čépa — čěrba

— 99 —

čerěn — čěsniti

1. čépa, f. latvica za mleko, *Tolm*.; pogl. čérea.

2. čépa, f. die Haube, Mik. (Et.); die Mütze,
Z.; — prim. srlat. capa, Mik. (Et.).

čepár, rja, m. der Zapfenmacher, Cig.

čépast, adj. zapfenförmig; zobje so trda te-
lesa čepaste podobe, Erj. (Som.).

1. čepec, pca, m. dem. čep.

2. čepec, pca, m. die Haube, Cig., Let.;
tudi: stsl.; prim. z. čepa, čepica.

čépek, pka, m. dem. čep; das Zapschen; —
das Halszäpfchen, Cig., C.

čepěnje, n. das Hocfen.

čepěr, m. die Schafzöfece (ixodes reduvius), Cig.,
Notr.-Erj. (Torb.).

čepěriti se, črim se, vb. impf. 1) das Ge-
fieder ausbreiten (o ptičih n. pr. kadar se v
pesku kopljejo), C.; — sich hofftärgt kleiden,
Z.; — wichtig thun, den Herrn spielen, Kras-
Erj. (Torb.); — prim. ščepiriti se.

čepěti, im, vb. impf. hofen, fauern; kokos
čepi na veji; človek ne more vedno doma
čepeti, man kann nicht immer zu Hause
hoden.

čěpica, f. die Kappe, V.-Cig., Jan., Mik.; če-
pico sneti, Zora; — die Haube, Cig., Jan.,
C., nk.; — prim. srlat. capa, Mik. (Et.).

čepič, ica, m. 1) das Zäpfchen; — 2) das Hals-
zäpfchen, Cig.; — 3) die Flachschwinge,
Cig.; — 4) pl. čepiči, die Schienenruthen
bei den Webern, die Seitenstäbe des Weber-
blattes, V.-Cig.

čěpičar, rja, m. der Kappenmacher, Jan.; —
der Haubenkrämer, Cig., Jan.

čěpičast, adj. kappenförmig, Jan.

čěpičnik, m. der Haubenkopf, der Hauben-
stock, Cig., Jan.

čepičňák, m. der Haubenstock, Jan.

čepin . . ., pogl. črepin . . .

čěpínec, nca, m. 1) der Zapsen im Wein-
fass, M., Ip.-Erj. (Torb.); — 2) der Schneide-
bohrer mit scharfen Schneiden, V.-Cig.

čepíriti se, írim se, vb. impf. = čeperiti se,
Jan., C.

čěplja, f. der Rahntopf, Cig.; — prim.
čepnja.

čěpnica, f. kleine Kohlenpfanne, M., Valj. (Rad).

čěpnik, m. 1) der Zapsenbohrer, Cig., M.; —
2) der Zapsen in den Teichen zum Ablassen
des Wasserš, V.-Cig.

čepnína, f. das Zapsengeld, Cig.

čěpnja, f. M., Hrušica - Erj. (Torb.); pogl.
zatrnja.

čepón, m. = vodir. oselník, Tolm.

čé povka, f. die Zapsenbirne, C.

čěpovlák, m. = čepovlek, Cig.

čěpovlěk, čka, m. der Morkzieher, Jan.; — pogl.
zatičnjak.

čeprém, conj. = če prem, akoprem, dasi,
Mik.

čepün, m. = čepon, C.

čěr, ſ, f. die SteinSPIge, Met.; — zerklüfteter,
ſpißiger, hervorragender ſetš, C., Gor., Kor.;
die Felsenklippe, Cig., Jan.; — (čer, m.
Rann.).

čěrba, f. = čerfa, M.

čerěn, čna, m. ein selsiger Ort, Št.

čerěnje, m. coll. Klippen, M.; das Gestein,
Gor., Št.

čěrka, f. ein Mitchgefäß mit einer Ausguss-
mündung, Z., Gor.; č. je globokejša od
latvice, Kras.

čěrga, f. der Tintenklecks, Kr.-Valj. (Rad).

čerič, ica, m. pogl. čirič.

čeriček, čka, m. pogl. čiriček.

čerōvj, n. coll. SteinSPIgen, C.; — = ska-
lovje, Valj. (Rad).

čěs, česa, m. das Spanscheit, Mur., Danj.-
Mik., Valj. (Rad).

česánik, m. der Ramm, Jarn., Cig., Jan., C.;
— der Striegel, C.

česálo, n. der Kamm, Cig.; — der Striegel,
Cig.; — = mikalnik, die Hechel, C.

čéſanje, n. 1) das Reiſen, Z.; das Feder-
schleifen, C.; — 2) das Kämmen; — das
Striegeln.

čésati, čěšem, vb. impf. 1) reißen, abreißen,
zerreißen; Česa (nam. češe) lomi, prisekava
(namr. toča), Slom.; — 2) kännen; striegeln;
česati tuje garje, sich in fremde Händel mischen,
Cig.; — prügeln, M.

česávec, vca, m. der Kämmer, Cig., Jan.

česávka, f. die Kämmerin, Cig., Jan.

čěsec, sca, m. dem. čes; der Splitter, Z.

česěk, skà, m. dem. čes; das Spanscheiſchen, C.

česulj, slja, m. der Kamm, Habd.; — der
Striegel, C.; — prim. čeſelj.

čéſen, sna, m. der Knoblauch (allium sativum);
v nebesih lupijo debel česen (debel sneg gre),
Dol.-LjZv.; hostni č., das Knoblauchkraut
(erysimum alliaria), C.

čéſenj, snja, m. = česen, Habd., Tuš. (R.).

česla, f. = česmina, Mik.

česlíka, f. das Nadelkraut (scandix pecten
Veneris), Habd.; (česlijka, Guts.).

česlíkovina, f. = česlika, Cig.

1. čésló, n. der Kamm, BlKr. - Mik.

2. čésló, n. pogl. čreslo.

česmíga, f. = česmina, Mur., Cig.

česmíka, f. = česmina, Valj. (Rad).

česmín, m. = česmina, M., Tuš. (B.).

česmína, f. der Sauerdorn, der Weinschädling
(berberis vulgaris), Mur., Mik.

česmínje, n. das Geſträuch des Sauerdorns,
des Weinschädlings, M., Robič (NKol.).

česmínov, adj. vom Sauerdorn, Mur.

česmínovec, vca, m. 1) česminov grm, Mur.;
— 2) der Berberiſnjaſt, Mur., Valj. (Rad).

česnáti, ám, vb. impf. dummes oder unflä-
tiges Zeug schwaßen, Kr.; samo svojih ne-
umnosti mi = česnajte, Jurč.

čésnee, senca, (neca), m. dem. česen, Valj. (Rad).

čésnek, senka, (neka), m. dem. česen, Jan.,
Mik., Danj. (Posv. p. p.).

česník, m. = česen, Guts., Jarn., Mur., Cig.,
Jan., Štrek.

česníka, f. sader, läſtiger Mensch, Polj.

česníkovica, f. die Narcisse, C.

čésniti, čěsnem, vb. pf. einen Schlag versehen:
č. koga po obrazu, Cig., Ies.

7*

česnjáti - češljíga

— 100 —

češljíka - češůljíka

česnjáti, ám, vb. impf. = česnati, Jan., ZgD.

čésnov, adj. Knoblauch-; česnova glava, eine
Knoblauchwiebel; česnovo olje, das Knob-
lauchöl, Cig. (T.).

čésnovka, f. die Knoblauchraute (sisymbrium allariai), Tuš.(R.).

česráti, ám, vb. impf. hechelt, trämpeln,
kämmen: volno č., Habd.-Mik., Jan., C.

česrâvec, vca, m. der Wollkrämpfer, Schonl.

čêst, f. = čast, vzhSt., ogr.; le lepo po česti,
nur schön artig, Kropa(Gor.).

čêsten, stna, adj. = časten, nk.; čestnega
storiti, Trub.; — pomni čestna ženska, voll
Ehrgefühl, Litija-Svet. (Rok.); —artig, Kropa
(Gor.).

1. čestít, adj. glücklich, selig: čestiti so ti, ka-
teri..., Krelj; — prim. stsl. čestitb, felix.

2. čestít, adj. = častit, Jan., nk.; čestita ju-
zina, gesegnete Mahlzeit! Kropa (Gor.).

čestiták, m. častit človek, nam. častitak: po-
stojte, vrli čestitaki, Levst.(Pavliha).

čestítanje, n. das Gratulieren, nk.

čestítati, am, vb. impf. gratulieren: č. komu
na čem, jemanden wegen einer Sache beglüb-
wünschen, Cig. (T.), nk.; čestitali so si na
bogatih pridelkih, Vrt.; tudi: č. komu k
čemu (po nem.); — iz hs.; prim. 1. čestit.

čestitek, tka, m. die Gratulation, C.

čestíti, ím, vb. impf. = častiti, Mur., Jan.,
Burg., nk.; bodi češčen, Heil dir! sei ge-
grüßt, Dict., Cig., Jan.

čestitka, f. 1) das Gratulationschreiben, die
Gratulation, h. t.-Cig.(T.); — 2) čestitka
(ali čestka), bajeslovno bitje = sojenica,
okoli Kostanjevice - Vest. I. 2.; — prim.
častite žene.

čéstö, adv. oft, häufig, Meg., Dict., Jarn.,
Cig., Jan., Boh., ogr. - Valj. (Rad), nk.;
često preberite, Trub.; č. v dnevi, Schönl.;
compar. češeče, Meg., Guts., Boh., Trub.:
(Dict. naglaša: čestö, prim. ogr. „čestou").

čéstokrat, adv. oftmals, Meg., Jan., Krelj.
ogr.-M., nk.

česúlja, f. = česulja, Rib.-M.

češ, išči pod: hoteti.

češârek, rka, m. der Fruchtzapfen (bes. am
Nadelholz, strobilus), Cig., Jan., C., Tuš.
(B.), Lasče-Erj.(Torb.); — entkernter Mais-
folben, Tolm.-Erj.(Torb.).

češčénje, n. = čaščenje, die Verehrung; golo
zunanje č. nič ne pomaga, Ravn.; angel-
sko č., der englische Gruß.

češelj, šlja, m. 1) der Kamm, Dol.-Cig., Jan.;
— der Striegel, C.; der Hechelkamn, vzhSt., C.;
— 2) = češulja, Tolm.-Štrek.(Let.).

češeríka, f. die Zirbeldrüse, Erj.(Som.).

češko, ka, m. kravji varuh, bajeslovno bitje,
Pjk (Črt.); sveti češko, da bo vime težko,
da bo bogat čeh. St.-Z.; — prim. čeh.

češlják, m. die Weberkarde, C.

češljast, adj. kammförmig: češljaste tipalnice,
Erj (Z.), Vrt.

češljáti, ám, vb. impf. listje č. = odsekavati,
Tolm.-Štrek.(Let.).

češljíga, f. eine Art Diefel, Habd.-Mik., C.

češljíka, f. der Benskamm, das Nadelkraut
(scandix pecten Veneris), Jan., M.; — hs.

češljikovina, f. das Nadelkraut, M.

češmíga, f. = češmin, C.

češmíka, f. = česmin, Mik.

češmílica, f. = češmin, M.

češmîlje, n. = češminje, Jarn., Mur., Cig.,
Josch.

češmîn, m. der Sauerdorn (berberis vulgaris);
— prim. česmina.

češmína, f. = češmin.

češmínje, n. das Berberišengesträuch.

češmínov, adj. Berberišen; tudi: češmínov.

češminovec, vca, m. 1) der Berberišenstrauch;
— 2) der Berberišensaft, Cig.

češmínovina, f. das Berberišenholz; — das
Berberišengesträuch.

češmínovje, n. = češminje.

češnja, f. pogl. črešnja.

češnják, m. 1) der Bahn (zaničlj.), M., Rad.;
— 2) = česnik, česen, C., kajk.-Valj (Rad).

češnjárka, f. die Knoblauchkröte (pelobates
fusca), Erj.(Z.).

češnjáti, ám, vb. impf. = česnati, Dol.

češpa, f. = češplja, Cig., M., Kr.-Erj.(Torb.);
— prim. nem. (dial.) zweschpe. Mik.(Et.).

češpar, rja, m. = češpljar, Cig.

češplja, f. die Pflaume, die Zwetsche (prunus
domestica).

češpljar, rja, m. der Pflaumenhändler, Cig.

češpljáriti, árim, vb. impf. Pflaumenhändler
jein, Cig.

češpljast, adj. pflaumenartig, Cig.

češpljev, adj. Pflaumen-.

češpljevec, vca, m. 1) das Pflaumenmus;
— 2) der Pflaumengarten, Cig.

češpljevina, f. 1) das Pflaumenholz; — 2)
= neka trta, M.

češpljevje, n. coll. die Pflaumenbäume, Cig.

češpljevnák, m. das Pflaumenmus, Cig.

češpov, adj. = češpljev.

češpovec, vca, m. 1) jed iz kuhanih češp,
Gor.-DSv.; — 2) neka debelejša in boljša
češpa, Gor., v Brkinih-Erj.(Torb.).

češúlja, f. 1) abgeriffener Zweig mit Blättern,
Krn - Erj. (Torb.), Gor.; češulje od vej
trgati, Polj.; — ein abgeriffenes Stück einer
Traube, ein kleines Träubchen, BlKr., jvžhSt.;
— ein abgeriffenes Büschel: č. črešenj; aj-
dova č., das Buchweizenbüschel; — die Dolden-
traube, Cig.(T.), Tuš.(R.); — 2) der Dingel
(limodorum), Erj.(Rok.).

češúljek, ljka, m. 1) das Büschel, Z.; č. čre-
šenj, Dol.; — 2) der Traubenholunder (sam-
bucus racemosa), Cig.

češúljast, adj. büschelartig.

češúlječ, ljca, m. = češulja, M.

češúljati, úljam, vb. impf. češulje od vej
trgati, Polj.

češúljevje, n. coll. Büschelchen, Träubchen.

češúljica, f. dem. češulja.

češuljíka, f. die Stendelwurz (platanthera),
Erj.(Rok.).

češúljka, f. dem. češulja.

čěta – četrlětje

— 101 —

četrlětnik – četvěrica

čěta, f. die Schar, die Rotte, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.; die auf Beute ausgehende Schar, Habd.; — hs.

čěten, tna, adj. Scharen-, geschart: I strel ljudi sklicuje v četne roje, Levst. (Zb. sp.).

četer . . ., išči pod: četver . . .

četiriglávec, vca, m. der Vierköpfige, Zora.

četirikoľěsen, sna, adj. vierrädrig, nk.

četírikrat, adv. viermal.

četírikaten, tna, adj. viermalig.

četirírok, róka, adj. vierhändig, Habd.-Mik.

četírje, četiri, num. vier; nav. štirje.

četírstvó, n. die Vierzah, C.

čětnik, m. der Rottenführer, der Scharneister, Cig., Zora; — (po hs.) der Major, Jan. (Kl.), Vrt.

četovódja, e, m. = četövodnik, Nov.; der Rädelshführer, nk.

četovódnik, m. der Anführer einer Schar, nk.

četŕt, f. 1) der Vierteil eines Ganzens, das Viertel; sprednja, zadnja četrt vola; vsako četrt ure, viertelstündlich, Cig.; dve četrti na pet, zwei Viertel auf fünf; ob treh četrtih na deset, um drei Viertel auf zehn; tri četrti ure hoda, drei Viertelstunden Wege's; pomni: kake četrt ure hoda, *LjZv*.; — posmrtna četrt, das *Zterbequartal*, DZ.; — 2) der Schessel (als Getreidemaß), Guts.

četrták, m. 1) der Hammel oder Dchs im vierten Jahre, C.; — 2) ein Ganzes, das aus vier Einheiten besteht, der Bierling, Cig.; das Vierfreuzerstück, Notr.

četřtec, tca, m. der Quadrant (astr.), h. t.-Cig.(T.).

četŕtek, tka, m. der Donnerstag; debeli, tolsti č., der seife Donnerstag (nach Sçagesima); veliki č., der Gründonnerstag; četrték, V'alj. (Rad).

četřten, tna, adj. Viertel-, Cig.; č. les, aus Viertelstammstücken bestehendes Holz, Notr.; četrtni oblastnik, der Vierfürst (tetrarcha), V.-Cig., C.

četřti, num. ord. der vierte; v četrto, zum viertenmal.

četrtica, f. 1) = četr: kako četrtico ure, Ravn.; — 2) = četrtnica, das Quartan-fieber, Cig.

četřtič, adv. zum viertenmal, viertens.

četřtikrat, adv. zum viertenmal.

četřtīn, m. = četrtinjak, Cig.

četrtína, f. das Viertel (pos. v računstvu): tri četrtine, děset četrtin.

četřtínek, nka, m. ¹/₄ mernika, Dict.

četřtínjak, m. das Startinfaßs, ein zehn Eimer (¹/₄ Fuder) haltendes Fass, St.

četrtinka, f. das Viertel; — der vierteil des Maßes f. trockene Dinge, Cig.; ¹/₄ Mecken, Svet. (Rok.), jvzhSt. (¹/₄ mernika, Lašče-Levst./Rok./J.).

četrtínski, adj. Viertel-: četrtsinko zemljišče, eine Viertelhube, Levst.(Nauk); — četrtsinska oblika, das Quartformat, Raič. (Let.).

četřtit, třtim, vb. impf. viertheilen, Mur., Cig.; nekatere je razsekal in četrtil, Bas.

četrlěten, tna, adj. vierteljährig, Cig., Jan., nk.

četrlětje, n. das Vierteljahr, Cig., Jan., nk.

četrlětnik, m. die Viertelsjahrschrift, Cig., Jan.
četrtníca, f. 1) das Viertel, das Quart, Cig.;
Pretekla je stoletja četrtnica, Preš.; — ¹/₄
mernika, Kras, Gor.; — 2) das Quartan-
fieber, Dict., Guts., Jarn., Cig.

četrtník, m. 1) der Viertelhauptmann, Cig.; — 2) der Viertelkreis, Cig.(T.); der Quadrant, Jes.

četrtnják, m. der Viertelhufner, der Viertelbauer, Cig., Jan., M.

četrtodněvnica, f. das Quartantfieber, Cig.

četrtogórje, n. das Quartärgebirge (geogn.), Cig.(T.).

četrtogórski, adj. Quartär-, Cig.(T.).

četrtovanje, n. die Biertheitung, Mur.

četrtováti, ûjem, vb. impf. viertheilen, Mur.

četrtúren, rna, adj. viertelstündig, Cig.

četvěr, m. der Borspann (mit zwei Zugthieren), M., BlKr.; tudi: četver.

četvěr, f. das Biergespann, Jarn., Cig., Jan.; v četver se voziti, vierspännig fahren, Str.; v četver, Lašče-Erj. (Torb.).

četvěr, num. distr. 1) vier; pri substantivih, ki se ali sploh ali v kakem posebnem po- menu le v pluralu rabijo: četvere vilice, vier Gabeln; četvere rokavice, vier Paar Handschuhe; tudi substantivno v srednjem spolu: četvero vilic, četvero rokavic; — pri substantivih, pri katerih si kako pripa- dajoče mnoštv o mislimo: četveri snubci, ali: četvero snubcev (s svojimi spremlje- vavci); — 2) die vier; o določenih, skupaj spadajočih osebah ali rečeh: četveri možje; četvero poslednjih pripovedek; — 3) vier; ako hočemo povedati, da so šteti predmeti različni po spolu, starosti i. t. d.; nav. le substantivno: četvero ljudi (moški, ženske, otroci), četvero živinčet; — 4) vierterlei: četvero vino, četvero sadje, četvero obla- čilo; — 5) vier, viersach (pri abstraktnih substantivih): četvero ubojstvo, vier Morde, viersacher Mord; — 6) ako šteti predmet ni imenovan: na četvero razdeliti, in vier Theile theilen; — 7) četvero = štirje, štiri: bilo nas je četvero, es waren unser vier: — prim. Mik. V. G. IV. 59—67.

četverák, m. das Vierfreuzerstück, Kras.

četvěrčast, adj. tetraedrisch, Cig.(T.).

četvěrček, čka, m. der Vierling: četverčki, Bierlinge, Mur., Cig., C.

četvěrčič, m. 1) = četverček, C.; — 2) na č. (četerčič) stati, auf allen vieren stehen, Dol.

četvěrčec, rca, m. das Tetraeder, Cig.(T.), C.

četvěrek, rka, m. 1) etwas Viersfaches, z. B. vierdrähtiger Zwirn, Mur.; — 2) das Quart-format, C.

četvěren, rna, adj. 1) viersfältig; četverna nit; — (chem.) quaternär, h. t.-Cig.(T.); — 2) Borspann: četverno oje, Ip.

četvěrica, f. eine Zahl von vier Personen oder Sachen: č. konj, Habd., Cig., nk.; na vrtu je sedela četverica srećnih ljudi, Str.; — po četverici hoditi, auf allen vieren gehen, Mur., Cig., Met., Lašče - Erj. (Torb.);

četverilą – četveroperęsen

— 102 —

četveropljučnják – čežin

po četvericah, C.; — die Quaterne (math.), Cig. (T.), Cel. (Ar.).

četverilą, n. die Borspannstange, Gor.

četverína, f. das Vierfache, Cig.; — das Viergespann, Met.; č. (četerina) volov, Dol.

četvėriti, črim, vb. *impf.* 1) mit einem Viergespann fahren, ackern u. dgl., Jarn. V.-Cig., C., Bes.; — 2) mit einem Zweigespann Borspann leisten: šel je četverit, Skrilje, Lašče-Erj. (Torb.), Notr., BlKr.; — 3) viertcheilen, Z., SI.

četvěrka, f. 1) der Vierer, die Vier, Mur., Cig., Jan., Met.; — 2) das Quartformat, Cig., Jan., nk.; — 3) die Quadrille, C.

četvěrnat, adj. vierfältig.

četvěrnica, f. die Borspannkette, Cig.; — les, ob kateri sta vprežena vola, ki gresta četverit, Sv. Križ (Ip.)-Erj. (Torb.).

četvěrnik, m. 1) der Borspanner, Cig.; — 2) die Borspannstange (kol s kljuko na koncu, s katerim se z voli četveri), Gor.

četverobřdje, n. die Vierhügelplatte (v možnajih), Erj. (Som.).

četverocěp, cépa, m. der Zwilling, C.

četverocěpen, pna, adj. vierspaltig, Cig.

četveročlěn, člěna, adj. viergliedrig, nk.; četveročleni (hrošči), viergliedrige Käfer, Erj. (Ž.).

četveročlěnec, nca, m. 1) das Quadrinnom (math.), Cig. (T.); — 2) hrošči četveročlenci, viergliedrige Käfer (tetramera), Cig. (T.).

četveroděten, įna, adj. viertheilig, Cig., Jan.

četveroglásen, sna, adj. viertimmig: četveroglasno petje, Cig., Jan., nk.

četveroglāv, glāva, adj. vierköpsig, Jan.

četverokolěsen, sna, adj. vierräderig, Cig.

četveroköt, kóta, m. das Bierec, nk.

četverokôtec, tca, m. das Bierec, Cig.

četverokôten, tna, adj. viereckig, tetragonal, Cig. (T.), Jan., nk.

četverokôtje, n. = četverokotnik, Cig., Jan.

četverokôtnik, m. das Bierec, das Tetragon, Cig. (T.), Cel. (Geom.).

četverokrātnik, m. das Vierfache, DZ.

četverolist, lista, adj. vierblättrig, Jan.

četverolíst, stna, adj. vierblättrig, Cig.

četveroměr, měra, m. = tetrameter (neki verz iz štirih ali osmih stop), Cig., Jan.

četveroměrje, n. = četveromer, Cig. (T.).

četveronòg, nòga, adj. viersfüßig.

četveronogát, áta, adj. vierfüßig.

četveronôžec, žca, m. der Viersüßler, Cig., Jan., nk.

četveroógełnik, m. das Bierec, Cig.

četverooglát, áta, adj. viereckig.

četveroógeń, gełna, adj. viereckig; — Quader: četveroogelni peščenjak, der Quaderfandstein, Cig. (T.).

četveroòk, óka, adj. vieräugig, Cig.

četveroósten, tna, adj. vierspitzig, Cig.

četveropálčen, čna, adj. virzöllig, Cig.

četveropěden, dna, adj. vier Spannen messend, Cig.

četveroperěsen, sna, adj. vierblättrig: četveroperesna deteljica, Erj. (Torb.).

četveropljučnják, m., pl. — aki, tetrapneumones (zool.), Cig. (T.).

