127

i škutkem, ano on sám gediný zdá se býti na Wyssehradě, genž
sſlechetně o Soběſlawu ſmeyſſli, neboť i posel gemu radi, aby
wybranau družinau před náſilím od ſtrany Soběſlawowy se chrá-
nil. Tu geſt odpowěd králowa:

I gdi tedy, a popros rytjřſtwo mě
Ač tě k wýwodowi ſynu mému
Doprowodj; tak abys gisſtě a
Bezpečně mohl mimo Soběſlawa
Gjt.

Gak wzneſſeným káže se nad Bedřicha! Poslež uděliw ſy-
nu swému warugjcji poučenj, a geſſtě wýborněgſſi mu zanechaw
we swém přjkladu, a fložiw korunu, pod njž geho wlaſy byli ze-
ſſediwěli, odebeře se do Œjſſe k swé choti. Tento episodický cha-
rakter nám ukazuge, negen gak básnjk osoby swé rozestawiti, ge-
gich powahy ljčiti, ale i gak maudře ſtjn a swětlo po swém obra-
ze rozděliti umj, aby auplného aučinku magického gasnoffera
(chiaro-oseuro) dosáhnul. Gak ofſſre by byli onni dwa prudké me-
če Bedřich a Soběſlaw na se dorazili, kdyby byl básnjk libomjr-
nau oljwu mezi ně neumjſtil! Wladisław král nemá na ničem
podjlu, co se dále před očima náſſima děge, ale mybychom ſi
pro wſſecken swět geho ctihodnau osobu nedali wzjiti. Básnjk
náš znamenage, že ta gediná episoda onné s druhé ſtrany nenj w
ſlawu držeti wáhu, přidal geſſtě gednu, o Hroznatowi totiž: dluž-
no tedy i na ni zřetel náš obrátiti. Kežbychom i o té mohli řj-
ci, co gsme o Kuklowjnowi a Wladislawowi proneſſli! Než suď
sám, kdo onnu na weliké myſſlénky, maudré řeči a wzne-
ſsené činy bohatau hru četl, o té episody ceně. Hroznata,
ſſestnáctileté pachole, s otcem swým wladykau českým přigde k Be-
dřichowi, mimo mnohé české pány, genž nemohſſe ſnéſti wywy-
ſsenj rolnjku, opět se wraceli podžyklau wladu. Geho prwnj flo-
wa nám odkrygi bohabognost, spogenau s žiwau, přepiatau ſan-
tasij. To, co nám Zázima otec wyprawuge o gegich ceſſtě, co
potom pachole samo o ptáčeti se zlatým pírkem a o hlasu, genž mu

128

kážal náslledowati otce, wſsech tyto diwy na nás beze wſſeho při-
prawenj s takowau filau dorážegj, že ačkoliw sme w legendách a
romancjch snad gessſtě nepochopitelněgſſich nassli, omámenj a pito-
mj buď zwoláme ,,geli pak možná !'' anebo nepochopitelnostj
ſamau utwrzenj u wjře, s českými pány a se Zážimau budeme
ſi poslednj flowa wyprawowatele přežjkáwati. Pachole proroku-
ge wjſtežſtwj, a nassi rytjři i s Bedřichem, myſlije, že w ney-
bližſſi bitwě wěſſtba ta se wyplnj, rozpálenj se hrnau do pole,
aby Soběſlawowi plukowé — ge porazili. — Súm Zážima
padne rukau Kuklowjnowau, a Hroznata odřeknuw se meče, od-
neſl otcowo tělo, a wjce geg ani widěti, ani o něm ſlyſſeti nez-
nj. K tomu, nawrhne mi někdo, nebylo ani polowice těch diwů
potřebj! I owsſem; bylo k očekáwánj, že Soběſlaw, gessli ne doz-
konce zničen, aspoň tak potřjn bude tjm zážračným pacholetem,
že se neosmělj ani na žeſlo české pomysliti; ale on ge žiw, kráčj
hrděgi než kdy gindy, a Bedřich nařjká hůře než před tjm,— i
kdož nám bude mjti za zlé, gessli o těch diwech budeme pochy-
bowati, widauce an gsau marné tupé ſtřely? — Zahálj tu tedy
celh ten wýgew? — Nikoli, račiž gen pozorný čtenáři nahlj-
dnauti, co stogi u hwězdičky na str. 135. a nebudeš dále o au-
telu této episody na omylu. Hroznata gess zakladatel řádu
Premonstráků w Teplé, a to se zdálo básnjkowi důležitým
důwodem, předſawiti nám toho ſláwy boži množitely we mladi-
ſtwém wěku, a giž wraucnau pobožnostj plápolagiejho. Tedy
bychom byli o něm nic neslyſſeli, kdyby nebyl zakladatelem kláſſte-
ra? — Aspoň se nadjti lze, žeby byl otce přiſſel sám s oſtrým
mečem a četným průwodem i beze wſſeh zážtraků. O přípuſſtě-
nj diwů na diwadlo mluwiti ſluſſi w giném listě, zde toliko po-
znamenati se widj, že, gessli to nepoetické snaženj, wynáſſeti oso-
bu neb wěc nám wáženau (gako Virgil rod swého mocného za-
ſtance w Aeneidě), nebo nenáwiděnau tupiti (gako Milton kápi
katolického mniſſima we ztraceném rági) w básni, genž docela gi-
ným předmětem se bawj, tjm wjce w dramatické hře odporno

129

gest, kde wſſe, co negedná, překáži, awſſe co ſtogj
z držuge, ano zpátky uſtupuge. Gessč gíná třetj episoda ne-
ſmj zde býti zamlčena. Dna obſahuge znamenitý přjklad odda-
nosti Roženbergewy k swému wogwodowi. Wſſak bez ohledu na
to, že hrabě swau radu po keykljřsku uděluge, nenj nikde wi-
dět žeby to, co on s Wladotau byl osnowal, kdy se bylo wyplni-
lo, a proto se nám widj, že mu Bedřich, mimo dobrau wů-
li, za nic powinowán nenj. Micméně pečliwěgi wypracowaná
bylaby tato mnohem wyſſiho interesse schopná, nežli předesłá.
—
D méně znamenitých ofobách co wěděti ſluffi, poznamenáme, po-
zorugjce wywedenj celé hry ſkrze čiweto gegi gednání.

Klidně se nám gewi děge toho počátek, a ta klidnost panuge
ſkrze celé prwnj gednánj. Po celém děgi rozproſtrá ſe gakás rau-
ſſka elegické truchliwoſt i a radosti. Neopominul báſnjk nám po-
wały hlawnich ofob uwesti w známoſt. Soběſlawowa zbožnost,
mjrnost, wděčnost ku králi, a ſſlechetně geho ſmeyſſlenj, nutj nás
negen k autrpnosti nad nesſkasťným knjžetem, ale i láſkau nás
zanjmá k geho wybornému ſrdci; Bedřichowu náchylnost k nedů-
wěře gak k giným lidem tak k sobě wyljčil nám žiwými barwami;
ſſlechetná myſl králowa nás plnj wážnostj a náklonnostj k němu,
geho péče o poddanau sobě wlaſt láſkau, geho maudrá, ze zkuſſe-
nosti wzatá ſlowa obdiwem. Zwáſſtě wýtečným důkazem uměnj
diwadelnjho w nassem báſnjku gest nám ſkončenj toho gednánj,
kde nassj dychtiwoſt na ofud Soběſlawůw a na ofobu neznámé-
ho rytjře neočekáwaným způsobem powzbudil. Widěli ſme So-
běſlawa, gehož los báſnjk s nassjim citem giž ſlaučil, w bljzkém
nebezpečenstwj; gakhs rytjř mu dá o něm zpráwu a přemluwj
ho k autěku, ale kam? a kdo gest ten neznámý? nezawedeli sám
Soběſlawa w něſtěſtj? Ky a takowé gsau to otázky, na které
očekáwáme odpowěd od druhého gednánj. Chwalitebná gest také
onna rozumná ekonomie, kterau užjwal báſnjk w pomocných oso-
bách, přidaw samého gen Roženberga králi, a nechaw toliko tři
osoby z lidu, co Soběſlawa doprowáži, mluviti, a to gessčě gen
proto, oby proměna mezi Bedřichem a panſtwem a ſmeyſſlenj lidu

9

130

obecného Soběšlawu bylo zřegmě. Scény prvnjho gednánj ná-
ležej mezi neywýborněgšj celé hry, a některé gsau welmi zanj-
mawé.

