na sveučilište
u filosofski fakultet. Uz propisane nauke učio je tuj
osobito jezike: kod Ivana Koubeka česki i poljski, kod
Rammsteina i Francesconia franceski i talijanski, kod
Schwelle-a engleski, te si je već na sveučilištu stekao
pristup u bogate književnosti tih prosvietljenih naroda,
kojih se poznavanje toli jasno iztiče u njegovih knji-
ževnih radnjaħ. Pohadjao je domoljubnu porodicu Fin-
gerhuta (Naprstka), u kojoj je Hanka podučavao u ru-
skom jeziku krug mladića, koji su se ondje sticali, a
medju kojimi bijahu uz Jirečka još Pinkas, Krejči,
Gabler itd. imena u novoj českoj povjesti dobro po-
znata. U to vrieme stupi Josip na književno poprište
prviencem, prievodom poljske novele od K. Wl. Woj-
cickoga, tiskanim pod naslovom „Vysoký zamék“ u
almanaku „Hornik“ god. 1845.

Svršivši filosofski tečaj predje Jireček u pravoslovni
fakultet. Slušajući u prvom tečaju predavanja profesora
Schnabela o prirodnom, državnom, i narodnom pravu te
prof. Novaka o obćoj i austrijskoj statistici zanimao se
vele pitanji javnoga prava, pak napisa u „Pražske No-
viny", koje je tada umni Havliček uredjivao, njekoliko
članaka statističkoga sadržaja, nacrta velikobritanske
uredbe, razpravi o engleskom parlamentu itd. A kako
je Jireček dobro poznavao česki jezik, doprineo je
s Havličkom mnogo k pravoslovnoj i publicističkoj če-
skoj terminologiji. Da se je Jireček sve dublje upućivao
u jezik, mnogo je takodjer doprinelo njegovo poznan-

126

stvo sa slavnim P. Šafařikom, u kojega je obitelj god.
1847 uveden bio po historiku V V. Tomku. Iz ovoga
se poznanstva razvila tjesnija sveza sa slavnim arheo-
logom, filologom i historikom, kada je Jireček izprosio
ruku njegove kćeri Božene (1851), s kojom se vienča
8. lipnja 1853 god.

Pokret god. 1848 našao je Jirečka u III. godini
prava; pak prem njegova ćud nije bila za bučan život
stvorena, nije se mogao oteti onoj javnoj struji. Prisu-
stvovao je dne 11. ožujka skupštini česke omladine u
kupelji sv. Vaclava, bio članom djačke legije, bio iza-
bran od sveučilištne omladine dne 10. travnja u „na-
rodni odbor“ kao njezin zastupnik; nu kod uličnih iz-
greda nije nigdje sudjelovao. U ovo se vrieme upozna
s grofom Lavom Thunom, od 30. travnja zemaljskim
glavarom Česke, koji upotriebi Jirečka za prevadjanje
službenih odredaba na česki. U oči slavenskoga kon-
gresa Thun osnova politički list imenom „Pokrok, no-
viny pro Slovany rakouske“, povjeriv uredničtvo V.
Tomku a ovaj odabra si Jirečka za suradnika. Prvi
broj „Pokroka“ izadje na 6. srpnja. Sedan dana kašnje
(13.) buknu u Pragu prevrat; grof L. Thun bijaše u
Klementinu zatvoren, nu odmah oslobodjen izadje u
pratnji njekoliko gradjana i djaka, Jirečka i Krejčoga.

U tom metezu presta izlaziti „Pokrok“, mjesto koga
Thun dobavi „Pražské Noviny“, povjeriv uredničtvo
najprije (od 1–19. srpnja) dru. L. Hasneru, onda K.
I. Erbenu a suuredničtvo Jirečku Uz to je Jireček,
dok su Palacky i Vocel na carevinskom saboru odsutni
bili, zastupao službu tajnika „Matice česke“. Na dalje
sudjelovao je s Erbenom, Neubauerom, Grünwaldom
kod prevadjanja obćega gradjanskoga zakona na česki
jezik. Sam je pako izradjivao etnografsku kartu kralje-

127

vine Česke, upotriebiv gradju sabranu po kr. českom učenom društvu. Ovi ozbiljni radovi odvratiše ga od publicističkoga polja, te je na 3. listopada odstupio od uredničtva „Pražkih novina“.

U proljeću god. 1849 dodje Jireček u još tjesniji doticaj s grofom L. Thunom. Ovaj naime, po ministru Doblhoffu riešen časti českoga zemaljskoga glavara, posveti svoje slobodno vrieme djelu, koje bi suvremene dogodjaje promatralo. Htjede, da to djelo izadje u českom kano izvornom jeziku i u njemačkom prievodu. Kod sastavljanja česke matice uze u pomoć Jirečka. Nu dok su „Úvahy“ još pod perom bile, dobi Thun poziv za ministra nastave (1849 u srpnju). Jireček je tada svršavao prava; a pošto je Thun visoko cienio njegova umna svojstva, te je u svoje ministarstvo htjeo povući mladje sposobne sile, učini ga u veljači 1850 god. pristavom u ministarstvu za bogoštovje i nastavu. Od to doba radio je Jireček kroz pune 31 godinu u tom ministarstvu prelazeći od stupnja do stupnja časti (20. ožujka 1854 ministarski perovodja, 16. travnja 1859 ministarski tajnik, 20. siećnja 1867 odsječni savjetnik, 6. svibnja 1869 začastni a 11. listopada 1870 pravi ministarski savjetnik), dok napokon nepostane dne 6. veljače 1871 i ministrom. Kolika je za ministra Thuna vladala djelatnost oko preustrojstva čitave nastave od pučih škola do sveučilišta i strukovnih učilišta, dovoljno je poznato; pak kod svih tih radnja bio je Jireček učestnikom ne posljednjim. On je svoje upravno poslovanje spojio s književnim, što se je osobito pokazalo, kada je uz odjelnoga savjetnika Heuflera preuzeo izvestiteljstvo školskih knjiga. Radilo se, da se u deset jezika monarkije prirede knjige učevne za pučke i srednje škole.

128

Jireček poznavajući sve slavenske i skoro sve kul-
turne jezike, pak naučivši se u tu svrhu i magjarski i
rumunjski, bijaše kano stvoren, da taj velik i mučan
posao u mnogojezičnoj monarkiji rukovodi. Sam je pako
prednjačio uzev sastaviti čitanke za česke škole i „Anto-
logie literarne historické“ (1858—1861) za više česke
gimnazije. I za hrvatske školske knjige, kojih je iz-
radbu Thunovo ministarstvo potaklo, zauzimao se Ji-
reček u veliko, kano što su pisci tih knjiga uviek sa
zahvalnošću priznavali. Kano što je god. 1849 odredbom-
ministra pravosudja dra. A. Becka sastavljeno bilo u
Beču povjerenstvo stručnjaka pod predsjedanjem P. Ša-
faŕika, da izradi slavensku pravoslovnu terminologiju,
tako je sada ministar Thun god. 1851 sazvao bio pod
predsjedničtvom istoga Šafaŕika drugo povjerenstvo, da
izradi znanstvenu terminologiju slavensku za srednja
učilišta, a članom toga povjerenstva bijaše takodjer Ji-
reček.

I na novinarskom polju sudjelovao je Jireček u Beču. Njekoji naime česki velmože osnovali su u jeseni god. 1850 konservativni list „Videňský denník“, s belestričko-literarnim prilogom „Vesnom“, uredničtvo povjereno je Votki, a za suradnike dobiveni su braća Jirečki i Helfert. Kada je taj list god. 1853 prestao izlaziti, zamiene ga „Slovenské noviny“ s prilogom „Světozor“, u kojem su pisali Josip Jireček jezikoslovne a brat mu Hermenegild historičke članke. U tom listu branili su kraljičino-dvorski rukopis proti prvomu napadaju Julija Feifalika.

Ovo zanimanje dnevnom literaturom nije bilo Josipu,
uz njegovu vanrednu marljivost, ni najmanje zapriekom,
da nastavi svoj rad i oko školskih knjiga i na polju
stroge nauke. Sastavljanje „Antologije“ iz stare česke

129

knjige navede ga naravnim putem do proučavanja staro-
českih književnih spomenika, u kojih steče si znanje
kano malo tko od zemljaka njegovih. Izdavanje tih
spomenika i historičko-literalna iztraživanja ostadoše mu
najmiliji posao. Ovamo idu njegova izdanja staročeskih
spomenika grofa V. Slavate, grofa H. Černina, Jana
Blahoslava, Petra Hubačka Komenskoga, Benešovskoga
itd. razprave o Štitnom, českoj Aleksandridi, spomenutom
kralj. dvorskom rukopisu itd.

Kada se ministarstvom Hohenwartovim htjelo u susret
doći pravednim zahtjevom austrijskoga Slavenstva, bi-
jaše u to ministarstvo previšnjim riešenjem od 6. ve-
ljače 1871, kako je spomenuto, za ministra bogoštovja
i nastave pozvan Josip Jireček. Jedva je kocka mogla
pasti na zaslužnijega; što bi i dokazao bio, da je Ho-
henwartova vladavina bila trajnija, nu već 30. listopada
1871 odstupi grof Hohenwart a s njim i Jireček po-
stavljen u mir.

Umirovljen povuče se Jireček sa svojom porodicom
najprije u rodno mjesto Vysoko Myto baveći se tuj
naukom, za tim predje u listopadu 1874 u priestolnicu
Česke, u Zl. Prag. Tuj bijaše u učenih krugovih visoko
cienjen, pa ga i kr. učeno društvo poslije smrti slav-
noga Fr. Palackoga izabra dne 5. svibnja 1875 svojim
predsjednikom. Koliko je povjerenje u gradjanstvu praž-
kom i u českom narodu uživao, vidi se odatle, što je
god. 1876 izabran bio u gradsko zastupstvo, gdje je
oko gradskog školstva radio, i što ga grad Pribram
izabra u česki sabor (1878), pak opet god. 1883, a
pražko Novomjesto u carevinsko vieće (1879), gdje je
kano član velikoga proračunskoga odbora preuzeo iz-
vjestiteljstvo u školskih poslovih. Godine 1884 i 1885
bijaše i u delegacije izabran.

9

130

Od to doba poboljevao je Jireček, u zimi 1886/7 zdravlje mu se pogorša, dne 1. ožujka 1887 legne u krevet; živčani sustav i moždjani bješe mu poremećeni, kako su liečnici kazali, od velikoga trajnoga napora. Odreče se zastupstva u carevinskom vieću, nu ono za česki sabor pridrža nagovorom svojih prijatelja. Ljeti 1887 god. sprovede više nedjelja u kupelji Houška kod stare Boleslave, tada se nješto oporavi. Nu sve više nestajalo nade, da će posvema ozdraviti. Uza sve to, kada je god bolest god. 1887 i 1888 jenjala, uze pero u ruke. Opet se diže na obranu kraljično-dvorskoga rukopisa. U listopadu posjeti ga davni zaštitnik i prijatelj grof L. Thun, a sliedećega mjeseca na 25. bješe već mrtav. Uz nedoglednu pratnju bi na 29. stud. pokopan u višegradskom groblju.

Pisac ovoga nacrta upoznao je pok. J. Jirečka još kano bogoslov u Beču. Svi mladi Hrvati tražili bi ga u ministarstvu, sve je rado primao i svim na uslugu bio. Od ono doba uviek bi ga posjetio, kada god bi u Beč dolazio. Jirečku bijaše milo razgovarati o Hrvatskoj i njezinu prosvjetnu nastojanju. S piscem je i kašnje dopisivao. Osobito ga zanimala naša akademija, kojoj je i jedan prilog (Starine XIV) svoj poslao. Budi mu vječna uspomena.

Koli je plodan bio Jireček u književnih radnjah, svjedoči taj popis, koji redom kronologičkim sastavi sin njegov i naš član prof. dr. Konstantin Jireček, na čem budi mu hvala.

1845. Vysoký zámek od K. Wl. Wójcického (prievod novelle iz poljskoga u almanachu „Horník“).

1848. Streyčka Bohuslava rozmluvy s dětmi (prievod pedagogičke knjižice). V Praze 1448.

1849. Přehled českého časopisectví r. 1848. i 1849. (Časopis čes. musea).

131

1849. O politických účincích decentralisace správní.
Dle Tocquevillea (ib.).

1850. Národopisný přehled kralovstvi Českého roku
1850. W Praze, F. Riwnáč. (Sa narodopisnom kartom,
izdano pomoću musea češkoga.)

1853. Obrazy z rakouských zemí, národův a dějin.
V Praze (čitanka za 4. razred gimnazije, 3 izd. 1875).

— Ukázka z básní Ondřeje Kačiče. (Čas. čes. musea).

1854. Čítanka pro třetí třídu měštanských škol. Bez
imena piščeva).

1855. Náš lid ve Vídni (narodopisna crta u almanaku
„Perly české“).

1856. Čítanka pro I třídu nižšího gymnasia (7 izd.
1880).

1857. Čítanka pro III třídu (4 izd. 1878).

— Petra Hubáčka Kolinského o věcech rybářských, ptáčnických, a štěpařských. Nákladom I. Radwańského. Ve Vídni 1857.

— Štítního překlad zjevení sv. Brigitty (Světozor Slovenských Novin).

— Jana Blahoslava Grammatika česká, dokonaná I.
1571., do níž wložen text grammatiky Beneše Optáta,
P. Gzella a V. Philomatesa dle izdání Normberského
1543. Z rukopisu bibliotheky Theresianské ve Wídni
wydali Ignác Hradil a Josef Jireček. We Wídni 1857,
8º, 390 str.

— Viléma hraběte Slavaty Děje království uherského za panování Ferdinanda I. Díl I. 1526—1546. Ve Vídni 1857.

1858. O našem názvosloví náboženském („Světozor",
příloha „Slovenských Novin“).

— Kuchařské knihy staročeské (ib.).

— Studie o rukopise Kralodvorském 1858—60. (ib.
zajedno s dr. Hermenegildom J.).