četveroplósk, plóska, adj. vierflächig, Cig. (T.).

četveroploščnják, m. das Vierflach, Cig.

četveroréden, dna, adj. vierreihig, Cig.

četverorób, róba, adj. vierfantiq, Cig. (T.).

četveroród, róga, m. der Kossersisch (ostracion), Erj. (Z.).

četveroródk, róka, adj. vierhändig, Cig., Jan.; — četveroroke (opice), die Vierhänder, Erj. (Ž.).

četveroslóvčen, čna, adj. vierſilbig, Jan.

četverospěv, spěva, m. das Quartett, Cig., Jan., nk.

četverostópje, n. die Tetrapodie, Cig. (T.).

četverostrán, strána, adj. vierseitig, Cig., Jan., Cig. (T.).

četverostránski, adj. = četverostran, Jan.

četverostrók, stróka, adj. vierſach, Cig.

četverostrún, strúna, adj. viersaitig: četverostruno glasbeno orodje, das Tetradord, Cig.

četverovéjen, jna, adj. vieräſtig, Cig.

četverovéſeln, selná, adj. vierruderig, Cig.

četverovéſelnica, f. ladja č., der Vierruderer, Cig.

četverovprěga, f. = četver, das Biergespann, Zv.

četverovprěžen, žna, adj. vierſpännig, Jan., nk.

četverovřsten, tna, adj. vierseitig, Cig. (T.).

četverovřſtje, u. die Wierzeile, Sol.

četverovřſtnica, f. ein vierzeifiges Liedchen, Zv.

četverovřſtnik, m. ječmen č., vierzeilige Gerſte, Cig.

četverozób, zóba, adj. vierszähnig, vierzaſzig, Cig.

četverozlóžen, žna, adj. vierſilbig, Cig.

četverozvězje, n. die Quadrupellianz, Cig.

četvěrſtvó, n. die Tetradik (math.), Cig. (T.).

četvor . . (hs.), pogl. četver . .

četvrt . . išči pod četrt . .

čevelj, vlja, m. pogl. čevelj.

čevo, n. pogl. črevo.

čevéženj, žnja, m. der Draht, Kor.; — menda iz nem. Zieheisen.

čevínek, nka, m. = čovinek 2), Glas.

čěvk, čévka, m. das Belseru, Valj. (Rad).

čevkáč, m. der Schwäßer, ogr.-C.

čěvkati, am, vb. *impf.* belſern, kläſſen, Habd., Cig., Jan., C.; — plaudern, schwäßen, M.: — prim. řčevkati.

čěvkavec, vca, m. der Kläſſer, Jan.

čevketáti, etám, čěem, vb. *impf.* 1) zwitschert, ogr.-C.; — 2) plaudern, schwäzen, ogr.-C.

čevketljiv, íva, adj. schwahhaft, plauderhaft, ogr.-M., C.

čěž, praep. pogl. črez.

čežána, f. weich gedünſtetes oder gekochtes Dßt, das Dßtmus, Cig., Jan., M., Gor.; der Zivetschpenpfeffer, Kor.-Jarn.(Kres III. 474.); jabolčni khrlji s ſiſzolom skupaj skuhani, Polj.; — prim. bav. ziseindl, eine Art Gericht, C. (?)

čežánja, f. = čežana, zapŠt.-C.; — tudi pl. čežanje, gekochtes Dörroßt, zapŠt.-C.

čežín, m. das Glöcklein, Kor.-Trst. (Let.); das Meſsglöcklein, Gor.-Cig., C.

čežínati - čigavec

— 103 —

čigâver — čim

čežínati, ņnam, vb. impf. mit einem Glöcklein
läuten, Cig.

čí, conj. = če C., vžhŠt.; (pomni: či, vpra-
šalna besedica, Rez.-Baud.; či si tam bil?
Mik., V. G. IV. 168.; — ga či poznam, kenne
ígn wohl besser, Mik., V. G. IV. 159.).

čí, čere, f. vžhŠt. nam. hěi.

čîba, f. = kokoš, Z., Dol.

čîbica, f. dem. čiba, Jarn., Cig.

čîbka, f. dem. čiba, Cig.

čič, čiča, m. das Sízen; šaljiva beseda v pre-
govorih: čič nima nič, (St.); čič ne da nič,
(Met.); trůgě Sízen bringt feinen Gewinn;
čič je nič, delavec je hlebavec, mit Sízen
verdient man nichts, Arbeit bringt Brot,
Guts.; — prim. čičati.

číča, f. = sedež (v otročjem govoru), Valj.
(Rad).

číčanje, „. das Sízen (v otročjem govoru).

čičati, am, vb. impf. sízen (v otročjem go-
voru).

číček, čka, m. = čičerka, Cig., C., jvžhŠt.;
(= grah, Račje f vžhŠt.).

čičerka, f. die Kitherverbje (cicer arietinum),
Cig., Jan., Dol.; razen krompirja in pres-
nine kuhalo se je mnogo puste čičerke,
LjZv.; — prim. it. cece, cicerchia, Mik.
(Et.).

čičimak, m. der gemeine Judendorn (zizyphus
vulgaris), Z., Tuš.(B.).

čičkati, am, vb. impf. sízen (v otroč. govoru).

čičniti, čičnem, vb. pf. jich sezen (v otročjem
govoru).

čída, pron. interr. et rel. indecl. weffen? dessen,
deren: čida žena? ogr.-C.; od sina si ven-
čana, čida mati bila si, ogr.-C.; — prim.
čiga.

čiden, dna, pron. poss. = čigav, ogr.-M., C.

1. číga, f. die Lauer: na čigo iti, na čigi biti,
Rez.-C.; — prim. čigati.

2. číga, f. 1) die Winde (um Lasten in die
Höhe zu ziehen), Habd., C., Valj. (Rad);
studenc na čigo, der Ziehbrunnen, vžhŠt.;
— = škripec, die Ziehrolle, C.; — 2) der
Kreisel, Habd., Trst. (Let.); — 3) die Schnecke,
C.; — iz madž. csiga, C.

3. číga, f. = kečiga, Erj.(Ž.); — hs.

číga, pron. interr. 1) weffen? čiga je le-ta
dežela? Dalm.; da se učimo, čiga sin je
Kristus, Trub.(Post.); čiga je le-ta podoba?
Schönl.; čiga sin si? čiga delo je to? Danj,
BkKr.; — 2) pron. indef. jemandes: ako čiga
brat umrje, Dalm.; — skrčeno iz čijega,
Škrab.(Cv. II. II.).

čígar, pron. rel. weffen; blagor mu, čigar
svest je Bog, Ravn.; čigar si bodi, weffen
immer es sein mag, Met.

čígati, am, vb. impf. lauern, aufpassen: na koga
č., Rez.-C.; — prim. češ. čihati, lauern.

čígav, adj. der gerne späht, lauert, Rez.-C.
čígáv, pron. poss. weffen? wem gehörig? čígav
je ta klobuk? wem gehört dieser Hut? povej
mi, čigava je ta hiša.

čígavec, vca, m. der Lauerer, der Spion,
Rez.-C.

čigâver, pron. poss. rel. indecl. = čigar, Mik.,
Rib.-Cv.; po čigaver („čegaver“) njivah je
toča požela, ta ni dosti pridelal, Levst.(Sl. Sp.).

čigâveršen, šna, adj. = čigaver, Cv.

čígec, gca, m. der Kreisel: čigec-migec = didel-
dajček, s katerim vino in slatino mešajo,
Vest. I. 15.; — prim. z. čiga.

čiger, gra, m. der Tresterwein, C., Valj.(Rad);
— prim. madž. csiger.

čígice, f. pl. die Flaschenzüge der Weber, C.;
— prim. 2. čiga.

čígínjka, f. neko jabolko, imenovano po vasi
Čiginj, Tolm.-Erj.(Torb.).

čígla, f. neka vinska trta, Kanal(Goriš.-Erj.
(Torb.).

čígra, f. 1) die Turbine, Cig.(T.); — 2) die
Seejchwalbe, navadna čigra (sterna hirundo),
Erj.(Ž.); — hs.; prim. 2. čiga.

čígráš, m. die Kreiselschnecke (turbo), Erj.(Z.);
— prim. čigra.

číharen, rna, adj. Levst.(Nauk); pogl. čiheren.

číhati, číham, vb. impf. nam. kihati, Gor.,
Kor., Jan.; — prim. stsl. čihati.

číheren, rna, adj. ves čiheren, aller inšge-
jammt: vse čiherno, Dict.; luna vsa čiherna
je postala kakor kri, Kast.; v le-teh dveh
zapovedih visi vsa čiherna postava, Schönl.;
damo na znanje vsem čihernim — stano-
vom, Razglas iž l. 1781.; misliš, da bom
vse čiherno jaz sam storil? BkKr.; vsi či-
herni jeziki, Cv.; — tudi: ves čiherno: ves
čiherno dolg, die ganze Schuld, Schönl.; vsi
čiherno grešniki, Jsvkr.; ves čiherno moker,
C.; — brez „ves“ čiherno zdrav, C.; —
iz čitkaterni, čihterni, čiherni, Levst.(Rok.);
prim. čitav, Mik. (V. G. I. 323.).

číhrtno, adv. = čiherno, Fr.-C.; — prim.
čiheren.

číj, pron. poss. = čigav, Št.-Cig., C.

číjen, jna, adj. = čij, C.

1. čík, m. der Dchs (v otročjem govoru, in
kadar se kliče), C.

2. čík, m. 1) der Cigarrenrest; — 2) die lebte
Prise Schnupftabak in der Doše, Hal.-C.

3. čík, m. der Wetterfisch (cobitis fossilis) Erj.
(Z.). Gažiče na Krki- Erj.(Torb.).

1. číka, f. die Kuh (v otročjem govoru in
kadar se kliče), C.

2. číka, f. = 2. čík, der Cigarrenrest, Štrek.

číkar, rja, m. der Cigarrenreſte kaut.

číkati, am, vb. impf. Cigarrenreſte kauen.

číkee, kca, m. dem. čík, das Dchsſlein, C.

čit, čila, adj. 1) außgeraſtet, Rib.-Mik.; —
munter, frisch: čili konji; (o človeku) čil in
krepak, Zv.; regſam, Cig.(T.); — 2) rüſtig,
geſund, ſtark; čilo zrno, gehaltvoller Kern,
C.; čila moka, das Kernmehl, das Auszugs-
mehl, Dol.-Cig., DZ.; na čilo mleti, sein
mahlen, Z.

čilák, m. ime konju, Valj.(Rad).

číležen, žna, m. = čevežen, Pohl., Mur.

čilíbúha, f. das Krähenauge (strychnos nux
vomica), Tuš.(B.), Levst.(Nauk); — rus.

čílost, f. die Munterkeit, die Rüſtigkeit.

čim, conj. je; išči pod: kaj.

čislomólja – čistína

— 105 —

čistínje – čitanje

tingo“) delati s kom, Abrechnung halten,
Dict., Schönl.; — 3) die Rücksicht, die Be-
achtung: to mu ni v čisl., darum kümmert
er sich nicht, Z.; Krog sestre pretekajo, Alen-
čike v čislu nimajo, Npes.-K.; nisem ga
v čislu imel, ich habe ihn nicht bemerkt, Kr.;
— v čislu a. v čislih biti geachtet werden; v
čislih imeti, achten, hochschäken; — 4) (hs.)
der Rosenkranz, Habb., Cig., Jan., ogr.-C.;
— 5) die Randeinfassung eines Tuches oder
Tüchels, Cig., Ravn.-M.

čislomólja, f. das Rosenkranzbeten, kajk.-Valj.
(Rad).

čislovánje, n. die Rechnung, Schönl.

čislováti, šjem, vb. impf. jährten, Guts.; —
rechnen, Rechnung machen, Schönl., Kast.
čist, čista, adj. rein; čista posoda; čist papir,
unbeschriebenes Papier; nebo je čisto, kakor
ribje oko; čist zrak: čisti veter, der Nord-
wind, C.; rein, ohne Beimischung; čisto zlato;
čisto vino, klarer Wein; čista juha, klare
Suppe; čist glas, reine, klare Stimme; —
čista dobiček, der Reingewinn; na čisto pre-
pisati, rein abschreiben; na čisto dejati, richtig-
stellen, feststellen, constatieren, DZ.; v čisto
dejan, liquid, DZ.; — rein, unbesflekt, makel-
los; čista devica; čista vest; grecha čist, frei
von Sünde, Cig., Npes.-K.; — v čisto,
ganzlich: v čisto pomesti, Kr.; v čisto obi-
rati kmete, LjZv.; toča je polje v čisto
stolkla, LjZv.; do čistega (do čista, Jan.);
ganzlich, ganz und gar; — čisto, ganz, völlig:
čisto nič, ganz und gar nichts; čisto nedolžen,
ganz unschuldig; čisto nov, čisto sam; —
comp. poleg: čistejši tudi: čišči, Levst.(Sl.
Spr.), LjZv.

čisták, m. der Augentrost (euphrasia officina-
lis), C.

čistánjek, njka, m. trockene Fläche in einem
Moore, C.

čistšev, adj. Zinn=: č. pepel, DZ.

1. čistec, tca, m. 1) na čistec priti, ins klare
kommen, C., Valj.(Rad); na čistec dognati,
ins Reine bringen, SlN.; — 2) (stsl.) = ko-
siter (Jinn), C., DZ.

2. čistec, tca, m. die Rojsnesseff (stachys), Cig., (hs.); — der Feldsalbei (salvia pratensis), C.; — prim. lat. cistus, nem. Ziest, Mik.(Et.).

čistíken, ła, adj. 1) zum Pußen, zum Rei-
nigen gehörig: čistilna ponev, die Frischsppanne,
Cig.; — 2) purgierend, abführend, Cig., Jan.

čistišče, n. der Reinigungsort: das Fegefeuer,
ZgD.

čistilnica, f. der Pußraum, DZ.; — die Frischehse,
der Garofent, Cig., Jan.; — č. vinske skorje,
die Weinsteinraffinerie, nk.

čistilnik, m. der Läuterbottich, DZ.

čistílo, n. das Reinigungsmittel, Mur., Cig.,
Jan.; das Klärungsmittel, Cig., Nov.; =
dristilo, das Purgiermittel, das Abführmittel,
Cig., Jan., C.; raditi čistila, ZgD.

čistína, f. 1) die Reinheit, kajk.-Valj.(Rad);
— 2) der Feingehalt eines Metalls, Cig.
(T.); č. zlatnine, DZ.; č. novcev, Cel.(Ar.);
— 3) feinstes Garn, C.; feinstje Leinwand, C.;

— 4) ein leerer Platz, eine Lichtung im Walde,
C.; — na čistini, auf einem Plahe mit freier
Außsicht, vzhŠt.

čistínje, n. eine Lichtung im Walde, C.

čistínski, adj. 1) den Feingehalt der Metalle
betreffend: čistinski punci, DZ.; — 2) aus
feinstem Garn: čistinsko platno, C.

čistítelj, m. der Reiniger, der Läuterer, Jan.

čistítěve, tve, f. die Reinigung, die Purification,
Jan.

čistiti, čístim, vb. impf. 1) reinigen; zrnje či-
stiti; klären: vino čistiti; vino se čisti, der
Wein klärt sich; č. rudo, das Erz schlemmen,
Z.; č. zlato, srebro, feinen, Cig.(T.); jezik
č., die Sprache reinigen, purificieren, Cig.(T.);
— abführen, lagieren, Cig.; — gozd č., den
Wald lichten, C.; — 2) = skopiti, Rez.-Baud.

čistívec, vca, m. der Reiniger, Cig., Jan.

čistívka, f. die Reinigerin, Cig.

čistnica, f. das Blutheil (androsaemum officinale), Med.(Rok.).

čistnik, m. die Platterhje (lathyrus), Cig.,
Tuš. (B.).

čistóba, f. die Reinheit, C.

čistóča, f. die Reinheit, Jan., C., Mik., ogr.-Valj.(Rad).

čistoglásen, sna, adj. von reinem Klang, hell-
stimmig, Jan.

čistoma, adv. ganz, Bes.-C.

čistokrven, vna, adj. Vollblut=: čistokrveno
pleme, SlN.

čistopójmen, mna, adj. von klarem Begriff:
politika, ne vedno čistopojmna beseda,
Jurč.

čístost, f. die Reinheit; Odkrila se bo tebi
onkraj groba Ljubezni moje čístost in zve-
stoba, Preš.; — die Reussheit; deviška či-
stost; — tudi: čistost.

čistóta, f. die Reinheit; die Feinheit (eines
Metalls), Cig.(T.); — die Reinflichkeit, Jan.

čistověree, cca, m. der Reingläubige, Cig.

čistověrka, f. das Reingläubige, Cig.

čistvína, f. eine lichte Stelle im Walde, C.;
eine waldfreie Fläche, C.

čišča, f. die Reinigung, Mur., Cig., Jan.,
— die Menstruation, Cig., Jan., Vod
(Bab.).

čiščenje, n. das Reinigen; — die Menstru-
ation, Cig.

čišljak, m. der Ziest (stachys sp.), Luče (Št.)-Erj.(Torb.).

čitálen, ła, adj. 1) Lese=: čitalno društvo,
čitalna soba, nk.; — 2) lesbar, Cig., Jan.;
čitalen: napisi naj bodo razločni, pravilni,
lehko čitalni, Levst.(Cest.).

čitališče, n. = čitalnica, Raič(Slov.), Zora.

čitálna, f. Levst.(Zb. sp.); pogl. čitalnica.

čitálnica, f. die Lesehalle, die Leseanstalt, Cig.,
Jan., nk.

čitáničar, rja, m. ein Mitglied der Čitálnica, nk.

čitáničen, ćna, adj. zur Čitálnica gehörig:
čitalične sobe, čitalični sluga.

čítanje, n. das Lese, die Leseung; die Vor-
leistung, Jan.; — die Lesart, Cig.(T.); —
die Lectüre, Cig., Jan.

čítanka — čléniti

— 106 —

členîtost — člověkoklávec

čítanka, f. das Lesebuch, Cig., Jan.; — hs.

čitátelj, m. der Leser, Jan., nk.

čitáteljica, f. die Leferin, Jan., nk.

čitáteljstvą, n. das Lesepublicum, Jan., nk.

čítati, am, vb. impf. lesen; Cig., Jan., nk.;
komu kaj č., jemandem etwas vorlejen, č.
o čem, eine Vorlesung über einen Gegen-
stand halten, nk.; čitati na veliko knjigo,
aus einem großen Buche, Vrt.; — hs.

čítek, tka, adj. = čitalen, lesbar, Cig.(T.),
DZ.; — rus.

číten, tna, adj. = čitalen, lesbar, Cig.(T.);
— rus.

čív, pron. poss. St.-C., pogl. čij.

čívežen, žna, m. der Traht, Dol.; — iz nem.
Zieheisen; prim. čežven.

čivk, interj. piep! Cig.

čivkati, kam, čem, vb. impf. piepen, zwi-
fschern; piščeta, vrabci čivkajo.

čivketáti, etám, čem, vb. impf. = čivkati,
v7hSt.-C.

čivkljáti, ám, vb. impf. = čivkati, Cig., Jan.

čivôlica, f. najdrobenjša smokva, Kras-Erj.
(Torb.); — prim. it. cipolla, die Zwiebel.

čižek, žka, m. der Zeißig (fringilla spinus),
Jan., Mik., Erj. (Ž.), Levst. (Nauk).

čižem, žma, m. der Halbstiefel, Cig.; — der
Bundschuh, Kr.; nemam novih čizmov, Npes.
(St.)-Kres.

čižma, f. der hohe Stiefel, Mur., v7hSt.; —
= čizem, der Bundschuh, Cig., BlKr., Goriš.
— prim. tur. čizme, madž. csizma, Dan.

čižmár, rja, m. ktor čižme izdeluje, Mur.,
Cig.; K meni hodijo čižmarji Ino drugi čev-
ljariji, Danj. (Posv. p.).

člân, m. = člen, das Mitglied, nk.; — hs.

člên, m. das Gelenk, das Glied, Mur., Cig.,
Jan., Mik.; členi stopala, die Fußglieder,
Cig.(T.); člen za členom, gliederweit, Cig.;
— der Knöchel, Cig.; zapestni č., der Hand-
tnöchel, Cig.; — das Glied: (in der Bau-
funft), Cig.; — galvanski č., das galvanische
Element, Sen.(Fiz.); — das Zahnlied: glavni
č., Jan.; — das Glied (math.), Cig.(T.);
prednji, zadnji č., Cel.(Ar.); členi enačbe,
Cig.(T.); — glavni č., das Hauptstück (einer
Schrift), Cig., Jan.; — das Geschlechtswort,
der Artikel, Cig.(T.); — der Grad der Ver-
wandtschaft (— koleno), Cig.

člěnar, rja, m., pl. členarji, Gliederthiere, Cig.
(T.), Erj. (Z.).

člěnast, adj. gegliedert, aus Gliedern be-
ſtehend, Cig., Jan.

člěnčee, čeca, m. dem. členek, Valj.(Rad).

člěnček, čka, m. dem. členek, Valj.(Rad).

člěnek, nka, m. 1) das Gelenk; členke si iz-
viniti, Jurč; — der Knöchel tan Händen-
und Füßen), Cig., Jan., C.; — knöchelähn-
licher Auswuchts an Bäumen, C.; — 2) der
Artikel, der Paragraph, der Punkt, Cig.; č.
za členkom, punktweise, Cig.; das Glied
(math.), Cig.(T.); — die Partikel (gramm.),
Jan.; tudi členček, nkä. Škrab.(Čv.).

členît, adj. gegliedert, Cig.(T.).

čléniti, im, vb. impf. gliedern, Cig.(T.).

členîtost, f. die Articuliertheit, Cig.(T.).

člěnje, n. die Sehnsucht, heftiges Verlangen,
Jarn., Cig.

členkáč, m. der Schwäger, Laše - Levst.
(Rok.).

členkálą, n. eine Person, die gerne schwaßt,
Laše-Levst. (Rok.), Rib.-DSv.

členkáti, ám, vb. impf. schwaßen, Laše-Levst.
(Rok.), Rib.-DSv.

členkovit, adj. gliederig, gegliedert, Cig.(T.),
Jan.; na njih (členarjih) je vse členkovito,
Erj.(LjZv.).

členkovitost, f. die Articuliertheit, Cig.(T.),

člěnoma, adv. gliedweise, Cig.(T.).

členovit, adj. gegliedert, Cig.(T.).

členôvje, n. die Glieder, die Gliederung, Jan.

člěti, člim (člějem, Guts.), vb. impf. 1) sich
sehnen, lüſtern sein, Cig., Poh.-C.; David je
po vodi čel, Guts.; — 2) čli se mi po
čem, es gelüſtet mich nach einer Sache, Cig.;
— prim. zeleti. (?)

člověč, adj. = človečji: pred sin(m)i člove-
čimi, ogr.-Valj.(Rad).

človečanski, adj. menschlich, Mur., ogr.-M.

človečánstvą, n. die Menschlichkeit, die mensch-
sliche Natur, Habd., Mur., kajk.-Valj.(Rad),
nk.

človečáški, adj. = človeški, Krelj.

človečástvą, n. = človečtvo, Krelj.

člověće, eta, n. armſeliger o. kleiner Mensch,
(zančił); kaj bo tako človeče!

člověčec, čca, m. dem. človek; das Menschlein,
Habd., kajk. Valj. (Rad).

člověček, čka, m. dem. človek; das Menschlein.

člověčen, čna, adj. menschlich, Mur.; menschlich
füßend, menschenfreundlich, Habd., V.-Cig.,
Jan.

človečina, f. Menschensfleisch, Bes.

člověčiti, čeim, vb. impf. anthropomorphisieren,
Cig.(T.); — zu Menschen machen: — oddivjaš
Rod žvinski in hud, Človečiš, ga delaš Po-
pameten ljud, Vod. (Pcs.).

člověčjak, m. der Menschentoth, Cig., Jan.,
Vtov., Valj. (Rad).

člověčji, adj. = človeški, Mur., Cig., Jan., C.

člověčnik, m. = človečjak, C.

člověčnost, f. die Menschlichkeit, die Humanität,
Cig., Jan., Cig.(T.), C.