W druhém gednánj uzrage rozmysl Soběšlawův, wogwod-
stwj českého sobě wydobyti. Menj to ale wrtkawost, co ho pohne
swé prwnj předšewzetj zrussiti; nýbrž ztupiw wsſecky střely na
swau wladychtiwoſt wyſlané, dá se posléz obdiwem swé choti
wztrhnauti. Pročež prwnj čtyry ſćény pochwalu báſnjkewu tak
hogně rozmnožugi, gako charakter naffeho hrdiny uſſlechtugj. Má-
ſleduge ſćena pátá, o které nám w prawdě těžko rozſauditi, gaké
gegi určenj w tom gednánj; zdali nás má zprawiti o ſmrti krále
Wlad ſlawa, a zármutku Pražanů, neboli tjm máme být zjſká-
ni pro wážnau Melpomenu, že wyzuwſſi na chwjlku wysoký ko-
thurn, z pauhé k nám ochotnosti prosté ſokky obuge? Tomu ſe ge
co diwiti, an nenacházejme, žeby ſe kdy k Œkům tak wjdně býla
měla, gimž přece děkowala za swau ſláwu! Nowěgſſj báſnjři, kte-
ři myſleli že dlužno tragický pełyněk medem komickým mjrniti,
odwoláwali ſe na hry ſatyrſké (σάτινοι) w nichž byli žiwly
tragődie a komődie zwlásſtnjm způſobem ſmiſſeny. Mež takowé
zdá ſe že byly potřebau pro diwadło řecké, kde lid, od tána do we-
čerau her tragických gſa přjkomen, lehce unawen kýti mohl. J
bránili tomu báſnjci gegich, poſtawjce mezi dwě ſmutné hry ginau,
we které ſe komická rozpuſtiloſt s tragickau přjsnostj pógły. Gi-
náče pak u nás; naffe publikum chce býti pohnuto, mage wěčſſj
djl sentimentalnosti nežli Œkowě, a unawenj za gediny wečer
nenj ſe co obáwati. Tjm ſe stalo, že nowěgſſich wěků báſnjko-
wé welmi zřjdka komické ſćény we swé tragődie přimjšili; a ſice gen
tam, kde do celého děge wplywagi. Tak to nacházejme u Shakeſpea-
ra; ano kolikráte i tragické pathos wywyſſugi komické osoby, gako blá-
zen w králi Learowi. Máli 5 ſc. 2. ged. oznámiti ſmrt králowu, zdá
ſe nám býti zbytečná, neboť bychom ſe toho i z následugicjho wýſtupu
dowěděli; máli wſſak onen wýſſe podoknutý záměr, ohlžjjime ſe dar-
mo po pautu, které gi k oſtatnjmu djlu wjže; zkrátka, at gi powa-

131

žugeme gakkoli, nachážime, že gegi wypusťenj hře wjce prospěchu,
než překážky dává. Konec poslední sčeny toho gednánj z dwau
přijčin zwláštního pozorování zašluhuge, že totiž rauskau nad-
přirozenosti zaštěn gest, a že pozděgi se stane přijčinu smířenj
Bedřicha s Roženbergem. Giž wýsse sme powěděli, gakau fla-
bošt ducha to u Bedřicha prozrazuge, že se zewnítřními zwedadly k
gednání dá puditi; zde nám dlužno o předstawenj toho podiw-
ného úkazu a geho aučinku něco nawrhauti. Gestígt lá praw-
da, že gestli co podiwného záclonau zakryto, tjm wjce obraznost na-
ssi zabýwá, a gi tjm přjměřeněgssi zábawu poskytuge; proto také
na diwadle hlas s oblaků nebo ze země slyssený mnohem wjce hrůz-
zy w nás budi, nežli úkaz samého ducha, gehož se smysl snadno
osmělí zpytowati. Pročež také básnjk chtěge se ubezpečiti účin-
kem, welmi prozřetelně we vážné myslénky Bedřichowy nechá zwu-
četi neznámý hlas, který on za hlas swého zemřelého otce uzná.
Než básnjk wložil do swého djla gadro zrussenj, on sám zrussi u-
tčinek geho u diwáků, wyzdwihnuw oponu a ukázaw nám lessenj
nástrogené, abychom wěděli, že gest wſſecko klam a mámenj. To
gest owſſem wjce, než sme očekáwali, ale to gest také wjce nežli
poesie ſnese: ona se zapříj, bywſſi potřebowána za nástrog beze-
ctného keyſljerſtwj, a rozhněwaná na opowážliwce, genž tagem-
ſtwj gegiho neumj chrániti, ubjrá se preč, wěčnau mu hrozíc ne-
milostj. Gako kleskem s wladárſtwj Arielowa do studené skuteč-
nosti swrhnutj, octneme se pogednau s idealný říſſe kauzelné po-
esie w těsném údolj wſſedníj proſy, a řekneli nám kdo, že sme blau-
dili, stydžime se fami za blud swůg. Podiwnost odſtrogili ſe, trati
swé básnické kauzło, a staneli se bágečnau a dobrodružnau, pozbu-
de swé vážné krasy. Mimo to, kdo nám bude mjti za zlé, gest
ſtli ani w ducha Wladisławowa ze třetjho gednánj ſc. páté ne-
budeme chtjti wěřiti, dowěděwſſe ſe, že sme při gednom diwu zkla-
máni?

Soběſław dosedne na dědičný stolec. Skoro pět let panu-
ge w pokogi, až se změni mysl cjsařowa, a on, od Bedřicha sobě

9*

132

wje poslussenkwi připowjdage, k složenj berly wogwodské geg чce
přinutiti. W ten samh čas wezme Soběslaw podjl na půtce o
kus lesa na pomezj rakauSKém mezi sedláky českými a rakauSKý-
mi. Nynj počne třetj gednánj. Maudře smlčj básnjk čas me-
zi tjm wyprſſelh, wěda žeby to gednotě času welmi ſſkodilo, ač
nelze tagiti, že spogenj mezi předěſthm a tjmto gednánjm nenj
přjliš úzké. Toto gednánj se negen wěčſſi hognostj děgů a roz-
manitostj ſcén, ale i obrácenjm celého dramatického děge a pro-
měnau geho účinku od předěſlého liffj. Bylli Soběslaw w pri-
njch dwau gednánjch snižen, w swých práwych utlačen, žádalli ge-
ho ſtaw nassi útrpnost: tedy gest nynj wyzdwižen na knjžecj ſko-
lec, bezprawj gemu učiněné gest wyrownané, on nás plnj obdi-
wem. Soběslaw gest we kwětu swého ſſtěſtj. Naproti tomu pý-
cha Bedřichowa gest pokořena, on blaudj co wyhnanec po ba-
worských hranicjch, swržen gſa s włády, které nechtěl ku pomoci swé-
ho bratrance užiti, hodina geho nesſtěſtj uhodila. Ale ſſtěſtj má
swoge pokleſky, a nesſtěſtj swoge ctnosti. Nowý knjže následu-
ge toliko swých náklonnostj, rozdělj swau přježň mezi rolnjky, a
ztratj přichylnost swých lopot; kde naproti tomu Bedřich, umě-
ge přjhodné doby užiti, wjdným swým chowánjm přiwábi ge
na swau ſtranu a zefilj se proti swému odpornjku. Ničehož krowě
rozmysłu Bedřichowa nynj potřebj, aby gednal gako knjže; k to-
mu ho dožene básnjk gednjm duchem, a několika diwy. Duch
Wladisławůw nenj pro nás tak neočekáwaný, gežto swe ho giž
w předešlém gednánj byli ſlyſſeli, ale tjm wje k pozornosti nás
nutj diwy, které se snadno wſſemu wyrownagj, co ſme za dla-
bých wečerů od nassich někdy babiček, kogných, chow a ſlužek ſly-
ſſeli. Nenj to wſſem půwodnost, co nás překwapj; něco po-
dobného onomu swětlu nalézáme w biblickém ohniwém ſlaupu;
žázračný ptáček gest nám, ať nedim z německých básnj, aspečn z
Markowy rauské pělky znám, a pedobným hlasem gako Hroz-
nata, byla panna z Orleanu k gessſtě wznessenčgſſimu ſkuſku
powolána; než to wſſecko, co se kdy nadchutému hrdinſtwj, swa-
tozbožnému ſtářj, aneb wywolenému národu dostalo, na hlawu