— K historii starší literatury slovenské (ib.).

— Soud Libušin a Rukopis Kralodvorský II. (ib.).

— Denník Heřmana hraběte Černína o druhé po-
selské cestě do Constantinopole 1644—5. (u Slav. Bi-
bliothek Miklosicha i Fiedlera, II.).

*

132

1858. Anthologie z literatury české doby střední. (4. izd. 1881.)

1859. O českém prvotním překladu sv. evangelií a o obměnách jeho až do XV. století. (Spisy král. české společnosti nauk. V. sv. 10.) V Praze 1859. 4º, 36 str.

— Kdy sepsána jest Alexandreis česká. (Světozor.)

— Staročeský otčenáš (ib.).

— O některých zvláštnostech staročeské prosodie (ib.).

— Postilla Žernovcova (ib.).

— Legenda o sv. Dorotě z rukopisu Lvovského. (Čas. čes. musea.)

— Ueber den Vorschlag das Ruthenische mit lateinischen Schriftzeichen zu schreiben. Im Auftrag des k. k. Ministeriums für Cultus und Unterricht. Wien 1859.

1860. Anthologie za starí literatury české (4 izd. 1879).

— Rozpravy z oboru historie, filologie a literatury. Ročník I., Ve Vídni 1860. (U tom od J. J. 12 rasprava: Paměti turecké Míchala Konstantinoviće z Ostrovice, Překladové čeští kroniky Trojanské, Nejstarší známé rukopisy psané od Slovákův. Staročeské duchovní ro- mány itd.).

— Actenmässige Darstellung der Verhältnisse der griechisch n. un. Hierarchie in Oesterreich, dann der illyrischen Nationalcongresse und Verhandlungssynoden. Wien, Staatsdruckerei 1860. (dva izdanja: 1. 1860., 4º 35 str., 2. 1861., 66 str. u 8º).

1861. Časoměrné překlady žalmův Br. J. A. Kornenského, Br. Jana Blahoslava a Mr. Vavřince Benedikta Nudožerského. S historickým úvodem o prosodii časoměrné. Ve Vídni 1861.

— Stručný zemépis cisařství Rakouského. Vzdělán podle spisu Ludvíka ryt. Heuflera.

— Br. Jana Jafeta Krátká zpráva o biskupich a starších Jednoty Bratrské. (Časopis čes. musea.)

— Tomáše ze Štitného Řeči nedělní a sváteční (ib.).

— Kriteria jazykoslovná k ustanovení věku staro- českých památek (ib.).

— Drobnosti k historii literatury české (ib.).

133

1861. Staročeská prosodie (ib.).

— „Dědky“ u Dalimila (ib.).

— K životopisu Sixta z Ottersdorfą (ib.).

— Hlava sv. Klimenta v Kyjeve. (Časopis katol. duchovenstva.)

— Anthologie z novočeské literatury (5. izd. 1881).

1862. Kozennův zeměpisný atlas pro školy střední, názvoslovím českým opatřen (10. izd. 1885).

— Die Echtheit der Königinhofer Handschrift. Kritisch nachgewiesen von Jos. und Herm. Jireček. Prag 1862.

— Izdao: P. J. Šafaříka, Sebrané spisy. I—III.

— Kancionál bratrský. (Čas. čes. musea.)

— Leryova cesta do Brasilie v českém překladu (ib.).

— Josef Jakub Tandler (ib.).

— Štaroslovanské životy sv. Lidmily a sv. Ivana (ib.).

— České sbírky rozprávek pod názvem „Gesta Romanorum“ známých (ib.).

— Přestoupení Viléma Slavaty k církvi katolické. (5 pisama iz g., 1597. u Časop. katol. duchovenstva.)

1863. P. J. Šafařík's Bruchstück des Nibelungenliedes. (Pfeifers Germania.)

— Memoiren des Grafen Hermann Černín aus den J. 1614. und 1643. (Oesterr. Revue.)

— Vorstellungen der heidnischen Böhmen von Seele und Leib. Ueber die bozi und běsi. (Sitzungsber. der kgl. böhm Ges. d. Wiss.)

— Studia z oboru mythologie české. (Čas čes. musea).

— Podřečí východních Čech (ib.).

— Vrahové sv. Ludmily. (Památky archaeol.)

1864. Zprávy některé o mravech českých XVI. věku. (Čas. čes. musea.)

— Rozbor prvotního českého překladu starého zákora (ib.).

— O složených číslovkách staročeských (ib.).

— Tomáš Bavorovský a jeho věk. (Časopis katol. duchovenstva.)

— Miličova Postilla (ib.).

— Der österreichische Schulbücherverlag. (Oesterr. Revue.)

134

1864. Die serbischen Privilegien, Verhandlungscon-
gresse und Synoden (ib.).

— Das Museum des Königreichs Böhmen (ib.).

— Izdao: P. J. Šafařík, Geschichte der südslavischen Literatur, I–III.

1865. Paul Josef Šafařík. Ein biographisches Denkmal. (Oest. Revue, sa slikom, i napose izdano.)

— Der Bukovinaer griech. orient. Religionsfond (ib.).

— Entstehen christlicher Reiche im Gebiete des heu-
tigen österreichischen Kaiserstaates vom J. 500 bis 1000.
Von Jos. und Herm. Jireček. (Oest. Gesch für das Volk,
II. Band.)

1866. Bartoloměj Paprocký z Hlohol a spisovateľská činnost jeho. (Čas. čes. musea.)

— Postup obecného školstva českého od 1. 1850. (ib.).

— Der ruthenische Literaturverein „Halicko-ruska matica“ und der slovakische Literaturverein „Matica slovenska“. (Oest. Revue.)

— Paměti nejvysšího kancléře královstvi českého Vi-
léma hraběte Slavaty 1608–1619. K izdání upravil Jos.
Jireček. V Praze, I. L. Kober 1866, II. 1868. (u Mo-
numenta historiae bohemica, edita auxilio illustrium ami-
corum patriae historiae ab Antonio Gindely.)

1867. Развитак югославенскога народнога школства
са особитим обзиром на Далмацию. (Србско-далма-
тински Магазин.)

— Celnictví české za šestnáctího věku. (Časopis čes.
musea.)

— Rozličná povaha hlásky t a l v čestině (ib.).

— Salicetova Ranná lékařství. Z rukopisu 15. věku vydali K. J. Erben, V. Staněk, a Jos. Jireček. V Praze 1867.

1868. Handbuch des Unterrichts- und Prüfungswesens
in Oesterreich. Wien.

1870. Nákres mluvnice staročeské. V Praze.

1872. K rozboru staročeského překladu stáreho zá-
kona. (Čas. čes. musea.)

— Bibli staropolská (ib.).

— O staropolské písni Bogorodzica.

135

1873. Uredio 2. izd. P. J. Šafaříka, Památky dřevního písemnictví Jihoslovanův.

— O vyvinutí historické prosy české za XVI. a XVII. věku. (Čas. čes. musea.)

— Klasobraní z rukopisův staročeských na Moravě chovaných. (Čas. matice moravské.)

— Dr. Václav Mitmánek z Uherského Brodu (ib.).

1874. Jakub Kunwaldský a jeho kancionál (ib.).

— Literatura exulantův českých. (Čas. čes. musea.)

— O někteřých záhadných vydáních národních písní bulharských. (Zprávy král. spol. nauk.)

1875. Rukověť k dějinám literatury české do konce XVIII. věku. V Praze 1875—1876., 2 voll.

— Jakub Palaeolog. (Čas. matice moravské.)

— Klasobraní z ruk. staročeských na Moravě II. (ib.)

— České pomflety za války Smalkaldské (Časopis českého musea.)

— Nové objevy z literatury staročeské (ib.).

— Staročeské zlomky satyrické (ib.).

— O slovanském bohu Velesu (ib.).

— Sibinsko ci Sedmibradsko (bilježka iz geografičke nomenklature, ib.).

— Žitenice ze XVII věku. (Památky archaeolog.)

— Statky pánův z Rožmberka (ib.).

1876. Mikulášenci. (Čas. čes. musea.)

— Práva městská Mr. Pavla Krystyana z Koldína. (U Codex juris bohemici i napose.)

— Leben des obersten Hofkanzlers von Böhmen, Wilhelm Grafen Slavata. (Napose preštampano iz Sitzungsber. der kgl. böhm Ges)

O někteřých sbornících obsahu historického z XV. a XVI. století. (Zprávy král. spol. nauk.)

— Ueber die Reimchronik des sogenannten Dalimil (ibid.).

— Staročeské hry dramatické. (Světozor.)

— Marek Bydžovský z Florentina (ib).

— Dějepravné písně z XVI a XVII věku (ib.).

— O hudebních nastrojích staročeských. (Památky archaeol.)

136

1877. Spisové čeští ve sborníku Pavla Krupia. (Čas. čes. musea.)

— Báseň o pobití Tatařuv a „Million“ Marka Pavlova (ib.).

— Bibli Slavatovská, psaná od Matěje Jakubova z Prahy (ib).

— O nově objeveném rukopise řečí nedělních a svátečných Tómy ze Štítného. (Zprávy kr. spol. nauk.)

— Ueber die Familie des Erzbischofs Ernst von Pardubitz (ib.).

— Nový Zákon akademie křest'anské. (Časopis katol. duchovenstva)

— Štíty starých rodin českých a moravských dle kroniky Dalimilovy. (Památky archaeol.)

— Rodina arcibiskupa Arnošta z Pardubic (ib.).

— Zpomínky na Kroje staročeské (Světozor.)

— Štarši zprávy o Rybecálovi (ib.).

— Čechové na Kavkaze (ib.).

— Alter des čechischen h für g. (Archiv für slav. Philologie.)

— Reste des Localsuffixes -as und -ach in deutschen Umbildungen slavischer Ortsnamen (ib.).

— Rýmovaná kronika česká tak zvaného Dalimila. (Samo tekst; Památky staré literatury české II.)

1878. Staročeské divadelní hry Svazek první. (Památky staré lit. čes. III.)

— Rýmovaná kronika česká tak řečeného Dalimila podle prvotního textu českého i s připojením obou překladův německých (u: Prameny dějin českých III.).

— Hymnologia bohemica. Dějiny církevního básnictví českého až do XVIII. století. V Praze 1878., 4°, 98 str. (Pojednání král. české spol nauk, řada VI, díl 9).

— Skládání o podkoní a žáku. V Praze 1878., 8°, 32 str. (Osobito preštampano iz ‚zasedacích zpráv‘ kralj. čes. uč. družtva.)

— Staročeskí písně příčinou Turkův. (Světozor.)

— O rukopise Zelenohorském a o zlomcích evangelia sv. Jana (ib.).

— O nejnovějších námitkách proti pravosti našych starých památek. (Čas. čes. musea.)

137

1878. Školní knihy české na obecných školách před Komenským. (Beseda učitelská.)

— O Janu Jáhrobském a některých jiných posud neznámých spisovatelích českých ze XVI. století. (Zprávy kr. spol. nauk)

— Některé příhody pana Henyka z Waldšteina. Mravopisný obraz z počátku XVII. věku. (Osvěta.)

— Staročeská píseň, nalezená ve Vendômě. (Zasedací zprávy kr. čes. spol.)

— O stavu literatury české v letech 1815 - 1820. (Časopis čes. musea.)

— Zprávy Arabův o středověku slovanském. (Al-Bekri, u Časopisu čes musea.)

— Jana Amosa Komenského otázky některí o jednotě Bratři českých. (Beseda Učitelská, číslo 18–20.)

1879. Básně staronárodní rukopisův Zelenohorského a Kralodvorského. Dle původního sepsání i s překladem novočeským. V Praze nákladem F. Řivnáče, 16°.

— Rukopisové Zelenehorský a Kralodvorský. Staročeským textem. V Praze, Řivnáč, 16°.

— Die altböhmischen Gedichte der Grünberger und Königinhofer Handschrift. Im Urtexte und in deutscher Uebersetzung. Prag Řivnáč, 16°.

— Zbytky českých písní národních ze XIV. do XVIII. věku. (Časopis čes. musea.)

— Hankovy původní písně od 1813. do 1819. (Čas. čes. musea.)

— Chronograf Vrchobřeznický se zvláštním vzhledem k obraženému v něm vylíčení nejstarších dějin českých. (Zasedací zprávy král. spol nauk; osobito preštampano, 20 str. u 8°.)

— Železné krávy. (Památky archaeologicke.)

1880. Zprávy Arabův o středověku slovanském. II. (Časopis čes. musea.)

— Zpráva o židovském pobití v Praze r. 1389. z rukopisu Krakovského. (Zprávy kr. spol. nauk.)

— Rukopis ze XVI. věku, v osadě Telecím u Połičky chovaný (ib.).

1881. Zbytky z českych písní národních ze XIV do XVIII. věku. Sbírka druhá. (Čas. čes. musea.)

138

1881. Idyllická skládání ze XVII. věku. (Osvěta.)

— O epitafiích učenců českých dle rukopisu mistra Marka Bydžovského. (Zprávy spol nauk.)

— Die Südslaven (pregled novije literature u Jahresbericht der Geschichtswissenschaft für 1870., Berlin).

1882, Zřízení zemská království Českého XVI věku. Vydání spořídili Josef a Hermenegild Jireček. (Codex juris bohemici, volumen VII.)

— Zpráva o českém rukopise ve svěřenské knihovně césařské rodiny ve Vídni. (Zprávy kr. spol. nauk.)

— Jedan list Vuka S. Karadžića i devet listova Jaremije Gagića pokojnomu P. J. Šafaříku. Starine XIV.

1883. O tom, jak ve starí češtině latinské *nullus, nemo* bývalo pronášeno (Zprávy kr. spol. nauk.)

— Příspěvky k dějinám university Pražské (ib.).

— O lékarnickém spise Matěje z Vysokého Mýta (ib.).

— Jakub Bas-ševi z Treuenburka. (Čas. čes. musea; njemački prievod u Jüdisches Centralblatt, zugleich Archiv für die Geschichte der Juden in Böhmen. III. 1884.)