člóvek, čka, m. 1) der Mensch: pl. ljudje; tudi:
človeki, (pos. pri starejših pisateljih); oboje,
človeke ino živino, Dalm.; kjer so človeki,
tu so grehi. Kast.; enaka usoda nas uči,
da smo vsi človeki, Jurč.; — 2) irgend ein
unbestimmter Mensch, man, einer: človek bi
obupal, man möchte verzweiſeln; človek ne
ve, kaj ga čaka, man weiß nicht, was die
Zukunft bringt; človeku se kar sline cedijo,
es wäſſert einem der Mund; človeka je sram,
man muſſ sich füſchamen.

človekoděrec, rca, m. der Menschenschinder,
ZgD.

človekojědec, dea, m. der Menschenfresser, C.,
Bes.

človekoklávec, vca, m. der Menschenschlüchter,
ZgD.

člověkoljůb — čmŕkati

— 107 —

čmŕkniti — čofót

člověkoljůb, ljúba, m. der Menschenfreund,
Jan., nk.

člověkoljůbec, bca, m. der Menschenfreund,
Cig., Jan.

člověkoljůten, bna, adj. menschenfreundlich,
Cig., Jan., nk.

člověkoljůbje, n. die Menschenfreundlichkeit,
die Philanthropie, die Humanität, Cig., Jan.,
Cig. (T.), nk.

člověkoljůbnost, f. = človekoljubje, M., nk.

člověkomôrec, rca, m. der Menschenmörder,
Slom.-C.

člověkomôrstvô, n. der Menschenmord, M.

člověkov, adj. des Menschen, eines Menschen:
pazka nad vsacim dejanjen in nedejanjem,
s čimer koli bi človekovo življenje — prišlo
v opasnost, Levst. (Nauk).

člověkoznânstvô, n. die Anthropologie, Cig.
(T.), Jan., Nov.

člověkoslôvje, n. = človekoznanstvo, Lampe
(D.).

člověkoznâvec, vca, m. der Menschenkenner,
Jan.

člověkožêrec, rca, m. der Menschenfresser, ZgD.

člověkožêrstvô, n. die Menschenfresserei: konec je storil surovosti in človekožerstvu, („zîrstvu“), Cy.

člověški, adj. Menschen-, menschlich: človeški
rod, das Menschengeschlecht; to ni po človeško,
das ist nicht menschlich.

člověštvô, n. die Menschheit; v človeštvo stotiti, Mensch werden, Krelj; — = die Menschen; vse človeštvo na svetu je po krivi poti hodilo, Jap. (Prid.).

čmár, čmára, m. der Grimmdarm, Cig (T.),
Ej.(Som.); — hs.

čmážiti, čmážim, vb. impf. Cig., Vod.(Izb. sp.),
pogl. cmažiti.

čměla, f. Dalm. (Reg.), vzhŠt.-C., pogl. čebela.

čmělec, m. (nam. čebelec), der Bienenchwarm,
Valj. (Rad).

čmělj, m. = čmrlj, Jarn., Mik. (Et.).

čměljec, ljca, m. dem. čmelj.

čmelič, iča, m. = čmrljič, Jarn.

čmeršlj, m. = čmrlj, Mur.

čměr, m. C., Z., pogl. čemer.

čměren, rna, adj. Cig., pogl. čemeren.

čmeríka, f. Cig., pogl. čemerika.

čmeríti se, ím se, vb. impf. Cig., pogl. čemeriti se.

čměti, čmi, vb. impf. = ščemeti, Mur., C.,
Mik.

čmíga, f. 1) ein plárrendes Kind, C.; — 2)
schlechter Wein, Mur., Cig., C., SlGor.

čmígati, am, vb. impf. siedeln, schlecht musfieren,
Mur., Cig.; Igrci nam čmigajo, Danj.(Posv.p.).

čmížiti se, žim se, vb. impf. plárren, C.

čmŕček, čka, m. die Maurache, die Morchel
(morchella esculenta), Mur., ţapŠt.; —prim.
smrček.

čmŕčič, m. = čmrček, smrček, C.

čmŕgniti, čmŕgnem, vb. pf. Habd., SlN., pogl.
čmrkniti.

čmŕkati, čmŕkam, vb. impf. schlürsend trinken,
Cig.; — mucksen, Mik.

čmŕkniti, čmŕknem, vb. pf. 1) einen Schlürslaut
von sich geben, Z.; — 2) mucksen, C., Z., SlN.

čmŕha, f. der Muckjer: slišal ni niti čmrhe
niti zuge teh besed, Let.; — prim. čmrkniti,
črhniti.

čmŕlj, m. 1) die Erdhummel (bombus terrestris); „na Št. Vidski gori razlikujejo čmrlje v maharje, listnarje in zemljarje, a Laščani v mahovce in luknjevce“, Erj.(Torb.); čmrlji so veliki in mali pasanci, rjavčki, sivčki, mahovniči, Gor.; — 2) klin, ki se vtakne v prevrtano klop, a nanj se deno na križ stoječe palice, na nje štrena, da se razmota, Vas Krn- Erj.(Torb.).

čmrlják, m. Cig., Jan., pogl. črmljak.

čmŕlječ, ljca, m. dem. čmrlj.

čó, interj. = ča, Čemšenik(Gor.).

čóba, f. 1) die Lippe, die Lefze (o človeku zanielj.) Mur., Jan., vzhŠt., BlKr., ogr.-C.; pl. čobe, das Maul, Mur., čobe je na stran potegnil in obregnil se, ogr.-Valj.(Rad); — čoba, das Maul: čobo obesiti, das Maul hangen lassen, M.; čobo napeti, proßen, C.; — 2) der Baumstrunf, Sv. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.); — 3) der vorstehende Mand am Schuh, die Hummel, (čuba) Cig.; — prim. cuba, šoba.

čóbast, adj. dickmäulig, Mur., Cig.

čobát, áta, adj. díckmäulig, Mur., Cig.

čóbavec, vca, m. der dicke Lippen hat, Mur.

čóber, bra, m. die Satirei, (satureia), Cig., C.;
— prim. hs. čubar.

čóbéti, ím, vb. impf. das Maul offen halten.
maulassen, Jan., C.; müßig sein, C., Npes.
— Vraz; tam sem čobel pet tednov, SlN.

čóbica, f. dem. čoba; — die Mispel (mespilus),
C.

čobôdra, f. 1) das Gepantsch, der Mischmasch,
Cig., Jan., M.; eine schlechte Suppe, C.; das
Gemengsel: Najstarši med jeziki jezik bode,
Ki se iz te čobodre bo naredil, Pres.; ne-
smiselna č., die Faselei, das Geschwäg, SlN.;
— 2) der Luackjafer, Polj.

čobodráti, ám, vb. impf. pantischen, patscheln,
Cig., Jan.; č. po vodi, C.

čóčič, m. dem. čok, C.

čógka, f. die Männerkappe, Borovlje (Kor.)-Jarn.(Rok).

čóder, dra, m. = koder, pri Mariboru- C.

čódrav, adj. = kodrav, pri Mariboru- C.

čodrkati, am, vb. impf. krißeln, C.; kraßen,
Jan.; — prim. čoder. (?)

čóf, interj. patsch!

čófáti, ám, vb. impf. patschen, M.; — kießen,
C., Z.

čófitejl, tlja, (teljna), m. das Käuzchen, Dalm.;
— prim. bav. schafeitelein, C.

čófiti, im, vb. pf. = čofniti, Cig.

čófniti, čófnem, vb. pf. patschen: v vodo, po
vodi č.; — č. koga (po zobeh), jemandem
eine Maulschelle geben, — č. kaj, mit etwas
herausplaßen, C.

čofót, óta, m. das Patschen, (n. pr. o ribah),
M.

čofotáti — čókast

— 108 —

čokát — čóp

čofotáti, otám, ćem, vb. impf. patſcheln, patſchen, patschen; ribe čofotajo, M.; po vodi veslo čofota, Vrt.

čoſtáti, ãm, vb. impf. = čofotati, M.

čofúlja, f. unſaubere Person, C., Z.

čóga, f. 1) der Streif, der ſleſc, C.; stena ima čoge, Z.; — 2) eine gefleſkte Kuh, C.

čógast, adj. gefleſt, geſtreift, C., Cig.; getigert: čogast vol, St.; — blatternarbig, C.

čógati, čógam, vb. impf. beſſecken, beſchmieren, C., Z.

čógelj, glja, m. gefleſter Dsch, C.

čógłja, f. neko jabolko. (ćogla) Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

čógłjast, adj. — prismojen, neumen, Podlencierj. (Torb.); — prim. kor.-nem. tschoggł, jdmwachſinniger Menjch, Štrek. (Arch.).

1. čóha, f. ein Mantel oder Rock aus grobem Tuch, Cig., Jan., vžhSt.; sršavo oblačilo, Trst. (Vest. I. 61); — nekoliko daljši jopić, kakršnega nosijo štajerski Slovenci ob ogrski meji, Zora V. 92.; — die Ktoje, Guts., Mur., DZ.; — prim. tur. čoha, Dan.

2. čóha, f. 1) eine junge Kuh, M. Lašče-Levst. (Rok.); — 2) die San, C.; — prim. 1. čohati. (?)

čoháč, m. = čohar, Pjk. (Črt.).

čohátnik, m. der Štriegel, Jan.

čohálo, n. der Štriegel, Jan.

čohár, rja, m. ktor čohe izdeluje, Cig., M.

čohás, m. = čohar, kajk.-Valj. (Rad.).

1. čóhati, am, vb. impf. 1) kragen; Kmet klobuk drži, Glavo čoha si, Danj. (Posv. p.); č. se, sich kragen, sich scheuern: krava se ob deblu čoha, C.; kaj bi se čohal, kjer me ne srbi? C.; — 2) striegeln: konja č., Vod. (Ižb. sp.); krovei streho čohajo, die Strohdecker kännen das (fertige) Dach aus, Cig.; — prim. 1. čehati.

2. čóhati, vb. impf. Cig., pogl. čuhati.

čóhlja, f. 1) die Patſche der Strohdecker, V.-Cig.; — 2) der Štriegel, Nov.; — 3) ženska, katera se zmeraj čoha, C.

čohljáti, ãm, vb. impf. janſt kragen, scheuern, strecheln, ogr.-C.

čohněti, im, vb. impf. = smrdeti, Gor.; pogl. 2. čuhniti.

1. čohniti, čohnem, vb. pf. 1) kragen, scheuern, C., Z.; — 2) einen Streich, einen Schlag verſeßen: le čohni ga! vžhSt.-C.; — prim. čehniti, česniti.

2. čohniti, čohnem, vb. impf. C.; mrlječ ze čohne, Ravn.; pogl. 2. čuhniti.

čóhovina, f. usnje od čohe (mlade krave), Lašče-Levst. (Rok.); ustrojiti čohov(i)ne ino manjših volov kože, Vod. (Ižb. sp.).

čók, čóka, m. 1) der Kłob, Cig., Jan., Notr.; iz grdega, grčastega čoka silno lep kip storiti, Jsvkr.; — kos debla, ki se na žago dene, der Sägekłob, Svet. (Rok.), Notr.; — der Kłob, auf dem Holz gehaſt wird, Notr.; dicer Pſloſ, Cig., Jan., C.; stoji kakor č., Cig.; — 2) der Rumpſ, Mur., Met.; — 3) unterſeßter, pſumper Menſch, Cig., Jan., M.; prim. it. ciocco, der Kłob, C.

čókast, adj. vierschrötid, dickleibig, Cig.

čokát, áta, adj. unterſeßt; ni ne majhen ne velik, ampak čokat, Z.

čokátost, f. die Unterjeſtheit, Cig.

čōkee, kca, m. das Klößchen, Cig.

čókelj, klja, m. der Finger (šalivo ali zaničljivo). C.; — prim. čok.

čóklja, f. = čonklja, C.

čoklját, áta, adj. = čokat, Cig., C., Nov.

čókljav, adj. = čonkljav, C.

čokoláda, f. die Chocolade.

čokoládar, rja, m. der Chocoladeverkäufer, Cig.

čói, m. = češarek, Tolm.-Štrek. (Let.); — prim. čola.

čóla, f. der Kłob, der Baumstrunk, Gor.; Bolc-Erj. (Torb.); der Haubloſ, Cig.; čola za drva, DZ.; der Ambosſſtock, Cig.; č. strojarska, der Gerbebaum, Cig.; — tist les, ki pri zavori na kolo tišči, Gor.; — prim. nem. Zoll, Zollen = Kłob, Štrek. (LjZv.).

čóln, m. 1) der Kahn; = ladja: razbijaš čolnovne na morju, Trub.; — 2) die Mulde, großer Trog (3. zum Abhaaren der Schweine, zur Bereitung des Mörtels u. dgl.) vžhSt.-C.; — 3) das Weberſchiffchen, C.

čołnák, m. das Weberſchiffchen, Plužna pri Bolcu-Erj. (Torb.).

čołnár, rja, m. 1) der Kahnmacher, Cig., Jan.; — 2) der Schiffer, Meg., Mur., Cig., Jan., Trub., Dalm.; čolnar ali mornar, Krelj; Vrtinec so vidli čolnarji dereč, Preš.

čóinast, adj. kahnofrmig, Cig., Jan.

čóince, nca, m. dem. čoln.

čółnek, nka, m. dem. čoln; — das Weberſchiffchen, St.-Cig.

čołnič, iča, m. dem. čoln; 1) kleiner Kahn, der Nachen; Nezvesta, bodi zdrava! Čolnič po mene plava, Preš.; — 2) das Weberſchiffchen, Jan.; das Schiffchen bei der Náhmaschine, DZ.; — 3) das Kahnbein, das Schiffbein (os scaphoideum), V.-Cig.

čołničast, adj. kahnofrmig, Cig.; čolničasta kost, das Kahnbein (zool.), Cig. (T.).

čołniček, čka, m. dem. čolnič; 1) das Kähnchen; Jezus stopi v č., Ravn.; — 2) = čolnič 3), V.-Cig.

čołnína, f. das Kahngeld, die Fährgebür, Cig. čolnovózen, zna, adj. čolnovozna postaja, die Kahnſtation, DZ.

čomorad, m. Mik., pogl. močerad.

čómpa, f. die Kartoffel, Jan., Bolc-Erj. (Torb.), Kranjska Gora (Gor.)-DSv.

čónkast, adj. knorrig, ogr.-C.

čónkav, adj. = čonkljav, ogr.-C.

čónkelj, klja, m. 1) dürrer Aſt am Baum, Rez.-C., ogr.-C.; — 2) der Fußknöchel, C.; — das Glied, ogr.-M.; — prim. it. cionco, verstünmelt, C.

čónklja, f. ein verstünmeltes Glied, C.

čónkljav, adj. verstünmelt, ogr.-M., C.

čónta, f. der Knochen, vžhSt., ogr.-C.; — iz madž.

čontíka, f. das Beinholz (ligustrum vulgare), C.; — prim. kostenika.

čóp, čópa, m. 1) der Schopf, das Bünchel (Haare, Federn), der Federbusch, Cig., Jan.,

črěn - črěslą

— 110 —

črěslov - črěveljček

črěn, m. das Heit (eines Messers, einer Gabel v.), der Stiel, C.

črenjě, f. pl. das Messerheit, ogr.-Cv.

črěns, énsa, m. = črensa, Valj.(Rad).

črěnsa, f. = čremsa, Mur., Mik.

črěp, m. 1) die Scherbe; gesprungener Topf; — der Topf (zaniěłj.), St.; poje kakor star črep, Z.; — 2) = črepina, der Schädel: mahniti koga po črepu, SLN.; tvoj goli in prazni črep, Let.; — 3) = strešna opeka, Cig. (stsl.).

črépa, f. die Scherbe, ogr.-Mik., lončena pod soda, Tolm.

črepáča, f. = črepaha, C.

črépaha, f. die Schildkröte (testudo), Cig., Jan.; velikanska č., die Riesenchildkröte (chelonia Midas), Erj. (Ž.).

črepák, m. = lonec (zaniěłj.): strupljen č., Slom.

črepálo, n. das Schöpfigeß, Cig.

črepánja, f. = črepina, Mur., Danj.-Mik.: (črpanja) ogr.-Valj.(Rad).

črépati, pam, pljem, vb. impf. 1) jchöpfen, Guts., Jarn., Cig., Jan.; — 2) schlüßen, gierig trinken, saufen, Mur., jv7St. (-áti), BlKr.

črépec, pca, m. 1) dem. črep; — 2) der Dummtopf, Zil.-Jarn.(Rok.).

črepetáti, etám, éćem, vb. impf. tönen, wie ein gesprungener Topf, C, Trst.(Let.).

črepíca, f. = strešna opeka, Cig.; — prim. črep 3).

črepína, f. 1) die Scherbe; = lončena pod soda (zaniěłj.); — 2) die Hirnschale, Erj. (Ž.); der Schädel; udariti koga po črepini.

črepínast, adj. scherbenartig, Cig.

črepínja, f. 1) = črepina 1), Guts., Mur., Cig., Jan., Mik., St.; črepinje počediti, das Geschirr reinigen, Zv.; — 2) = črepina 2), M.

črepínjak, m. = graden, die Steineweiche, die Wintereiche (quercus sessiliflora), Cig., Jan., Nov., Tuš.(R.), Medv.(Rok.).

črepínjevec, vca, m. die Schädelstätte, Mur., C.

črépkati, am, vb. impf. = črepetati, M., C.

črépniti, črépnem, vb. pf. ein Scherbengeräuch von sich geben: pisker je črepnil, C.

črépnja, f. = črepina 1), Cig., C.; — der Tiegel, ogr.-C.; prstena, skledi podobna pod soda, pod katero se navadno peče pogača, Hrušica v Istri-Erj.(Torb.).

črepnjěn, adj. = lončen, ogr.-M., C.

črepnjíčka, f. das Scherbchen, ogr.-Valj. (Rad).

črepotáti, otám, óćem, vb. impf. = črepetati, C., M.

črepón. m. großer Topf, C., Z.

črepovje, n. Scherben; alteš Geschirr, C.

črepúnja, f. das Scherbe, Dol.

čréslar, rja, m. = strojar, Vrt.

čréslati, čréslam, vb. impf. 1) abrinden, Z.; — 2) schlagen, streichen, Z.; — 3) strafen, tadeln, C

čreslěn, adj. Loh-: čreslena kislina, die Gerbsäure, Cig. (T.).

čreslenica, f. 1) die Lohbrühe, Cig., C., Vrt.

čreslínka, f. = čreslo 1), Dol.

črésló, n. 1) die Lohé; — 2) „pretini v orchu“, Drecnica-Erj.(Torb.).

črěslov, adj. Loh-, Z.

črěslovina, f. der Gerbestoff, Cig. (T.).

črěslovka, f. = čreslenica, Cig.

črěsnja, f. die Kirsche; črešnje zobati, Kirschen essen; sv. Vid je črešenj sit; tvoja modrost je od črešenj do višenj, Npreg - Lasče-Levst. (M.): der Kirschbaum, s črešnje pasti; navadna č., die Vogelkirsche (prunus avium), Tuš. (R.): = divja č., Cig.; č. hrustavka, die Knorpelkirsche, č. sřečica, die Herzkirsche, Tuš. (R.); lavorikasta č., die Voiberkirsche (prunus laurocerasus), Tuš. (R.); koza č., gemeiner Wegdorn, Kreuzdorn, Cig., Tuš. (R.), Medv. (Rok.); volčja č., die Vollkirsche (atropa Belladonna), Cig., Jan., Tuš. (R.); pasja č., der Faulbaum (rhamnus frangula), Josch.

črešnják, m. črešnjam podoben fižol, C.

črešnjarica, f. neka breskev: die Kirschenpfítisch, C.

črešnješleč, lča, m. der Kirschen ist, Mik.

črešnjev, adj. Kirschen-; č. les, das Kirschbaumholz.

črešnjevec, vca, m. 1) der Ort, wo sich Kirchbäume befinden, C.; — 2) ein Kirchenholz; stamm, Mik.; — 3) der Kirschrantwein, Cig., M.; — der Kirschwein, Mur.; — 4) der Buchsink (fringilla caelebs, Kras.-Erj. (Torb.), Strek.; — 5) črešnjam podoben fižol, Kr.-M., Valj.(Rad), LjZv.

črešnjevka, f. 1) die Kirchenfliege (tripeta cerasi), Erj.(Z.); — 2) neki fižol, C.

črešnjevica, f. das Kirschwasser, Jan.

črešnjevina, f. das Kirchbaumholz.

črešnjica, f. dem. črešnja; kurja č., das Ackergauchheil (anagallis arvensis), Cig., Medv. (Rok.).

črét, m. = čreta, C., Mik.

črěta, f. ein morastiger Ort, der Ried, C., St.; V čreti mrzla voda 'zvira, Npes.-Vrač.

črětína, f. = čreta, C.

črětje, n. coll. das Krummholz, Mik.; — prim. čretovec.

črětnik, m. = čreta, C.

črětovec, vca, m. die Erdelföhre, Rož. - Kres I. 617.

črěvát, áta, adj. dickbäuchig, C.; — črevata, Schwanger, C.

črěvce, n. 1) dem. črevo, Cig.; tudi: črevcè, Valj.(Rad); — 2) kurja črevca, die Sternmierie (stellaria media), C.

črěvčič, m. = kurja črevca, C.

črěvec, vca, m. = kurja črevca, C., M., Josch, SlGor.

črěvelj, vlja, m. 1) der Schuh, Guts., Jarn., Cig., Jan.; ženski črevelj, der Frauenschuh, Jan.; zvrhnji č., der Ueberschuh, Cig.; — der Stiefel, Mur., Dol., St.; — 2) der Radschuh, Jan.; — 3) der Schuh, der Tuß (als Längenmaß).

črěvelje, (v ljec). veljea, m. dem. črevelj; = der Frauenschuh (cypripedium calceolus), (črevjec) Tuš.(R.)).

črěveljěček, čka, m. 1) dem. črevelje; — 2) der Hornklee (lotus corniculatus), Z.

črêven — črèz

— 111 —

črèzdánji — čŕkica

črêven, vna, adj. = črevesen, Cig., Jan.

črevěsce, n. dem. črevo.

črevěsen, sna, adj. Darm-; črevesna vnetica,
die Gedärmentzündung, Cig.

črêvje, n. coll. die Gedärme, M.; das Darm-
ßystem, Cig. (T.).

črêvljar, rja, m. der Schuhmacher; nav.
črevljár.

črêvljarček, čka, m. dem. črevljar; das Schu-
sterlein.

črêvljarica, f. 1) die Schuhmachersfrau, Z.;
— 2) der Schuhfeken, Kr.

črêvljáriti, árim, vb. impf. das Schuhmacher-
handwerk ausüben.

črêvljarski, adj. Schuhmacher-, Schuster-; č.
mojster; nav. črevljarski.

črêvljevka, f. = črevljarica 2), Bes., SLN.

črêvljarstvo, n. das Schuhmacherhandwerk.

črêvnica, f. das Darmbein, Erj. (Som.).

črêvô, čsa, n. 1) der Darm; debelo č., der
Dicdarm, slepo č., der Blinddarm, tenko
č., der Dünndarm, tešče č. (lačno č., Cig.
[T.]), der Leerdarm, vito č., der Drumm-
darm, Erj. (Som.); pl. črêva, die Gedärme;
— 2) der Unterleib, der Baud, Jan., ogr.-
C.; črevo me boli, ich habe Leibweh, Jan.

črêvobôłja, f. der Bauchschmerz, das Bauch-
grimmen, Jan.; („čerbolja“, Gor.-Cig.).

črêvogriz, gríza, m. das Baudgrimmen, Mur.,
Cig.