133

ſſestnáctilethereho ginocha widěti nawrſſeno, to nás k newolne-
mu podiwu wztrhuge. Ten wſſak obdiw nepocházege ze žádné-
ho lidſkeho činu, zbawen gest wſſeho dramatickeho interesse, a
proto gest, cizincem w diwadelnij hře, a mělby njm také zůſta-
ti, a wnpuzen být do pohádky (Mährchen), kde mu odedáwna
byt wykázán. Že ta ſcéná krom toho gednotě děge pře-
káži, náſſeduge giž z toho, co ſme o gegjm aučelu, genž docela
kromě básně leži, swrchu byli podotkli. ſcéná osmá zaſlauži ſtá-
ti ſc. 5. ged. 2. po boku, a kdyby ſe nám ten ničemný wſwec a
posſetilh opilec přes moc newtjral před oči, zjſkalibychom byli wje
než tři ljſky papjru. Za to náſſedugiej tři ſćéný náleži mezi ney-
wýborněgſſi té básně. Wijme tu, gak diwá luza zpoléhajic ſe na
příjeň ſwého wůdce, weyſtupky ſi dowoluge, které gi i geg we-
dau w záhubu; zemi, genž gi gest pod ochranu swěřena, powažu-
ge gako danau sobě w plen, pálj a kořiſtj hůt než nepřjtel;
patřjme na to, ana žehrawoſt plodj pře mezi rolnjkem a bogow-
njkem, onen wzdoruge o swé ſjle, tento háge posſkwrněné swé
gméno a wogenskau kájeň. Soběſlaw pak sproſtiw oba winy,
hledj ge ſmjřiti, a swůg ſice wěhlas wogwodský gewj, ale wáſſeň
k rolnjkuhm tagiti ani nechce ani neumj; geho ſlowa: gdi rol-
njku, kliſ ſe ſoku, a t. d., ohlaffugi nám takměř prwnj nawrá-
cenj geho náružiwé powahy, a ljej geho útrobu mnohem lépe,
než to eo potom ſám k sobě prawj, chtěge nám wnitřku swé-
ho ſtaw popſati. Tyto ſćéný gsau plné přirozené prawdy, ži-
woſti, a welmi důležité pro charakteriſtiku Soběſlawowa wogska,
a ty, které nynj náſſedugi, magi prawau básnickau záſluhu, a
připomnagi nám bitwy w Shakeſpearowě Henry IV. a králi
Learowi. Geden z neypodačilegſſich charakterů gest Březina, pro
swau ſilu hoden ſtáti onomu Aiasowi českému po boku. Bá-
ſnjk geho obraz miskrowskau rukau wypracowal w onné ſćéně,
kde Březina přigde s poselſtwjm k Eližbětě na Wysſehrad. Pra-
wj ſice ſám o sobě, že gest plný suků, ale z geho proſteho ga-
drneho wyprawowání naučjme ſe znáti geho udatnost, a ſilnh
důkaz básnjk nám dal wybrauſseného swého wkuſu, že ne tak hru-
boſt, gako chrabroſt spogenau s gednoduchoſtj w tom charakteru

134

nechal wynikati. Na konci toho gednání obrací se hwězda sstěští
Soběslavowa a — zapadne; gač to básnjík dowodil, z wýsle řeče-
ného dosti žřegmé gest.

Mynj se blíží truchlíve skončenj. Bauře, která Soběslavow
wi žezlo wyrwala, opjrá se pořád silněgi o něho až geg zwráti. Do-
bře wědauce, že nemožno mu zwjtěziti, očekáváme s báznj kywnu-
tj ofudu k geho skonání. Toto aby bylo geho důstogno, gest nasse
gediná tužba; a tak se i stane. Sslechetné předsewzetj dwau gemu
neywěrněgssch duffj, Eližběty a Witkowiče, z nichž gednu swatý
sňatek manželstwj, druhau zanjmawý cit wděčnosti nerozlučitelně k
němu připautali, giskru naděge k geho spíše nám rozžehne; wssak
ale i ta zhasne, a gim oběma nezůstane nic, než geden aby žiwot
swůg w poslednj obět přinesl wogwodowi a přjteli, a druhá aby
geho zbytky zemi zaswětila. Soběslawu, neunawenému hagiteli swé
swobody, stala se ofudem sprawedlnost aspoň w tom, že skonal gsa
na swobodě; hle tu wznessená útěcha, kterau se kogj, mage úzkau
mezeru časnosti a wěčnosti překročiti:

We daubrawě — djky Bohu — negsem

Na Přimdě! — We daubrawě — w Neklanowském

Chrámě umjrám! — pode duby — lůže gest to

Wznessené! gesti hodno, orlowé by

Lwowé na něm, králowé by na něm

Umjrali.

Podezřenj na Eližbětu, které ho galo, ořeše owssem kmen ge-
ho žiwota, a nemoha swau domnělau hanbu přečkati, hledá smrt w
dawu lite seči, ale nalezne tam i upokogenj, a zbawen gsa swého o-
mylu, ubjrá se klidně k hradbám dáwnowěkosti. Kdo chce wažnosť
a slawosť geho skončenj docela cjtiti, muši poslednj tři miskrowsky
wypracowané scény s dlužnau pozornosť čjsti. My aspoň pochy-
bugeme, žeby se nezpřitomnila smrt Paulla Aemilia w bitwě kan-
neyské, gač sedě na kameně raněný, nesšetře weliké swé duffe (ma-
gnae prodigus animae) umřti wolil nežli utjkati. Že So-
běslaw na smrt do hlawy raněný, necřeba nám na čele scény o-
hlásiti, geho otázky dokazugi dosti žřegmé pomatenj geho ducha: a
k ponawrženj, že hwězda welikého muže zachází, a že geg ofud w
létě geho sjly zachwacuge, k tomu spůsobněgssch nebylo tak řjkage

135

naleznauti. Zanjmawý welmi gest konec Kuklowjnům, této blud-
né hwězdy, ačbychom přáli, aby byl o něco rychlegší. Zvláště ne-
hodno zdá se nám býti, že ten, genž tolikráte w tuhé seči smrti hle-
dal a rozdáwal, pramenem wody zpařj žitj swého kořen, a od té do-
by zpowolna chřadne, až ho kýsi útrpný meč dorazi.

Z kratičkého toho přehledu gest widěti, že látka k této hře wel-
mi sťastně wolena, že děg až na několik míst wssudy vychle postu-
puge, že zapletenj prosté a wywedenj w celku wyborné, že charakte-
ry držené a účinek gač gednotliwých scén, tak celé hry znamenitý.
Pročež máme za to, že to prvnj půwodnj tragódie gest, která by s
prospěchem provozowána býti mohla; ne proto, žeby giné byly ne-
patrné anebo se gi newyrownaly, alebrž že by se gač frozumicelnostj
slohu, tak i hognostj děgů wětssimu dlu českého publikum zaljbila.

Budiž nám nynj gestě dowoleno, něco málo o slohu a o rythmu
podoknauti. Gač hluboce τρευχιωτάτος náš umj pohnauti dussi
lidſkau, toho nám negen geho ‚Nod Swoganowský‘ ale i Soběſlaw
znamenité dawá důkazy; chceme zde toliko některé ſćeny připome-
nauti. Přjkladem buſ onna ſćena prvnjho gednáníj, genž ſe ſkonču-
ge ſlowy kraľowymi:

D tyto ſlzy! kam ty padnau, tam
Se wyſtřelj kwjtj mnohem ſmutněgſſi a t. d.

Neb onna ſćena, kde ſe Kuklowjn s Eližbětau ſmjiř, gakož wůbec
eelá ta episoda nosj ráž ſſlechetné ſentimentalnosti; tež z toho ohledu
gsau wyborné poslednj tři ſćeny 4. gednáníj. A přece nikde básnjk
k chorugjej citliwosti aneby k umdlěwagjejmu nářku nezablaudil, ný-
brž drže ſe wezdy w mezech tragičnosti, dobyl tjm swé hře muž-
né důſtognosti. Ţe uměl také wznesenými wýrazy swých osob há-
giti, z nichž některé prawau holemoſti a gadrnosti ſe wyznamená-
wagi, ač ſe giným wyčjtka obrowstwj a hledanosti ne bezprawně
může činiti.