— Jiři Hanuš Landskrounský z Kronenfeldu. (Časop. čes. musea.)

— Doplňky k životopisu Pražského arcibiskupa Antonína z Mohelnice (ib.).

— Z dějin rodiny Hodějovské. (Osvěta.)

— Poznamenání a paměti žalostivých příhod krajiny moravské, od lidí hodnověrných z Moravy podané, z r. 1605. (Sborník historický I.)

— Dějepisné zprávy ve spisech náboženskeho obsahu z XVI. a XVII. věku (ib.).

1884. Jan Hodějovský z Hodějova, jeho rod i působení, a latinští básníci tovaryšstva jeho. I. polovice. V Praze 1884., 4º, 72 str. (Pojednání kr. spol. nauk.)

— Bohuslav Hodějovský z Hodějova. (Časopis čes. musea.)

— Výprava šlechtická k uvítání voléneho krále Matximiliana II. do Janova 1. 1551. (Sborník hist. II.)

Zpráva o udělení mitry knížeti Spytihněvovi II. (ib.).

1885. Duchovní styky Čechův a Maďarův za XIV. a XV. věku a uherští Husité. (Čas. čes. musea.)

139

1885. Ueber die culturellen Beziehungen der Ungarn
und Böhmen im 14. und 15. Jahrhundert und über die
ungarischen Hussiten. (Zprávy [Sitzungsberichte] král.
spol. nauk.)

— Z rukopisův kláštera Vyšnobrodského. (Čas. čes.
musea.)

— Zur Geschichte der Juden in Böhmen. (Grünwalds
Jüd. Centralblatt IV., 2.)

— Malé obrázky z dob krále Vladislava (Sborník
hist. III.)

1886. Rückblicke in die Zustände Böhmens des XVII.
und XVIII. Jahrhunderts mit besonderer Beachtung der
Entwicklung der böhmischen Literatur seit Maria Thc-
resia. (Meyers Oest. ung. Revue; napose preštampano u
knjižici 53 str. u 8°.)

— Jak P. J. Šafařík za posledních svých let smýšlel
o rukopisech Králodvorském a Zelenohorském. (Osvěta.)

— Bulharské národní a naše starověké zpěvy. (Osvěta.)

— Ke sporu o rukopisy I. (ib.)

— Vzpomínka na F. Šimáčka (u 1000-om jubilejnom
broju ilustrovanoga u Světozoru).

— Slavische Rechtsgeschichte. (Bilježka u Oest. ung.
Revue.)

1887. Ke sporu o rukopisy. II. (Osvěta.)

— O zvláštnostech češtiny ve starých rukopisech mo-
ravských. Příspěvek k dějinám jazyka českého. V Praze
4°, 84 str. (Pojednání kr. spol. nauk.)

1888. Jan Racek, lat. Rodericus, z Chotěřiny a ostatní překladatelé spisuv Korvinových. (Čas. čes. musea.)

Osim toga ocjene novih knjiga u Časopisu češkoga
muzeja 1863—1885.

2. KNJIŽEVNA RADNJA.

a) RAD.

**Knjiga XCIX.** (razreda fil.-hist. i filoz.-jur. XXVIII.)

O prijevodu psalama u ņekijem rukopisima hrvatsko-
srpsko i bugarsko slovenskijem. Od M. Vaļavca. (Na-
stavak.) Str. 1.

Nutarnje stanje Hrvatske prije XII. stoljeća. IV. Dr-
žavno uredjenje. 1. Vladalac i njegova vlast. 2. Župa i
grad. Od *dra. Fr. Račkoga*. Str. 73.

Religija Srba i Hrvata. Dio IX. i posljednji. Mjesec i Danica, pa i Miloševa legenda. Od Nadka Nodila. Str. 129.

„Skup“ Marina Držića prema Plautovoj „Aulariji“. Od *dra. M. Šrepela*. Str. 185.

**Knjiga C.** (razreda filol.-hist. i filoz.-jurid. XXIX.)

O prijevodu psalama u ņekijem rukopisima hrvatsko-
srpsko i bugarsko-slovenskijem. Od M. Vaļavca. (Svr-
šetak.) Str. 1.

Putovanja po Balkanskom poluotoku XVI. vijeka X.
Putopis Marka Antuna Pigafette, ili drugo putovanje
Antuna Vrančića u Carigrad 1567. godine. Od *dra.
P. Matkovića*. Str. 65.

Bugarski i srpski prijevod knjige o sedam mudraca,
njen izvor i kratak obzor na druge slovenske re-
dakcije. Od *dra. M. Murka*. Str. 169.

141

Kniževne obznane. I. Schmidt, Pluralbildungen der in-
dogermanischen Neutra. Od *dra*. *T. Maretića*. Str. 210.

**Knjiga CI.** (razreda filol.-hist. i filos.-jurid. XXX.)

Rad hrvatskoga zakonarstva na polju uprave od god.
1861. do najnovijega vremena. II. Unutarnja uprava.
Od *dra*. *Frana Vrbanića*. Str. 1.

Religija Srba i Hrvata na glavnoj osnovi pjesama, priča
i govora narodnog. Izpravci i dopune. Od *Nadka No-
dila*. Str. 68.

Stari grb bosanski. Od *dra*. Fr. Račkoga. Str. 127.

Adverbi na ski, ska, ske, ke, ce, ice, u Kajkavaca. Od
*M. Vaļavca*. Str. 170.

Odgovor na recensije g. prof. dra. V. Jagića. Od *dra.*
*T. Maretića*. Str. 221.

**Knjiga CII.** (filol-hist. i filos.-jurid. XXXI.)

Analogija u sintaksi gramatičnih padeža latinskoga i
hrvatskoga jezika. Od *dra*. M. Šrepela. Str. 1.

Slavenski nominalni akcenat s obzirom na litavski i
grčki i staroindijski. Od *T. Maretića*. Str. 30.

Prinos k naglasu u (novo-) slovenskom jeziku. Od *M.*
*Vaļavca*. Str. 172.

Latinski izvor i ocjena Kašićeve gramatike. Od *dra.*
*Šrepela*. Str. 172.

Kniževne obznane. (Nastavak i svršetak.) Od *dra*. *T.*
*Maretića*.

2. Šraderova knjiga. Str. 202.

3. Delbrikova knjiga. Str. 228.

K zadnemu članku u prednoj knizi „Rada“. Od M.
*Vaļavca*. Str. 241.

142

b) STARINE.

Knjiga XXII.

Chronicon observantis provinciae Bosnae Argentinae or-
dinis s. Francisci Seraphici. Priobčio o. E. Fermendžin.
Str. 1.

Putopis Marka Antuna Pigafette u Carigrad od god.
1567. — Priobčio dr. P. Matković. Str. 68.

Opisi i izvodi iz njekoliko jugoslavenskih rukopisa u
Pragu. — Nastavio dr. Gjuro Polivka:

VII. Afroditijana Persijanca priča o rogjenju Hristovu.
Str. 195.

VIII. Priča o prepiranju Isusa Hrista sa djavolom.
Str. 200.

IX. Pitanja o sedam glavnih grijeha. Str. 203.

X. Dvanaest petaka. str. 204.

XI. Život čovjeka božjega sv. Alexija. Str. 208.

Regesta documentorum regni Croatiae, Dalmaticae et
Slavoniae saeculi XIII. — Sabrao i uredio Ivan Ku-
kuljević Sakcinski. Str. 221.

Knjiga XXIII.

Izvještaj o Bosni god. 1640. o. Pavla iz Rovinja. —
Priobčio fra Stipan Zlatović. Str. 1.

Prilozi za literaturu hrvatskih glagolskih spomenika. —
Priobćuje Ivan Milčetić. Str. 39.

Sadržaj priloga: I. Ivančičev zbornik, str. 40. II. Ne-
poznata glagolska knjižica tiskana g. 1496., str. 80.
III. Još jedna riedka glagolska tiskana knjiga, str.
84. Tekstovi str. 87—153.

Libellus policorion, qui tipicus vocatur. — Priobčio Šime
Ljubić. Str. 154.

143

Priložak: Listina spljetskoga nadbiskupa Lovre od god. 1069 i opatice Marije god. 1119. Str. 220.

Regesta documentorum regni Croatiae, Dalmaticae et Slavoniae saeculi XIII (1237–40). Sabrao i uredio Ivan Kukuljević Sakcinski. Str. 244.

c) MONUMEMTA.

1. SPECTANTIA HISTORIAM SLAVORUM MERIDIONALIUM

Vol. XXI. Listine o odnošajih izmedju južnoga slavenska i mletačke republike. Sakupio i uredio Šime Ljubić knj. IX. od g. 1423–1452., s kazalom sadržaja te osoba i mjesta, str. I–XX. 490.

2. HISTORICO-IURIDICA SLAVORUM MERIDIONALIUM.

Knj. 4. Hrvatski pisani zakoni: vinodolski, poljički, vrbanjski i donjekle svega otoka Krka, kastavski, veprinčki i trsatski. Uredili dr. Fr. Rački, dr. V. Jagić i dr. Ivan Crnčić. Zagreb 1890.

d) POSEBNA DJELA.

Geografijske koordinate ili položaji glavnijih točaka Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i djelomice susjednih zemalja imenito Bosne, Hercegovine, Istre i Kranjske itd. Sastavio dr. Gjuro Pilar. U Zagrebu 1890.

Rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika. Sv. XII. Diela III. Sv. 4. Obradjuje P. Budmani.

Ljetopis sv. V. (1890).

e) PODPOROM AKADEMIJE.

Obća teoretička i fizikalna lučba. Napisao dr. Gustav Janeček. U Zagrebu 1890.

3. KNJIŽEVNI RAD.

a) ČLANOVA.

Crnčić dr. Ivan:

Uredio Statut vrbanski (s drom. Račkim). Monumenta historico juridica Slavorum meridionalium knj. IV.

Jagić dr. V.:

Uredio Statut poljički. (Monumenta historico juridica Slavorum meridionalium kn. IV.)

Janeček dr. Gustav:

Obća teoretička i fizikalna lučba — sv. 1. str. 1—144
(Posebno djelo).

Kukuljević Sakcinski I.:

Regesta documentorum regni Croatiae, Dalmatiae et
Slavoniae saeculi XIII. Starine XXII. 221. XXIII, 244.
(Nastavak.)

Ljubić Šime:

Monumenta spectantia historiam Slavorum meridionalium Vol. XXI. Listine o odnošajih izmedju južnoga slavvenstva i mletačke republike, knj. IX. od g. 1423—1452.

Libellus policorion, qui tipicus vocatur. Starine knj.
XXIII. str. 154.

Priložak: Starine XXIII. 220.

145

Maretić dr. T.:

Kniževne obznane I. Schmidt, Pluralbildungen der
indogermanischen Neutra. Rad C. str. 210, Rad CII
str. 201.

Odgovor na recensiju g. prof. dra Vatr. Jagića Rad
C, str. 221.

Slavenski nominalni akcenat s obzirom na litavski,
grčki i staroindijski. Rad CII. str. 30.

Matković dr. Petar:

Putovanja po Balkanskom poluotoku XVI. vijeka X.
Putopis Marka Antuna Pigafette, ili drugo putovanje
Antuna Vrančića u Carigrad 1567 godine. Rad C. str. 65.

Putopis Marka Antuna Pigafette u Carigrad od god.
1567. Starine knj. XXII. str. 68.

Nodilo Nadko:

Religija Srba i Hrvata. Dio IX. i posljednji. Mjesec
i Danica pa i Miloševa legenda. Rad XCIX. str. 129.
Izpravci i dopune. Rad CI, 68.

Pilar dr. Gjuro:

Geografijske koordinate ili položaji glavnijih tačaka
Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i djelomice susjednih
zemalja imenito Bosne i Hercegovine, Istre i Kranjske
str. 168.

Rački dr. F.:

Nutarnje stanje hrvatske prije XII. stoljeća: IV. dr-
žavno uredjenje 1. Vladalac i njegova vlast. 2 Župa i
grad. Rad XCIX. 73.

Stari grb bosanski. Rad CI. str. 127.

10

146

Zakon vinodolski, kastavski, veprinački sam, a vrbanski
s Crnićem. Monumenta historico-juridica Slavoreum me-
ridionalium knj. IV.

Nekrolog: Petar A. Lavrovskij i J. Jireček. Ljëtopis
V, 114—139.

Valjavac Matija:

O prijevodu psalama u šekijem rukopisima hrvatsko-
srpsko i bugarsko-slovenskijem. (Nastavak.) Rad XCIV. 1.
i C. 1.

Adverbi na ski, ske, ke, ce, ice u Kajkavaca. Rad
CI. str. 170.

Prinos k naglasu u (novo) slovenskom jeziku. Rad
CII. str. 92.

K zadnuemu članku u prednoj knizi Rada. Rad CII.
str. 241.

Vrbanić dr. Fr.:

Rad hrvatskog zakonarstva na polju uprave od god.
1861. do najnovijega vremena. II. Unutarnja uprava.
Rad CI. str. 1.

b) NEČLANOVA.

Fermendžin o. E.:

Chronicon observantis provinciae Bosnae Argentinae
ordinis s. Francisci Seraphici. Starine XXII. 1.

Milčetić Ivan:

Prilozi za literaturu hrvatskih glagolskih spomenika.
Starine knj. XXIII. str. 39—153.

Sadržaj priloga:

I. Ivančićev zbornik str. 40.

II. Nepoznata glagolska knjižica tiskana g. 1496.
str. 80.

III. Još jedna riedka glagolska tiskana knjiga str. 84.

147

**Murko dr. M.:**

Bugarski i srpski prijevod knjige o sedam mudraca, njen izvor i kratak obzor na druge slovenske redakcije. Rad C. str. 169.

**Polívka dr. Gjuro:**

Opisi i izvodi iz njekoliko jugoslavenskih rukopisa u Pragu. Nastavak. Starine XXII.