črêz, l. praep. c. acc. über — hin (bei einer Be-
wegung): 1) Bode daleč prepeljana, Črez tri
gore zelene, Črez tri vode studene, Npes.-
K.; črez reko splavati, schwin mend über
den Fluß gelangen; črez okno vreči, über
das Fenster hinabwerfen; črez pas prijeti
koga, den Leib (die Taille) umschlingen; črez
pol pretrgati, mitten entzweibrenchen; črez pol
prerezati jabolko; — 2) über — hinaus: črez
mero, übermäßig; žalost je bila črez moč,
allzugroß, Npes.-Mik.; črez silo, allju viel,
allzu ehr, C.; črez nemoč, allzu ehr, über
alle Grenzen, Jan., M., Z.; črez nemoč velik,
allzugroß, C.; über (= größer als): lakota je
vstala, črez prvo lakoto, katera je bila v
Abrahamovem času, Dalm.; — über: kralj
črez kralje vse, Npes.-Kr.; Ammi je bil črez
njih vojsko, Dalm.; postavim te črez ves
Egipet, Ravn.; črez vojsko glavar, Zora;
— 3) gegen: črez očino voljo, Boh.; črez
twojo voljo, Kast.(N. c.); črez njega zapo-
ved, Dalm.; črez vso pravico, Jsvkr.; vsi
greše črez ljubezen svojega bližnjega, črez
bozje zapovedi, Kast.(N. c.); ne more m
črez čast biti, Pohl.(Km.); črez čast komu
kaj reči, Dict., Litija-Svet. (Rok.); ni črez
občinski zakon, Levst.(Nauk); vem, da neka-
terim bode zelo črez voljo, Levst.(Nauk):
— oni so črez njega storili punt, Dalm.:
velike tožbe črez te gredo, Trub.(N. T.);
(— 4) nach Verlauf von —, über (o času); črez
sedem let je šla nazaj, nach sieben Jahren,
Npes.-K.; črez malo časa, über eine kleine
Weile; — über (= hindurch): imeite me danes
črez noč, über Nacht, Npes.-K.; črez dan,

den Tag über; črez zimo, den Winter über;
vsako nedeljo črez celo leto, Kast. (Rož.);
ohranili so svoje slovensko ime črez vse
čase nevarnosti, Jurč.; — II. adv. črez je-
mati pri petju, in einer höheren Tonlage
singen, Zv.; po črez (počrez) dejati kaj,
etwas querüber legen; na črez, im Allgemeinen,
im Durchschnitt: na črez se lehko reče, da
... Krn - Erj. (Torb.); po črez (počrez),
in Baujsch und Vogen (ohne Detaikrechnung),
Levst.(Rok.); narediva po črez, Z.

črèzdánji, adj. den Tag über stattfindend, C.

črèzdánski, adj. = črezdanji, M.

črèzjútrí, adv. = črez jutri, pojutrnjem,
BlKr.

črèzjútrnji, adj. übermorgig, BlKr. - LjZv.
IV. 747.

črèzméren, rna, adj. maßlos, Jan., Cig. (T.), nk.

črèzmórski, adj. transmarin, Cig., C.

čreznatúren, rna, adj. übernatürlich.

črèznaváden, dna, adj. außerordentlich, C.,
M.; čreznavadna olepšava cerkve, Cv.

čreznemočeváti, šijem, vb. impf. in Fraß und
Völlerei leben (čreznemčevati, Mur.).

čreznemočnost, f. das Lebermaß, C.: — č.
v jedi in pijači, Fraß und Völlerei, C.; (črez-
nemčnost, Mur.).

črezpolovičen, čna, adj. mehr als die Hälfte
betragend, Jan.

črezrämnica, f. der Trag, der Achselgurt,
C., Z.

črfa, f. Cig., pogl. čerfa.

črgetáti, etám, ęšem, vb. impf. zwitschern, C.
črgöt, óta, m etwaß Geflißeltes, die Krißelei, C.

črgotáriti, árim, vb. impf. = črgotati, C.

črgótati, ótam, vb. impf. krißeln, C., Zora;
— prim. črěkati.

črgotiga, f. = črgot, C.; kvake in črgotige,
Krempl(Let. 1878. III. 79.).

črž, črha, m. = črha, V.-Cig., Jan., C.

črha, f. der Muck, der Muffser, Jan., C.; kar
črhe ji ne odgovori, Ravn.-Mik.

črhljaj, m. = črha, Jan.

črhniti, črhnem, vb. pf. einen Laut von sich
geben, mucksen; niti črhnil ni, ni besedice
črhnil.

črič, iča, m., Valj.(Rad), pogl. čirič.

črříček, čka, m., Jan., pogl. čiriček.

čřk, črka, m. der Strich, ein Schriftzug, Cig.,
M.; — prim. črka.

čŕka, f. der Buchstabe; ulite črke, Lettern,
Cig.; — menda nam. črtka; prim. črtati,
Mik.(Et.).

čřkar, rja, m. kstor de s črkami peča, nk.

čŕkarski, adj. črkarska pravda, der Abkrieg,
UčT., nk.

1. črkatí, čkam, vb. impf. tarren (3. B. von
ungeschmierten Mädern), Jarn.; — schirken
(vom eintönigen Laut des Finken), V.-Cig.;
— prim. črěati.

2. črkatí, črtam, vb. impf. krißeln (tudi: črkáti),
Mur.; — prim. rus. čerkatß, krißeln; nam.
črtkati. (?)

čŕkica, f. dem. črka, Cig., Jan., nk.; — pogl.
črěica.

čřknja – črmoňok

— 112 —

črmoņoka – černica

čřknja, f. = črka, C.; = vejica, der
Beifstrid, Mur.

črkolišnica, f. die Schriftgießerei, Cig., Jan.

črkolivec, vca, m. der Schriftgießer, Cig.,
Jan., C., nk.

črkopis, isa, m. die Buchstabenchrift, Jan.,
Cig.(T.).

črkopisje, n. = črkopis, Jan.

črkorězeve, zca, m. der Schriftschneider, Cig.,
Jan.

črkoslóvje, n. die Buchstabenlehre, Cig., Jan.

črkostávec, vca, m. der Schriftseher, Cig.,
Jan., nk.

črkováti, ûjem, vb. impf. buchstabieren, Cig.,
Jan.

čŕkoven, vna, adj. Buchstaben, nk.

čršln, m. „neka ptica, ki se tako nekam glasi“,
Kras-Erj. (Torb.).

črljèn, éna, adj. roth, Habd., Guts., Mik.,
(-len) kajk.-Valj.(Rad).

črljěnec, nca, m. 1) die Schamröthe: črljenec
me oblije, C.; — 2) die Zwiebel, Habd.,
Cig.; črljěnec, Valj.(Rad).

črljeněti, im, vb. impf. roth werden, kajk.-C.

črljenina, f. die Röthe, rothe Schmünke, Habd.

črljěnka, f. schwarzer Nachtschatten (solanum
nigrum), Cig., C.; hostna č., die Zaurrübe
(bryonia dioica), Cig., ogr.-C.

čŕm, m. 1) eine brandige Entzündung: der
Karbunkel, der Anthtraç, Cig., Jan., DZ.;
č. v prstu, der Fingerwurm, Mur.. Št.; ledni
(ritnikov) č., das Rückenblut (eine Form des
Anthtraç), Bleiw.-Cig.; — = vranični prisad,
der Milzbrand, Cig., Jan., Nov.; — das
Nankforn (eine Kräntheit der Schweine), Cig.:
— 2) mošt je v čermu, der Mošt ist bei der
ersten Gährung in der Schwärze, Mur., C.

čŕmast, adj. brandig, Cig.; čermasta krvom-
moča, Nov.

čŕmelj, mlja, m. = čmrlj, Gor., Mik.

črmělj, m. = čmrlj, Dict., Goriš.

črmelika, f. der Hundswürger (cynanchum),
C., Medv.(Rok.).

črmlják, m. der Eierdotter, Meg., Cig., Rib.-
Mik., Mariborska ok.-C.; beljak okoli črm-
jlaka, Dalm.

črmljèn, adj. = črlen, C.

črmněł, ęla, adj. roth, (črnel, črnjel), Zil.-
Jarn.(Rok.), Rez.-C.; Moja ličica so bleda,
Tvoja pa črnela (nam. črmlnela), Npes.-Schein.

črmnětec, łca, m. neka vinska trta, (črnelec)
Ip.-Erj.(Torb.).

črmněłka, f. 1) = rdečerepka, podgorelec,
der Gartenrothschwanz (sylvia phoenicurus),
(črnelka) C.; — 2) neko jabolko, (črnelka)
Sebrelje-Erj.(Torb.); — neka hruška, (črnelka)
Sv. Jakob na Savi-Erj.(Torb.).

črmníca, f. 1) der Milzbrand, Levst.(Nauk),
(črnica) Nov.; — 2) der Krieselausschlag,
(črnicá) Notr.-SIN.

črmnják, m. der Eierdotter, (črnjak) Alas.,
Kras, Ip, Koborid-Erj.(Torb.), GBrda.

črmoňok, ńka, m. neka riba: = črmoňoka,
Bohinj-Erj.(Rok.).

črmoņoņka, f. die Płóge (leuciscus rutilus),
(črnooka) 1'-Cig.; „črnovka“, Frey.(F.).

črmožljiv, íva, adj. schwemüthig, hypochon-
drisch, ogr.-C.; — morda nam. čemernežljiv;
prim. čemerljiv.

čŕn, m. 1) = oteklina, bula, BlKr., DŠv.;
— 2) der Getreidebrand: Cig.; — = smod,
die Traubenenge, vžhŠt.-C.; — prim. črm.

čŕn, í, f. die Schwärze, Jan.; angleška č., das
Englisch-Schwarz, DZ.; — der Mohr (chem.),
Cig.(T.).

čŕn, adj. schwarz; v črno oblečen, schwarz-
gekleidet, in Trauerkleidern; — črno se mi
dela pred očmi, ich verliere die Besinnung;
— vše črno jih je (o velikem številu temnih
stvari); ni odgovoril ni črne ni bele, Erj.
(Izb. sp.).

čŕna, f. Name einer Schwarzen Kuh (C.) oder
Ziege, (Erj. Torb.).

črnav, áva, adj. schwärzlich, Mur., Mik.; fant
je še črnav po čelu od udarca, Gor.

črnávka, f. dunkler Flek am Körper, eine dunkle
Strieme (von unterlaufenem Blute), Dict.-
Mik., Svet.(Rok.), BlKr.; črnavka za črnavko,
(„Beule für Beule“), Dalm.

črnavica, f. = črnavka, (črnovica) Notr.,
Rib.-DŠv.

črnávkast, adj. schwärzlich, Dict.

črnběł, běla, m. die Weingrille (decanthus
pellucens), Sv. Križ.(Ip.)-Erj.(Torb.).

črněek, čka, m. dem. črnec; — eine Art
Hummel, Mik.

črňe, f. pl. das Messerheft, Mur., Mik.; noževe
črne, Polj.; gen. črni, SlGor.; — prim.
črenje in čren.

črně, éta, m. schwarzer Ochš, Valj.(Rad).

čŕnec, nca, m. 1) ein Schwarzer: der Mohr,
der Neger, Jan., Cig.(T.), nk; — 2) das
Schwarzbrot, C.; — 3) der Brand am Ge-
treide, Guts., Cig.; — 4) die Schwärze des
jungen gährenden Weines, jvžhŠt.; — 5) die
Stecheiche (ilex aquifolium), C.; — 6) neka
trta, C.

1. črněł, ęla, adj. schwärzlich, Cig.

2. črněł, ęla, adj. pogl. črnmel.

črňětec, łca, m. pogl. črnmelec.

črňělica, f. = črnavka, črnjavka 1), C.

črňěłka, f. pogl. črnmelka.

črńěti, im, vb. impf. schwarz werden; grozdze
črni, Notr.; črni, es zieht ins Schwarz, Cig.

1. črníca, f. 1) ime raznim zivalim: črna koza,
Erj.(Torb); — kuna č., der Edelmarder,
Svet.(Rok.); — čopasta, mala č., die Hauben-
ente (anas fuligula), Cig.; — velika č., die
Zee-Ente (anas fusca), Cig., Svet.(Rok.); —
die Alesculapischlange (coluber Aesculapii),
Štrek.; die Schwarznatter (coluber carbo-
narius), Erj.(Ž.); — der Dintensifisch (sepia),
Jan., C., Erj.(Z.); — 2) ime raznemu sadju
in rastlinam: črna podolgasta smokva, Go-
viška ok.-Erj.(Torb.); — neka ohjika. Rihen-
berk-Erj.(Torb.); — die Schwarzfirsche, Cig.,
Erj.(Torb.). Sv.(Rok.), LjZv.; — = borov-
nica, die Schwarzbeere, die Heidelbeere (vac-
cinium myrtillus), Jan., Tuš.(R.), Poh.; — der

črnica — črnják

— 113 —

črnjáv — črnokríł

Samenhanf, Cig., C.; kmet ve, da so dvojne
konoplje, da jedna — imenuje jo črnico —
rodi, Erj. (Trb. sp.); — das Frauenhaar, (asple-
nium trichomanes), C., M.; — 3) der Humus,
die Dammerde, Cig. (T.), Č.; — 4) eine dunkel-
färbige Geschwulst, Kr - Valj. (Rad); — 5) die
Schwarzfucht, Cig.

2. črnica, f. pogl. črmnica.

črničav, adj. beerblau, Cig.

črničevje, n. der Schwarzbeerenstrauch, Cig., C.

črničje, n. = črničevje, Mur., Jan.

črničnica, f. der Samenhanf (cannabis sativa),
Vrsno (Tolm.) - Erj. (Torb.).

črníka, f. 1) die Siecheiche (ilex aquifolium),
Čres, Lošinj- Erj. (Torb.); — 2) = črnica,
die Schwarzfirsche, C; — 3) der Schwarz-
kümmel (nigella arvensis), Mik., Pohl. (Km.).

črníkast, adj. etwas schwarz, schwärzlich; brü-
nett, Cig.; čnikastega obraza, jvzhŠt.; črni-
kasto rumen, rauchgeb., Cig.

črníla, f. neka trta, Jarenina (Št.)-Erj. (Torb.).
črnítec, łca, m. 1) der Maisbrand, Goriška
ok.- Erj. (Torb.); — 2) der Wachtelweizen
(melampyrum arvense), Cig., Klenik na Pivki-
Erj. (Torb.); — drobni č., der Augentrost
(euphrasia odontites), Josch; — 3) die
Baumwäude (črnivec), Cig.; — 4) = črnec 4),
die Schwärze des Mostes: črnilec gre na mošt,
kadar odkisa, Št.

črništen, łna, adj. 1) schwärzend, Zora; — 2)
die schwarze Tinte betreffend, Cig.

črníška, f. neka hruška, C.

črníšnik, m. das Tintenfaßs, C., DZ., nk.;
razbite steklenice črepinja je nadomeščevala
črnilnik, Let.

črnišo, n. 1) die Schwärze (pos. die Schuh-
schwärze, Gor.; tiskarsko č., die Buchdrucker-
schwärze, Cig.; kitajsko č., die Tussch, Cig.;
— 2) die schwarze Tinte, Habd., Pohl., Dict.,
Guts., Mur., Cig., Jan., Dalm., ogr.-Valj.
(Rad), nk.; — 3) das schwarze Pigment im
Auge, Cig. (T.); — 4) die Schwarztraube,
Kamnica (pri Mariboru)-Kres; — 5) = muža,
Čreta, C.

črnîn, m. neka vinska trta, SlGor.-Erj.(Torb.).

črnína, f. 1) das Schwarze; — 2) dunkelrother
(schwarzer) Wein; — 3) Name verschiedener
Rothweinreben; — 4) schwarze Kleidung,
Trauerkleider, C.; vdove se zavijavo j
črnino, SlN.

črniš, m. eine Traubenart, Ip.-Erj.(Torb.).

črništev, tve, f. die Schwärzung, Cig.

črniti im, vb. impf. 1) schwärzen; hrastovina
črni vodo, Eichenholz lohet das Wasser, Cig.;
— č. se, = črneti, Glas.; — 2) č. koga,
jemanden von der nachtheiligen Seite darstellen,
anschwärzen.

črnîvec, vca, m. 1) der Schwärzer, Cig.; —
2) der Anschwärzer, Cig., Valj. (Rad).

črnja, f. schwarze Sau, Mur., Ravn.-Cig., Mik.

črnjáč, m. črn človek, Valj. (Rad).

1. črnják, m. 1) männliches schwarzes Schwein,
Valj.(Rad); — 2) = hudič, Valj. (Rad).

2. črnják, m. pogl. črmnjak.

črnjáv, f. das Schwarze: pos. plaža v žitu,
Gor.; — nam. črnjava.

črnjáva, f. das Schwarze, C.; v uganki: Bela
poljska planjava, Žito sama črnjava, Memo
gre, Kdor ne ume (= pismo), Vod. (Pes.);
— 2) das dunkle Kernhölz, M., Polj., Ig.

črnjávek, vka, m. neka ptica: = podgorelec, C.

črnjávka, f. 1) = črnavka, Habd., Cig., BlKr.;
— 2) neka hruška, Bolc- Erj. (Torb.); —
3) schwärzliche Kuh, Valj.(Rad).

črnjávs, m. der Rappe, Cig.

črnjè, f. pl. ogr.-Valj.(Rad), pogl. črenje.

črjnjenje, n. 1) das Schwärzen; — 2) das An-
schwärzen.

črnjúh, m. ein schwarzer Mann (zaničl.), Danj.-
Mik.; ein schmužiger Kerl, C.

črnka, f. 1) die Negerin, Jan.; — 2) ein
schwarzes weibliches Thier (Stute, Kuh), Mur.;
ein schwarzes Schaf, Notr.-Erj. (Torb.).

črnkast, adj. schwarzlich.

črnkavec, vca, m. der Mohr, ogr.-Valj.(Rad).

črnklja, f. schwarze Stute, Mur., Mik.; schwarze
Kuh, Mur.

črnkljast, adj. schwärzlich, Dict.

črnkljat, adj. = črnkljast, Mur., Cig., Jan.

črnko, m. der Rappe, Mur.

črnob, m. Cig., pogl. črnobil.

črnóba, f. die Schwärze, Cig., Jan., Dalm.;
klobuk pušča črnobo, der Hut schwürzt ab, Cig.;
— unterlaufene Blut, Cig.

črnobéł, adj. weiß und schwarz: vrana je črno-
bela, Prip.-Mik.

črnobit, f. C., pogl. črna bil; išči pod: bil.

črnobína, f. die Knotenwurz (scrophularia no-
dosa), Cig., Tuš. (Št. l. č.); — prim. črna bil.

črnoblěd, blěda, adj. schwarzbleich, Guts., Cig.

črnobrád, bráda, adj. schwarzbärtig, Jan., nk.

črnobrádež, m. der Schwarzbärtige, Cig.
črnočětec, łca, m. grauer Würger (lanus
minor), C.

črnóga, f. Schwarze Sau, C., Z.

črnógelj, glja, m. schwarzer Mensch.

črnoglát, gláva, adj.schwarzképig, Cig., Jan., nk.

črnoglát, gláva, m. gemeines Selbstheil (pru-
nella vulgaris), Tolm.-Erj. (Torb.).

črnoglávec, vca, m. 1) der Schwarzkopf, Cig.,
Jan.; — 2) bläulichgrünes Riedgras (carex
glaucia), M., Z.

črnoglávka, f. 1) das Schwarzkoplätchen (sylvia
atricapilla), Cig., Jan., C., Erj. (Z.).

črnogriv, griva, adj. schwarzmähig, Cig.

črnoháljast, adj. in schwarzes Gewand ge-
hüllt, Bes.

črnok, m. pogl. črmnook.

črnokátščina, f. neka trta, Istra-C.

črnokljùn, kljúna, adj. schwarzschnäbelig, Cig.,
Jan.

črnokódrast, adj. schwarzgelöft, Zara.

črnokóše, eta, u. neko jabolko, v Brkinih-
Erj. (Torb.).

črnokóž, kóza, adj. schwarzhäutig: divji črno-
koži razbojniki, Zv.

črnokóžen, žna, adj. schwarzhäutig, Z.

črnokrìł, krila, adj. schwarzstügelig, Cig., Jan.

Slov.-nem. slovar.

8

črnokrītec — črpáti

— 114 —

črpávec — črtati

črnokrītec, łač, m., pl. črnokrilci; Schwarz-
flügler (zool.), Cig.(T.).

črnokřven, vna, adj. schwarzblütig, Cig.

črnolás, lása, adj. schwarzhaarig.

črnolāsec, sca, m. der Schwarzhaarige, Z., nk.

črnoláska, f. die Schwarzhaarige, Z., nk.

črnoličen, čna, adj. von schwarzem, dunkel-
farbigem Antlitz, Mur., Cig.

črnoliska, f. das Schwarzplättchen (sylvia
atricapilla), Cig.

črnomóder, dra, adj. schwarzblau, Cig., Jan.

črnonóg, nóga, adj. schwarzfüßig, Cig., Jan.

črnoòk, óka, adj. schwarzäugig, Mur., Cig.,
Jan., nk.

črnoóka, f. pogl. črmnooka.

črnoprógast, adj. schwarzgeftreift, Jan.

črnorèp, répa, adj. 1) schwarzchwänzig, Cig.,
Jan.; — 2) mit dem Spitzbrand behaftet:
pšenica je čnorepla, V.- Cig.

črnorépost, f. der Spitzbrand (des Weizens),
V.-Cig.

črnorītec, zca, m. = menih, Vrt., LjZv.; —stsl.

črnorjáv, áva, adj. schwarzbraun.

črnoròk, róka, adj. schwarzhändig, Cig.

črnorumèn, éna, adj. schwarzgelb.

črnosemên, adj. schwarzlamig, Cig.

črnosîvkast, adj. mohrengrau, Cig.

črnošt, f. = črnota, Dict., Mur., Cig.

črnosûknar, rja, m. = črnosuknjež, Cv.

črnosûknjež, m. der Schwarzrock, Cig.

črnošţlec, lca, m. der Schwarzfünstler, der
Zauberer, Cig., C.

črnóta, f. die Schwärze (als Eigenschaft), Cig.,
Jan.

črnověsten, stna, adj. mit schwarzem (bösem)
Gewissen, Raič(Slov.); črnovestni Herod, Sl.N.

črnovīdec, dca, m. der Schwarzseher, der Pessi-
miſt, C., Jan.

črnovica, f. pogl. črnavica.

črnovídnost, f. = črnovídstvo, Cig.(T.).

črnovîdstvō, n. die Schwarzſeherei, Cig.(T.).

črnovka, f. pogl. črmnooka.

črnozób, zóba, adj. schwarzzähnig, Mur., Cig.,
Jan.

črnozřn, zína, adj. schwarzkörnig, Cig.

črnožółčen, čna, adj. 1) schwarzgallig, M.; —
gallſuchtig, C.; — 2) melancholisch, Cig.; stsl.

črnožółčnik, m. der Melancholiker, Cv.

črnožółčnost, f. die Schwarzfucht, Cig.

črnožółt, adj. schwarzgelb, Cig., Jan.

črnúga, f. = črnoga, Z., kajk.-Valj.(Rad).

črnúgelj, glja, m. = črnogelj, C.

črnüh, m. der Schwarze, der Neger (zaničlij.),
ZgD.; — der Schwarzflügler, der Schwarz-
käſer, Cig.(T.), Erj.(Ž.).

črnúha, f. der Schwarzkümmel (nigella arven-
sis), Cig., C., Tuš.(B.).

črpalíšče, n. mesto v reki, kjer vodo zajemajo, die Schöpſe, Cig.

črpáló, n. das Schöpfzeug, die Schöpfmaschine,
Cig.(T.).

črpánje, n. das Schöpfen, Cig.

črpáti, ám, vb. impf. schöpfen, Mur., Cig., Jan.,
Mik., Šol., Nov.; — pumpen, C.; schaufeln,
C.; — prim. črepati.

črpávec, vca, m. einer, der schöpſt, Cig.

črpávka, f. eine, die schöpſt, Cig.

čŕſteł, stla, adj. Rib.-Mik., C., pogl. črstev.

čŕſten, tna, adj. = črstev, Savinska dol.

čŕſtev, stva, adj. = čvrst, Danj.-Mik.; črstev
je bil po mladeniško, Ravn.; črstvo žito =
jekleno ž., Svet.(Rok.); — frisch, Jan., M;
črstva voda, Slom.; Tri kapljice črſte krvi,
Npes.-Vraz.

čŕſtviti, im, vb. impf. stärken, C.; anfrischen,
Cig.

črš, m. = storž, Pohl., Guts., Mur.; — prim.
čvrš.

čršſje, n. coll. die Zapſen vom Nadelholz: smre-
kovo č., C.

1. črt, m. 1) das Rodeland, Tolm.-Erj.(Torb.);
črte delati, C.; — 2) die Raingrenze zwischen
zwei Bergäckern, Mariborska ok.-C.

2. črt, m. der Haff, die Anfeindung, die Feind-
schaft, Cig., Jan., M., ogr.-C.