Co ſe dothče gednotliwých ſlow a wýrazů, dlužni gsme w
tom pochwalu p. spisowatelowi, že nás nenecháwa trapně dluž-
hým přemjtanjm ſmſlu swých ſlow dobýwati, gako to množi bá-
ſnjci, bohužel, magi w obyčegi; nýbrž ſe wyſtřiſhaw ſe wſſech
temných wýrazů a zmateneho ſlow spořádáníj, myſſlenky swých osob
žřetelně poſtawil před nasseho ducha. Přece bychom ale gednotli-

136

wym słowům pečlivěgssho wybrauffenj, a některým mjestům wys-
sjho uſſechtěnj přáli. Geho tragičná Musa neproneſe ſice nic
drſnatého a twrdeho, oblibuge ſobě ale twary z mluwy obecného
žiwota, u. p. w hlaholjch u na mjoſto i aneb měkkau ſpoluhláſku
před u: proſpěgu, urukugu, pamatugu, děkugu; hrhžu, otewřu;
w množném počtu au mjoſto j aneb měkkau ſpoluhláſku před au
mjoſto twrde: nejžau, dozragau, uzawřau; někdy nessesetřj analo-
gie, lůp mjoſto lup; nebo genia české řeči: mjoſto swé — twé, mj-
ſto swůg — twůg; dowoluge ſi neprawé słow twary, neboť se ne-
wime upamatowati, žebychom byli kdy ſlyſſeli nebo čjſali: oblud,
ſnětwa, nýbrž obluda, ſnět. Nepochopitelno nám také, gakby se mo-
hlo řjci ,,powydegdi''! ſnad ne proto, že se řjká poodegdi? zde wſſak
ſlab. de gest částka prepoſicj od, ode, tam naproti tomu žadná ta-
kowá prepoſ. ſe nenacházj, a pročež to de gako přehlednutjm
wklauzlé powažugeme. Ačkoli nám p. ſpisowatel některá swá ob-
lijená słowjčka dosti čaſto dáwá do uſſi znjti u p. hnusný, blbý,
mohutný a g. (owſſem mnohem mjrněgi, nežli w giných báſnjch,
u p. we Waldeku,) nicméně přece nás čaſto neočekáwanými a z
wětſſho djlu podařenými wýrazy překwapj, mezi nimiž zwláſſinj po-
zornosti zaſluhugj některá słožená gména přjdatná u p. zlatoſtkwau-
j, zlatoſkłý, běloſkrdlý, bělowlafý, bělorauchý, charpobledý, ſtora-
menný, dalekopoſětný, nebenoſný, weſeljný, ſněhobjlý, wſſudyza-
ký, wěkowládný, zeměwládný, bauřetěhotný, a přjliš hogná słožená
ze ſedmi—: hydra ſedmihlawá, zub ſedmihranný, rádlo ſedmihran-
né, krok ſedminohý a t. d. Některým wſſak ſe nedoſtáwá prawidelného
utwořenj gako: hrůzoffumný (mjoſto hrozoffumný), leſknozlatý (proč
ne raděgi zlatoſkłý?) a gim podobným. Co ſe pak giných doťče,
u p. leſknoſtkwaucj, hrůzoſtraſſný, prudkomrſſtně (snad také uſly-
ſſime brzo rychloſswjhlý, ſilnokřepký, a čerſkwoſwjži?) žiwot stoži-
wojný, muſjine ſe přiznati, že ge nedržjme než za dřewčné dřewo; a
opět giná co znamenagi ani ſobě předſtawiti nemůžeme, u p. hrůza
mržoſſumná, ſklep ſſerowlhký, Wltawa njzkonobá. Nebo gak ſe
ſegde mráz a ſſum? ſſumj mráz anebo zebe ſſum? gak ſſero a wlh-
ko? má dáti ſfero a wlhko ſmijſſené swětlo něgaké gesſtě potud ne-
známé barwy? či wlkko a ſſero gakauiſ tekutoſt? a který báſnjk
rozdáwal kdy tokům nohy? Wůbec byloby přáti, aby, kdožkoli ſe

137

powolanými cjtj nebo wywolenými mjni k floženj nowých słow českých, ne tak Němci, gako Řeky a ginosłowanskými národy, wzlásstě Rosſiany se řjdili, gichž řeči s duchem čeſſtiny muohem wj- ce spřjzněné gsau.

Wětſſi djl wersſů, w nichž ſepsaná gest tato báſěn, gsau pě-
tiſtopé trochaei, dle přijzwuku ſkládané u p.

Nesmrtelný! Nestwořený! Tam kdy

S nj se na twém welkém ſidle segdu, a t. d.

Kde wſſak wřelegſſi cit pohybněgſſijo rythmu žádal, užil bá-
ſnjk daktylů, owsſem zaſe přízvučných, u p.

,,W diwoſkém kotauči wjři se wětrowě,;, a t. d.

Také rýmowaných werſſů užil gednau báſnjk, ale dle wěčſſi-
ho djlu těch rýmů muſjsme býti tomu powděčni, že se to neſtalo
weskrz; za pochautku zde některé ſtůgte: nebesům — záplesům, o-
ſtatkowé — dnowě, poklidu — pohledu, odřjkám — odewzdám, wlo-
žjm — fložjm, wregu — ſkevu, hlaholem — řeholem. W praw-
dě neysnadněgſſi spůſob rýmowání!

Oſtátne zde lze nalezti i ſſestiſtopé wersſe, a některé, genž ani
pět ſtop nemagi, měř gak měř. — Gak příchodný gest tento
trochaens k ſlohu tragickému, toho zkaumati zde nenj mjo; poně-
wadž ho ale žádný gessſtě národ kromě Čechů neužiwal, pochybu-
gem dle zkauffek potud učiněných, žeby se mohl přizniweho nálezu
od dobřeho wkuſu nadjti. A gest se čemu diwiti, že Čechowé ge-
diný mezi Słovany národ, genž se přirozeně krátkými a dluhými
ſlabykami, co swatým gim od předků dochowaným dědictwim tě-
ſſi, že, prawjme, tak málo ho sobě wáži a na wzdor čiſtěmu wku-
su a na zkázu prawé krásy sobě pauta kugi, gichž býti zproſſěnu
dobrotiwá přjroda gim kázala. W báſnjch gineho druhu owsſem
giž s welikým proſpěchem časomjry užito; ale tragická Musa se ge-
ſſtě neosmělila wážným ſſestiſtopým jambem kráčeti, a listy, které
o tom předmětu pode gménem Wládyky a Wlčana w Kroku byli
wytiſſtěni, zůſtali hlasem wolagjijo na paſſti. A tak to giſtě
zůſtane, až někdy genius gakhs nadchnutý lepotau hellenského trog-
měru powſtane, a geg wjťezoſlawně na diwadlo české uwede. Že
tato naděge nenj docela marná, a žeby možná bylo, aby wzdělanci
národu českosłowanského doſſli k ucjtěnj této lepoty, toho na důkaz

138

přiložjme sem zlomek Euripidesowy Alkéntisi, ač od necwičené tu-
ky přeložený, k libému srownánj s panugicjm w nassich diwadelnjch
hrách werssem:

Služka wyprawuge choru připrawu Alkéntisi k smrti, a gegi
laučenj: (w. 158. — 197.)

Co w domě djla, ušlyssjš to s obdiwem.
Neboť citje den určený přicházeti,
Neyprw nechá řičnau wodau bjlé tělo
Umýti, pak ze skřínky wezme cedrowé,
Swé raucho s okrasau, a njm se ozdobj.
S zastawic u Westy takto promluwj:
D Wládkyně, žijš, že kwapjm s toho swěta,
Pročež pokorně tě prosjim naposledy,
Sirých se djtek ugmi mých, a gednomu
Dey choť milau, druhe muže ssechetna přeg.
Nedopust by gač rodička tež uwadnuli
Kwetauce mé zrozenci, nýbrž w otčině
Blaženým žitj sladkeho dey požiwati. —
A wſſecka žertwissſtě, která w palácu gsau
Nawſtjwila, a wzjwagje owěnčila
Natrhawſi létorostj z myrtowých keřů
Slzy neztratje ni powzdechů, aniž lepau
Twář bljžej straſt proměnau oſſtřela.
Potom sebau wrhnauc na manželské lože
Do pláče hořkého tu se dá a tak zwolá:
D lůžko, we kterémž panenský pás mi muž
Odepnul, on, pro něgž umjrám gá nynj,
Buš zdráwo; nechci láti žes mne potřelo,
Neboť se zrády nad chotěm a tebau hrozje
Zahynu: tebau gina nynj powládne choť
Etnostná ne wjce, než blahá nademne ſnad. —
S padne, ljbagje ge, weň, po lůžku pak
Selém s očj se praudy rozpoivodněli.
A když se slz w hognosti naprolévala,
Smutná odegde powſtanuwſſi s poskele.
S čaſko nawrátj se zas, odcházegje,

140

Zprawy o zdokonalowaniem wlastenského Museum.