VII. Afroditijana Perzijanca priča o rodjenju Hristovu str. 195.

VIII. Priča o prepiranju Isusa Hrista sa djavolom str. 200.

IX. Pitanja o sedam glavnih grijeha str. 23.

X. Dvanaest petaka str. 204.

XI. Život čovjeka božjega sv. Alexija str. 208.

**Šrepel dr. Milivoj:**

„Skup“ Marina Držića prema Plautovoj Aululariji. Rad XCIX. str. 185.

Analogija u sintaksi gramatičnih padeža latinskoga i hrvatskoga jezika. Rad CII. str. 1.

Latinski izvor i ocjena Kašičeve gramatike. Rad CII. str. 172.

**Zlatović o. Stipan:**

Izvještaj o Bosni g. 1640. o. Pavla iz Rovinja. Starine knj. XXIII. str. 1.

a) KNJIŽNICA

OVE SE JE GODINE UMNOŽILA RUKOPISI I KNJIGAMI,
KOJE SE OVDJE SA ZAHVALNOŠĆU NAVODE.

I.

RUKOPISI I LISTINE.

Iz ostavine preuzvišenoga gosp. baruna Metella Ože-
govića pomnožao se akademijski arhiv njegovom više
stotinah brojećom sbirkom listovah (correspondencija),
pisanih mu i od znamenitih dostojanstvenikah crkovnih
i svjetovnih počam od g. 1835 pa sve do njegove smrti.
Iz iste ostavštine dobio je akademijski arhiv jošt i
veliku množinu rukopisah, i to: saborskih članakah,
predstavakah, predlogah, dopisah itd., koji se većinom
odnose na znamenite godine 1848. 1849. 1861. 1865.

Preč. g. opat i župnik Pajo Miler. Četiri listine iz
XV., pet iz XVI. a sedam iz XVII. i XVIII. stoljeća,
koje se odnose na senjsku biskupiju, njezine samostane
i senjski kapitanat.

II.

KNJIGE

a) KOJE JE JUGOSLAVENSKA AKADEMIJA DOBILA OD POJEDINIH DOBROTVORA.

Nj. Preuzvišenost g. pokrovitelj biskup J. J. Stross-
mayer znamenita djela: La Roma sotterranea cristiana
descritta et illustrata dal Cav. G. B. de Rossi. Tom.
I—III. Roma 1864—1877. — Tavole. Tom. I—III. —
Inscriptiones christianae urbis Romae septimo saeculo
antiquiores, edidit Joan. Bapt. de Rossi Vol. I. II.
Roma 1857. 1888. — Bulletino di archeologia cristiana
del Giovanni Batt. de Rossi. Serie I. Anno I—VII.
Roma. 1863—1869. Serie II. Anno I—VI. Roma

152

1870—1875. Serie III. Anno I—VI. Roma. 1879—1881.
Serie IV. Anno I—V. Roma 1882—1889. — La capsela argentea Africana offerta al sommo pontefice Leone XIII. Memoria del comm. Giovanni Batt. de Rossi. Roma. 1889.

Dobrotom presv. g Ljudevita baruna Ožegovića iz knjižnice pok. baruna Metella Ožegovića do 400 knjigah razna sadržaja, medju kojimi se iztiče „Diarium comitiorum regni Hungariae“ u više svezakah počam od g. 1798–1835.

Фаминцин Ал. С. Гусли русскій народный музыкальный инструмент. Санкпетербургъ. 1890.

Dr. Maretić Tomo. Compendium der vergleichenden Grammatik der Indogermanischen Sprachen. Von August Schleicher. Weimar. 1876.

Sprachvergleichung und Urgeschichte. Von Dr. O. Schrader. Jena. 1883.

*Braća Mazura*. Fasciculus temporum omnes antiquorum hystorias complectens. Anno Christi MCCCCLXXXIII.

Opuscula, questiones et quolibeta reverendissimi domini Thome de Vio Cajetani cardinalis sancti Xisti, sacre theologiae clarissimi professoris ex Familia Predicatorum. Anno domini MDXXIX.

Dr. Kański Mikolai. Wiadomości tyczące Przemyslu i sztuki w dawnei Polsce, napisal Julian Kolaczkowski. Krakow. 1888.

*Šestan Fabijan*. La historia d'Italia di M. Francesco Gvicciardini, riscontrata con tutti gli altri historici per Thomaso Porgacchi. In Venetia. MDLXXXVII.

*Tkalčić Ivan*. Constitutiones synodales ecclesiae zagrabiensis. Zagrabiae 1805.

b) KNJIGE KOJE JE DOBILA NA DAR OD PISACA.

*Brežnik Frane*. Marka Fabija Kvintilijana govorniški pouk. Maribor. 1889.

Dr. Čeh Dragutin. Umjetno ribogojstvo u Slavoniji. Zagreb. 1890.

153

Дучић Н. Нови закон о црквеним властима у краљ. Србији. Београд. 1890.

Profesor Gasperini Riccardo. Notizie sulla fauna imenotterologa dalmata. Zara. 1890.

Геусманъ II. Сраженіе при желтыхъ водахъ 8го мая 1648 года. Саратовъ. 1890

Dr. I. I. Hanel. Ríšske i právni dějiny německé. Sešit I—III. V Praze. 1886—1890.

Hefele Ferdo. Opančar i opančarija (Gradja za obrtno nazivoslovje.) Zagreb. 1890.

Јакшић Владимир. Педесетгодишња прослава књижевнога рада Владимира Јакшића. Београд. 1890.

Dr. Janeček Gustav. Obča teoretička i fizikalna lučba. I. knj. Tvar i atomistički nazor o njezinom sastavu. Zagreb. 1890.

Котуровић Стев. Статистички преглед самоубистава у Србији од г. 1845—1884. Београд. 1889.

Kuba Ludvik. Slovanstvo ve svých zpěvech. Kn. I—VII. V Pardubicich. 1885—1889.

Kuhač Fr. S. Slavjanski i slavenska glasba. Zagreb. 1890.

Lampe France. Dušeslovje. Zvezek I. Ljubljana 1889.

Медић Мојо. Сријемска висораван. Земун. 1890.

Martinović Gius. Giovanni Fiamin, ricordo. Fiume. 1890.

Павлов А. Неизданный памятникъ русскаго црковнаго права XII. вѣка. С. Петербургъ, 1890.

Первопф Јосиф. Славяне, ихъ взаимныя отношения и связы. Томъ III. Варшава. 1890.

Петровић Мита. Нови прилози за познавање вина. Нови Сад. 1890.

Самарин Д. Поворникъ вселенской правды. С. Петербургъ. 1890.

Prof. Strohal R. Osebine današnjega stativskog narječja. Karlovac. 1890.

Врховац Рад. Још једна о Жувановићеву „Браничу“ на реферат и одговор г. Љуб. Стојановића. У Новом Саду. 1890.

154

Златарски Георги. Материяли по геологията и минералогията на България. Св. I.—IV. Сръдецъ. 1884.

*Geologische Untersuchungen* im centralen Balkan und in den angrenzenden Gebieten. Wien. 1886.

c) KNJIGE KOJE JE DOBILA ŠTO U ZAMJENU, ŠTO NA DAR OD RAZNIH UČENIH DRUŽTAVAH I ZAVODA.

Beč. C. akademija znanosti.

*Sitzungsberichte* der kais. Akademie der Wissenschaften. Philosophisch-historische Classe. Band CXVII. CXVIII. Wien 1889. — Band CXX. Nr. I. Ueber die Einwirkung des türkischen auf die Grammatik der südosteuropäischen Sprachen. Von dr. Franz Miklosich. Wien. 1889. — Nr. III. Studien zur vergleichenden Culturgeschichte vorzüglich nach arabischen Quellen. Von Alfred Freih. von Kremer. Wien. 1889. — Archiv für österreichische Geschichte. Band LXXIV. Hälfte 1. 2. Wien. 1889.

Beč. C. centralna komisija za uzdržavanje historijskih spomenika.

*Mittheilungen* der k. k. Central-Commission zur Erforschung und Erhaltung der Kunst- und historischen Denkmale. Band XV. Heft 4. Wien. 1889. Band XVI. Heft 1—3. Wien. 1890.

Beč. C. kr. zvjezdara.

*Astronomische Arbeiten* des k. k. Gradmessungs-Bureau. II. Band. Längenbestimmungen. Wien. 1890.

Beč. C. kr. geoložki zavod.

*Verhandlungen* der k. k. geologischen Reichsanstalt. 1890. Nr. 1—13. Wien. 1890. — Jahrbuch der k. k. geologischen Reichsanstalt. XXXIX. Band. 1889. Wien. 1889. Band XL. Heft 1. 2. Wien. 1890. — Ueber die Liasischen Brachiopoden des Hieratz bei Hallstatt. Von Georg Geyer. Wien. 1889. — Die Liburnische Stufe und deren Grenz-Horizonte. Von Guido Stache. I. Heft.

155

Wien. 1889. — Zur Kenntniss der Fauna der „Grauen Kalke“ der Süd-Alpen, von Dr. Leopold Tausch von Gloeckelstrun. Wien. 1890. — Brachiopoden der Alpinen Trias, von A. Bittner. Wien. 1890.

**Beč.** C. kr. statistička centralna komisija.

*Oesterreichische Statistik*. XXII. Band. 2. Heft. — Statistik der Sparkassen für das Jahr 1887. Wien. 1889. — 3. Heft. Statistik des Sanitätswesens für das Jahr 1887. Wien. 1889. — 4. Heft. Statistik der Unterrichts-Anstalten für das Jahr 1887/88. Wien. 1890. — Band XXIII. 1. Heft Bericht über die Erhebung der Handelswerthe und Haupt-Ergebnisse des auswärtigen Handels im Jahre 1888. in Vergleichung mit den Vorjahren. Wien. 1890. — 2. Heft. Waaren-Einfuhr in das allgemeine österreichisch-ungarische Zollgebiet im Jahre 1888. Wien. 1890. — 3. Heft. Waaren-Ausfuhr aus dem allgemeinen österreichisch-ungarischen Zollgebiete im Jahre 1888. Wien. 1890. — Band 24. 1. Heft. Die Ergebnisse der Civilrechtspflege im Jahre 1886. Wien. 1890. — 2. Heft. Die Ergebnisse des Concursverfahrens im Jahre 1886. Wien. 1889. — 3. Heft. Die Ergebnisse der Strafrechtspflege im Jahre 1886. Wien. 1889. — Band XXV. 1. Heft. Bewegung der Bevölkerung im Jahre 1888. Wien. 1890. — Band XXVI. 4. Heft. Waaren-Durchfuhr im Jahre 1889. Wien. 1890.

**Beč.** Antropoložko družtvo.

*Mittheilungen der Anthropologischen Gesellschaft in Wien*. XX. Band. I. II. Heft. Wien. 1890.

**Beč.** C. geografsko družtvo.

*Mittheilungen der k. k. geographischen Gesellschaft in Wien*. Band XXXIII. Nr. 1—10. Wien 1890.

**Beč.** C. kr. vojni geografski zavod.

*Mittheilungen des k. k. Militär-geographischen Institutes*. IX. Band 1889. Wien. 1889.

156

Beč. Ravnateljstvo pisare vitežkoga reda M. Terezije.

Militärischer Maria-Theresien-Orden. Ueber Autorisation des Ordens nach authentischen Quellen verfasst und geordnet von J. Lukeš. Wien. 1890.

**Beograd. Kraljevska srpska akademija.**

Глас XIV. Бранко Радичевић, прилог историји нове српске књижевности од Свет. Вуловића. Београд. 1890. — XVIII. Поглед на драмску литературу о Косову, написао Др. Милан Јовановић. Београд. 1890. ХІХ. Анализе земаља из Славоние, од М. Петровића. Веоград. 1889. ХХ. Воља и Слобода, од Мил. Кујунџића. Београд. 1889. ХХІ. Одговор на неколико питања из науке о безконачно малим количинама, од Дим. Нешића. Београд. 1890. ХХІІ. Деспот Ђурађ Бранковић и оправка Цариградског града 1448. од Ст. Новаковића. — Српски рукопис о Скандербегу, од Ч. Мијатовића. Примедба и објашњење, од П. Срећковића. Београд. 1890.

Споменик: І. Птице хрватско-српске с обзиром на остали словенски југ. Припрема за хрватско-српску орнитологију. Саставио Спиро Брусина. Београд. 1888. II. Изписи из француских архива, материјал за историју Балканског полуострова нарочито Србије с краја прошлог и почетка данашњег века, прибрао Ив. Павловић. Београд. 1890. III. Стари српски хрисовуљи, акти, биографије, летописи, типици, поменици, записи и др. прибрао Ђуо. Стојановић. Београд. 1890. IV. Светостефанска хрисовуља. Београд. 1890. V. Зборник попа Драгоља, садржнна и пророштва, од П. С. Срећковића. Веоград. 1890. VI. Неколико примечанија на књигу Славени у Турској од Кипријана Роберта, састав Јакова Живановића. Београд. 1890.

Годишњак II. 1888. Београд. 1889. — Он зна све, прича Л. Лазаревића. II. Ново оружје, прича Симе Матавуља. Београд. 1890.

**Beograd. Srpsko učeno družtvo**

Гласник српскога уреног дружтва. Књига 71. Београд. 1890.

157

**Beograd. Profesorsko družtvo.**

*Наставник, лист профессорског дружтва.* Књ. I. Св. I—V. Београд 1890.

**Beograd. Arheoložko družtvo.**

*Старинар српског археолошког друштва.* Год. IV. књ. 4. Београд 1889. Год. VII. књ. 1., 2. Београд. 1890.

**Beograd. Uredničtvo Kola.**

*Коло, лист за забаву и књижевност.* Година II. Св. 1—9. Београд. 1890.

**Berlin. Kr. akademija znanosti.**

*Sitzungsberichte der kön. preussischen Akademie der Wissenschaften zu Berlin. Jahrgang 1889. Heft XXXIX bis LIII. Berlin 1889.* — Jahrgang 1890. Heft I—XIX. Berlin 1890.