črta, f. der Strich, die Linie, Jan., Cig.(T.), nk.,
ravna, prema č., die gerade Linie, kriva č.,
die krumme Linie, jajasta č., die Ovallinie,
Cig.(T.); zobata č., die Zafenlinie, V.-Cig.;
č. krožnica, die Zirkellinie, Cig.; č. osnov-
nica, die Grundlinie, č. vzporednica, die
Parallele, č. presečnica, die Durchschnittslinie,
č. polovnica, die Halbierungslinie, č. veznica,
die Verbindungslinie, č. poprečnica, die Quer-
linie, č. pravilnica, die Normale, č. stalnica,
die Conſtantě, č. središćnica, die Centrallinie,
č. prevodnica, der Leitstrahl, Cig.(T.); č.
senčnica, die Schattenlinie, č. vozlenica, die
Knotenlinie (phys.), č. prožnosti, die elastiſche
Linie, črte enakega uklona, isogonische Linien,
č. iste meri ali gledi, gleichgerichtete Linien,
Cig.(T.), telegrafska č., die Telegraphenlinie,
Cig.; stavbna č., die Baulinie, Nov., nk.;
obrazne črte, die Geſichtszüge, Cig.(T.); —
2) neka psovka: črta nastranska, idi pa ti
gori! Andr.; črta, beži, lovci gremo, Andr.

črtáten, łań, adj. Reiß-: čraltno orodje, das
Reißzeug, Zeichenrequisiten, Cig., C., Levst.
(Močv.).

črtátnik, m. die Reißfeder, Cig.; der Schreibe-
griffel, C.

črtaló, n. 1) das Pſlugmesser; tudi: črtáló,
Valj.(Rad); — 2) priprava z dvema zoboma,
ki se rabi pri sejanju turščice, Rib.-DSv.

črtanína, f. die Zeichnung, DZ.

čŕtanje, n. 1) das Riten: č. smrek, da bi se
smola iz njih cedila, der Harzriß, Cig.; —
2) das Zeichnen: č. po modelu, das Modell-
zeichnen, Cig.(T.).

čŕtarstvo, n. die Zeichenkunft, Cig.(T.).

čŕtast, adj. 1) linienförmig, Cig.; — 2) quadril-
liert, C.

čŕtati, čtam, vb. impf. 1) voden, Tolm.-Erj.
(Torb.); — selišče č., den Plaß zu einem
Hause abſtechen, Cig.; — 2) auſreißen: smreke
č. (skorjo narezavati, da se iz nje smola
cedi), Cig.; drevesa č., mit dem Waldhammer
bezeichnen, anplagen, Cig.; — 3) rißen, gra-
vieren, Cig.; — 4) zeichnen, Cig., Jan., Cig.

čŕtarst, adj. 1) linienförmig, Cig.; — 2) quadril-
liert, C.

črtěnje – črvínka

— 115 —

črvív – čůčkat

(T.), nk.; — 5) stricheln, Jan.; — aušstreichen, durchstreichen, nk.

črtěnje, n. das Hassen; (črténje nam. črčenje Valj. [Rad]).

črtěti, ím, vb. impf. 1) hassen, Zora, jvžhŠt.; — 2) črti se mi, es ist mir verhafst, es ekelt mich an, C.

črtež, m. der Grundrisß, der Plan, Jan., Cig. (T.), Levst.(Nauk), nk.; — vojevalni črtež, der Kriegsplan, SIN.; — rus.

črtěžen, žna, adj. hasserfüllt, Dol.-Erj.(Torb.). črtica, f. dem. črta.

1. črtiti, čftim, vb. impf. 1) roden, Tolm.-Erj. (Torb.); — 2) rißen: drevo z nožem č., GBrda; reißen, fachen: drevo č., Cig.; — prim. črtati.

2. črtiti, im, vb. impf. hassen, anfeinden, Mur., Cig., Jan., Kr.; črtim to, das ist mir verhafst, Cig.

črtřvec, vca, m. der Hasser, der Anfeinder, Mur., Cig., Jan., Ravn.

črtřvka, f. die Hasserin, Mur., Jan.

črtkati, am, vb. impf. schraffieren, Cig. (T.).

1. čftnik, m. der Reißstift, Cig.; svinčeni č., das Reißblei, Cig.; rdeči č., der Rothstift, DZ.; risarski č., der Zeichenstift, Cig., DZ.; — der Griffel, Jan., Sol., DZ.

2. čftnik, m. der Hasser: č. istine, SIN.

čřv, m. 1) der Wurm; črve pasti = mrtev biti; podzemelski č., der Regenwurm (lumbricus agricola) Erj. (Ž.); — in der Erde, im Holz, im Fleisch, im Obst u. s. w. sich vorfindende Insectenlarve; — zakožni č., der Hautwurm, der Miteffer, Cig., Jan.; — 2) č. (na prstu), das Fingergeschwür, der Fingerwurm; — prim. črm.

črvād, f. das Gewürm, Cig., Jan., C.

črvādina, f. = črvad, Jan.

čřvast, adj. wurmſörmig, V.-Cig., Jan.

črvāv, áva, adj. = črviv, V.-Cig.

črvavěti, im, vb. impf. wurmſtichig werden, (črvoveti) Met.

črvec, vca, m. dem. črv; škrlatni č., die Scharlach-Schildlaus, die Cochenille (coccus cacti), Erj. (Ž.).

črvek, vka, m. dem. črv; — der Piston am Percussionsgewehr, Notr.

črvěnec, nca, m. neka trta: rother, wälscher Tharand, rother Trollinger, Trumm.

črvěnka, f. der Gänsefuß (chenopodium), Medv.(Rok.).

črvič, íča, m. dem. črv, das Würmchen: pl. črviči, die Maden, Cig. (T.).

črviček, čka, m. dem. črvič; das Würmchen.

črvičenje, n. das Bauchgruppen, Cig.

črvičiti, ſdim, vb. impf. črviči me po trebuhu, ich habe Bauchgruppen, Cig., M., Polj.; — črviči me, es macht mir Kummer, es wurmt mid, Navr. (Kop. sp.).

črvína, f. 1) der Wurmtich, das Wurmloch, V.-Cig.; — 2) der Wurm: človek je ješča črviná, C.; — das Gewürm, Cig.

črvínjak, m. das Wurmkraut, der Rainfarn (tanacetum vulgare). Cig., M.

črvínka, f. die Möhringie (Mochringia), C., Medv.(Rok.).

črvív, íva, adj. wurmig, wurmſtichig: črvivo sadje, črviw les.

črviřvič, m. dem. črvivec, C.

črvívec, vca, m. 1) wurmige Frucht, C.; — tudi psovka: kaj to srii tebe, črvivec! SIN.; — 2) das Zigeunerkraut, das Bilsenkraut (hyoscyamus), Dict., Guts., Mur., Hip. (Orb.), C.

črviřek, vka, m. die wurmſtichige Frucht: črviwkí padajo z drevja, C.

črvištiti se, ſvim se, vb. impf. wurmig, wurmſtichig werden, Habd., C., Z.

črviřvka, f. die Miere (alsine), Medv.(Rok.).

črviřnik, m. das Ackergauchheil (anagallis arvensis), Cig., Erj.(Rok.).

črviřvost, f. die Wurmſtichigkeit, der Wurmstraß; — die Wurmkrankheit bei Pſerden, der Wurm, Cig., DZ.; podkožna č. pri konjih je zelo otrovna, Levst.(Nauk).

črviřžiti, ſžim, vb. impf. kleinschrittig gehen wie ein Kind, C.

črívóba, f. der Wurmstraß, die Wurmſtichigkeit, Jarn., Cig., Jan., Met., Mik.

črvojéd, jéda, adj. = črvojeden: črvojeda miza, Jurč.

črvojéd, f. der Wurmtich, Mur., Valj.(Rad).

črvojédden, dna, adj. 1) wurmſtichig: črvojed jedni tramovi, Jurč.; — 2) Würmer freffend; črvojedna perjad, Zora.

črvojédina, f. 1) der Wurmtich; črvojedine v Iesu; — 2) das Wurmmehl; č. se nahaja v votlih vrbah in drugih drevesih, Cv.

črvojédinast, adj. wurmſtichig; č. sad, Trub. (Post.); črvojedinasta lipa, Jurč.

črvovéden, dna, adj. = črvojeden, Gor.

čtenjè, n. das Lesen, ogr.-Valj.(Rad).

čtetí, čtějem, vb. impf. lesen, kajk.-Valj. (Rad); — čtěm a. čtěm, ogr.-Valj.(Rad); — prim. šteti.

čúba, f. = čoba, BlKr., kajk.-Valj.(Rad).

čubák, m. človek z velikimi čubami, Valj. (Rad).

čúbast, adj. = čobast, Habd., BlKr.

čubéti, ím, vb. impf. hoden, C.; hram (zupnikov) čubi v neki dniki, Raič(Nkol.); — pogl. čobeti.

čubínklja, f. = ščurek, die Küchenschabe (blatta orientalis), Polj.

čúbiti se, im se, vb. impf. = šobiti se, C., Z.

čuč, m. magerer Käse aus saurer Milch, C., Bes., Tolm.; — iz furl., Štrek.(Let.).

čuča, f. die Hockhenne, Valj.(Rad).

čúčati, am, vb. impf. = čučkati, Trst.(Let.).

čúčati, im, vb. impf. = kučati, C., Cig.; (čučeti, Prip.-Mik.).

1. čuček, čka, m. dem. čuk; das Käuzen, C.

2. čuček, čka, m. 1) die Feldgrille, BlKr.; — 2) mlado pišče, kajk.-Valj.(Rad); — 3) der Dehrknopf, Tolm.-Strek. (Let.).

čučíka, f. die Henne, C.; — prim. čuča.

čučka, f. = cuca, Štrek.

čučkanje, n. das „Vichteln"; prim. čučkati.

čučkati, am, vb. impf. na Blaževo se Slovenci kraj Ščavnice čučkajo z blagoslov-

8*

čúhniti — čúnjoga

— 117 —

čûnka — čutíten

1. čúhniti, čûhnem, vb. pf. beim Schmoren eingehen, Cig.; — nachgeben: zob čuhne, der Bahničmerz gibt nach, Fr.-C.

2. čúhniti, čûhnem, vb. pf. 1) einen üblen Geruch, einen Modergeruch von sich geben, C., Rez.-C.; meso čuhne, Z.; — prim. 2. čohniti.

čúja, f. das Wachen, C.

čujèč, éča, adj. = čujen 1), Jan., Krelj., Kr.

čujéčen, čna, adj. = čujen 1), Cig.

čújen, jna, adj. 1) wachjam, Jan.; — 2) fein-
hörig: čujno uho, C.; čujen sluh, seines
Gehör, SIN.

čujénje, n. 1) das Hören, C.; — 2) das
Wachen, Pok.-Valj.(Rad).

čújež, m. der Wächter, ein Hundsname, Mik.

čújnost, f. die Wachjamkeit, C.

čůk, m. das Käuzchen (strix noctua).

čůka, f. = kokoš, Dol.

čůkati, am, vb. impf. den Laut čuk hören lassen: čuk čuka, Z., SIN.

čůkec, kca, m. dem. čuk.

čůkla, f. strmina v planinah, Krn-Erj.(Torb.);
der Steinabhang, Tolm.-Cig.

čúklja, f. ein verstümmeltes Glied, Habd.; —
prim. čonklja.

čúkljav, adj. krüppelhaft, kajk.-Vest.

čúla, f. 1) razklan parobek, kos parobka,
Rihenberk-Erj.(Torb.); — 2) der Tölpel, C.

čútek, lka, m. männliches Schwein, der Eber,
Dol.-Vest.

čúlkavt, m. der Specht (po glasu „čulj“), Valj.(Rad).

čúló, n. das Gehörorgan, Cig. (T.); das
Gehör, C.

1. čùm, čúma, m. der Strauch, 1.-Cig., Banjščice-Erj.(Torb.); — prim. hs. čuma, das Bündel, das Büschel.

2. čùm, čúma, m. der Halbschlaf: v čumu ležati, M., Z.; — prim. čumeti.

čúma, f. = bukva (fagus silvatica), Tolm.-Strek. (IjZv.); — prim. 1. čum.

čuméti, ím, vb. impf. im Halbschlaf liegen, Z.;
čumela sem in imela cudne sanje, Bes.; —
tiho in mirno ležati, n. pr. bolnik čumi,
Soška dolina-Erj.(Torb.); fauern, SlGor.-C.

čúmnata, f. die Kammer, Cig., Jan.; bes. eine Kammer zur Aufbewahrung der wertvollsten Gegenstände, Mur.; — das Schlafgemach, Pohl, Cig., DZ.; — prim. srlat. caminata, stvn. chaminata, Mik.(Et.).

čúmnatica, f. dem. čumnata, das Kämmerlein,
Cig., Jan.

čúmovje, n. das Gebüsch, das Gefstrüpp, Cig.,
(čumovlje) Banščice-Erj.(Torb.).

čúmpa, f. die linke Hand, Strek.

čúna, f. ein großes Schwein, SlGor.

čûnj, m. der Kegel, Jan., Cig. (T.); — hs.;
prim. lat. conus, it. cono, zono.

čúnja, f. das Schwein, C.

čûnjast, adj. kegelförmig, Cig.(T.).

čûnjek, njka, m. schwarzes männliches Schwein,
C.

čûnjka, f. dem. dunja, C.

čúnjoga, f. weißliches Schwein, C.

čûnka, f. 1) das Schweinchen, C., Št.; — 2)
der Tintenklefš, C.; — prim. čünjka.

čûnta, f. = čonta, Danj. (Posv. p.), vzhŠt.

čûp, m. C., pogl. čop.

čúra, f. 1) = kura, C.; die Henne, Kr.-Valj. (Rad); — 2) der giftige Verchenchwamm, V.-Cig.

čûrek, rka, m. 1) = čirič, C.; — 2) der
Schwarzkümmel (nigella arvensis), Cig.;
prim. ščurek.

čûren, rna, m. = muren, C.; — prim. čurek.

čûrika, f. = kurica, C.

čûrka, f. = čurika, kurica, C., Z.

čûstvo, n. pogl. čuvstvo.

čûš, m. = trap, norec, Krn-Erj.(Torb.); —
pogl. čuž.

čût, m. der (äußere) Sinn, das Empfindungs-
vermögen, Guts., Jarn., Mur., Jan., Cig.(T.),
Mik.; čut, občna zmožnost čutiti, Lampe
(D.); znanje o najznamenitejšem čutu in
cutilu (Sinn und Sinnesorgan), Žnid.; topih
cutov, grobšinnig, Cig.; životni č., der Vital-
sinn, Erj.(Som.); — čuvstvo, der innere
Sinn, das Gefühl, Cig., Jan.; rahli čut, das
Zartgefühl, Cig.; — die Reigung, der Sinn
für etwas, C.; č. imeti ali čuta ne imeti
za kako reč, nk.

čût, f. das Gefühl: prešinila ga je neka čudna čut, Jurč.; pobožnih čuti vnet, Greg.

čután, tna, adj. wachsam: č. pes, Dol.

čútara, f. flache, runde, meist hölzerne Reise-
oder Feldflasche.

čútarica, f. dem. čutara.

čútaričica, f. dem. čutarica.

čútek, tka, m. = občutek, die Empfindung,
das Gefühl, Mur., C.

1. čúten, tna, adj. 1) zum Sinn oder zu den Sinnen gehörig, finnlich, Jan., Cig. (T.); čutno stvarstvo, die Sinnenwelt, čutni mik, der Sinnenreiz, čutno mamilo, die Hallucination, Cig. (T.); čutna predstava, Lampe (D.); — 2) empfindend, führend, Empfindungs-, Gefühl-, Fühler-: čutni rogljiči, die Fühlerhörner, Mur., Cig., Jan.; čutni rožički, Glas.; čutna bradavica, die Nervenwarze, V.-Cig.; — 3) čúten, wahrnehmbar, merflich, Cig.; — vino je čutno = močno, Dol.

2. čúten, tna, adj. = čutan, wachsam: čuten
pes, Levst.(M.).

čuténje, n. das Empfinden.

čuti, čüjem, vb. impf. 1) hören; čujte, čujte! hört! hört! čuješ? hörst du? — čul sem, ich habe mir sagen lassen, Jan.; — 2) wachen, wach sein; do polnoči čuti; Lenora, spiš al' čuješ? Preš.; — č. nad kom, nad čim, über jemanden, über etwas wachen, beaufsichtigen, Cig., Jan.; dezelnig odbor čuje nad gospodarstvom z občinsko glavno imovino, Levst.(Nauk); — čuti na kaj, acht geben: ktor Bogu veruje, čuje na zapovedi, Škrinj.-Valj.(Rad); Komur mar je prostost zlata, Na svoje naj poglede skrbno čuje, Preš.

čutíten, lna, adj. zu den Sinnesorganen ge-
hörig: čutilni očut, die Sinnesempfindung,
Cig. (T.).

čutíló — čuvarica

— 118 —

čuvárka — čviček

čutíló, n. das Sinnesorgan, Jan., Cig. (T.),
Erj. (Somn.), Lampe (D.).

čútiti, im, vb. impf. empfinden; mraz čutim;
ne čutim bolečine; nič ne čuti, če se ga
dotaknem; wahrnehmen, merken; zver čuti
lovca, das Wild wittert den Fäger; pes
zajca čuti; — fühlen; čutil boš, kaj se pravi
biti brez doma; čutil bo to, es soll ihm
das nicht so hingehen, Cig.; čutim, da sem
doma; čutim, da se mi bliža smrt; jezik
ne more povedati, kar v srcu čutim; — 3)
č. se, sich fühlen, ein starkes Selbstbewustsein
haben, Laše - Levst. (M.); — 4) č. se, sich
fühlen, sich befinden: kako se čutiš? Cig.

1. čútje, n. 1) das Hören, C., M.; — 2) das
Wachen, Cig., C.; čutje in post, Cv.

2. čútje, n. coll. die Gefühle, das Fühlen,
Cig., Jan.

čutljaj, m. die Empfindung, das Gefühl, Jan.,
M., nk.

čutljiv, iva, adj. 1) empfindsam, empfindlich,
feinsinnig, Mur., Jan., Cig.; — gefühlvoll,
Jan.; — 2) = 1. čuten 3), Cig., Jan., C.

čutljívost, f. 1) die Empfindlichkeit, Mur.,
Cig., Jan., Žnid.; — 2) = čutnost 2), Cig.

čutnica, f. = živec, der Nerv, Cig., Jan., nk.
čutničen, čna, adj. Nerven-, Cig.

čutnik, m. der Empfindungsnerb, Cig. (T.).

čutniški, adj. Nerven-, Cig., Jan.; čutniška
bolezen, das Nervenfieber, V'est.

čutništvo, n. = živje, das Nervensystem, Cig.

čutnost, f. 1) notranji pojavi, — katerih središče in vir so čuti, oziroma čutila, Lampe (D.); die Sinnlichkeit, Cig. (T.); — 2) čutnost, die Fühlsbarkeit; — 3) = čutljivost 1), Cig., Jan.

čutoslôvje, n. die Sinnenlehre, Cig.

čûtstven, stvena, adj. finnlich: čutstveni svet,
V'est.

čûtstvo, n. der Sinn: č. za umetnost, der
Kunstfinn, Cig. (T.).

čuvâj, m. der Hüter, der Auffeher, der Wächter;
poljski č., der Feidhüter, Cig., Jan., Nov.;
ponočni č., der Nachtwächter, Cig., Jan.,
Levst. (Nauk); lovski č., der Jagdhüter,
Levst. (Nauk).

čuvâjka, f. die Wächterin, Cig., Jan., M.

čuvâjkinja, f. = čuvajka, C.

čuvâjnica, f. das Wächterhaus, DZ., StN.

čuvâjski, adj. Wächter-, Wachts-.

čuvâjstvo, n. der Hüterdienst, Levst. (Pril.).

čuvâjščnica, f. die Wachtfube, Cig., Jan.;
— der Wachthurm, Mur., Cig.; — das
Wachthaus, Ravn.

čuváten, žna, adj. Auffichts-, Wacht-: čuvalno
osobje, das Auffichtspersonale, DZ.

čuvátnica, f. 1) = čuvajnica, Cig.; — 2)
ladja čuvalnica = čuvalna ladja, Let.

čúvanec, nca, m. der behütet, bewacht wird,
LjZv.

čúvanje, n. 1) das Wachen, Trub. (Post.); —
2) die Obhút, die Bewachung, Cig.

čuvár, rja, m. der Hüter, der Wächter, Cig.,
Jan., ogr.-C.; grajski č., IjZv.

čuvarica, f. die Hüterin, die Wächterin, Cig.,
Jan.

čuvárka, f. = čuvarica, C.

čuvárnica, f. die Wachtfube, Habd., Z.; —
daš Wachthaus: pod Gorjanci postavila je
vlada vojarnice in čuvarnice, LjZv.

čuvárski, adj. Hüter-, Wächter: plačilo ču-
varsko, das Wachgefeld, Cig.

čúvati, am, vb. impf. wachen, Mur.; č. nad
kom (čim), jemanden (etwas) bewachen, be-
schüken, Cig., Jan., nk.; č. koga (kaj), Habd,
Cig., kajk.-Valj.(Rad); — č. se, sich fühlen,
č. se koga (česa), sich vor jemandem (etwas)
hüten, Cig., Jan., kajk.-Valj.(Rad), nk.;
č. se od česa, Cig. (T.), kajk.-Valj.(Rad).

čuvénje, n. das Wachen, C.; s svojim ču-
venjem dodelod bode svoje delo, Rog.-Valj.
(Rad).

čuvíček, čka, m. eine Art Enzian (gentiana
Asclepiadea), SlGor.-Erj. (Torb.); — prim.
hs. čvić, gentiana lutea, in slov. cvič.

čuvíkati, čem, kam, vb. impf. schreien wie die
Eule, Cig., C.; — prim. čovinkati.

čuvît, adj. wachsam, Ravn.-Cig., M.

čûvstven, stvena, adj. gefühlvoll, Cig. (T.),

čûvstvenost, f. das Gefühlsvermögen, die Ge-
fühlsseite der Seele, Cig. (T.).

čûvstvo, n. das Gefühl, Cig. (T.); estetično,
mešano, navrno, religijozno č., Lampe (D.);
— stsl., rus.

čuvstvovanje, n. das Fühlen, Cig. (T.); č. in
mišljenje, das Fühlen und Denken, Zv.

čuvstvováti, újem, vb. impf. fühlen, Cig. (T.).

čůž, m. ein dummer Menſch, Štrek.

čůžek, žka, m čužki, sklizave gobice, rastoče
po starih panjeh, Rodik na Krasu - Erj.
(Torb.).

čúžiti, im, vb. impf., koruzo č., = slačiti, to
je, slamo odtrgovati, Soška dolina - Erj.
(Torb.).

čůžje, n. coll. Kukuruzſchalen, Tolm.

čůžka, f. 1) das Büſchel, der Bopf, Kru-
Erj. (Torb.); — 2) = svilen trak, Koborid-
Erj. (Torb.); — 3) das Glanzgraß (pha-
laris canariensis) Koborid-Erj. (Torb.).

čvánj, m. der Säufer, C.; — prim. stsl. čvan,
der Krug.

čvánja, f. die Säuferin, C.

čvekač, m. der Schwäger.

čvekáti, ám, vb. impf. schwaken, dummes Zeug
reden; — prim. čvekati.

čvěnka, f. človek, ki rad čvenka, Z., Glas.

čvenkáti, ám, vb. impf. = čvekati, Z., C.

čvériti, im, vb. impf. unnüthes Zeug reden,
plauschen, Luče (Št.) - Erj. (Torb.); — prim.
čvekati.

čvetěr, num., pogl. četver.

čvetěriti, črim, vb. impf. = četveriti, Vor-
ſpann leisten, Notr., Gor.

čvetěrnik, m. = četvernik, die Vorſpanndeichſel,
Gor.

čvéžen, žna, m. = čivežen, Gor.

čvič, m. 1. das Gewinſel, Z.; = krik, Gor.-
DSv.; — 2) etwas Saures, bes. ein Saures Ge-
träntf, SlGor.; — pogl. cvič.

čviček, m. ein saurer Wein, Cig. Kr.; — pogl.
cviček.

čvòr — dà

— 119 —

čvîr — dà

čvòr, čvóra, m. der Knorren, Cig., C.; — hs.
čvrčáti, ím, vb. impf. = cvrčati.

čvřček, čka, m. = cvrček.

čvrčkáti, ám, vb. impf. = cvrčkati, cvrčáti,
zwitschern: čvrčkajo pernati pevci, Prekmur-
sko-Kres.

čvŕkati, am, vb. impf. = cvrkati, Cig.

čvrkljáti, ám, vb. impf., zwitschern, Cig.

1. čvrkniti, čvŕknem, v. pf. aufkreischen, C.;
mudjen, C.; — prim. 1. cvrkiniti in čmrkiniti.