(Čerwen, čerwenec, srpen a řígen, 1828.)

Společnost.

We třjdu skutečných audů zápisem k hotovému ročnímu wymě-
řenému příspjwání wstaupili: wysoce důst. pan Joz. Ant. Wetz-
ner, král. Kazat. kanowník, gakož i staršíj wždy wěrné kapitoly me-
tropolitanského kostela pražského sw. Wjta, a p. Joz. Weber, c. k.
zpráwuvedaucj provisor polní lékarny we Wjdni, — a přispěnjm w
materialijch: pan Fr. Joz. baron Bretfeld = Chlumčanský, c. k.
komorník a skutečný rada státní kanceláře, mnohých řádů rytíř, a
učených společnostj aud.

Příspěvky w materialijch.

Pro živočissnau zbírku: od p. Karla Korba, rytíře z Wei-
denheim, držitele panstwj Kundratic: tam zastřelenau bějau wla-
ſtowku.

Pro knihownu: od wysoce důstogn. pana Josefa Frant.
Nowáka, arcibiskupa Zaderského, exemplář tisícné dalmatské epopeje
Jana Buduňće Osman we 3 swazcjch, a swobodné přełoženj wla-
ſke též básně w 1 swazku. Od p. Frant. Joz. barona Bretfelda-
Chlumčanského geho wlastenské historické spisy. Od c. k. heytmana
p. Jana rytíře z Mittersberg, geho Biographien der ausgezeichne-
testen k. k. Feldherrn 7. und 8. Lieferung. Od p. Joz. Hosera,
Dokt. lék., exemplář aeho promočuj disſertacj. Od p. Joz. Schmid-
bergera, řeholnjho kanownjka kláſſtera sw. Floriana, geho Unter-
richt über die Erziehung der Dbſtbäume in Gartentöpfen. Od p.
Frant. Eſſenbergera, c. k. prefekta Gymnasium litoměřického, geho
Felsenpantheon von Kleinkal. Od p. Jana Mignoni, barona z Nie-
senbach c. k. komornjka a prachenského kragſk. kommissaře, Dester-
reichischer Beobachter Jahrgang 1827. Od p. Joz. Schöna, c. k.
práſekta gymnasium pjeſckejo, wlastensko = historický tisícený spis we
2 swazcjch. Od p. Jana Otta, c. k. humanitajho professora w
Pjſku, takowýž spis od r. 1793. Od p. Joz. Libosława Zieglera,
dokt. bohosłowj a děkana Chrudimſkého, Přijste mládeje. Od p.
Jana Zimmermanna, kněze řádu křižownjckého s čerwenau hwěz-
dau a c. k. ſkriptora klementinské knihowny, 1 exemplář geho Vor-
bothe einer Lebensbeschreibung des heiligen Johann von Nepo-
muk. Od p. Ignacia Nowáka, kaplana u swatého Mikułafſse w
Praze, sto rozličných tak nazwanych partelistů. Od královské
české společností nauk: exemplář prvnjho swazku nowé řady

141

(pásma) gegij tisſtěných pracj: Abhandlungen von den Jahren 1824-1827. Dd. p. Ios. Kobrče, kníjkupce we Chbě: 36 rozličných německých spisů geho nákladem tisſtěných. Dd. p. prof. Jul. Mar. Schotřky, exemplář geho Beschreibung der Burg Karlstein. Dd. p. Wácl. Grolmusa, lokalisty Křessinského, geho přjležitostnau báseň. Dd. p. Ios. Wagnera, posluchače lekařství w 2. roce: Alterthümmer Daciens im heutigen Siebenbürgen. Dd. p. Preuskera, důchodního w Großenhainu: exemplář geho spisu Ober-Lausitzsche Alterthümmer 'a Radeberger Urnen. Dd. čestného auda p. Ios. barona Hermayra prvnj ročnj polowici geho Archiv für Geschichte 2č. 1828. Dd. ředitelstwa hrab. Dsfolinského národního ušawu Časopisu naukowy 1. a 2. swazek. Dd. wrisce düſt. pražké knížecj arcibisk. konſistoře, druhý swazek Časopisu pro katol. duchowenstwo. Dd. p. J. U. D. Iana Miechury, z pozůstalostí nebožt. p.Ant. Wershhaufera, 96 rozličných malých tisſtěných spisů, nejmje bohoslowjho obsahu. Dd. přispjwagjCHO auda p. Ios. Dewotého, faráře Sedleckého a čestného kanownjka Wyssehradskeho, 2 exempláře geho Popsání kostela Sw. Barbory w Kutné Hoře, česk. a něm. s obražky.

Pro zbjrku rukopisů: od ſkutečného auda p. Iana Schmidá přepis písemní zpráwy c. k. polního marſsala hraběte Kolloredo G. M. Cisárí Ferdinandovi III. o obleženj ſwédském král. hlavního města Prahy. Dd. p. heytmana z Nittersberg, geho Lebensbeschreibung Sr. k. k. Hoheit Erzherzog Carls. Dd. p. děkana Zieglera: Frant. Pacnera o Pokogi, wále, řízenj a řawu wogenſkém. Dd. p. pref. Schóna: přjležitostnau řarau báseň.

Pro zbjrku listin: od negmenowaného přepis duchownjho dokumentu od r. 1758 na pergameně.

Pro zbjrku mincj: od p. Frant. Ios. barona Bretſelda-Chlumčanského: 71 rozličných ſtarſſch mincj. Dd. p. Filippa barona ſkrbenſkého, c. k. gubernialního rady w Erzſiſti: tolar od G. pap. Swatosti Lwa XII. Dd. p. Ios. Sládka, c. k. officiala statnjo aučetnictwj w Praze, ſtraubowacj tolar, pražký groſ, a říjbrnau a měděnau pamětnj minci. Dd. p. Frant. Bezdeký, c. k. katechety w Písku, říjbrný wlastenský pamětnj penž od r. 1610. Dd. p. Math. Pitra, ſſeſt malých ſtarých říjbrných penízků. Dd. p. Ios. Pollauera, obchodníka w Praze, groſ wěwody Albrechta Friedlandského. Dd. p. Ios. Wetiátka, kaplana w Gjlowém 13 ſtarých malých říjb. na wětſſim díle polských mincj. Dd. ſkutečného auda p. Webera 7 ſtarých říjbr. mincj, mezi nimiž některé barbarské a římské, gakož i. lucenburských tolar z obleženj r. 1795. Dd. p. Augustina Herolda, lokalisty řeſcholawského, 2 staré uherské dukaty a 5 rozličných ſtarých říjbr. minci. Dd. p. dra. a prof. Kasiana Hallaſſky, římskau měd. minci. Dd. p. Ios. Pollauera,

142

obchodnja pražského, hebreiskau medalii nowěggřich časů. Od p.
lokalisty Grolmusa, starý miffenský groš. Od p. Karla Heritesa,
faráře nezamřířekho, 3 staré pražské a 1 saský groš. Od p. An-
tonjna Žitky, učitele slanského, 1 římskau a gednu nowěggři ně-
meckau minci.

Pro ethnografickau zbírku: Od G. Exe. nejwyššího pana
purkrabjho Karla Chotka hraběte z Chotkowa a Wognjna (pl. tit.)
starý marsalský meč s gjlei a posswau z čerweného aksamitu. Od
p. Wácl. Poljwky, kníž. Lichtensteinského prawomocnka panstwj kr-
ňovského w Slezich, tam wykopanau urnu z pálené hljny. Od p.
lokalisty Grolmusa, sšip a kljc starý z rozwalin klepských (honspur-
ských). Od p. Eman. Schóndy, absolv. posluchače mudrcemj, weli-
ké biškupské pečetidlo z předěslého wěku. Od p. Leopolda Tice, dě-
kana w Křeči, mosaznau starau ručnici.

Nowé knihy české.

1. Časopis pro katolické duchovnostwo. Wdá-
wán příspiwáním mnoha duchowních a učených mužů, ed knížecj
arcibiskupské pražské konsistoře. Prvnj ročnj běh. Swazek třetj.
M Praze, w knížecj arcibiskupské knihtiskárně 1828. str. 337 w 8.

2. Píseň ke Mssí Swaté od Alovsia Klára, dokto-
ra filosofie, c. k. w. ř. professora na Karlo-Ferdinandských wy-
ſokých ſſtolách pražských řč., přełožena od J. K. Emelenſkého,
doktora wesskéřích práw. M Praze 1828. M Sommerowské
kníhtiskárně, str. 11. w 8. s melodij od Jos. Manschingra.