**Bologna. Kr. akademija znanosti.**

*Memorie della r. accademia delle scienze dell'istituto di Bologna. Serie IV. Tomo IX. Bologna 1888.* — *Nouveaux progrés de la question du calendrier nniversel et du méridien universel. Bologne 1889.*

**Brno. Zemaljski odbor markgrofije Moravske.**

*Codex diplomaticus et epistolaris Moraviae.* Edidit Vincentius Brandl. Vol. XII. (1391—1399). Brünn 1890.

**Brno. C. kr. moravsko gospodarsko-prirodoslovno-historijsko družtvo.**

*Mittheilungeu der kais. kön. Mährisch-Schlesischen Gesellschaft zur Beförderung des Ackerbaues, der Natur- und Landeskunde in Brünn. 1889. LXIX. Jahrgang. Brünn. 1879.* — *Schriften der historisch-statistischen Section der k. k. mähr.-schles. Gesellschaft zur Beförderung des Ackerbaues, der Natur- und Landeskunde. XXVII. Band. Brünn 1888.*

158

Bruselj-Liège. Kr. učeno družtvo.

*Mémoires* de la société royale des sciences de Liège.
Deuxième série. Tome XVI. Bruxelles 1890.

Bruselj. Kr. belgijsko malakoložko družtvo.

*Annales* de la société royale malacologique de Belgique. Tome XXIII. (Quatrième série. Tome III.). Année 1888. Bruxelles 1889. — *Procès-verbaux* des séances de la société royale malacologique de Belgique. Tome XVIII. Année 1889. Bruxelles 1889.

Budimpešta. Akademija znanosti.

*Monumenta* comitialia regni Hungariae. Tom. X. (1602-1704). Edd. Dr. Fraknói Vilmos et Dr. Károlyi Arpád. Budapest 1890. — *Corpus* statutorum Hungariae municipalium. Tom. II., pars I. Statuta et articuli municipaliorum Hungariae, Cis-tibiscanorum. Edd. Dr. Kolosvári Sándor et Dr. Óvári Kelemen. Budapestini 1890. — *Colbert*. II. rész. Ballagi Aladar. Budapest 1890. — *Magyarországi* tanulók. Dr. Ábel Jenő. Budapest 1890. — *A magyar* határozók. Irta Simonyi Zsigmond. 1 köt. II. fele. Budapest 1890. — *Svéd-lapp* nyelv. III. Dr. Halász Ignacz. Budapest 1888. — *Magyarország* történelmi földrajza a Hunyadiak korában. Irta Dr. Csánki Desző. I. kötet. Budapest 1890. — *A felső-magyarországi* városok életéröl a XV-XVII. században. Irta Dr. Demkó Kalmán. Budnpest 1890. — *A magyar* tud. akademia történelmi bizottságának oklevél - másolatai. Óváry Lipót. I. füzet. Budapest 1890. — *Nyelvremléktár*. Régi magyar codexek es nyomtatványok. XIV kötet. Budapest 1890. — *Elhúnyt* tagjai fölött tartott emlékbeszédek. VI köt. 2 sz. Emlékbeszéd Ökröss Bálint, felett Tóth Lörincztől. Budapest 1889. — 3 sz. Hunfalvy János emlékezete. Hollán Ernő. Budapest 1890. — 5 sz. Emlékbeszéd Oppolzer Tivadar felett, Konkoly Miklóstól. Budapest 1890. — 6 sz. Emlékbeszéd Paúr Ivan, felett Hampel Jószeftól. Budapest 1890. — 7 sz. Emlékbeszéd Pauer Janos felett, Dr. Czobor Bélatól. Budapest 1890. — 8 sz. Emlékbeszéd Heer Oszwald külső ta-

159

gról felett, Klein Gyulatól Budapest 1890. — 9 sz. Em-
lékbeszéd Balogh Kalman felett, Högyes Endretől. Buda-
pest 1890. — 10. sz. Emlékbeszéd Pott Frigyes Ago-
ston felett, Pecz Vilmostól. Budapest 1890. — Értekezések
a társadalmi tudományok köréböl. X. köt. 7 sz. Báró
Wüllerstorf és a' szabadkereskedés meghonosítása az
osztrák-mágyar monarchiában. Dr. Matlekovits Sándor.
Budapest 1890. — 8 sz Az 1839/40-diki országgyűlés
visszhangja az irodalomban. Ballagi Geza. Budapest
1890. — 9 sz. Taras, Syrakusa, Akragas és egyéb gö-
rög államok demokratiája. Budapest 1890. — 10 sz. A
specificatio. Dr. Hofmann Pál. Budapest 1890. — XI.
kötet. 1 sz. Justinianus „omnem reipublicae“ kezdetii
rendelete a' jogi oktatás tárgyában. Vécsey Tamás Bu-
dapest 1890. — 2 sz A tudományos és irodalmi kitü-
nőségek jogczime a' felsőházi tagságra az Európai álla-
mok alkotmány történelmében különös tekintettel a Spá-
nyol alaptörvényhozásra. (1808—1876). Schwarcz Gyula.
Budapest 1890. — Értekezések a' természettudományok
köréböl. XIX. ket. 7 sz. A Nápolyi öböl Rotatoriái. Dr.
Daday Jenő. Budapest 1890. — 8. sz. Az idegrendszer
szöveti elváltozásai a' veszetségnél. Dr. Schaffer Károly.
Budapest 1890. — 9. sz. Adatok a veleszületett szív-
bajok tanához. Dr. Preisz Hugó. Budapest 1890. — 10
sz. Kisérleti adatok a gége hűdeséinek tanához. Buda-
pest 1890 — XX. köt. 1 sz. Kisérleti adatok az akku-
mulátorok müködéséhez. Dr. Schenck Istvan. Budapest
1890. — 2 sz. Az ásványvizeknek chemiai constitutiójáról
és összenhasonlításáról. Thán Károly. Budapest 1890.
— 3 sz. Az enyy mint tápanyag. Klug Nándor. Buda-
pest. — Értekezések a történeti tudományok köréböl.
XIV. köt. 5 sz. Tanulmányok a népvándorlás korának
emlékeiről. Pulszky Férencz. Budapest 1889. — 7 sz.
A czéhek történetéről Magyarországon. Dr. Szádeczky
Lajos. Budapest 1890. — 8 sz. A pécsi egyházmegye
alapítása és első határai. Dr. Ortvay Tivadar. Budapest
1890. — 9 sz A magyar nemesség birtokviszonyai a
Mohácsi vész után. Acsády Ignácz. Budapest 1890. —
Értekezések a nyelv es széptudományok köréböl. XV.

160

köt. 2 sz. Andre Chénier költészete. Haraszti Gyulátol.
Budapest 1890. — 3 sz. Kombináló szóalkotás. Simonyi
Zsigmond. Budapest 1890. — 4 sz. Az aranyos-széki
mohácsi nyelvemlékek. Hunfalvy Pál. Budapest 1890
— 5 sz. Psychiatria és politika. Zichy Antal. Budapest
1890. — 6 sz. Ujabb heilén munkák es a heillén nyelv-
tanitás. Dr. Telfy Iván. Budapest 1890. — Értekezések
a bölcséleti tudományok köréböl. III. köt. 2 sz. Új ál-
láspont, módszer és irányelvek az ethikában. Dr. Pauer
Imre. Budapest 1889.

*Mathematikai és természettudományi közlemények.*
XXIV. köt. 1. szám. Dr. Brancsik Károly. Trencsén
vármegyében található molluscák rendszeres összeáll-
tása. Budapest. 1890. — II. sz. Dr. Borbás Vincze.
Közép-Európa, különösen Magyarország kakukfüveinek
ismertetése. Budapest. 1890. — III. sz. Hazslinszky
Frigyes. A magyarhoni lemezgombák (agaricini) elter-
jedése. Budapest. 1890.

*Archaeologiai közlemények.* XVI. kötet. Budapest.
1889. — *Archaeologiai értesítő.* IX. köt. 5. sz. Buda-
pest. 1889. — köt. 1. 2. 3. 4. sz. Budapest. 1890. —
*Ungarische Revue.* Zehnter Jahrgang. I—X. Heft. Buda-
pest. 1890. — *Hadtörténelmi közlemények.* II. évfoly.
IV. sz. Budapest. — III. évfolyam I—V. sz. Budapest.
1890. — *Nyelvtudományi közlemények.* XXI. köt.
III—VI. füzet. — XXII. köt. 1. füz. Budapest. 1890.
— *Akadémiai értesítő.* 1890. füz. 1—12 Budapest. 1890.
— *Mathematikai* és természettudományi értesitő. VIII.
köt. 3—9. füzet. Budapest. 1890. — IX. köt. 1. füzet.
Budapest. 1890. — *A magyar tudom. akademia érte-
sitője.* XXIII. évfolyam. 5. sz. Budapest. 1889.

**Budimpešta. Historijsko družtvo.**

*Századok, a' magyar tört. társulat közlönye.* XXIV.
évfolyam. 1—10. füzet. Budapest. 1890.

**Budimpešta. Ugarsko geoložko družtvo.**

*Földtani közlöny.* XIX. kötet. 9—12. füzet. Budapest.
1889. — XX. kötet. 1—7. füzet. Budapest. 1890. —

161

A magyar kir. földtani intézet évkönyve. VIII. köt.
Dr. Jankó János. A Nilus deltája. Budapest 1890 IX.
kötet. 1–2. füzet Budapest 1890. Jahresbericht der
k. ung. geologischen Anstalt für 1888. Budapest 1890.
— A magyar kir. földtani intézet évi jelentése 1889-ről.
Budapest 1890. — Torda vidéke. 19. zona XXIX. rovat
jelü lap. Irta Dr. Koch Antal. Budapest 1890.

**Budimpešta.** Gradski statistički ured.

Budapest főváros közoktatásügyi statisztikája az 1881/2
—1884/5. iskolai évekröl. Budapest 1889. — az 1885/6
—1888/9. Budapest 1890. — *Bulletin* annuel des finances
des grandes villes. Année. 1885. 1886. Budapest 1890.

**Budišin.** Matica srbska.

Časopis macícy serbskeje 1889. Budyšin 1890. —
Pschedženak. Protyka sa Sserbow na lěto 1891. Bu-
dyšin 1890.

**Bukarešt.** Rumunjska akademija.

*Documente* privitóre la istoria Românilor urmare la colectiunea lu Eudoriu de Harmuzaki. Suplement I. vol. III. fasc II. 1795—1803. Bucuresci 1889. — *Documente* privitóre la istoria Românilor culese de Eudoxiu de Harmuzaki. Vol. I. part 2. (1346 1450) cu dóue apendice documente Slavone (1198—1459). Bucuresci 1890.

**Christiania.** Kr. sveučilište.

*Symbolae* ad historiam ecclesiasticam provinciarum septentrionalium magni dissidii synodique Constantiensis temporibus pertinentes. Auctore Dr. Ludovico Daae. Christianiae 1888. — *Om humanisten* og satirikeren Johan Lauremberg. Af Dr. Ludwig Daae. Christiania 1884. — *Antinoos*, eine kunstarchäologische Untersuchung. Von Dr. L. Dietrichson. Christiania 1884.

**Dorpat.** Estničko učeno družtvo.

*Sitzungsberichte* der gelehrten estnischen Gesellschaft zu Dorpat, 1889. Dorpat 1890.

11

162

Frankfurt na Odri. Prirodoslovno družtvo.

*Monatliche Mittheilungen* aus dem Gesammtgebiete der Naturwissenschaften. VII. Jahrgang. Nr. 9—12. Frankfurt a./O. 1889. — VIII. Jahrgang. Nr. 1—7. Frankfurt a./O. 1890. — *Societatum litterae*. Verzeichniss der in den Publicationen der Akademien und Vereine aller Länder erscheinenden Einzelarbeiten auf dem Gebiete der Naturwissenschaften. III. Jahrgang. Nr. 10—12. Frankfurt a./O. 1889. — IV. Jahrgang. Nr. 1—9. Frankfurt a./O. 1890.

Giessen. Universitetska biblioteka.

*Festschrift*: Bemerkungen zur Kriminalstatistik des Grossherzogthums Hessen, besonders zur Statistik des Bettels und der Landstreicherei, von Dr. Hanus Benneke. Giessen 1889. — *Dietz Fritz*. Die politische Stellung der deutschen Städte von 1421—1431 mit besonderer Berücksichtigung ihrer Betheiligung an den Reformbestrebungen dieser Zeit. Giessen 1889. — *Fluck Gisbert*. Die Grosshirnrinde in ihrer Stellung zur Speichelsecretion. Giessen 1789. — *Frank Hermann*. Das Fibronium des collum uteri. Giessen 1889. — *Fresenius Otto*. Drei Beobachtungen von Sarcoma ovarii. Büdingen 1889. — *Hofmann Rudolf*. Zur Casuistik der von Pharynx ausgehenden Aktinomykose. Giessen 1889. — *Jacob Georg*. Untersuchungen über zweites oder wiederholtes Blühen. Giessen 1889. — *Marenbach Hermann*. Beiträge zur Histologie des Echinococcus multilocularis. Giessen 1889. — *Nicolay Karl*. Ueber die Beweglichkeit pleuritischer Exsudate. Giessen 1889. — *Wagner Ludwig*. Ein Fall congenitaler Atresie der A. pulmonalis, combinirt mit Tricuspidalstenose bei geschlossener Kammersecheidewand. Darmstadt 1889. — *Wieber Adolph*. Zur Casuistik der Spina bifida. Giessen 1889. — *Grüne August*. Zur Lehre von Ulcus ventriculi rotundum und dessen Beziehungen zur Chlorose. Amberg 1890. — *Heineck Otto*. Beitrag zur Kenntniss des feineren Baues der Fruchtschale der Kompositen. Leipzig 1890. — *Heyder Carl*. Die Operationsmethoden des Rectumcar-

163

cinoms. Giessen 1890. — Keutgen C. H. Über die Einwirkung von Schwefel auf Glycerin. Berlin 1890. — Passavant Hermann. Ueber eine Reproduction der Siemens'schen Quecksilber-Einheit. Leipzig 1890. — Reeb Guilelmus. De particularum „OTI et 'ΩΣ“ apud Demosthenem usu. Giessae 1890. — Schmidt Fridericus. De mutatis centuriis Servianis. Gissae 1890. — Schönhuth Arthur. Die forstliche Bedeutung der Vögel. Giessen 1890. — Stolz Karl. Untersuchungen der Fläche dritter Ordnung hinsichtlich der projectiv verallgemeinernten Mittelpunkts-Eigenschaften. Mainz 1890. — Thiememann Wilhelm. Ueber eine transcendente Minimalfläche welche eine Schar algebraischer Raumcurven vierten Grades enthält. Leipzig 1890. — Vente Anton. Zur Aetiologie und Symptomatologie der chronischen continuirlichen Saftsecretion des Magens. Giessen 1890. — Walther Heinrich. Zur Casuistik der Haematosalpinx. Giessen 1890. — Weimar Otto. Über verschiedene Darstellungen des korrespondierenden Kegelschnitts einer Geraden in Bezug auf einen Kegelschnittbüschel. Giessen 1890. — Wirtz Karl. Ueber eine Anwendung des Waserdampfcalorimeters zur Bestimmung von Verdampfungswärmen. Leipzig 1890.