2. čvrkniti, čvŕknem, vb. pf. ansfengen, zu-
sammenchrumpfen machen; čvrknjeni lasje,
čvrknjeno listje, C. — pogl. 2. cvrkiniti.

čvrkútanje, u. dasb Gezwitscher: č. ptic, Mik.,
Jan.

čvrkútati, am, vb. impf. zwitschern, Prip.-Mik.; — pogl. cvrkutati.

čvrléti, ím, vb. impf. zwitschern: vrabci čvr-
lijo, BlKr.; ptice so veselo čvrlele, Jurč.

čvrlínkati, am, vb. impf. zwitschern, C., Z.

čvrſt, čvísta, adj. ſeſt, kernig; čvrſt les, Kern-
holz, Cig.; compact, Cig.; — frisch (o ko-
vinah), V.-Cig.; — čvrſta voda, frisches
Wasser, Erj. (Som.); rüſtig, kräftig; čvrſt
človek; čvrſto delo; čvrſt glas; — leben-
friſch, Jan.; munter: čvrſte oči imeti, Cig.
— prim. črſtev.

čvrſták, m. kräftiger Mann, Cig.

čvrſténje, u. die Frischarbeit: č. železa, V.-
Cig.; — nam. čvrſčenje.

čvrſtiló, u. die Erfrischung. Sol.

čvrſtíti, ím, vb. impf. kräftig, frisch machen, Cig.

čvrſtóba, f. = čvrſtost.

čvrſtôča, f. = čvrſtost, kajk.-Valj.(Rad).

čvrſtôſt, f. die Festigkeit; die Conſiſtenz, Cig.;

— die Rüstigkeit, die Tüchtigkeit, die Frische.

čvrſtóta, f. = čvrſtost, Cig., Jan.

čvrš, čvrša, m. 1) grča v Iesu, v deski, der Knor-
ren; Goriška ok.- Erj. (Torb.); — 2) der
Gelenkhöcker, Erj. (Som.).

D.

dà, I. conj. 1) v finalnih stavkih: damit, auf
dasß; privezal sem psa, da mi ne bi ušel;
ne sodite, da ne boste sojeni; — brez glav-
nega stavka: da boš vedel, wohł perſtanden!
— 2) v optativnih in imperativnih stavkih:
dasß; želimo ti, da bi srečno živel še mnogo
let; prosi ga, da ti pomore; — brez glav-
nega stavka: da bi Bog dal! da si mi zdrav!
da mi ne prideš več pred mene! — v okr-
njenih stavkih: da bi tako ne! leider! —
3) za besedami, ki pomenjajo strah, bojazen:
dasß; bojim se, da bi padel, ich fürchte, dasß
du falleſt, ali: bojim se, da boš padel, da
ne boš več vstal, du wirst fallen, du wirst
nicht meht auſſtehen; ne bojim se, da bi padel,
da bi več vstal; tudi: bojim se. da bi
me pes ugriznil; prim. Mik. V. G. IV. 810;
— 4) v deklarativnih stavkih: dasß; Naj
zmisli, kdor slepoto ljubi sveta, Da smrtna
žetev vsak dan bolj dozori, Preš.; sem spa-
dajo okrnjeni reki: se ve da (nav. seveda),
kaj pa (pak) da (kajpada), freilich, natürlich;
to je da, freilich, gewiß wohł; anti da, ja
wohł, Levst.(M.), Reż.; menim da, dasß möchte
ich meinen; reci, da, sage: ja! reci da ne,
če moreš, sage: nein, wenn du kannst; —
ne da, ne pa da, geſchweige dasß; ne da
bi mu bil pomagal, še bežal je; še se
nismo razigrali, ne da se bomo razhajali,
wir haben das Spiel noch gar nicht recht in
Angriff genommen, und wir ſollten schon aus-
einander gehen! Levst.(M.); še videl ga nisem,
ne pa da sem (bi bil) ž njim govoril; —
brez glavnega stavka: da se bodem ž njim
pravdal? ich ſoll mit ihm einen Proceſs führen?
jaz da sem njega odpuščanja prosil? ich hätte
ijn um die Verzeihung gebeten? — pred im-
perativom: jaz ti rečem, da ti pij! ich sage
dir, daß du trinken ſollſt, C.; da jaz jedi,

da jaz teci! ich ſoll effen! ich ſoll trinken! C.;
ne slišiš, da ti pojdi? hörst du nicht, daß
du gehen ſollſt? Levst.(Zb. sp.); — v odvisnih
vprašalnih stavkih: kako da, koliko da itd.
nam. kako, koliko itd. (po it.; prim. Levst.
[Zb. sp. IV. 3q]); — 5) v konsekutivnih
stavkih: ſo daßß; ljudi je bilo v cerkvi, da
se je vse trlo; taka revščina je pri nas, da
se Bogu smili! daßß eß Gott erbarme! ve-
liko jih je, da ga radi poslušajo, (nam. takih,
da); — v okrnjenih rekih: toliko, tako, da
nikoli tega, wie nie zuvor, Cig., Levst.(M.);
takšen, da nič tacega, Levst.(M.); toliko (to-
ličko) da, kaum; toliko da sem se ga do-
teknil, pa je že zakričal; da = toliko časa, da,
biš; čakaj, da pride, warte, biš er kommt:
Mogla umreti ni stara Sibila, Da so prinesli
ji z doma prsti, Preš.; — prej (poprej) da,
bevor: 'poprei vendar ne pojdem, da tebi
vzamem glavo, Levst.(Zb. sp.); — 6) v kon-
cesivnih stavkih: wenn auch, obgleich: spre-
jemamo vsako darilce, da je še tako majhno;
nav. da si (dasi), dasi tudi, dasi ravno (da-
siravno), da ravno (daravno); (prim. ako-
ravno); da (bi) prem, Habd.-Mik.; da li (dali)
= dasi, Levst. (Zb. sp.); usliši zdihovanje
tvoje da li nevredne stvari, Guts.(Res.); —
7) v kavzalnih stavkih: weil: zato da, deš-
wegen weil: zato da nisi veroval mojim be-
sedam, Krelj; „zakaj nisi prišel?“ — „da
nisem mogel!“ jvžišt.; — 8) v kondicio-
nalnih stavkih: wenn: da sem jaz na tvojem
mestu, jaz bi vse drugač delal; da ni bilo
tobe, jaz bi se bil utopil; da grem jaz v
mesto, gotovo bi me ne bilo več nazaj,
BlKr.-Levst.(Zb. sp.); da bi bil jaz vedel,
da si doma, wenn ich gewuſtſt hätte, daßß du
zuhause biſt; od pametnih boš več hvale
imel, da molčiš, kakor da odgovarjaß,

dà — dajâva

— 120 —

dajâvec — dáljica

Kast.; — kakor da bi, ašs wenn, wie wenn;
gleda me, kakor da bi me hotel prebosti
z očmi; da le, samo da, wenn nur; da le
zinem že me graja; samo da prideš o
pravem času, drugo bo naša skrb; — II. interj.
1) ja (v odgovoru); ni rekel ne da, ne ne;
Kaj vi vsi? — Da, mi vsi! Vod.(Pes.); —
2) (v vzklíkih izražuje največ občudovanje):
da te! da te, kako si lepa! Jan., C.; da
gapuh! welcher Hohmuth! da jo nevošeljivost!
welcher Reid! Ravn.-Mik.; da ga neumneža!
C.; da jo blago, ponižno dušo, Ravn.

2. dà, interj. (za imperativom) dočh, denn: beži da! pojdi da! delaj da! vžhŠt., ogr.-C.; Prekrižaj da mati dete, Npes.-Vraz.; — prim. daj (pod: dati) in dej (pod: deti), der.

dâb, m. = vdab, vdeb, Dict.; smrdi ko dab, jvžhŠt.

dáber, bra, m. = bober, Cig., Jan., Valj. (Rad); — hs.

dác, dáca, m. die Abgabe, die Accise, die Verzehrungſteuer; colnarji so Rimljanov cole in dace kupovali, Dalm.; — prim. nem. der Dúb, it. dazio.

dácar, rja, m. der Acciſeneinnehmer.

dácija, f. die Abgabe, die Steuer, Guts., Jarn., Cig.; cesarar dacijo dajati, Schönl., Jap. (Prid.); Zdaj dacijo. plačuje, Zdaj delavce ima, Npes.-K.: — der Zoll, Štrek.; — prim. dac.

dáča, f. die Abgabe, die Steuer, Habd., Mur., Cig., Jan., Mik.; der Zoll, Habd., Mik., ogr., kajk.-Valj.(Rad).

dáčen, čna, adj. Steuer, Cig., Jan.

dáčevnik, m. = dáčnik, SIN.

dáčnik, m. der Steuereinnehmer, C

dagerotipīja, f. die Daguerreototypie, Cig. (T.).

dahlína, f. Cig.; pogl. dehlina.

dáhniti, nem, vb. pf. pogl. dehniti.

dahovína, f. v pravljicah: kača od človeške materie rojena, Kras-Kres V. 212.

dajáč, m. der Geber, Cig.

dajânje, n. das Geben; drugo d., ſonſtige Abgaben, Levst.(Pril.); die Verleihung, die Ertheifung, Cig.

dajáten, kna, adj. dajalni sklon, padež, der Dativ, Cig.

dajáňnik, m. der Dativ, Levst.(Sl. Spr.).

dajátev, tve, f. das Geben, Jan.; dajatev in oprave, Leistungen, DZ.; — die Giebigkeit, Nov.-C., ZgD.

dajáti, dájem (dajém), dájam, vb. impſ. zu geben pſlegen, geben; d. in opravljati, leſten, DZ.; v Boga ime d., Almoſen geben; hvalo d. komu, jemanden lobpreiſen; Boga dajati komu, grüßen, Npes.-Vraz; — anbieten; dajal sem mu denar, pa ga ni hotel vzeti; sto goldinarjev je že dajal za kravo; — žuſchreiben: ne store tudi cestovinarji tega, ki jim toliko trdo srce dajate? Ravn.; — kriv, dolžan se dajem, ich bekenne („gebe“) mich ſchuldig: tatvine se dolžan daje, Boh.; — d. se, mit einander streiten, zanken: hudo sta se dajala.

dajátva, f. = dajatev, DZ.

dajâva, f. = dajatev, C.

dajâvec, vca, m. der Geber.

dajâvka, f. die Geberin.

dâjba, f. das Geben: pohlevna dajba, Ravn.; — die Gabe, Mur.

dàkle, conj. = torej, tedaj, Cig., nk.; — hs.

dâktil, m. der Daſthluſs (stopa — v v).

dâktilski, adj. dakthlijeł; (nav. daktiłski).

dalanji, adj. = dalečnji, Mik.

dáleč, adv. weit, ferne, d. biti, d. iti, na d. skakati, Telov.; od daleč, von fern, auš der Ferne: od daleč koga spoznati; = iz daleč, Levst.(Zb. sp.); (iz daleča, Levst. [LjZv.]); d. se motiš, bu irrſt jeſt, Dol.

dalečâva, f. = dalja, M., C., Vod.(Izb. sp.).

dálečen, čna, adj. = dalečnji, C., Danj.(Posv. p.); daléčen človek, jvžhŠt.

dalečina, f. = dalja, Mur., Cig., Jan., ogr.-Valj.(Rad).

dálečnji, adj. entfernt, Rez.-Baud.; d. pot, weiter Weg, weite Reiſe, dalečnji ljudje, Leute von ferneher, C., Z.; človek iz dalečnjega, von

dálek, adj. weit, fern, Jan., C., Zora, LjZv.; — adv. daleko = daleč, Mur., Jan., Zora; — („dalki“, C.; „dalko“, C., kajk.-Vest.).

dalekôča, f. = dalja, Habd.-Mik.

dalekoglèd, gléda, m. = daljnogled, Jan., C.

dalekopis, písa, m. = daljnopis, Cig., Jan., C.

dalekovíden, dna, adj. fernsichtig, Jan., Sen. (Fiž.).

dalekovídnost, f. die Fernsichtigkeit, Erj.(Som.).

dálešnji, adj. = dalečnji, Mik.; dalešnji poti, SIN.

dàlj, adv. Cig., Jan.; pogl. dalje.

dálja, f. 1) die weite Entfernung; die Weite, die Ferne; na daljo poslati, Pohl. (Km.); turen se vidi na vso daljo, Ravn.; na dalje zvoniti = vabiti, mit der Glocke zum Gottesdienste vorladen, SLGor.-C.; — die Entfernung, Cig. (T.); die Strecke: tako daljo iti, Lašče-Levst.(Rok.), vsa v skrbi gresta v Jeruzalem celo daljo nazaj, Ravn.; ne hodi tako veliko daljo, Jurč.; — 2) o času: na daljo, in die Länge, Cig.

daljâva, f. die weite Entfernung, to še ni nikakršna daljava, daš ist noch keine bedeutenbe Entfernung; die Ferne: v daljavi se vse manjše vidi; — die Entfernung, Cig.(T.).

dâlje, adv. compar. ad daleč; 1) weiter; dalje stanujem, dalje imam v cerkev, dalje vržem kamen, nego ti; — 2) weiter, fort; in tako dalje (i. t. d., itd.), und so weiter; — 3) o času: länger; čim dalje, tem bolje, je länger, desto bessr; d. časa (compar. ad: dolgo časa): že dalje časa ga ni bilo videti, er war schon längere Zeit nicht zu schen.

dâljej, adv. = dalje, Cig., Dol.-Levst.(M.).

daljemèr, méra, m. das Diaſtimeter, Cig.(T.).

dáljen, ljna, adj. weit, fern; iz daljnih dežel, Dalm.; v njeno poštenje je veroval tudi v spominu na njo iz daljnega, Jurč.; daljna pot, jvžhŠt.

dâlješnji, adj. der weitere, der entferntere, SLGor.-C.; (opp. bližešnji).

dâlji, adj. = daljši.

dáljica, f. dem. dalja; die Strecke, Cel.(Gcom.).

daljina – dân

— 121 —

dân – danaj

daljína, f. die Entfernung, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.; die Strecke, Cig.(T.); — die Ferne, Cig.

daljnji, adj. 1) weiter, entfernter: smo si daljnji, bližnji svoji, wir sind weitläufig, nahe verwandt, Cig.; — 2) weiter, weiter folgend: odlog dati k daljnjemu živenju, Kast.(N. C.); daljnje postopanje, das weitere Verfahren, DZ.; po daljnjem premišljevanju se mi zdi, nach weiterem Nachdenken, Cv.

daljnoglěd, glěda, m. das Teleskop, Cig., Jan., Cig.(T.), Sen.(Fiž.).

daljnoglěden, dna, adj. teleskopisch, Cig., Jan.

daljnopis, písa, m. der Telegraph, Cig., Jan.

daljnopísen, sna, adj. Telegraphen-, telegrafiisch, Cig., Jan.

daljnopísje, n. die Telegraphie, Cig., Jan.

dáljnost, f. die Entlegenheit, Cig.

daljnovid, vída, m. = daljnogled, Cig., Jan.

daljnovíden, dna, adj. weitfichtig, Cig.(T.).

daljnovídnost, f. die Weitsichtigkeit, Cig.

dáljšanje, n. das Verlängern.

daljšati, am, vb. impf. verlängern; dan se daljša, der Tag nimmt zu; daljšati si življenje, Slom.-C.

dáljši, adj. compar. ad dalek, dolg; weiter; daljša pot; länger; dnevi so že daljši.

daljšnji, adj. der weitere: prosti bodo vsakega daljšnjega davka, sollen nicht weiter besteuert werden, DZ.; v daljšnjo porabo, DZ.

dáma, f. 1) die Dame; — 2) das Spiel auf dem Damenbrett, das Damenspiel: damo vleči, Dame spielen, Cig.

damascën, m. neka vinska trta, Vrtov.(Vin.).

damást, m. neka vrsta tkanine, der Damašt.

damástov, adj. aus Damašt.

damaščánka, f. die Damašcenerklinge, Cig., Jan.

damaščánski, adj. Damašcener-, Cig.

dámati, am, vb. impf. = damo vleči. Cig.

dámelj, mlja, m. der Wiederhall, das Echo, Cig., C., M.; — prim. od-dmeti, odmevati.

dámjak, m. der Damhirsch (cervus dama), Erj. (Ž.).

1. dámnica, f. zadnja deščica pri čebelnem panju, končnica, Bolc-Evj. (Torb.); — nam. dannica; prim. dana.

2. dámnica, f. das Damenbrett, Cig., Jan.

dámnik, m. der Damenstein beim Damenspiel, Cig.

dámski, adj. Damen-, Cig., nk.; damski kamen, der Damenstein im Damenspiel, Cig.

dân, dněva, dně, m. 1) der Tag, das Tageslicht; d. se sveti skozi okno, das Tagešlicht dringt durch die Fenster ein, Cig.; na d. priti, anš Tagešlicht kommen; na d. spraviti; sklenil je to kralju na d. dati, offenbaren, Ravn.; to je jasno kakor beli dan; pri belem dnevi, Mik., = po belem dnevi, LjZv., bei helllichtem Tage; za bele dni ne, = um keinen Preis, C.; d. se dela, es tagt; = d. poka, Cig.; d. se sivi, der Morgen graut, Cig.; dan se je storil, es ist Tag geworden; d. zvonniti, das Morgengefäute erlönen lassen; Predno še daní zvoni, Npes.-Jan. (Slovn.); Čakajte,

oj mati vi, Da danove odzvoni, Npes.-Jan. (Slovn.); ko je dnevi zazvonilo, Jurč.; Ko bo petelin k dnevu pel, Npes.-K.; pred dnevom, vor Tagesanbruch; = pred dnen; = do dne, Polj.; z dnevom, mit Tagesanbruch; z dnevom vstati; = za mladega dne, Cig.; velik d. je, es ist hoch am Tage, Cig., C., M., Kr.; bil je velik d., Jurč.; — po dnevi, bei Tage, (=po dne. Npes.-Vraž-Mik.; po dni, Guts., Npes.-Schcin.); čez dan, tagšüber; še je dosti dne, es ist noch hoch am Tage; za dne, noch bei Tage, vor Einbruch der Nacht; d. se krajša, daljša, nimmt ab, zu; dan je dalji, kar petelin čez prag skoči, kar bolha zine, = der Tag ist nur um ein Unbedeutendes länger, Cig.; prišel je čas, „ko se dan skozi noč vidi“, (=ko je noč zelo kratka), kakor kmet veli, Vrt.; noč ima ušesa, dan pa oči, bei der Nacht kann man gehört, beim Tage gesehen werden, Z.; noč in d., Tag und Nacht; = noč ter dan, Trub.; — tja v en dan, tja v dan, in den Tag hinein, ohne Zweck und Ziel (po nem.); — 2) der Tag (als Zeitabtschritt): vsak dan, täglich; dan na dan, dan za dnevom, Tag für Tag; živeti z dneva na dan, von einem Tage zum andern, Vrt.; v d. in noč, in 24 Stunden, Vrt.; dan hoda, tri dni hoda, eine, drei Tagreisen; en dan hoditi, dva dni; dva cela dneva; (dva cela dni, Dict.); ta dan, an diejem Tage; prej ta dan, tagsvorher; pred božičem dne dan, am Tage vor Weihnachten; tega dne, an diesem Tage; dne petnajstega mesecca septembra; petnajstega (dne) kimavca, am 15. September; dan in leto staviti, das Datum beiseßen, Cig.; — dober dan! guten Tag! sveti d., der Weihnachtstag; na sveti d., am Weihnachtstag; na sv. Martina dan; tepežni d., der Tag der unschuldigen Kinder; sodnji d., der Tag des Weltgerichtes, der jüngste Tag; rojstni dan, der Geburtstag; vsednji dan, der Werktag, Cig.; dan, der Rechtstag, die Tagsaßung; dan dati, einen Tag anseßen, Cig., C.; = d. postaviti, Dict.; dan opraviti, die Tagsaßung abthun, Z.; jutri imamo dan, Kr.; imela sta dan, LjZv.; — dan današnji, heutzutage; svoje dni, njega dni, einst (o preteklem, in bodočem času!); njega dni je bilo dobro, Jurč.; od njega dni, von je her, Ravn.; tako le bo njega dni pravo jutro napoknilo, Ravn.; on dan, neutlich; ta dan, kürzlich, Polj.; drugi dan, übermorgen, Polj.; to bom pomnil vse svoje žive dni, Zeit meines Lebens; tudi: ves svoj živ dan, Jurč.; za živih dni so gazili ljudem po njivah žito, bei ihren Lebzeiten, Navr.(Let.); na stare dni, im Alter; — 3) dan zemlje, ein Zoch Land, Cig.

dân, î, f. der Tribut, Cig.(T.), SIN.-C.; dani podvržen, tributpflichtig, Cig.(T.); — hs.

dána, f. das Bodenbrett: sodar da doge ino dane, Hip. (Orb.); = deščica iz dna kakršne koli lesene posode, pl. dane = dno, Vrsno Erj. (Torb.).

danaj, m. das Lied, ogr.-C.

danâjkati – dârek

— 122 —

darovit

darežljiv – darovit

danâjkati, kam, čem, vb. *impf*. Iustige Lieder
singen, ogr. — C., Valj. (Rad).

danas, adv. *Mur.*, Cig.; pogl. danes.

danaskaj, adv. *Krelj*, C.; pogl. danes; —
prim. hs. danaska.

danâšnji, adj. heutig; današnji dan, der heutige
Tag; dan današnji, heutzutage.

dánce, n. dem. dno, Valj. (Rad).

dânec, nca, m. dem. dan, Skal.; der liebe Tag,
Mik.

dânek, nka, m. dem. dan, Valj. (Rad).

dánes, adv. heute; danes, heutzutage;
danes teden, heute über acht Tage; — prim.
denes.

danéža, f. neka hruška, Biljana-Erj. (Torb.).

1. daníca, f. der Morgenstern.