3. Píseň při požehnání po mssí swaté. W Praze
1828. w knížecj arcibiskupské knihtiskárně.

4. Allegoria. Protheus felicitatis et miseriae
Czechicae. Staročešká země. Satrva. Léta 1715 od Jana Flo-
riana Hamersmida, faráře Teynského w Praze, až do wersje 105
fložená a na swětlo wydaná, pak od Jezuitů dokonaná, nynj pak
po druhé na swětlo wydaná od Jana Hybla. W Praze w kníže-
cj arcibiskup. knihtiskárně. 1828. str. 15. w 8.

4. Jóš. P. Kauna Láska dětj. Dramatická malíč-
kost we 2 gednánjch ke gmenowinám. W Hradci Králové a w
Praze, nákladem Jana H. Pospíſſila. 1828. str. 36 w 12.

5. Klaurenowy powjdyk, přełožené od Fr. Boh.
Tomsy. Dílek sſſtý. Obsah: Knížecj lékař. Lizinka. W Praze,
nákladem J. H. Pospíſſila 1828. str. 238. w 12.

143

6. Bibliothèque mládeži nebo: Zbírka mrawných powjdek k uslechtění srdce a obwešelení mýslí, přel. od Jos. W. Wlasáka. A. W Praze w knjžecj arcibiskupské knihtiskárně 1828. str. 80. w 8.

7. Eustachius. Příjběh z dáwnowěkostí křesťanské, zno- wa wypracowán pro dobré křesťany od skladatele Genowesy. Pře- ložením Jos. W. Wlasaka. W Praze w arcibiskupské knihtiskár- ně. 1828. str. 168. w 12.

8. Wsſeka pomoc přicházj s hůry. Œstero po- wjdek pro mládež ſſlechetněgſi dle Ebersberga od J. P. Kauna. W Hradci Králové 1828. Zproſkředkowáním a nákladem Jana H. Pospiffila. str. 105 w 12.

9. Krátké wyswětlení katechysmu k proſpěchu u- čitelům a djtkám, kteréž wydáwá Dr. Mikuláš Tomek, kateche- ka na c. k. hlavnj wzornj ſſkole pražské. W Praze w arcibisk. knihtiskárně. 1828. str. 192 w 8.

10. Pořádek gaſ se wyznáníj wjry katolické djti má. Mydal J. F. Dewoty, kanownj čestný na Wyssehradě w Pra- ze řč. W Praze w arcibiskupské knihtiskárně. 1828 str. 13. w 8.

11. Kázáníj u přježitoſti umedenj do chrámu Páně Tevn- ſkého nowého duchownjho pasłyře, welebného pana Wiljma Ge- winnera. Držané od Frontiſſka Kauſkého ſaváře Hostiwaſkého. W Praze w arcibiskupské knihtiskárně. 1828. str. 18. w 8.

12. Jana Medljna u Sw. Wjta w Praze kanownjka ſtrážného: Duchownj weyklady na wſſecky nedělnj a swátečnj Epi-ſſtoly a Ewangelia přes celý rok. Djl třetj. W Praze nákladem Jana H. Pospiffila. 1828. str. 319. w 8.

13. Gindy a Nynj, nebo: Zbírka obrazů paměti hod- ných osob, wěcj a příjběhů z minulostí i přjtomností, s připogeným popſáním i giným rozmanitým wyprawowáním. Wydáním Kar- la Rainolda. Wedenjím Jana Hýbla. W Praze u Jana Po- spiffila. 1828. (Tohoto spisu wyſſo posawáde 13 půlarchů w 4. s 13 vytými přjlohami.)

Redaktor Fr. Palacký.

Tisk wedenjm Jana Host. Pospiffila.

Náwěsstj PP. Předplatitelům.

Časopis tento společnosti wlastenského Museum w Šechách, gako posawad, tak i w příjstjim roce 1829, čtwrtletně po swazcjch, w polowici příjstjich měsjců ledna, dubna, čerwence a října, w knihkupectwj J. G. Calve w Praze wycházeti bude.

Cena a způsob předplacenj budau tež gako posawad: 1) w Praze, w knihkupectwj J. G. Calve (na malém rynku staroměstském Num. 458) celoročně, bez posijanj, 2. zl. 30 kr. we střjbře; 2) u wssech knihkupců w říssi Nakauské wůbec, s zasjlanjím, 3 zl. we stř. 3) u wssech c. k. posłtowských auřadů tež s zasjlanjím, 3 zl. we stř. U knihkupců i pololetní předplacenj přigjmáno bude.

Gména welikého počtu přespolnjch PP. Předplatitelů na rok 1828 časopisu tohoto nás posawad gestě nedosſla; protož ani lze nebylo ku konci swazku tohoto ge tisknauti dáti. Prosjme tedy opět zwláſſtě wlastenské PP. Zbjratele, aby sobě práce newažili, gména ta gako na rok 1827 učinili, tak i na rok 1828 a násl. nám zaſlati. Poznamenání předplatitelů zwláſſtě u nás gestě důležité gest, ano nám w známoſt uwodj publikum nasse, které o prospěch literatury české se stará. Až nás chybícj gestě gména PP. Předplatitelů dogdau, dáme ge we zwláſſtnj příjloze ku příjstjmu swazku tisknauti.

W Praze, dne 14. října 1828.

Redakcj.

D b f a h

Časopisu společnosti wlastenského Museum
narok 1828. Druhý roční běh, 4 swazky.

I. Staročeská literatura.

a) We wersjach.

1) Král Přemysl Ottokar a Záwiš. Spoznamenáními J. Dobrowského. Swazek I. stránka 53.

2) Žaloba na Husity. Pjseň asi od r. 1417. II. 70.

3) Alexandra českého zlomkowé newydani. (Zrada Besowa a Nabarzanowa nad Dariem králem Perským). III. 84. IV. 109.

4) Nowomanželům. Básen časoměrná od r. 1682. III. 97.

b) Prošau:

1) Hágka z Hodětjina neystarši české zřízení wogenské od r. 1413. I. 29.

2) Další wýpisy z pamětj pana Mikuláše Dačičkého z Hesłowa. I. 39. II. 81. III. 25.

3) Další wětah z knihM. Pawla z Prahy, večeného Židka. I. 101.

4) Pana Wáclawa Włčka naučenj ku králi Wladisławowici, kterak se magj ssikowati gjzdnj, pěši i wozy. II. 12.

5) Některá psanj pana Wáclawa Włčka z Čenowa od r. 1478. II. 25.

6) Nada králi Gížjmu o zlepšenj kupectwj w Čechách. III. 3.

7) Pšanj králi Gížjmu z města Viterbie I. 1461. III. 21.

8) Wáclawa Březana Rosenberské kroniky krátky a summownj wýtah od r. 1609. IV. 39.

## II. Nowé básně.

### a) Půwodnj:

Wogt. Negedlý: 1) Zpěw čtwrth z básně hrdinské Ot-
tokar. I. 7. 2) Zpěw třetj z básně Wratistaw. IV. 10.

J. K. Chmelenšký: Má wlast. Sſestero zpěwů rozmě-
tem indickým. I. 3.

Magdalena Dobr. Rettigowa: Dkus we zněl-
kách. I. 72.

Im. Wil. Sſimko: Dkus básnj metrických. I. 77.

Wácl. Klicpera: Tataři u Holomauce. Blomek hisko-
rické žinohry. II. 29.

Fr. Turinský. Nowé básně. II. 76. III. 109.

K. S. Sſnaidr: Ddměna láſky, we dwau znětkách. II. 78.

J. W. Kamarýt: Swatba. Potěſſenj. II. 79.

K. Winařický: 1) Garo, léto, geseň a žima. Kochan
a Milina, romancj. III. 45. 2) Fantasi při plawbě ode Ždáko-
wa k Worlju. IV. 102.