**Giessen.** Gornjohesko prirodoslovno družtvo.

*Siebenundzwanzigster* Bericht der Oberhessischen Gesellschaft für Natur und Heilkunde. Giessen 1890.

**Giessen.** Gornjohesko poviestno družtvo.

*Mittheilungen* des Oberhessischen Geschichtsvereines in Giessen. Neue Folge. Band 2. Giessen 1890.

**Görlitz.** Gornjolužičko znanstveno družtvo.

*Neues Lausitzisches Magazin.* LXV. Band. 2 Heft. Görlitz 1889.

**Halle.** C. Leopoldo-Karlova akademija prirodoslovaca.

*Nova acta* der k. Leop.-Carol. deutschen Akademie der Naturforscher. Band LXIX. Nr. 4. Systematische Bear-

*

164

beitung der Spanner der nördlichen gemässigten Zone von C. Freih. v. Gumppenberg. I. Theil. Halle 1887. — Band LII. Nr. 4. Systematische Bearbeitung der Spanner der nörd. gemässigten Zone, von C. Freih. v. Gumppenberg. II. Theil. Halle 1888. — Band LII. Nr. 6. Ueber das Normalensystem und die Centralfläche algebraischer Flächen insbesondere der Flächen 2-ten Grades. Von Emil Waelsch. Halle 1888. — Band LIII. Nr. 4. Blatt- und Sprossbildung bei Euphorbien und Cacteen. Von Xaver Wetterwald. Halle 1889. — Band LIV. Nr. 3. Ueber den Abbruch und Abfall der Behaarung und den Nachweis von Kieselsäure in Pflanzenhaaren. Von W. Kärner. Halle 1889.

**Harkov. Carska universa.**

Труды общества изпытателей приподы при имп. харьковьскомъ университетѣ. 1889. Т. XXIII. Харьковъ 1890.

**Hermanstadt. Sedmogradsko historijsko družtvo.**

*Archiv des Vereines für siebenbürgische Landeskunde.*
Neue Folge. Band XXII. Heft 3. Hermanstadt 1890.
— Band XXIII. Heft 1. Hermanstadt 1890.

**Kansas. Akademija znanosti.**

*Transactions of the twentieth and twenty-first annual*
*meetings of the Kansas Academy of science. (1887—1888).*
Vol. XI. Topeka 1889.

**Kiev. C. universitet sv. Vladimira.**

Университетскія известія. Годъ. XXIX. Nr. 11.,
12. Киевъ. 1889. — Годъ XXX. Nr. 1—9. Киевъ.
1890.

**Kiev. Družtvo izpitatelja prirode.**

Записки киевскаго общества естествоиспытателей.
Томъ Х. въп. 2. Киевъ 1890.

**Kiev. Obsčestvo Nestora ljetopisca.**

Чтенія въ историческомъ обществѣ Нестора лѣ.
тописца. Киевъ. 1890.

165

**Krakov. Akademija znanosti.**

*Bulletin* international de l'académie des sciences de Cracovie de l'année 1890. Cracovie 1890.

**Križevci. Gospodarsko i šumarsko učilište.**

*Viestnik* za gospodarstvo i šumarstvo. God. 1889. sv. III. IV. Križevci 1890.

**Lavov. Kr. namjestničtvo Galicije.**

*Prawozdanie* c. k. rady szkolnej krajowej o stanie szkól średnich galicyjskich w latach 1888–1890. Lwow 1890.

**Lavov. Odbor sastanka historika polskih.**

*Pamiętnik* drugiego zjazdu historyków polskich we Lwowie. I. Referaty. Lwów 1890.

**Lavov. Zaklada nar. im. Ossolinskich.**

*Katalog* rękopisów biblioteki zakladu narodowego imienia Ossolińskich. Tom. III. zesz. I. Lwów 1890. — Sprawozdanie z czynności zakladu narodowego imienia Ossolińskich za rok 1888. 1889. Lwów 1888. 1889.

**Lipsko. Kr. sasko učeno družtvo.**

*Berichte* über die Verhandlungen der kön. Sächsischen Gesellschaft der Wissenschaften zu Leipzig. a) Philosophisch-historische Classe. (1889.) Nr. II. III. IV. Leipzig 1889. (1890.) Nr. I. Leipzig 1890. — *Abhandlungen* der philologisch-historischen Classe. Band XI. nr. V. Die Indogermanischen Verwandtschaftsnamen. Ein Beitrag zur vergleichenden Alterthumskunde, von Berthold Delbrück. Leipzig 1889. — Nr. VI. Die technische Produktion und die bezüglichen römisch-rechtlichen Erwerbstitel von Moritz Voigt. Leipzig 1890. — Nr. VII. Umrisse zur Naturlehre der Demokratie von Wilhelm Roscher. Leipzig 1890. — *Berichte* über die Verhandlungen der kön. Sächsischen Gesellschaft der Wissenschaften zu Leipzig. b) Mathematisch-physische Classe. 1890. Nr. I. Leipzig 1890. — *Abhandlungen* der mathematisch-physischen Classe. Band XVI. Nr. II. 1. Ueber Aufnahme

166

und Ausgabe ungelöster Körper. 2. Zur Kenntniss der Plasmahaut und der Vacuolen nebst Bemerkungen über den Aggregatzustand des Protoplasmas und über Osmotische Vorgänge, von W. Pfeffer. Leipzig 1890. — *Be'richte* über die Verhandlungen der kön. Sächsischen Gesellschaft der Wissenschaften zu Leipzig. b) Mathematisch-physische Classe. (1889.) Nr II. III. IV. Leipzig 1890. — *Abhandlungen* der mathematisch-physischen Classe. Band XV. Nr. VII. W. Braune & O. Fischer. Ueber den Schwerpunkt des menschlichen Körpers mit Rücksicht auf die Ausrüstung des deutschen Infanteristen. Leipzig 1889. — Nr VIII. Wilhelm His. Die Formentwickelung des menschlichen Vordernhirns vom Ende des ersten bis zum Beginn des dritten Monats. Leipzig 1889. — Nr. IX. Justus Gaule. Zahl und Vertheilung der markhaltigen Fasern im Froschrückenmark. Leipzig 1889. — Band XVI. Nr. I. Paul Starke. Arbeitsleistung und Wärmeentwickelung bei der verzögerten Muskelzuckung. Leipzig 1890.

**Ljubljana. Matica slovenska.**

*Letopis* matice slovenske za leto 1890. Uredil Anton Bartel. Ljubljana 1890. — *Valentina Vodnika* izbrani spisi. Uredil Fr. Wiesthaler. Ljubljana 1990. — *Dušeslovje*. Napisal France Lampe. II. zvezek. Ljubljana 1890.

**Monakov. Kr. bavarska akademija znanosti.**

*Sitzungsberichte*: a) der philosophisch-philologischen und historischen Classe. (1889.) Heft II., III. München 1889. Bd. II. Heft II. München 1790. — (1890.) Heft I. — b) der mathematisch-physikalischen Classe. (1889.) Heft II., III. München. 1889.—1890. — *Almanach* der koen. bayerischen Akademie der Wissenschaften für das Jahr 1890. München 1890.

**Moskva. Arkiv ministarstva pravosudja.**

Памятная книжка московскаго архива министарства юстиціі. Москва. 1890. — Чертежи сданіи московскаго архива министерства юстиціі. Москва. 1890.

167

**Moskva. Duhovna akademija.**

Творенія святыхъ отцевъ въ русском переводѣ.
Томъ LVII. книжка I—III. Москва. 1890.

**Moskva.** C. prirodoslovno družtvo.

*Bulletin de la société impériale des naturalistes de Moscou. Année 1889. Nr. 3. 4. Moscou 1890. Année 1890. Nr. 1. Moscou 1890. — *Meteorologische Beobachtungen ausgeführt am meteorologischen Observatorium der landwirtschaftlichen Akademie bei Moskau (Petrovsko-razumowskoe). Das Jahr 1889. I., II. Hälfte. Moskau 1890.*

**Moskva.** C. zvjezdara u Moskvi.

*Annales de l'observatoire de Moscou. II. Serie. Volume II., livraison 1, 2. Moscou 1890.*

**Moskva.** Matematičko obščestvo.

*Математическій сборникъ. Томъ XIV. вып. 3. 4. Москва 1889. Томъ XV. вып. 1. 2. Москва. 1890.*

**Moskva.** Imp. obščestvo jestestvoznanija, antropologie i etnografije.

*Извѣстіа имп. общества дюбителей естествознанія, антронолнгіи и етнографін. Томъ LXVIII. вып. 1—4. Дневникъ антропологическаго отдѣла. Москва. 1890.*

**Moskva.** C. moskovsko obščestvo seoskoga gospodarstva.

*Историческая записка о 30.-лѣтней дѣятельности имп. московскаго общества сельсаго хозяйства, (1860—1889). Москва. 1890.*

**Napulj.** Historijsko družtvo.

*Archivio storico per le province Napoletane. Anno XV. Fasc. I.—III. Napoli 1890.*

**Novisad** Matica srpska.

*Летопис матице српске. Кн. 160, 161, 162, 163. Новисад. 1889.*

168

**Odesa.** C. novorossijski universitet.

Записки импер. новороссийскаго университета.
Томъ L LI. Одесса. 1889.

**Pariz.** Ministarstvo nastave.

Revue des travaux scientifiques. Tome VIII. Nr. 10,
11, 12. Tome IX. Nr 1, 2. Paris 1889. — *Bulletin* du
comité des travaux historiques et scientifiques : a) Section
des sciences économiques et sociales. Année 1888. Paris
1889. — b) Section d'histoire et philologie. Année
1888. Nr. 3, 4. Année 1889. Nr. 1, 2. Paris 1889. —
c) Section d'archeologie. Année 1888. Nr. 3. Année
1889 Nr. 1. Paris 1889. — *Bulletin* des bibliotèques
et des archives. Année 1888. Nr. 3. Année 1889. Nr. 1.
Paris 1889. — *Lettres* du Cardinal Mazarin. Tome V.
recueillies et publiées par M. A. Chérnel. Paris 1889.

**Pariz.** Franceska akademija „des inscriptions et belles lettres“.

*Comptes* rendus des séances de l'année 1890. IV.
Serie. Tome XVII. *Bulletin Juillet*—*Décember*. Paris
1889. — Tome XVIII. *Janvier*—*Août*. Paris 1890.

**Pariz.** Francesko geoložko družtvo.

*Annuaire* géologique universel revue de géologie et
paléontologie. Année 1888. Tome V. Paris 1889.

**Pariz.** Redakcija „Revue de linguistique“.

*Revue* de linguistique et de philologie comparée. Tome
XXIII. Nr. 1—4. Paris 1890.

**Petrograd.** Ministarstvo narodne prosvjete.

Журнал министерства народнаго просвященія.
Частъ CCLXVII.—CCLXXII. Январъ — Декабрь г.
1890. С. Петербургъ. 1890.

**Petrograd.** Carska akademija nauk.

Сборникъ отдѣленія русскаго язика и словесности.
Томъ XLVI, XLVIII. Санкпетерсбург. 1890. — Mé-

169

moires de l'academie imp. des sciences de St. Petersbourg. VII. Série. Tome XXXVII. Nr. 2. Über die Ammoneen der Artinsk-Stufe und einige mit denselben verwandte carbonische Formen, von A Karpinsky. St. Pétersbourg 1889. — Nr. 3. Wissenschaftliche Resultate der von der kais. Akademie der Wissenschaften zur Erforschung des Janalandes und der Neusibirischen Inseln in den Jahren 1885 u. 1886 ausgesandten Expedition Abth. I. Die paläozoischen Versteinerungen der Neusibirischen Insel Kotelny, von Baron Eduard v. Toll. St. Pétersbourg 1889. — Nr. 4. Neue Formen magnetischer Variationsinstrumente und zugehörender photographischer Registrier-Apparate mit Scalenablesung, von H. Wild. St. Pétersbourg 1889. — Nr. 5. Wissenschaftliche Resultate der von der kais. Akademie der Wissenschaften zur Erforschung des Janalandes und der Neusibirischen Inseln in den Jahren 1885 u. 1886 ausgesandten Expedition. Abth. II. Tertiäre Pflanzen der Insel Neusibirien, von A. Schmalhausen. St. Pétersbourg 1890. — Nr. 6. Nadel Inclinatorium modificirter Construction, von H Wild. St. Pétersbourg 1890. — Nr. 7. Die Pockenkrankheit der Tabakspflanze, vom Dm. Iwanowski und W. Poloftzoff. St. Pétersbourg 1790. — Nr. 8. Syrisch-Nestorianische Grabinschriften aus Semirjetschie, von D. Cholson, St Pétersbourg 1890. — Nr. 9. Mémoires sur la transformation des séries peu convergentes en séries trés convergentes; par André Markoff. St. Pétersbourg 1890. — Nr. 10. Über das Gesetz der Veränderlichkeit der Winde, von A. Gadolia. St. Pétersbourg 1890. — Nr. 11. Recherches d'histogénie végétale par M. Georges Poirault. St. Pétersbourg. — Nr. 12.