2. dánica, f. = danka, pri Celju - C.

daníčica, f. dem. 1. danica.

daníšče, n. der Raum, wo man sich bei Tage
aufhält, der Tagraum: daníšča in nočíšča,
Levst. (Pril.).

daníti se, ni se, vb. *impf*. tagen: dani se, der
Tag bricht an.

dânj, f. = dan, f., Vrt., Sl.N.

dánje, n. 1) die Gabe, Cig.; — 2) die Steuer, C.

dânjko, ka, m. zehentfreier Grundhold, Mur.,
C.; — prim. danjsčak.

dânjski, adj. zehentfrei, Mur., C., Danj., Mik.

dânjsčak, m. 1) der zehentfreie Grundhold,
Mur., Jan., C., Z.; — 2) der zehentfreie Grund,
ein zehentfreier Weingarten, Mur., St.-C.

dánka, f. 1) der Maſtdarm, Dict., Mur., Cig.,
Erj. (Som.); — 2) die Großwurst („Blunze“),
C. M., jvzhŠt.; — 3) psovka požrešnemu
človeku, M. jvzhŠt.; o debelem otroku, C.

danováti, újem, vb. *impf*. den Tag zubringen, C.

dánsi, adv. Jan., M., pogl. danes.

dâp, m. Cig., pogl. dab.

dâr, dâra, darû, m. 1) die Gabe; d. božji, die
Gottesgabe; das Geschenf; ne odlasaj dati
daru potrebnemu, Dalm.; kralju je bila da-
rove nositi sega, Ravn.; v dar dati, schenken;
v dar dobiti, zum Geschenk bekommen; dari
brati, bettetit, Jan.; k daru zvati, zur Ab-
gabe von Geschenfen einladen (bei Hochzeiten):
godci začnejo k daru zvati, BIKr.; — 2) das
Opfer; Kajna Bog in njegovega daru kar ne
pogleda, Ravn.; pitni dar, das Aufopfer; Dari
opravit bog'nji po navadi Prinese Črtomira
lahka ladja, Preš.; — 3) die Gabe, die Fähig-
feit; d. proroštva, die Prophetengabe, Cig.;
dar besede, die Gabe des Vortragš, Cig. (T.).

dâr, adv. dar do, biš žu, Rež.-C., Mik.; —
prim. stsl. daže do.

dárati, am, vb. *impf*. znači on glas, ki ga kokoš
daje od sebe, predno gre jajce nest, Dol.

darávno, conj. = dasi, C.

dârba, f. = daritev, Slom.-C.

dârda, f. der Spieß, Habd.. M., die Lanže, C.;
= prim. madž. dârda, it. dardo, der Wurſ-
ſpieß, Mik. (Ut.).

dàre, conj. = kadar, vzhŠt, ogr. C.; — iz
gdàre.

dârek, rka, m. dem. dar; kleine Gabe.

darežljiv, íva, adj. freigebig, wohltätig, Mur.,
Jan., C., nk.

darežljívost, f. die Freigebigheit, Mur., Jan., nk.

daríče, n. dem. darilo, kleines Geschenf.

daríten, lna, adj. Schenkungsz-, Jan.; — Opferz-, Cig., Jan.

darílnica, f. 1) das Opfergefäß, Cig., Jan.;
— 2) der Opferstod, DZ.

darínik, m. 1) der Opferaltar, der Opfertisch,
Cig., Jan.; — 2) der Opferstod, M.

darílo, n. das Geschenk; der Preis, die Prämie;
— das Opfer, Cig., Jan.

darína, f. die Gabe, Mur.; das Opfer: na darino se shajati, Ravn.; pl. darine, das Opferzmaß, 1.-Cig.

daríše, n. die Opferstätte, Cig., C.

daritelj, m. der Geber, Mur., C.

dariteljica, f. die Geberin, nk.

dariteljka, f. = dariteljica, M., C.

daríten, tna, adj. = daritven, Cig.

daritev, tve, f. die Schenkung, Cig.; pogl.
podaritev; — die Opferung, das Opfer; d.
opraviti, Ravn.

daríti, im, vb. *impf*. spenden, schenken, Mur.,
Cig., Jan.; d. in jemati, Levst. (Zb. sp.);
— opfern, Mur., Cig., Jan., Burg; — dariti
koga, beschenken, Vrt.

darítven, tvena, adj. Opferz: daritveni kamen,
Let.

darîvec, vca, m. der Spender, Cig., Jan., Valj.
(Rad.); der Opferer, Cig.; Darivca, darov
in darilnikov ni, Greg.

darîvka, f. die Spenderin, Cig., Jan., Cv.

darljiv, íva, adj. freigebig, Mur., Cig., Jan., Let.

darljívost, f. die Freigebigheit, Mur., Cig.

dármo, adv. unentgeltlich, SlN.; za darmo,
Mik., C.

darroma, adv. geschenoweise, unentgeltlich, Cig.,
Mik.; daroma dati, schenken, C.; daróma, M.

darotljiv, íva, adj. freigebig, Meg., Dict.

darovalíše, n. die Opferstätte, C.

darovâlnica, f. das Geberhaus, Jan.

darovâlnik, m. der Altar, C.

darovânje, n. 1) das Schenken, die Schenkung;
— 2) das Opfern, die Aufopferung: — das
Offertorium (als ein Theil der Messe): pred
darovanjem, po darovanju.

darováti, újem, vb. *impf.* 1) spenden, schenken; d.
komu kaj; beschenken, d. koga s čim: tu so
otroci, s katerimi je Bog tvojega hapla da-
roval, Dalm.; Prečudno si me daroval, stara
cerkvena pesem (rok.); s tem nas je Jezus
daroval, Kast. (N. C.); d. mašnika Jsvkr.;
Bog te z dobrotami daruje, Bas.; pirhe po-
sebno čislajo ter se z njimi darujejo, Nav.
(Lct.); — 2) opfern, aufopfern, hingeben:
Abel mu daruje prve mladiče svoje črede,
Ravn.; svoje zvljenje za koga d., Cig.

darovâvec, vca, m. 1) der Spender, der Geschenz-
geber; — 2) der Opferer, Cig., Jan.

darovâvka, f. 1) die Spenderin, die Geschenz-
geberin; — 2) die Opferpriesterin, Cig.

darovit, ita, adj. 1) freigebig, Mur., Jan., C.;
— darovito polje, ergiebiges Feld, Z.; — 2)
begabt, talentvoll, Jan., Cig.(T.), nk.

darovíten — dáti

— 123 —

datováti — dávinji

darovíten, tna, adj. = darovit, 1) Guts., Jarn., Cig., Jan.; najdarovitnejši dobrotnik, Guts. (Res.),

darovítnost, f. die Freigebigkeit, Guts., Cig., Jan.; božja d., Guts. (Res.), Ravn.; d. je vsem živim ljudem prijetna, Škrinj.-Valj. (Rad.),

darovítost, f. 1) die Freigebigkeit, Mur.; — 2) die Begabung, Cig. (T.), nk.; d. učiteljska, die Lehrgabe, DZ.

darovníca, f. die Geberin, die Spenderin, Mur.; darovnica vseh milosti, Bas.

darovník, m. der Spender, der Wohlthäuter, Habd., Dict., Jarn., Mur., Gor.-Svet. (Rok.), vzhSt.-C.; on je darovnik tem, kateri njega iščejo, Bas.; darovniki in dobrotniki o lakoti, Slom.; darovnik sv. duh, C.

darovnína, f. der Opfergang bei kirchlichen Feierlichkeiten, Slom.

darovščina, f. die Gratification, Cig. (T.).

dási, dasírávno, conj. pogl. da 6).

dáska, f. die Steinplatte, Malhinje (Kras)-Erj. (Torb.); — prim. deska.

dáskast, adj. plattenförmig: d. kamen, ein Gestein mit plattenförmiger Structur, Malhinje (Kras)-Erj. (Torb.).

dátel, tla, m. die Dattel, Jan.

dátelj, telja (teljna), m. die Dattel, Cig., Tuš.(R.)

dáteljev, adj. Dattel-; (nav. dateljnov, Cig.; dateljnova palma, die Dattelpalme, Tuš. (R.)).

dáti, dám, vb. pf. geben; d. komu kaj; daj mi kruha, vina, piti, jesti; v dar dati, schenfen; na posodo d., leihen; za ženo d., zur Frau geben; d. komu zaušnico, eine Dhrßeige geben; d. komu po glavi, einen Schlag auf den Kopf versehen; — hergeben; ne da krajcarja od sebe; pismo od sebe d., ausstellen; glas od sebe d., einen Laut hören lassen; krava je veliko mleka dala; odgovor, račun d., Rechenschaft ablegen; kup lepih besedi mu da, Ravn.; komu Boga d., jemanden begrüßen, C.; wünschen: dobro jutro, lahko noč d., V.-Cig.; slovo d., den Abschied geben; glas d., Nachricht geben; na znanje d., befannt geben; — leichen: roko d., die Hand reichen; prsi d. otroku, die Brust reichen; — hingeben: če imam glavo dati, und sollte es mich den Kopf kosten; življenje d. za koga (kaj), das Leben opfern; dušo dati, festerben, Ravn.; na voljo d., freistellen; d. na izbiro, izbiranje, zur Auswahl geben; — bringen, gelangen lassen; schicken; na mizo d., auftragen; pismo na pošto d., aufgeben; knjigo na svetlo d., herausgegeben; kravo v rejo d., in die Zucht geben; v vojake d., zum Militär geben; v nauk d., in die Lehre geben, Cig.; = d. koga učit; jajca dati valit domaćim kuram, Levst. (Nauk.); predivo smo dali prest, wir haben das Spinnhaar zum Spinnen gegeben; srajce sem dal prat, ich habe die Hemden in die Wäsche gegeben; prim. Mik. V. G. IV. 875; — fügen, gelchemen lassen, lassen: ako Bog da, so Gott will; Bog daj, da bi bilo res! Bog ne daj! Gott behüte! daj nam biti milim in dobrim, Ravn.; gluhim je dal slišati, mu-

tastim govoriti, Taube machte er hörend, Blinde sehend; ne bo dal! daraus wird nichts, C.; ni mi dano, es ist mir nicht gegeben, beschieden; vetra d. čemu, etwa verschwinden machen; ali ste mu (vinu) dali vetra? habet ihr gehörig getrunken? vetra d. dvajseticam, verthun; duška d., Luft machen, freien Lauf lassen; prim. dušek; daj mi, da izpregovorim, laßs mich ausprechen, Jurč.; srce mi ni dalo, da bi storil kaj tacega, ich konnte es nicht übers Herz bringen; to mi ni dalo priti, dies hinderte mich zu kommen; niso mu dali oditi, sie ließen ihn nicht fort; niso mu dali v hišo, sie ließen ihn nicht ins Haus; dal se je potolažiti, er ließ sich begütigen; ne da si nič dopovedati, er läßt sich nichts sagen, man kann ihm mit Worten nicht beikommen; ne daj se mu pregovoriti, laßs dich von ihm nicht überreden; tebi se ne dam tepsti, von dir lassen ich mich nicht schlagen; da bi se jaz dal takemu mlečnjaku! Glas.; ne dajmo se! lassen wir es nicht über uns ergachen! — lassen = machen, daß etwa geschieht: travnike sem dal pokositi, ich ließ die Wiesen mähen; suknjo si d. napraviti; — daj! wohlan! daj, govori! wohlan, sprich! dajmo ga pretepsi! prügeln wir ihn durch! dajte ga pregovoriti; le ga dajte! nur zu! dajte, da končamo to reč! (prim. deti, dejati); — dati koga, meistern, überwältigen; to sem ga dal! Gor.

datováti, ûjem, vb. pf. et impf. datieren, nk.

dávanje, u. = dajanje, vzhSt., ogr.

dávati, vam, vljem, vb. impf. = dajati, Mur., vzhSt., ogr.

dávčen, čna, adj. Steuer-; davčni urad, das Steueramt, davčna občina, die Steuergemeinde, Levst. (Nauk) nk.

dáve adv. 1) = davi, Alas., C., Mik.; — 2) ležthin, neulich, C.

dávec, vca, m. der Geber, Jan., C., ZgD.; — stsl.

dávej, adv. = davi, Jan.

dávek, vka, m. die Steuer; davke plačevati, Steuern lassen; davki prve, druge roke = pravi, nepravi = direktni, indirektni davki, Levst.(Nauk); = neposredni, posredni davki, Nov.; dedinski d., die Erbfeuer, DZ.; obrtni d., die Gewerbesteuer, DZ.; poprečni d., das Steuerpauschale, DZ.; pridobitni d., die Erwerbsteuer, Nov.; davku podvržen biti, der Besteucrung unterliegen, Cig.; — der Tribut, Cig., Jan., C.

dáven, vna, adj. längstvergangen, Cig., Jan., nk.; v davnih časih, C.; iz davna = zdavnaj, Trub.-Mik.; = iz davnega, Hal., C.

dávešnji, adj. 1) = davišnji, Mur., C., BlKr.; davešnja noč, vergangene Nacht, C.

dávi, adv. heute früh.

davíca, f. die häufigte Bräune (angina), Mur., Cig., Jan., C., nk.; tudi: die Diphteritis, nk.

dávikar, adv. = davi, ťapSt.-C.

dávinji, adj. = davišnji: davinje mleko, Kru, Lašče-Erj. (Torb.).

dávišnji — déteł

— 124 —

debeláč — debelják

dávišnji, adj. von heute früh: davišnje mleko,
Cig., Jan., M., Št.; od davišnjega jutra,
von heute früh, Mik.

dáviti, im, vb. impf. würgen; kašelj me davi;
— d. se, sich würgen; pes se davi s kostjo,
der Hund sucht das Bein zu verschlingen.

davîvee, vca, m. der Würger, Valj. (Rad).
dâvka, f. die medicinische Dosis, ogr.-C.

dávkar, rja, m. der Steuereinnehmer.

dávkarica, f. des Steuereinnehmers Frau,
Kr.-Valj. (Rad).

davkarija, f. das Steueramt; pogl. davčni urad.

dávkarski, adj. Steueramts-: d. uradnik, nk.

dávkarstvo, n. die Steuereinhebung, das Steuer-
shjem, Cig., Jan.

davkovânje, n. die Steuerteilung, Cig. (T.).

davkováti, újem, vb. impf. mit dem Steuern-
žahlen zu thun haben, Z.

dávkovec, vca, m. der Steuerträger, der Steuer-
pflichtige, Cig. (T.), DZ.

dávkoven, vna, adj. = davčen: davkovni
uradi, DZ.

dávkovski, adj. = davčen, DZ.

dávkovstvo, n. das Steuerwesen, das Steuer-
insjem, Cig. (T.), DZ.

dávljenje, n. das Würgen.

dávnaj, adv., od davnaj, Cig., pogl. oddavnaj.

davnina, f. das graue Alterthum, Cig. (T.).

dávnji, adj. 1) = davišnji, C.; davnje mleko,
Gor.; — 2) = daven: od davnja = zdavnaj,
Habd.-Mik.; z davnja, ogr.-M.

dávnq, adv. längst, Mur., Cig., Jan., nk.; ze
davno je tega, es ist schon lange her, ni se
davno tega, es ist noch nicht lange her, Cig.

davnopis, písa, m. die Palaeogravhie, Navr.
(Kop. sp.).

dávnost, f. die längstverslossene Zeit, die graue
Vorzeit, Cig., M.

davnovékost, f. = davnost, Sln., Zora.

davorija, f. bojna pesem, C., Zora, DSp.,
— po imenu Davor = Mars; prim. hs. da-
vorija, nekaka narodna pesem.

dávrce, f. pl. vratca v lodrici, Pliskavica (Kras);
— prim. davri.

davri, f. pl. = dveri, duri, Trub.

dávščina, f. die Abgabe, Jan., Cig. (T.); javna
davščina, DZ.; po davščine (Giebigfeiten)
so hodili grajski župani in pisarji, LjZv.

débel, debéla, adj. 1) dick, tri prste d., drei
Finger dick; debel sneg, tiefer Schnee, Cig.;
debela plasti, mächtige Schichten, Cig. (T.);
debela knjiga, díces Buch; debela solze,
große Thränen; debel človek, ein wohlbe-
leibter Mensch; debel je kakor valiz (valjar);
debel si kakor bi te bil zamesil, Erj. (Torb.);
debela živina, das Maistwieh; debeli četrtek,
der feisté Donnerstag, Notr., Dol., Št.; de-
bela zemlja, fetter Boden; — grob: debelo
sukno, debel tobak, debela moka; debeli
ogelj, die Grobkohle, debeli apnenec, der
Grobkalf, Cig. (T.); debel denar, grobes Geld,
Cig.; to je stotak! debel denar! Zv.; —
na debelo (en gros) kupovati, prodajati;
— groß, stark: debeli gozdi, große, dichte
Wälder, Vod. (Izb. sp.); debela voda = glo-

boka ,, Svet. (Rok.); debelo gledati, große
Augen machen, verwundert bücken; debelo
videti, schlecht sehen, C.; debelo čuti (sli-
šati), harthörig sein, C.; debela ušesa imeti,
Št.; debel glas, tieſe Stimme, debelo govo-
riti, eine Bajſtimme haben; debela ura, eine
ſtarfe Stunde, C.; debelo uro hoda, Dol.,
debelo plačilo, gute Bezahlung, C.; derb,
roh; podobe so prav na debelo, rohgearbeitet,
Zv.; debela laž, eine derbe Lüge; tako je
debela laž, da lehko primeſ za njo, Št.;
debelo se zlagati; debela šala, plumper,
grober Scherz; ta je bila debela, das war
eine Grobheit; debele pameti, roh, ohne Bil-
dung, Cig.; debel človek, unartiger Mensch,
Cig.; na debelo je ustvarjen, er ist roh, grob,
C., Z.; je nekoliko na debelo, GBrda.; —
debel prestop, grobe Uebertretung, debelo
zanemarjenje, grobe Vcrnachläſſigung, DZ.;
— debel je za ušesi, er hat seine Tücke,
Cig.; = ima za ostrim debelo, Z.

debeláč, m. der Dicſleibige, Cig.

debeláča, f. = koruza, Cig., Jan., C., Dol., BlKr.,
vzhŠt.; po hrvaškem vzgledu so začeli Do-
lenjci že pred mnogimi desetletji sejati
debelozrnato koruzo, ki se zove debelača
(„debeljača“), Slovan, I. 166.

debeláčev, adj. = koruzen: d. kruh, Levst.
(Zb. sp.).

debeláčnica, f. = koruznica, M.

débelce, n. dem. deblo.

debetec, Ica, 1) dicer Mensch, Cig.; — der
Maſtochs, Polj.; — 2) eine Art dicfe Ka-
ſtanie, C.; — der Pfundapsel, Nov.-C.; —
— eine Art dicfe Möhre, C.

debeléti, ím, vb. impf. dick werden; korenje
debeli.

debelica, f. 1) o debelem sadju: neka čre-
šnja, Rihenberk-Erj. (Torb.); neka smokva,
Slap pri Ipavi-Erj. (Torb.); neka sliva, C.;
— 2) = debela zemlja, (opp. tenčica)
Krn-Erj. (Torb.).

debelíka, f. neko jabolko, na Slapu, v Brki-
nih-Erj. (Torb.).

debelína, f. 1) die Dicfe, koliko ima drevo
debeline? Svet. (Rok.); lečna d., die Dicfe
der Linſe, Žnid.; d. podpornega zida, Levst.
(Cest.); die Mächtigkeit (min.), Cig. (T.); —
2) etwas Dicſes: dicfe Holzſtämme, Bes., mi
moramo pobirati slabe vrhove in vrstino,
graščakova pa je debelina, Jurč.; — grobe
Leinwand, Nov.-C.

debelínka, f. die Dicpírſich, C.

debelíti, im, vb. impf. 1) dick machen, feist
machen, mäſten; d. se, dick werden: živina
se debeli, wird fett, feist; — 2) (math.) Ein-
heiten einer niederer Benennung auf Ein-
heiten höherer Benennung bringen, reducieren,
Cig. (T.), Cel. (Ar.); — naglaša se tudi:
debéłiti, Polj.

debeljáča, f. pogl. debelača.

debelják, m. dicer Mensch, der Fettwansſt,
Cig., M., C., Trub., Dalm.; velikašem, de-
beljakom se povsod dobro godi, Zv.

debeljânka — debelòùh

— 125 —

debelovéjnat — děčełski

debeljânka, f. neko jabolko, Mariborska ok.-
Erv. (Torb.).

debeljáva, f. = debelina, C.

debeljénje, n. 1) das Mästen, Cig.; — 2) das Reducieren, Cel.(Ar.).

deběłka, f. 1) dicke, fetteš Weib, Z.; — die Maſtkuh, Polj.; — 2) neka hruška, Šebrelje-Erj. (Torb.); — 3) = debelača, Navr. (Let.).

deběłkast, adj. etwas dick, dicklich; — gröblich, Cig.; debelkasto stolčen, gröblich gestampft, Pohl. (Km.).

děbełn, kna, adj. Schafft, Stamm, Cig.

deběłnica, f. = pustna nedelja, Tolm.-Erj.
(Torb.).

debelôča, f. = debelost, C.

debeloglát, gláva, adj. dicköpfig, Jarn., Mur.,
Jan.

debeloglâvec, vca, m. der Dickopf, Cig., Jan.;
kalin d., Preš.

debeloglâvka, f. 1) die Großköpfige, Cig.; —
2) der Großkopf, der Schwammspinner (li-
paris dispar), Nov.; — die Raupe des Groß-
kopfes, C.; — 3) mravlja debeloglavka, die
großköpfige Zug = oder Visitenameise (atta
cephalotes), Erj. (Ž.).

debeloglèd, gléda, adj. großäugig, Zora.

debelokljün, kljúna, m., pl. debelokljuni, die
Dichschnäbel, die Kegelschnäbler, Cig., Jan.,
Cig.(T.), Erj.(Ž.).

debelokljúnast, adj. dickشنäbelig, Cig.

debelokğosten, tna, adj. dickknöchig, Mur..
Cig., Jan.

debelokğnost, f. die Dickbeinigkeit, Mur.

debelokţţec, ţca, m. der Dichtäuter (zool.),
Cig.(T.), Erj.(Ž.).

debelokţţen, ţna, adj. dickhäutig, Cig., Jan.

debeloličen, čna, adj. dickwangig, bausbäckig.
debelolčnica, f. die Dickwangige, M.

debelolčnik, m. der Dickwangige, der Bau-
ßack, Cig., M.

debelolîstnica, f. die Fettpflanze, pl. -ce (cras-
sulaceae), Cig. (T.), Tuš. (R.).

debeloníten, tna, adj. großfäbig, Cig.

debelonţg, nógá, adj. dickfüßig, Jan.

debelonòs, nôsa, adj. dicknaſzig, Jan.

debelòdk, óka, adj. großäugig, ochsenäugig,
Cig., Jan., Bes.

debeloprědnica, f. die Vorspinnmaschine, Cig.

debelorit, rita, adj. mit großen Hinterbücken, M.

debeloritnik, m. ein Mann mit großen Hinter-
backen, Notr.-M.

debeloróg, róga, adj. dickförnig: debelorogi
bik, Bes.

debelorùn, rúna, adj. mit grobem Bließ, Cig.

debelôst, f. die Dicke; d. in dolgost izmeriti;
— die Dicheit; — die Feistigkeit, die Dic-
leibigkeit; — die grobe Beschaffenheit, die
Größe, Cig., Jan.

debelostróčnat, adj. dichtfüllig, Cig.

debelóta, f. = debelost, Cig.

debelóten, tna, adj. die Dicke betreffend, I.-Cig.

debelotrebušen, šna, adj. dickwanſtig, SI.N.

debelotrebůšnik, m. der Dicibauch, Bes.

debelòuh, úha, adj. ktor ima debela ušesa:
d. poslušavec, begriffstüžiger Hörer, SI.N.

debelovéjnat, adj. dicäftig, Cig.

debelovólnat, adj. grobwoßig, Cig.

debelovráten, tna, adj. dithaſſig, Cig., Jan.

debelovrátnež, m. der Dichtals, Cig.

debelovrátnik, m. der Dichtals, Jan.

debelozŕnat, adj. großförnig, Jan.; debelo-
zrnata koruza se zove debeljača, Slovan.

debeložiŕnat, adj. großäderig, Cig.

debelúh, m. sejfte Person, der Dickwanſt.

debelúhar, rja, m. = debeluh; polh d.,
D.Sv.

debelûn, m. = debeluh, C.

debelûnec, nca, m. dem. debelun, C.; n. pr.
debel otrok, v7hŠt.

debelúša, f. dickeibiges Weib, Z.

debelúšen, šna, adj. dickeibig, SI.N.-C.

deber, bri, f. die Thalschlucht, Cig.(T.), Jan.,
C., Jes.; beseda se nahaja v krajnih imenih,
Mik.; — stsl. dźbrb.

děblast, adj. dickfämig, Cig.

deblát, áta, adj. = deblast, C.

děbló, n. 1) der Baumſtamm; — d. stebra,
der Schaft einer Säule, Cig.(T.); — on del
suhe zemlje, v katerega se morje ne zajeda
in ga nikakor ne razkosava, der Stamm, der
Rumpſ (geogr.), Jes.; — der Wortſtamm
(gramm.), Cig.(T.); — 2) = steblo, C.; govori
se tudi manj pravilno: děbló; prim. Cr. X. 6.
delblomèr, méra, m. das Dendrometer, Cig.(T.).

děca, děcê, f. coll. die Kinder, v7hŠt, ogr.,
kajk.-Valj.(Rad); drobna d., der Tag der
unſchuldigen Kinder, v7hŠt., ogr.-C.; děca,
Mur.; — prim. stsl. dětbca.

decémber, bra, m. 1) der Monat December;
— 2) neka ženska obleka; d. je bil kakor
suknja dolg, segal je do kolen in je imel
žolte „žnure“ vse po sebi, Središče - Pjk.
(Črt.).

decemvir, m. der Decemvir.
decimālen, lna, adj. Decimal-, Cig.(T.); dec-
cimalno število, Cel.(Ar.).
decimālka, f. die Decimale, Cel.(Ar.).
decimováti, újem, vb. impf. etp.f. decimieren, Cig.
děčaj, m. das Kind, Cig.; jokati se kakor
dečaj, Jurč.

děčák, m. der Bursche, Jan., ogr.- M., nk.;
užigajo krese dečaki („fantje“) in možje,
Navr. (Let.).

děčárec, rca, m. der Knabe, das Knabělein,
Jan., kajk.-Valj.(Rad), Prip.-Mik.

děčáric, m. = dečarec, kajk.-Valj.(Rad).

děčarīja, f. 1) die Kinderei, M., BlKr.; — 2)
= deca, Jan., BlKr.; — tudi: ljudje, ki se
po otročje vedejo, BlKr.

děčáriti, árim, vb. impf. sich kindisch betragen,
Jan.
děčárski, adj. Knaben-, knabenhaft, Cig.

děčáški, adj. Knaben-: dečaška toga, die
Knabentoga, Vest.

děčec, čca, m. = deček, Habd.-Mik.