W. A. Swoboda: Karlův war, ballada. II. 45.

J. L. Tomjček: Básně. III. 103.

W. P. Swět můg. III. 107.

W. Hanka: Kwjtko na hrob Heleně Télépněwně z Petro-
hradu. IV. 8.

J. Kollár:znělky k Sláwy Dceře. IV. 99.

J. Holáſek: P. Wěnčſlawowi Urbanowi rytjři ze Sſtu-
ſleru, bisſupu Brněnskému. IV. 107.

### b) Přeložené:

W. Hanka: Blomky z epické básně Wlaſta od K. E.
Eberta. III. 39.

J. K. Chmelenšký: Osmero znělek, z polského Ud. Mickiewicze. IV. 3.

### III. Popisy. Powěsti.

#### a) Půwodnj:

J. Horčice: Příjemné okolí Starobolešlavské. I. 63.

F. B. Sťepnička: 1) Krwawá swatba. III. 64. 2) Pohřeb. IV. 35.

#### b) Přeložené:

Powažhopisy od Washingtona Irvinga: 1) O powaze In-dianů. III. 53. 2) Kostel wesnj. IV. 29.

Čtyřj sprostnj bramjni. Z indického. III. 71.

Topografická morálka, po českú: prowolánj bytů po krá-lowstwj českém. Od —— II. 124.

### IV. Řecká literatura.

Platonowa rozmluwa Fédros, aneb o kráše. Přeložená od J. P. I. 107. III. 111.

### V. Ōeská literatura.

J. Dobrowský: Rozličnosti w exemplářích Diadochu Barth. Paprockého. II. 119.

K životopisu kněze Jana Aupického, spisowatele českého w XVI. stoletj. I. 104.

Poslednj wůle p. Jana Mathiáše ze Sudetu, professora někdy akademie Pražské. II. 115.

Posudek: Soběslaw, tragódie we čtweru gednánj od W-Klicpery. IV. 120.

VI. Historie.

F. Palachý: 1) Wypsání o dobytj Konstantinopole skrze
Turky I. 1453. I. 81. 2) O walečném uměnj Čechů w XV
stoletj. II. 3. 3) O roku narozenj Krista pána. II. 47. 4)
Král Ludwjk a řeč česká. IV. 114.

VII. Žirotopisy.

J. E. B. Hawelka: *Ziwot pana Bonaventury Pitra,
prelata Raygradského*. II. 49.

F. A. Wacek: Adam Rodowskyj rytjě z Hustiřan. IV. 89.

VIII. Wlastenské ušawy.

Gednánj Společnosti wlastenského Museum w Sestém wsez-
obecném shromážděnj dne 26. března 1828. II. 95.

Zpráwy o zdokonalowánj národnjho Museum I. 128. II.
139. III. 139. IV. 140.

IX. Zpráwy wlastenské.

Literní zpráwy: 1) Z Prahy. II. 131. III. 132. 2) Ze Stowanských Uher. II. 127. III. 137. 3) Obsah německého spisu měsíceného společnosti wlast. Museum w Čechách na rok 1827. I. 133. 4) Nowé knihy české. I. 142. II. 143. III. 143. IV. 142.

Diwadło české, Dd J. K. Chmelnenského. III. 117.

Pan Ant. Hansgirg, posluchač praw.

— Mat. Hawelka, posluchač filosofie.

— Jan Theobald Held, doktor w lékařstwi.

— Jan Zeno Hubatka, městskén a lékarník.

— Jan Hýbl, korrektor.

— Jan Jenk, rytjř z Bratřic, c. k. heytman we wogště.

— Jos. Jungmann, c. k. prof. na gymnas. staroměstském.

— Ant. Keller, vicepurkmistr města Pražského.

G. Dswjc. pan Rudolf kníže Kinský ze Wchynic a z Tetowa, wybor společnosti wlastenského Museum 1č.

Wys. uroz. slečna, Anna hrabinka z Klam- Martinic.

Důst. pan Jos. Ant. Köhler, weliký Miste Křižownický, wýbor stawů král. Česk. 1č.

Pan Jan hrabě Krakowský z Kolowrat, wybor společnosti.

— Hynek Komm, usedlý městan.

— Jos. Kraus, knihkupec, 6 exempl.

— Ant. Lagler, farář na Smjchowě.

— Jan Lang, c. k. adjunkt auřadu ztrawownjho.

— Jan Merz a synowě, kupectwj.

— Jan Miechura, doktor obogich praw a zemšć advokat.

— Maxim. Millauer, c. k. prof. na wysokých školách, gednatel a wybor společnosti.

— Jos. Mrniak, maljř.

— Ant. Müller, c. k. prof. ästhetiky na wps. školách.

— Jan Nadherný, pán na Chotowjně 1č.

— Kajetan Nadherný, c. k. direktor gubernialnej registratury.

— Jan Negedlý, c. k. radda, professor řeči a literat. české.

— Ant. Nekwasyl, usedlý městan.

— Jan Neruda, městan a předsedci při hrdelním práwě.

— Wáclaw Netwál, hospod. radda knížete arcibisk. Pražsk.

— Jan Frant. rytjř z Neuberka.

— Mart. Budislav Neureutter, knihkupec, 7 exempl.

— Ign. Eug. Nowák, kooperator u S. Mikuláše.

G. Dswjc. p. Fridr. kníže z Dettingen- Wallerstein.

Pan Gíř Jan Pessace, posluchač theologie.

— Jos. Petrovec, posluchač filosofie.

— Emerich Petřík, provisor na Strahowě.

— Karel Wácl. Pinkas, ob. praw doktor a zemšć advokat

Wys. důst. pan Frant. Písstěk, biskup Azotský, suffragan arcibiskupství Pražského.

Pan Plecháček.

— Vincenc Pražský, preses arcib. semináře.

— Jan Swat. Presl, c. k. prof. na univ. Pražské,

— Theod. Quadrat, posluchač theologie.

— Jan rytř z Mittersberka, c. k. heytman we wogstě.

— Filip Schůz, právní řádu křižownickeho.

— Jos. Schůz, magistrátní radda.

— Jos. Schwarz, usedlý městskan.

— Mat. Šimák, farář a kanowník staroboleslavský.

— Ant. Slikwa rytř ze Sliwic, pán na Solnicích.

— Frant. Jan Swoboda. c. k. gymnas. professor.

— Martin Swoboda, protokollista u hrdelního práwa.

— Máclaw Al. Swoboda, c. k. humanit. prof.

— Frant. Steiger, mag. chirurgie.

— Jos. Steinmann, professor, wybor společností.

— Jan Štěpanek, spoludirektor staw. diwadla Pražsk.

G. Excell. pan Frantisek hrabě z Sternberka = Manderscheidu, neypwsřši komorník král. Česk. 2c. 2 exempl.

G. Excell. pan Kasspar hrabě z Sternberka, president společnosti wlastensfého Museum 2č.

Pan Leopold hrabě z Stollberka, c. k. gubern. sekretář.

— Josef Štětká, posluchač filosofie.

— Máclaw Jan Tomášek, umělec hudební.

— Jan Tomáček, posluchač lékařskvj.

— Frant. Boh. Tomáš, akcesista u c. k. aučtárny.

— Jan Weitlof, pán na Skalsku a Neměřicích.

— Karel Winářický, ceremoniář knížete arcib. Pražsk.

— Eugen hrabě z Wrba.

— Jan Zimmermann, auředník c. k. weřegné knihowny.

Bibliotheka knížecj Fürstenberka.

Bibliotheka knížecj Lobkowská.

Král. Česká Společnost Nauk.

Slavní Magistrat hlavního města Pražského.

Pražská sfechtická Ressource.

## 1. Beraunsko.

Beraun: p. Ios. Ant. Seydl, děkan, and společnosti.

Březowé Hory: p. Wáclaw Džbánek, dohledatel při hornjim wodním strogl.

Horčowice: p. Josef Maljk, děkan, arcib. vikař.

Loděnice: p. Jan Girkowský, lokalista.

Prasfoles: p. J. Tureček, administrator.

Přibram: p. Frant. Gabulka, kaplan.

Idice: p. Frant. Wondřich, kooperator.

— p. Mart. Sedlák, exposit.

Žebrák: p. Wogt. Negedlý, děkan.

## 2. Bolesławsko.

Bakow: p. Ant. Durdik, kaplan.

Bolesław mladá: p. Jan Władyka, magistratnj radda.

— stará: p. Ios. Horčice, kaplan.

Dobrawice: p. Ios. Müller, kaplan.

Libuň: p. Ant. Marek, farář.

Markwartice: p. Frant. Wetzelník, farář.

Mnichowé Hradisště: p. Wáclaw Sykeš, kancelista.

Nimburk: p. Zých, děkanský administrator.

Rochpratice: p. Ambrož Tepper, farář.

## 3. Buděgowsko.

Buděgowice: pan Jan Körner, rektor bisk. semináře, 2 exempl.

Freyenthal: p. Karel Ortner, lokalista.