Über die Abhängigkeit der Wärmeleitungsfähigkeit von der Temperatur, von O. Chvolson. St. Petersbourg 1890. — Nr. 13. Beiträge zur Craniologie der Ainos auf Sachalin, von Prof. A. Tarenetzky. St. Pétersbourg 1890. — Tome XXXVIII. Nr. 1. Die Jura-Fische von Ust-Balei in Ost-Sibirien, von Dr. I. V. Rohon. St. Pétersbourg 1890. — *Bulletin* de l'académie impériale des sciences de St. Pétersbourg. Nouvelle Serie I.

170

(XXXIII.). Nr. 2, 3. St. Petersbourg 1890. — Акты московскаго государства; под редакціею Н. А. Попова. Томъ І. Разрядный приказъ. Московскій столъ 1571—1634. Санкпетербургъ 1890. — *Beiträge zur Kenntniss des russischen Reiches und der angrenzenden Länder Asiens.* (Dritte Folge,) Band VII. St. Petersburg 1890. — И. Я. Порфирьевъ. Апокрифическія сказанія о новозавѣтныхъ лицахъ и событіяхъ по рукописьсамъ Соловецкой библиотеки. С. Петербургъ 1890.

Petrograd. С. rusko geografsko obščestvo.

Извѣстія имп. русскаго географическаго общества. Томъ XXV. вѣп. VI. VII. С. Петербургъ. 1889. Томъ. XXVI. вып. I—IV. С. Петербургъ. 1889. — Отчетъ имп. русскаго геограгическаго общества за 1889. годъ. С. Петербургъ. 1890. — Historia naturalis itinerum N. M. Przewalski per Asiam centralem : *Pars botanica* : Vol. II. Fasc. I. Flora Tangutica. Petropoli 1889. — Vol. II. Fasc. 1. Enumeratio plantarum hucusque in Mongolia nec non adjacente parte Turkestaniae sinensis lectarum. Petropoli. 1889. — Записки имп. русскаго географическаго общества: а) по общей географіи. Томъ. XX. Nr. 2. Объ измѣненіи уровня каспійскаго моря. Н. М. Филиповъ. С. Петербургъ. 1890. Nr. 3. Закаспійская низменность. В. А. Обручевъ. С. Петербургъ. 1890. Томъ. XXI. Разпределеніе атмосфернаго давления на существанствѣ россійской имперін и азіятскаго материка на основаніи наблюдений съ 1836—1885. годъ. Алексей Тилло. С. Петербургъ. 1890. Томъ XXII. Nr. 3. Наблюдения надъ снѣжнымъ покровомъ въ Россіи въ 1888—89. гг. А. И. Вояйнов. С. Петербургъ. 1890. — b) по отдѣлению етнографіи. Томъ XIII. вып. 3. Пинчуки. Етнографическій сборникъ. Собралъ Д. Г. Булгаковслій. С. Петербургъ. 1890. — Томъ XIX. вып. 1. Соловки. П. Θ. Θедорова. С. Петербургъ. 1890. вып. 2. Народные обычаи, обряды, суевѣрія у предразсудки крестьянъ Самаровской губерніи. А. Н. Мних. С. Петербургъ. 1890. — Земле-

171

трясенія ихъ характеръ и способы наблюдениі. И.
В. Мушкетовъ. С. Петербургъ. 1890. — Атласъ
разпредѣленія атмосфернаго давления на простран-
ствѣ россійской имперіи и азіятскаго материка на
основаніи наблюдений съ 1836-1885 годъ. составилъ
Алексѣй Тилло. С. Петербургъ. 1890. Живая ста-
рина, периодическое изданіе отдѣленія етнографіи
имп. русс. географическаго общества, вып. 1. С.
Петербургъ. 1890.

**Petrograd.** Geoložki komitet.

Труды геологическаго комитета. Томъ ІХ. Nr. 1.
Общая геологическая карта Россіи, листъ 48. (Ме-
литополь. Бердянскъ. Перекопъ, Бериславъ). С. Пе-
тербургъ. 1889. — Томъ ХІ. Nr. 1. Общая геоло-
гическая карта Россіи, листъ 126. (Пермъ-Соли-
камскъ. С. Петербургъ. 1889. — Извѣстія геологи-
ческаго комитета. 1889. Томъ VIII. Nr. 6—10. С.
Петербургъ. 1890. Томъ ІХ. Nr. 1—6. С. Петер-
бургъ. 1890. Русская геологическая библиотека за
1889 г. С. Петербургъ. 1890.

**Petrograd.** С. arheologičko obščestvo.

Записки импер. русскаго археологическаго обще-
ства: (новая серия). Томъ IV. вып. II—IV. С. Пе-
тербургъ. 1889/1890. — Записки восточнаго отдѣле-
ния импер. русскаго археологическаго общества.
Томъ IV. вып. I—IV. С. Петербургъ. 1889/1890. Томъ
V. вып. I. — Труды восточнаго отдѣленія импер.
русскаго археологическаго общества. Томъ XX. С.
Петербургъ. 1890.

**Poreč.** Arheoložko i historijsko družtvo.

*Atti* e memorie della società istriana di archeologia e
storia patria. Volume V. Fasc. 2. 4. Parenzo 1890. Vol.
VI. Fasc. 1. 2. Parenzo 1890.

**Prag.** Zemaljski odbor kraljevine Česke.

*Archiv český čili staré písemné památky české i mo-
ravské, sebrané z archivů domácích i cizích.* Redaktor
Jos. Kalousek. Díl IX. Praha 1889.

172

**Prag.** Kr. česká společnost nauk.

Věstník kr. české společnosti nauk: a) třída mathe-
maticko-přírodovědecká. Ročnik 1889. Prag 1890. Ročnik
1890. sv. I. Prag 1890. — b) třída filosoficko-historicko-
jazykozpytná. Ročník 1889. Prag 1889. — Rozpravy:
a) třidy filosoficko-historicko-filologické z let 1889–1890.
VII. řady, svazek 3. Prag 1890. — b) třidy mathema-
ticko-přírodovědecké z roku 1889—90 VII. řadu svazek
3. Prag 1890. — Emler Jos. Regesta diplomatica nec
non epistolaria Bohemiae et Moraviae. Pars III. Ann.
1311–1333. Pragae 1890. — Jireček Hermenegildus.
Codex juris Bohemici. Tomi II. pars. 3. continens scripta
ad rempublicam administrandam spectantia saec. XIV.
Pragae 1890. — Dr. Otakar Feistmantel. Uhlonosné
útvary v Tasmánii Praha 1890. — Dr. F. Bayer. Oste-
ologie ropuch (bufo Laur). Praha 1890. — Syntaxis
gotských předložek. Sepsal Dr. V. E. Mourek. Prag
1890. — *Jahresbericht* der kön. böhm. Gesellschaft der
Wissenschaften für das Jahr 1889. Prag 1890. — Vý-
roční zpráva král. české společnosti nauk za rok 1889.

**Prag.** Statistička komisija.

Šestá výroční zpráva městského fysikátu o zdravotních
poměrech král. hl. města Prahy za rok 1887. V Praze
1890. — Administrační zpráva obce královského hlav-
ního města Prahy za léta 1885 a 1886. V Praze 1890.

**Prag.** Kr. česki muzej.

Časopis musea královstvi českého. Ročnik LXIII. sv.
I-IV. Prag 1889. — Novočeská bibliothéka. Číslo
XXVIII. dil I. Dějiny národa ruského. Dr. J. L. Pič.
Prag 1889. — Zpráva jednatelská, podana ve valném
shromážděni společnosti musea král. českého. Prag 1890.

**Prag.** Jednota českih matematika.

Časopis pro pěstováni mathematiky a fysiky. Ročnik
XIX. čislo III—VI. Prag 1890. Ročnik XX. čislo I.
Prag 1890.

173

**Prag.** Uredničtvo časopisa Atenea.

*Atheneum*, listy pro literaturu a kritiku vědeckou.
Ročnik VII. čislo I—X. Prag 1889—1890. Ročnik VIII.
č. I—III. Prag 1890.

**Prag.** Uredničtvo Osvěte.

*Osvěta* listy pro rozhled v uměni, vědě a politice.
Ročnik 20. 1890. Cišlo 1–12. Prag 1890.

**Prag.** Uredničtvo časopisa Kroka.

*Krok.* Časopis věnovaný veškerým potřebam středního školstva. Ročnik V. 1890. Sešit 1–10. Prag 1890.

**Rim.** Kr. akademija dei Lincei.

*Rendiconti.* Serie quarta. Vol. V. II. semestre. fasc. 5—13. Roma 1889. Vol. VI. I. semestre. fasc. 1—12. — II. semestre. fasc. 1—8. Roma 1890.

**Rim.** Historičko-juridička akademija.

*Studi* e documenti di storia e diritto. Anno X. fasc. 4. Roma 1889. Anno XI. fasc. 1—3. Roma 1890.

**San Francesco.** Akademija znanosti.

*Proceedings* of the California academy of sciences.
Second series. Vol. I. part. 1. 2. San Francesco 1890.
Vol. II. San Francesco 1890.

**Sarajevo.** Zemaljska vlada za Bosnu i Hercegovinu.

*Glasnik* zemaljskog muzeja u Bosni i Hercegovini.
Godina 1890. knj. I—III. Sarajevo 1890. — Свето-
стефапски хрисовуљ краља Стефана Уроша II. Ми-
лутина. Беч. 1890. Das Justizwesen Bosniens und der
Herzegovina, von Eduard Eichler. Wien. 1889.

**Sarajevo.** Redakcija bosanske vile.

*Босанска вила*, лист за забаву, поуку и књижев-
ност. Година II. Сарајево 1887. — Год. III. Сара-
јево. 1888. — Год. IV. Сарајево 1889. — Год. V.
бр. 1—16. Сарајево. 1890.

174

**Spijet.** Redakcija arheoložkog vjestnika.

*Bulletino* di archeologia e storia dalmata. Anno XIII.
Nr. 1—11. Spalato 1890.

**Sredeco (Sofija.)** Bugarsko književno družtvo.

Периодическое списание на българскомо книжовно
дружество въ Срѣдецъ. Година VII. Книжки XXXII.
XXXIII. XXXIV. XXXV. Срѣдецъ. 1890.

**Stetin.** Pomorsko historijsko i arheoložko družtvo.

*Baltische* Studien. XXXIX. Jahrgang, Heft 1—4.
Stettin 1889. XXXX. Jahrgang. Stetin 1890. — Mo-
natsblätter, herausgegeben von der Gesellschaft für Pom-
mersche Geschichte und Alterthumskunde. 1889. Nr.
1—12. Stettin 1889.

**Trenton.** Prirodoslovno družtvo.

*Journal* of the Trenton natural history society. Vol.
II. Nr. 1. Trenton 1889.

**Turin.** Kr. akademija znanosti.

*Atti* della r. accademia delle scienze di Torino. Vol.
XXV. Disp. 1—15. Torino 1890.

**Varšava.** C. universita.

*Варшавскія* университетскія извѣстія. Годъ 1890.
Nr. 1.

**Varšava.** Redakcija časopisa Atenea.

*Ateneum, pismo* naukowe i literackie. Rok XV. Zeszyt
1—5. Warszawa 1890.

**Varšava.** Redakcija Visle.

*Wiśla, miesięcznik gieograficzno-etnograficzny.* Tom.
IV. Zesz. 1—3. Warszawa 1890.

**Varšava.** Redakcija filologičkoga vjestnika.

Русскій филологическій вѣстникъ. Годъ 1890. Nr.
1—3. Варшава. 1890.

175

**Voronež. Redakcija „filologičeskih zapisaka“**.

Филологическія записки. Годъ XXVIII. вып. VI.
Воронежъ. 1889. Годъ XXIX. вып. I—III. Воро-
нежъ. 1890.

**Washington.** Učeni zavod „Smithsonian Institution“.

*Annual* report of the board of regents of the Smith-
sonian Institution, for the year ending June 1886. Part
I. Washington 1889.

**Zagreb. Gradsko poglavarstvo.**

Zagreb godine 1889. Izvješće gradskoga poglavarstva
o sveobćoj upravi slob. i kr. glavnoga grada Zagreba.
Zagreb 1890. — Zapisnici skupštinah zastupstva sl. i
kr. gl. grada Zagreba, god. 1890. Zagreb 1890.

**Zagreb. Pravničko družtvo.**

*Mjesečnik*. God. XVI. br. 1—12. Zagreb 1890.

**Zagreb.** Hrvat.-slavonsko šumarsko družtvo.

Šumarski list. Organ hrvat. slav. šumarskoga družtva.
Tečaj XIV. br. I—XII. Zagreb 1890.

**Zagreb.** Hrvat. arheoložko družtvo.

*Viestnik* hrvatskoga arkeologičkoga družtva. Godina
XII. br. 1–4. Zagreb 1890.

**Zagreb.** Hrvat. pedagogični književni sbor.

*Sielo* za zabavu i pouku. II. knj. 1. sv. Napisao
Janko Tomić. Zagreb 1890.

**Zagreb. Družtvo sv. Jeronima.**

*Danica*. Koledar i ljetopis družtva svetojeronimskoga
za g. 1891. — *Grof Borovački* i Jelka Večevićeva. Na-
pisao Josip Zorić. Zagreb 1890. — *Životinje*. (Diel VI.
Ptice.) Napisao Davorin Trstenjak. Zagreb 1890. — *O
pristojnom* ponašanju i o čistoći. Napisao Josip Kotarski.
Zagreb 1890.

176

d) ŠKOLSKI PROGRAMI (IZVJEŠĆA)
za godinu 1889—1890.

Kralj, velikoga gimnazija u Zagrebu: Elementi umjetne i narodne poezije u Mažuranićevoj epskoj pjesni „Smrt Smail-age Čengijića“. Napisao Josip Pašarić. — Školske viesti.

Kralj, velikoga gimnazija u Zadru: Storia della Dalmazia dal 1797-1814. (Parte quinta.) Tullio Erber. — Notizie scolastiche.

C. kr. velikoga gimnazija u Spljetu: Ob uzgoju kod Grka i Rimljana. Napisao prof. S. Milković. — Školske viesti.

Kr. velikoga gimnazija na Rieci: O robustvu u Homera, od A. Jakovčića. — Školske viesti.

Velikoga gimnazija u Sarajevu: Иس друштвеног и др-жавног устројства Босне-Херцеговине у средњем вијеку. Написао Ем. Лиљек. — Školske vijesti.

Српске велике гимназије Карловачке: Настава у математици према австријским инструкцијама sa гимназије од год. 1884. Написао Св. Коларовић. — Школске вијести.

Kr. velikoga gimnazija u Požegi: Kršćanstvo i kultura. Piše prof. Stjepan Kos. — Meteorologijska postaja na kr. velikoj gimnaziji u Požegi. Priobćuje prof. Oton Kučera. — Školske viesti.

Kr. male realne gimnazije u Senju: Mimicrija kukacah. Napisao dr. Aug. Langhoffer. — Školske viesti.

C. kr. velike realke u Splitu: O Meči (Mollusca Cephalopoda dibranchiata) pomorskog okružja Spljeta u Dalmaciji. — Školske viesti.

Kr. male realke u Petrinji: Josip Vodička. Nekrolog od dr. I. Zocha. Theodicea i prirodne znanosti, od dr. F. Frankla. — Školske viesti.

Kr. učiteljske škole i vježbaonice u Zagrebu: Obuka u pjevanju u pučkoj školi. Razpravio Vjenceslav Novak. — Školske viesti.

Narodnog zemaljskog glasbenog zavoda u Zagrebu.

Nono-programma dell i. r. scuola nautica di Ragusa.

182

BUDIŠIN (Bautzen): Matica srbska.

CETINJE: Čitaonica.

Gimnazija.

CHRISTIANIA: Sveučilište.

ČERNOVICE: C. kr. sveučilište.

DUBROVNIK: C. kr. veliki gimnazij.

Učiteljište.

FOJNICA: Samostan bosanskih Franjevaca.

GOSPIĆ: Kr. veliki gimnazij.

GRADAC: Historischer Verein für Steiermark.

HALLE: Kön. Leopold.-Carol. deutsche Akademie der
Wissenschaften.

HAMBURG: Verein für naturwissenschaftliche Unterhal-
tung.

HARKOV: Общество изпитателей природи при имп.
университетѣ.

Имп. университетъ.

HERMANSTADT: Verein für Landeskunde.

JAROSLAVLJE: Демидовскій юридическій лицей.

KARLOVAC: Kr. realni gimnazij.

KARLOVCI: Velika gimnazija.

KASSEL: Verein für Naturkunde.

КІЈЕВ: Имп. университетъ св. Владимира.

Кіевская духовная академія.

Общество естествоиспитателей.

Историческое общество Нестора Лѣтописца.

KOTOR: C. kr. gimnazij.

KRAKOV: Akademia umiejętnośći.

KRIŽEVAC: Kr. gospodarsko učilište.

183

LIEGE (Lüttich): R. societé des sciences.

LJUBLJANA: Matica slovenska.

MOSKVA: Имп. общество истории и древностей.

Имп. общество любителей естествознания, антро-
пологии и етнографии.

Московское археологическое общество.

Московская духовная академия.

Общество сельскаго хозяйства.

Матиматическое общество.

MONAKOV (München): Kön. bayerische Akademie der
Wissenschaften.

NAPULJ: Deputazione napolitana di storia patria.

Novisad: Matica srpska.

Srpska vel. gimnazija.

ОДЕSA: Имп. одесское общество истории и древностей.

Имп. новороссийский университетъ.

OSIEK: Kr. vel. realka.

Kr. vel. gimnazij.

PARIZ: Ministére de l'Instruction publique et des beaux-Arts.

Institut de France.

Société mathematique de France.

Revue linguistique.

Comptoir geologique.

PÉTROGRAD: Имп. академия наукъ.

Геологический комитетъ.

Имп. русское географическое общество.

Имп. русское археологическое общество.

Филологическое общество при императорскомъ уни-
верситетѣ.

Имп. археографская комисія.

Общество любителей древней писмености.

KAZALO.

<table><thead><tr><th></th><th>Strana</th></tr></thead><tbody><tr><td>Pravila</td><td>3</td></tr><tr><td>Poslovnik</td><td>11</td></tr><tr><td>Pravila za knjižnicu</td><td>23</td></tr><tr><td>Pravila za akademijsku galeriju Strosmajerovu</td><td>31</td></tr><tr><td>Osoblje</td><td>35</td></tr><tr><td>Poslovanje. 1. Sjednice:</td><td></td></tr><tr><td>a) Izvadci iz zapisnika</td><td>47</td></tr><tr><td>b) Svečana sjednica:</td><td></td></tr><tr><td>I. Svečano slova predstojnika dra. Fr. Račkoga</td><td>83</td></tr><tr><td>II. Izvještaj tajnika dra. P. Matkovića</td><td>93</td></tr><tr><td>c) Nekrolozi:</td><td></td></tr><tr><td>I. Petar Aleksejević Lavrovski</td><td>114</td></tr><tr><td>II. Josip Jireček</td><td>124</td></tr><tr><td>2. Književna radnja:</td><td></td></tr><tr><td>a) Rad</td><td>140</td></tr><tr><td>b) Starine</td><td>142</td></tr><tr><td>c) Monumenta spectantia historiam Slavorum meridionalium</td><td>143</td></tr><tr><td>d) Posebna djela</td><td>143</td></tr><tr><td>e) Podporom akademije izdana djela</td><td>143</td></tr><tr><td>3. Književni rad:</td><td></td></tr><tr><td>a) članova</td><td>144</td></tr><tr><td>b) nečlanova</td><td>146</td></tr><tr><td>Knjižnica i galerija slika:</td><td></td></tr><tr><td>a) Knjižnica</td><td>151</td></tr><tr><td>b) Strosmayerova akademijska galerija slika</td><td>177</td></tr><tr><td>Družtva i zavodi, kojim akademija svoje publikacije šalje</td><td>179</td></tr></tbody></table>

— Knj. VI., VIII., XI., 1876., 1877., 1880. Commissiones et relationes venetae. Tom. I. II. III. Ciena VI. i XI. knj. 2 for. VIII. knj. 2 fr. 50 nč.

— Knj. VII. 1877. Documenta historiae chroaticae periodum antiquam illustrantia. Ciena 6 for.

— Knj. X. XIII. Monumenta ragusina. Tom. I. et II. 1882. Ciena X. knj. 2 50. nvč. Knj. XIII. 3 for.

— Knj. XIV. Scriptores. Vol. I. 1883. Ciena 3 for.

— Knj. XV. Spomenici hrvatske krajine. Vol. I. 1884. Ciena 3 for.

— Knj. XVI. Spomenici hrvatske krajine. Vol. II. 1885. Ciena 3 for.

— Knj. XVIII. Acta Bulgariae ecclesiastica. 1887. Ciena 3 for.

— Knjiga XIX. Acta coniurationem Petri a Zrinio et Francisci de Franc-kopan nec non Francisci Nadasdy illustrantia. Ciena 2 for. 80 novč.

— Knjiga XX. Spomenici hrvatske krajine. Vol. III. 1889. Ciena 4 for.

5. Monumenta historico-juridica Slavorum meridion. (Knj. 1—3.)

— Knj. I. Statuta et leges Curzulae. 1877. Ciena 3 for.

— Knj. II. Statuta et leges civitatis Spalati. 1878. Ciena 3 for.

— Knj. III. Statuta et leges civitatis Buduae, civitatis Scardonae et civitatis et insulae Lesinae 1882—3. Ciena 4 for. 50 novč.

II. Posebna djela (knj. 1—22, sv. 36):

1. Flora croatica. Auctoribus Dr. Jos. Schlosser et Lud. Farkaš-Vukotinović. 1869. Ciena 6 fr.

2. Dvie službe rimskoga obreda za svetkovinu sv. Cirila i Metuda. Izdao Ivan Brčić. 1870. Ciena 1 for.

3. Historija dubrovačke drame. Napisao prof. A. Pavić. 1871. Ciena 1 for. 25 novč.

4. Pisani zakoni na slovenskom jugu. Bibliografski nacrt dra. V. Bogišića. 1872. Ciena 1 for. 25 novč.

5. Izprave o uroti bana Petra Zrinskoga i kneza Fr. Frankopana. Skupio dr. Fr. Rački. U Zagrebu 1873. Ciena 3 for.

6. Zbornik sadašnjih pravnih običaja u južnih Slovena. Osnovao, skupio, uredio V. Bogišić. Knjiga I. 1874. Ciena 6 for.

7. Vetera monumenta Slavorum meridionalium historiam illustrantia. Edidit A. Theiner (tomus I. Romae 1863.), tomus II. Zagrabiae 1875. Ciena 10 for.

8. Korijeni s riječima od njih postalijem u hrvatskom ili srpskom jeziku. Napisao dr. Gj. Daničić. 1877. Cijena 4 for.

9. Ljetopis jugoslavenske akademije. 1877. 1887. 1888. Sv. I, II., III. i IV. Ciena I. i II. svezku 60 nč., III. i IV. 1 for.

10. Ogled rječnika hrvatskoga ili srpskoga jezika. Obradjuje Gj. Daničić. 1878.

11. Fauna kornjaša trojedne kraljevine. Od dra. J. K. Schlossera Klekovskoga. 1877—1879. Knj. I., II., III. Ciena svakoj knjizi 3 for., djelu 9 for.

12. Figure u našem narodnom pjesničtvu s njihovom teorijom. Napisao L. Zima. 1880. Ciena 2 for 50 novč.

13. Rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika. Na svijet izdaje jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti. Dio I. Obradio Đ. Daničić. Sv. 1—4. 1880—1882. Dio II. Obradili Đ. Daničić, M. Valavac, P. Budmani. Sv. 5—8. 1884—1886. Sv. 9—11 (1—3 trećega dijela) 1887—1890. Obrađuje P. Budmani. Cijena svesku 3 for.

14. Djela jugoslavenske akademije (knj. 1—10):

— Knj. I. Izvješće o zagrebačkom potresu 9. studenoga 1880.

— Knj. II. *Euchologium*, glagolski spomenik manastira Sinalbrda. Izdao dr. Lavoslav Geitler. 1882. Ciena 2 for.

— Knj. III. *Psalterium*, glagolski spomenik manastira Sinalbrda. Izdao dr. L. Geitler. 1883. Ciena 3 for. 50 nč.

— Knj. IV. *Flora fossilis susedana.* (*Susedska fosilna flora*. — *Flore fossile de Sused.*) Auctore dr. Georgio Pilar. 1883. Ciena 8 for.

— Knj. V. *Lekcionarij Bernardina Spljećanina*. Po prvom izdanju od god. 1495. 1885. Ciena 1 for. 50 nč.

— Knjiga VI. *Nekoje većinom sintaktične razlike izmedju čakavštine, kajkavštine i štokavštine*. Napisao Luka Zima. 1887. Ciena 2 for. 50 novč.

— Knj. VIII. *Hrvatski spomenici u Kninskoj okolici uz ostale suvremene dalmatinske iz dobe narodue hrvatske dinastije*. Napisao Ivan Bulić. Ciena 2 for. 60 novč.

— Knjiga IX. *Istorija hrvatskoga pravopisa latinskijem slovima*. Napisao dr. T. Maretić. 1889. Ciena 3 for. 50 novč.

— Knjiga X. *Geografijske koordinate* ili položaji glavnijih tačaka Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i dielomice susjednih zemalja, imenito Bosne i Hercegovine, Istre, Kranjske itd. Sastavio dr. Gjuro Pilar. Ciena 4 for.

## B. Knjige, koje su izašle troškom ili podporom akademije (knj. 1–8):

1. *Historija književnosti naroda hrvatskoga i srbskoga*. Napisao V. Jagić. Knj. I. 1867. Ciena 1 for. 20 nč.

2. *Rěčnik lěčničkoga nazivlja*. Sastavio dr. Ivan Dežman. 1868. Ciena 1 for. 50 novč.

3. *Opis jugoslavenskih novaca* od prof. S. Ljubića. 1875. Ciena 10 i 15 fr.

4. *Bilinar. Flora excursoria*. Sastavili dr. J. C. Schlosser i Ljud. Vukotinović. 1876.

5. *Narodne pjesme o boju na Kosovu god. 1389*. Sastavio u cjelinu A. Pavić. 1877. Ciena 1 for.

6. *Jugoslavenski imenik bilja*. Sastavio dr. B. Šulek. 1879. Ciena 2 fr.

7. *Podobe hrvatskih hrastova okoline zagrebačke*. Opisao Ljud. Vukotinović. 1883.

8. *Obća teoretička i fizikalna lučba*. Napisao dr. Gustav Janeček. I. knjiga. Tvar i atomistički nazor o njezinom sastavu. U Zagrebu 1890.

## C. Knjige, koje su prešle u svojinu akademije (knj. 1–6, sv. 8):

1. *Povjestni spomenici južnih Slavenah*. Izdao I. Kukuljević. Knj. I. (Acta croatica). 1863. Ciena 3 for.

2. *Rječnik iz književnih starina srpskih*. Napisao Gj. Daničić. Knj. I–III. Ciena svakoj knj. 3 for. djelu 9 for.

3. *Nikoljsko jevangjelje*. Na svijet izdao Gj. Daničić. Ciena 1 for. 30 nč.

4. *Život sv. Save i Simeuna* od Domentijana. Na sviet izdao Gj. Daničić. Ciena 1 for. 30 novč.

5. *Životi kraljeva i arhiepiskopa srpskih* od Danila. Na svijet izdao Gj. Daničić. Ciena 1 for. 30 novč.

6. *Poslovice*. Na svijet izdao Gj. Daničić. Ciena 1 for.