Hluboka: p. Frant. Šwestka, kancelářský.

Teyn nad Włtawau: p. Mat. Wessáhlík, katecheta.

Wyššíj Brod: Klášter Wršsebrodský řádu Cistercienského.

## 4. Bydžowsko.

Bydžow: p. Mat. Kwasnička, magistratnj radnj.

Branna: p. Ios. Mirowit Král, kaplan.

Horčice: Knihowna vikařství Pettrowického.

— Panj Anna Pelikanowa, direktorka.

— p. Wáclaw Zahrádník, kaplan.

Kalna: p. Frant. Weyda, farář.

Kopidlno: p. Frant. Al. Wacek, děkan, aud společn.

Mřična: p. Jan Nepka, farář.

Lužec: p. Wáclaw Branžowský, kaplan.

Staré Hrady: p. Karel Proft, sládek.

## 5. Časlawsko.

Časlaw: p. J. Dlabek, kupec.

— p. Ant. Kubát cichornj fabrikant.

Kacow: p. Leopold Hubaček, farář.

Německý Brod: p. Wjt Daniček, c. k. gymnaf. prefekt.

Polna: p. Ant. Kolaršký, kaplan.

Prawonjn: p. Jos. Slanina, farář.

## 6. Chrudimsko.

Bohdanec: p. Jarota Kanger, právnj.

Budisław: p. Joz. Mokreysz.

Chrudim: p. Joz. Liboszl. Ziegler, děkan, aud společností.

Litomyslle: p. Mnoh. Walter, posluchač theologie.

Mikolowice: p. Wáclaw Emman. Hrdlička, kaplan.

Mladočow: p. Wáclaw Nowak, kooperator.

Polička: p. Šebast. Hněwkowský, purkmistr.

— p. Ant. Hagek, kaplan.

Proseč: p. Ant. Raym, děkan a bisk. vikař.

Ižeras: p. Frant. Meymann.

## 7. Hradec Králowé.

Hradec Králowé: bibliotheka uškawu theologického.

— p. Jan W. Derbalek, městštěnjn a kupec.

— p. Wáclaw Klicpera, c. k. humanik. prof.

— p. Joz. Kohaut, praktikant při hrdeln. práwě.

— p. Jan Host. Pospíšil, impressor w Praze
a w Hradci Králowé, aud společností.

— p. Karel Šádek, učitel hlavníj školy.

Častolowice: v. Frant. Raymann, děkan.

Dobrusska: p. J. Ev. B. Hawelka, kaplan.

Grulich: p. Frant. Pleskot, právnj.

Jaroměř: p. Wáclaw Pelikan, kaplan.

Náchod: p. Joseph Muslimjr Ludwjk, kaplan.

Přepichy: p. Aloys Bachmann, farář a tagemník vikařstwj
Třebechowského.

Rychnow: panj Magd. Dobr. Retikowa.

Třebechowice: p. Wáclaw Wich, farář.

8. Kauřimško.

Aurčeniowes: p. Máclaw Wewerka, kaplan.

Černý Kostelec: p. Jóš. Hanzel, barwjšť.

Gilotowé: p. Jóš. Wrťátko, kaplan.

Hrußsice: p. Wogtěch Kramerius, lokalista.

Koljn: p. Karel Husek, kněz cirkewnj a pěstaun.

Komorný Hrádek: p. Tad. Settelain, zám. kaplan.

Lissu: p. Scholz, koplan.

— p. Jan Uhljř, práwnj.

Dndřegow: p. Materna, kaplan.

Plaňany: p. Jóš. Kampeljk, pěstaun.

Postupice: p. Josef Dndrák, děkan.

9. Klatowsko.

Uuboč: p. Klein, farář.

Břeskowice: p. Jan Aug. Tiebl, děkan a bisk. vikař.

— p. Jan Boh. Rott, magistratnj radnj.

Domažlice: p. Máclaw Hala, magistratnj radda.

Kydlnj: p. Frant. Suchý, farář.

Stanětice: p. Wogtěch Ssiman, farář.

10. Litoměřicko.

Hosštka: p. Jan Hanaušek, farář.

Křeseyna: p. Máclaw Grolmus, exposit.

11. Loketskó.

Karlowy Wary: c. k. posztowský auřad.

12. Plzeňskó.

Plzeň: p. Wogtěch Sedláček, c. k. professor, činný audito-
lečnosti, 30 exempl.

Kralowice: p. Jan Gindřich Marek, kaplan.

13. Prachenško.

Březnice: p. Máclaw Linhart, kněz cirkewnj.

Písek: p. Řehoř Zeithammer, c. k. humanit. prof.

Nožmitál: slav. Magistrat městský.

Worljk: p. Jóš. Sláma, kaplan zámecký, 14 exempl.

14. Nakownicko.

Hosjin: p. Kristian Fryček, lokalista.

Lochkow: p. Jóš. Brzorad, pán na Lochkowě.

Peruc: p. Jóš. Hauer, farář, audito-
společnosti.

Naudnice: knížec Lobkowská bibliotéka.

Slabec: p. Jan Krbec, farář.

Belwary: p. Wáclaw Waněk, kaplan.

Wranna: p. Mat. Srb, kaplan.

Zlonice: p. Wácl. Kautský, písarž kontribučný.

### 15. Táborsko.

Chusnice: p. Karel Haljk, farář a bisk. vikař, 7 exempl.

Hořepnjk: p. Leop. W. Procházka, městský syndikus.

Křeč: p. Leop. Thc, děkan, aud společnosti.

Pacow: p. Vincenc Šembera, právník.

Počátkn: p. Wogtěch Jakes, kaplan.

Pehřimow: p. Frant. Machek, děkan a bisk. vikař. 3 exempl.

Ratibořice: p. Jan Gjcha, knjž. Sswarcenb. početwedaucij.

## B. W Morawě.

Brno: p. J. G. Gastl, knihkupec, 4 exempl.

— p. F. B. Stpěpníčka, c. k. bankální assessor.

Blučjn: p. Wáclaw Čechorod Pessina, farář, 15 exempl.

Batelow: p. Frant. Kesner, mistr kowářský.

Jamny: p. Liberat Promberger, lokalista.

Mikulow: p. Frant. Turinský, právník.

Zhoř: p. Karel Papeš, lokalista.

## C. W Rakaufjch.

Wjdeň: G. Ercell. pan Frantissak hrabě Libsteinský z Kolowrat, c. k. státní ministr.

— P. Eugen hrabě Černjn z Chudenic.

— p. Frant. Xav. Swětecký z Černčic, c. k. skutečný dworský radda, direktor c. k. tagné domovní, dworské a státní kanceláře.

— p. Frant. Brauner, posluchač práw.

— p. Jan Emm. Doležálek, umělec hudební, 3 exempl.

— p. Arnosť hrabě z Harrach-Rohrau.

— p. Wáclaw Jónáš, kandidat theologie.

— Knihkupeci: Frant. Tendler 3 exempl. Mórschner & Jásper 2 exempl.

Gmund: p. Wencesław Bartuněk, wrchní.

D. W Uhřich.

Budjn: p. Martin Hamuljak, auřednjí u král. mstodržící raddy.

— p. Jan Kož, akcesista u král. mstodržící raddy.

Kežmark: Společnost slowenská na evang. Lyceum Kežmarském.

Sw. Mikuláš: p. Kasspar Fejérpataký.

Namestow: p. Mich. Madánský, kaplan.

— p. Ign. Wesołowský, barwjř.

Neža: p. Sstěpan Hamuljak, kaplan,

Nowý sad: p. Paweł Józ. Ssafařík, prof.

Pessi: p. Samuel Hujnal, kapec.

— p. Jan Herkel, advokat.

— p. Jan Kollár, kazatel církve evang. slav.

— p. Sam. Matěgowski, učitel školy ev. slav.

Presspurek: Společnost slav. na ev. Lyceum Presspurském.

— Knihkupectwj Dndř. Sswaigra. 2 exempl.

E. W Dalmatsku.

Háděr: G. M. p. Josef Nowák, arcibiskup.

— p. Eduard Eriez de Monse, c. k. praktikant u kragšk. auřadu.

— p. Kubricius, c. k. policeynj kommissář.

F. W Haliči.

Lwow: Kuhn & Mitikowský, knihkupec.

Bochnia: p. Ant. Lisska, c. k. gymnas. presekt.

G. W Cizině.

Wratisław: W. J. Korn, knihkupec.

Mnichow: p. Mar. swob. pán z Freyberka, král. baworský ministerialnej radda.