děčárstvo, n. die Knabenhaft, Cig.
děčáški, adj. Knaben-: dečaška toga, die
Knabentoga, Vest.

děček, čka, m. der Knabe.

děčełski, adj. Mädchen-, Mädchenhaft, M.; —
jungfräulich, C.

děčtvštvo — déden

— 126 —

děder — deduktiven

děčeľstvo, n. die Mädchenschaft, der Jungfernstand, Trub., Dalm., Schönl.

děčica, f. coll. dem. deca; die Kinderchen, ogr.-C., Danj. (Posv. p.); děčica, Mur.

děčič, m. = deček, Jan.

dečinji, adj. den Kindern gehörig, C.; — Kinder-, C.

dečinski, adj. 1) = dečinji 1): d. penezi, Pupillengelder, C.; — 2) kindisch, Mur., Cig. (T.): pustne veselice so bile izprva dečinska, kesneje razuzdana radost, Navr. (Let.).

děčko, čka, m. der Knabe, Valj. (Rad.); ein tüchtiger Knabe; to je dečko! St.; govori se nav. s čistim ozkim e, Cv.

děčla, f. 1) das Mädchen, Mur., Cig., Jan., Boh., Štrek., Gor., Kor.; pošćimo dečlo, katera je še devica, Dalm.; dečle pri preslici, Trub.; die Jungfrau, Meg.; — 2) = punčica v očesu, C.

děčlica, f. 1) dem. dečla, das Mäßiglein, C., M.; — 2) = punčica v očesu, C.; prim. punčica.

děd, děda, m. 1) der Großvater, Meg., Guts., Mur, Cig., Jan., nk.; — 2) alter Mann, Habd., Z., Škalska dol. (St.-)C.; — 3) žena o svojem možu: moj ded, (= dedej), C.; — 4) rezni d., = rezni stol, die Strohschneidebank, C.; — 5) bobov ded, neka pogača iz bobove moke, Pjk. (Crt. 7-3.); — 6) die Kraßdistel (cirsum), Z.; prim. dede 2).

dědček, děeka, m. dem. dedek, hyp.; 1) der Großvater, Cig.; d. in babica, Ravn.; častiti dedček, Levst. (Zb. sp.); — 2) kleiner bejahrter Mann, M.

dědě, éta, m. 1) = dedec 2), M.; velike starosti dede, Dict.; — 2) die Kraßdistel (cirsum), Medv. (Rok.).

dědec, dca, m. 1) der Großvater, Meg., Dict., M., Dalm., Trub., Jsvkr.; dedci ino babice nežneje ljubijo vnućeta nego roditelji sinove in hčere, Levst. (Zb. sp.); — 2) hejahrter Mann, Cig., Jan., M., Št.; dedci in babe, LjZv.; — 3) žena o možu: moj dedec, mein Alter, Z.; — 4) die Marionette, Rez.-C.; — 5) die mit Gewinden veršehene Walze, die Schraube, Cig., vzhSt.-C.; — 6) der Hастelhaken; — 7) der Pfahl zwischen dem Druckpfloce (babica) und dem Preßbaum bei der Weinpresse, C.; — 8) der Dengelhammer, C.; — 9) der stählerne Stempel, die Patrize, V.-Cig.; — 10) das Steigrohr, Cig. (T.); — 11) der Wiedehopf (upupa epops), C.; — 12) (mlad) boletus edulis, Ip.-Erv. (Torb.), zapSt.; — 13) der Flaum des verblühten Löwenzahns, Trst. (Let.).

dědej, m. 1) der Großvater, Guts., Mur., Jan.; — 2) ein älterer Mann, St.; moj d., (žena o možu), jvzhSt.; — das Männchen, Mik.

dědek, dka, m. dem. ded; das Großväterchen, der Großvater, Mur., Cig., vzhSt., ogr.-C., BIKr.; — 2) eine Art Kuchen, C.; — 3) der Flaum des verblühten Löwenzahns, C.; — 4) der Knauel (scleranthus perennis), C.

děden, dna, adj. Erb-, Cig., Jan., C.; dedno nasledje, die Erbfolge, Cig. (T.); dedni na-

slednik, der Erbe, Levst. (Nauk); dedno pozestvo, Jurč.

děder, interj. wobłan! Prip. - Mik., jvzhSt.; iz: dej der; prim. dejati II. 2).

dědič, m. 1) der Erbe; oporočni d., der Testamentšerbe, nujni d., der Motherbe, Cig., („dedič [dedov pravnuk ali vnuk], kaže, da se je iz početka imenoval samo on, ktor ostaje doma na dedini [Stammhaus], der Majoratšeri“. Levst. Nauk. 169.); — 2) = dedec 6), Rez.-C.

dědičinja, f. = dedična, Šol.

dědična, f. die Erbin, Cig., Jan.; tudi: stsl.

dědina, f. 1) der Erbbeſiž, das Stammhaus, Cig., Jan., C., Dol.; na dedini ostati, Levst. (Nauk); — die Erbschaft, Meg., Dict., Cig., Jan., M., Dalm. (Reg.); Ni umrla teta moja, Da bi, dohtar, mi opravljal Po nji dedino bogato, Preš.

dědinolqvěvec, vca, m. der Erbschleicher, Cig., Jan.

dědinolqvstvo, n. die Erbschleicherei, Cig., Slc.

dědinski, adj. Erbschafts-, Erb-, Cig., Jan., C.; dedinska tožba, die Erbschaftsklage, Cig.; dedinska pogodba, der Erbvertrag, Cig., Jan.; dedinski zapustnik, der Erblaffer, C.; dedinska država, das Erbreich, Jes.

dědinstvo, n. = dediščina, die Erbschaft, M., Z., Zora.

dědiščina, f. das Erbe, die Erbschaft, Pohl., Mur (dedščina), Cig., Jan., C., nk.; prim. Cv. IX. 5.

dědiški, adj. der Erben, Erb-, Cig.

dědji, adj. nach Art eines älteren Mannes: po dedje hodi, se drži, C.

dědnica, f. = dedična, Cig.

dědnik, m. 1) = dedič, Cig., Jan., Vrt., DZ., Levst. (Zb. sp.); — 2) der Herrenpilz (boletus edulis), Rihenberk-Erj. (Torb.).

dědniški, adj. = dediški, DZ.

dědnodáčen, čna, adj. Erbziins*: dednodačno zemljiše, Cig.

děnodežělen, ła, adj. erbländisch, Jan.; tudi: -žělen.

děnodežětski, adj. erbländisch, Cig.; tudi: -žělski.

dědnolásten, stna, adj. erbeigen, Jan.

dědnopráven, vna, adj. erbrechtlich, Cig., Jan.

dědnozakúpen, pna, adj. Erbpacht*: dednozakupna pogodba, Cig., Jan.

dědnozavézen, zna, adj. erbverbrüdert, Cig., Jan.

dědovanje, n. das Erben; ostaline pridejo na dedovanje, bei den Verlassenschaften tritt der Erbanfall ein, Levst. (Pril.).

dědovati, ujem, vb. impf. erben, Cig., Jan., C., M.; ponos se vsem meščanom od roda do roda deduje in zapušča, Jurč

dědovína, f. 1) = dedina, Jan., Šol., C.; — 2) = bodeča neža, BIKr.

dědščina, f. pogl. dediščina.

dědukeija, f. die Deduction, Cig. (T.), nk.

deduktiven, vna, adj. deductiv, Deductions-, Cig. (T.).

dejâva — deklè

— 128 —

deklêčji — dét

in ein Gespräch ein, Goriš.; d. se v dogovor,
sich ins Einvernehmen sezen, Levst. (Nauk.);
— ne vem, kam bi se dejal, ich weiß nicht,
wohin ich mich wenden, was ich ansfangen
soll? kam se je toliko ljudi dejalo? wo sind
so viele Menschen hingekommen? Cig.; — de-
nimo, nehmen wir an, Cig.; — 2. thun: težko
mi dene, es macht mir das Herz schwer, jvžhŠt.;
— verfahren, umgehen: lepo, grdo denem s
kom, ogr.-C.; — d. komu, jemanden verhegen,
verschreien, ogr.-C.

dejâva, f. das Thun, C.; — die Wirkung, C.

dejáven, vna, adj. thätig, activ, Cig.; — wirſam, Jan.; — prim. dejalen.

dejávnost, f. die Thätigkeit, Cig., Jan., C.,
Zora; — die Praktik, Cig.; — prim. dejal-
nost.

dêjstven, tvena, adj. wirſam, Cig.(T.); — stls.

dêjstvenost, f. die Wirkfamkeit, Cig. (T.).

dêjstvō, n. die Wirkung, Cig. (T.); = dejanje,
Jurč. (Tug.); — stsl., rus.

dêjstvováti, ſjem, vb. impf. wirken, Cig. (T.);
moči, katere pri svetlobnih prikaznih dej-
stvujejo, Žnid.; d. na kaj, einwirken, Cig., nk.,
— stsl., rus.

dekāda, f. desetek, die Dekade, Cig. (T.).

dekādičen, čna, adj. dekadisch, Cig.(T.), Cel.(Ar.)

dekādika, f. desetna sestava, die Dekadik, Cig. (T.).

dekagōn, m. deseterokotnik, das Dekagon, Cig. (T.).

dekân, m. der Decan (an der Universität); —
der Dechant.

dekanîja, f. die Dechantei, das Decanat.

dekânstvō, n. die Decanstwürde; — die De-
chantswürde.

dêkelce, n. nam. dekletce, Cig., jvžhŠt.

dêkeľstvō, n. 1) = devištvo, Krelj; — 2) der
Magddienst, Cig.

děkla, f. 1) das Mädchen (hapica, die Magd),
ogr.-C.; — 2) die Magd; za deklo služiti,
als Magd dienen; kuhinjska d., die Küchen-
magd; kravja d., die Kuhmagd; mala dekla, die
Beimagd, Cig.; — 3) božja dekla = smrt: prej bi
bila omečila božjo deklo, belo smrt, Zv.;
v vzklikih: božja dekla! jvžhŠt.; divje de-
kle, nekake Vile, Pjk. (Črt. 33); — 4) die
Dame im Schachspiel, Cig.; — 5) der Band-
haken, die Klammer der Vöttcher, Cig.; —
6) neko orodje, s katerim se razbeljen žrebelj
prijema, Želežniki (Gor.).

dekláča, f. die Dirne, Notr.

deklāj, m. das Mädchen, Cig. C.

deklamácija, f. die Declamation.

deklamātor, rja, m. der Declamator.

deklamovānje, n. das Declanieren, nk.

deklamováti, ſjem, vb. impf. et pf. decla-
mieren, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

deklarácija, f. = vpoved, die Declaration (im
Bollweisen), Cig.(T.); = izjava, nk.

dêkláriti, ārim, vb. impf. = deklovati: d. komu,
Gor.

deklè, ćta, n. das Mädchen; dekle je še, sie
ift noch ledig, Cig.; tudi: f.; (prim. Mik.

V. G. IV. 33.); moja d., Npes.-K.; mnoga
dekle se je lišpala, Ravn.; acc. tudi: de-
kleta: pokliči mi dekleta, Ravn.; Je za dru-
zega dekleta Zdaj ljubezen tvoja vneta, Preš.

deklêčji, adj. Mädchen-, C., Št.

dêklêtce, n. dem. dekle, Jan., Valj.(Rad), nk.

dêklica, f. das Mädchen; povodna d., die
Hluſniże, Cig., Jan.; morska deklica, die
Meeresjungfer, das Meerſräulein, Cig., Pjk.
(Črt. 33); ajdovska deklica, das Rieſen-
mädchen (v pravljicah); rimske deklice, neke
velikanske deklice (v pravljicah), Trst.(Glas.
1859. II. 16); božja deklica ali Vila, Pjk.
(Črt. 33); — „božje deklice pridejo po noči,
vse pregledajo po hramih, si spečejo kruha“
itd., C.; — 2) die Vöttcherklampe, Dol.-Cig.;
— prim. dekla 4).

deklěč, íča, m. das Mädchen; mladi dekliči,
Trub. (Post.); (děklič: O dekličmlad, o žlahten
sad! Npes.-K.); včasi f.; poljski dekliči, Navr.
(Let.).

deklíčar, rja, m. der Mädchenjäger, Zora.

děkličeváti, ſjem, vb. impf. 1) sích als Mädchen
benehmen: skupaj dekličujejo dekleta, katere
so vrstnice, Gor.; — 2) = k dekletom po-
hajati, M., C.

děklíčica, f. = deklička, Cig.

děklíčina, f. = deklička, ogr.-C., Let.

děklíčiti, ſčim, vb. impf. 1) tako se vesti, kakor
šega dopušča dekletom, Gor.-DSv.; — 2) k
dekletom pohajati, Polj.; — prim. dekli-
čevati.

děklíčka, f. das Mädchen, Jarn., ogr.-Valj.
(Rad.).

děklíčnik, m. der Mädchenjäger, Cig.

děklína, f. größeres Mädchen, Cig., M.; =
dekle, Mur., Jan., vžhŠt.; die Jungfrau,
Strek.

děklínče, eta, n. dem. deklina; das Mädchen,
Mur., C.

děklínica, f. dem. dekлина, Mur., Cig., Jan.,
Slom.

děklínji, adj. Mädchen-, Mur.

děklínski, adj. Mädchen-, mädchenschaft, Mur.

děklinstvō, n. das Mädchenalter, Mur., Cig.,
Jan.; der Mädchenstand, die Jungferschaft,
Mur., ogr.-C.

děklíški, adj. Mädchen-; dekliška šola, die
Mädchenschule; po dekliško, nach Mädchen-
art; — jungfräulich, Cig., Jan.; dekliški stan,
der Jungfernstand, Cig.

dělštvō, n. das Mädchenalter, der Mädchen-
stand, die Jungferschaft, Cig., Jan.

děkliti, im, vb. impf. = deklovati, C.

děklovānje, n. der Magddienst, Cig.

deklováti, ſjem. vb. impf. als Magd dienen,
Magd sein, Cig.; deklovala je pri njem tri
leta, LjZv.

děkorácija, f. okrasba, die Decoration.

dekrēt, m. das Decret; — prim. odlok.

dekretāli, m. pl. die Decretalen, päpstliche Ver-
fügungen, Cig.

dét, m. der Theil; sprednji, zadnji d., das
Vorder-, Hintertheil; d. sveta, ein Welttheil;
na enake dele, zu gleichen Theilen; na dele,

děļālnica — délati

— 129 —

děļāva — děļěžiti

ratenweise, C.; veči del (večidel), grösstentheils; sestavni d., der Bestandtheil, Cig.(T.); — die Grundparcelle, Cig., C.; der Waldantheil, Cig.; gremo v dele, Z.; — das Erbtheil, Cig., M.; — d. prinesti k hiši, ein Heiratsgut zubringen, Guts.-Cig.; na d. priti, zutheil werden, Trub., Krelj.

děļālnica, f. = delavnica, nk.

dělanje, n. das Arbeiten; — das Machen, das Schaffen, das Verfertigen; delanje cest, der Straßenbau, Cig.; leseno delanje, der Holzbau, V.-Cig.; delanje pojmov, das Begriffe bilden, Cig.(T.); — die Handlungsweise, Cig.

dělapust, m. Cig., M., C.; pogl. delopust.

dělārnica. f. das Arbeitshaus: prisilna d., das Zwangsarbeitshaus, Levst.(Nauk), DZ.

dělāten, tna, adj. 1) arbeitend: d. človek, ein Arbeiter, pri Mariboru-Kres I. 358; — 2) wirfsam, h. t. — Cig.(T.).

dělati, dělam, vb. impf. 1) arbeiten: moli in
delaj; dela kakor črna živina; d. pri kom,
bei jemandem in Arbeit stehen; na rokah d.,
ein Handwerk üben, V.-Cig.; tlako d., Robot
leisten; na gosli delati, die Vidoline spießen,
C.; stroj dela, die Maschine geht, Cig.(T.);
— verfertigen; klobase d., Würste machen;
sveče d., Licht ziehen; pot, gaz d., einen
Weg bahnen; gnezdo d., ein Rest bauen;
seno d., heuen, Jan.; — zajka mlade dela,
ist im Gebänen begriffen, Cig.; krava dela,
Z.; ovce delajo, Bes.; — thun, treiben: kri-
vico d., unrecht thun; pokoro d., Buße thun;
pravico d., Recht üben; — machen: koga
srečnega d., jemanden glücklich machen; heb
dela obraz lep, Ravn.-Mik.; iz komarja vola,
iz mušice konja d. = aus einer Mücke einen
Elephanten machen; norca si d. iz koga,
jemanden zum besten haben, mit jemandem
Possen treiben; — hervorbringen: čudesa d.,
Wunder thun; mleko dela metanota, auf der
Milch bildet sich der Rahn; sneg zamete
dela; d. se, sich bilden, entstehen: na rani se
krasta dela, die Wunde versfarscht; noč, dan
se dela, die Nacht, der Tag bricht an; k dezju,
k hudemu vremenu se dela, ein Regen, ein
Gewitter ist im Anzuge, jvžhŠt.; bridko se
jima dela, es berührt sie bitter, Ravn.; —
machen, bereiten, verursachen; prostor d.,
Plaß schaffen; hrup d., Auffehen machen; šum
d. s čim, mit etwas prangen, V.-Cig.; kratek
čas d. komu, jemanden unterhalten; srce
komu d., Muth machen; senco d., einen
Schatten machen; to mi težave v prsih dela,
das verursacht mir Brustbeklemmungen; pre-
pir, škodo, napotje, skrb, sramoto komu d.,
obljuba dolg dela, Npreg.; — d. komu, je-
mandem es anthun, ihn behexen, Cig.; —
wirken: za občno korist d., für das allgemeine
Wohl thätig sein; na to d., dahin wirken;
—handeln: brez glave d., unüberlegt handeln;
delaj, kakor najbolje veš in znaš, handle
nach deiner besten Einsicht; — verfahren, um-
gehen: grdo, lepo s kom d., jemanden gut,
schlecht behandeln; dela z njim kakor svinja
z mehom; — d. se, kakor bi ..., sich ge-

berden, sich stellen, als ob ..., d. se bolnega,
sich frank stellen; d. se prijatelja, Freundschaft
heucheln; — 2) = obdelovati: njivo d., Dict.,
Jsvkr.; Kaj da vrta več ne dela? Greg.

děļāva, f. die Handlungsweise, die Wirkungsart,
Cig., Jan.

dělavčee, čca, m. dem. delavec.

dělavец, vca, m. der Arbeiter; delavec je hle-
bavec, Arbeit bringt Brot, Cig.

dělavčen, vna, adj. 1) arbeitsam, thätig; d. člo-
vek; — 2) Arbeits-: delavna obleka, das
Werktagskleid; delavna živina, das Arbeits-
vieh; — d. dan, = delavnik, der Werktag.

dělavica, f. = delavka, M., vžhŠt.-C.

dělavka, f. die Arbeiterin.

dělavkinja, f. = delavka, C.

dělavnica, f. die Werkstätte, Cig., Jan.; das
Atelier, Cig.(T.); — das Arbeitshaus, Cig.,
Jan.; — zarad naglasa prim. Cv. X. II;
nav. delávnica.

dělavnik, m. der Werktag; v delavnik in praznik
delati.

delavnīščnica, f. Cig.; pogl. delavnica, de-
larnica.

dělavnost, f. die Arbeitsamkeit, die Werkthätig-
keit.

dělavski, adj. Arbeiter-; delavske bukvice,
das Arbeitshüchlein, DZ.

dělavščnica, f. Jan., ZgD.; pogl. delavnica,
delarnica.

děłba, f. die Theilung, Cig.(T.), ogr.-M., DZ.,
die Theilung des Vermögens, C.; — die Division
(math.), Cig.(T.); — d. časa, die Zeitein-
theilung, Cig.(T.).

děłce, n. dem. delo; kleine Arbeit, Cig.; kleines
Werk, nk.

dělčee, čca, m. dem. delec, Valj.(Rad).

dělček, čka, m. dem. delec; das Theilchen,
die Partikel, Cig.; kleiner Waldantheil, Valj.
(Rad).

dělčec, ica, m. das Theilchen; svetlobni delci,
die Theilchen der Lichtmaterie, Žnid.; das

• Stückschen, Krelj; der Waldantheil, Svet.(Rok.);
der Grundantheil, C.; kakšen d. svojega lo-
višća zameniti za drug delec, Levst.(Nauk).

dělček, ica, m. dem. del; das Theilchen; das
Körpertheilchen, Cig.(T.); istorodni delki,
gleichartige Theilchen, Erj. (Min.).

dělen, lna, adj. 1) Theil-, partiell, Jan., Cig.
(T.); delni produkt, das Partialproduct,
Cig.(T.); delna dołžna pisma, Theilschuld-
verschreibungen, DZ.; — 2) distributiv (phil.),
Cig.(T.).

děleštvč, n. die Theilgenossenschaft, Mur., Cig.
dělež, m. der Antheil; die Quote, Cig.(T.);
die Tantieme, DZ.; der Erbantheil, Svet.(Rok.);
— die Parcelle, C.; die Waltparcelle, Polj.;
— gen. tudi: delěža, Valj.(Rad).

děležek, žka m. dem. delež, Jan.

děležen, žna, adj. theilhaftig; d. biti česa, an
einer Zache theilhaben; d. daru, Ravn.-Mik.,
Cig.

dělěžiti, čžim, vb. impf. theilhaftig machen,
Cig.; d. se česa, an etwas theilnehmen, Cig.,
Jan.; d. se (razpisanega) darila, Navr.(Let.).

Slov.-nem. slovar.

9

delěžje – deljénec

— 130 —

deljénje – dělopústen

delěžje, n. das Particip., Cig., Raič.

delěžnica, f. 1) die Antheilhaberin, die Theilnehmerin; — 2) der Antheilnehmer, DZ.

delěžnik, m. 1) der Antheilhaber, der Theilnehmer; občinski deležniki, die Gemeingeneffen, Levst. (Nauk); — der Interessent, Cig.(T.); — 2) das Particip., Jan., Levst. (Sl. Spr.).

delěžnost, f. die Theilhaftigkeit.

delfin, m. = pliskavka, der Delphin, Cig., Jan., Erj. (Ž.).

děli, praep. = delj: za tega deli, Mik. (Et.).

dělič, ica, m. der Divisor (math.), Cig.(T.).

dělíšen, tna, adj. Theilungs-, theilend, Cig.; — distributiv, Jan.

delišnica, f. (pika) d., der Theilpunkt, Cig. (T.); črta d., der Theilstrich, Žnid.

delišnost, f. die Theilungskraft, Cig., Jan.

delílo, n. 1) die Theilmaschine, Cig. (T.); — 2) das Theilungszeichen, Cig., Jan.; — 3) der Eintheilungsgrund, Cig.(T.); — 4) die Dividende, Cig., DZ.; der Anteil, C.

dělína, f. der Theil, das Theilchen (math.), 17t., Let.-C.; — der Bestandtheil, C.

dělíšce, n. der Theilungspunkt, Cig., Jan., DZ.

delitelj, m. 1) der Theiler: (math.) der Divisor, Cig.(T.), Cel.(Ar.); — 2) der Auszspender, Jan.; izvolil sem ga za delitelja nadnaturnih milosti, Cv.

dělitěn, tna, adj. Theilungs-: delitno pismo,

die Theilungsfunkde, Cig.; — pogl. delitven.

delitev, tve, f. 1) die Theilung; — die Division (math.), Jan., Cig.(T.), Cel.(Ar.); — die Eintheilung, Jan., Cig. (T.); — 2) die Ausstheilung, die Ausspendung; d. sv. zakramentov.

dělití, ím, vb. impf. 1) theifen: d. na dvoje, na četvero, in zwei, vier Theile theifen; deliti, kar kdo ima, s svojim bližnjim, LjZv.; d. se, sich theifen; reka, cesta se deli; — dividieren (math.), Cig.(T.), Cel.(Ar.), nk.; — eintheifen, Jan., Cig.(T.); — scheiden, trennen, Cig., Jan., C.; smrt nas s prijatelji deli, der Tod trennt uns von den Freunden, C.; — 2) vertheifen, spenden; zakramente d.; Mi smo nocoj k vam prišli, Novo leto vam delit, Npes.-K.

dělitven, tvena, adj. Theilungs-, Divisions-: delitveni ostanek, der Divisionsreft, Cel.(Ir.)

delišvec, vca, m. 1) der Theiler; der Schieds- mann, Mur.; Kdo me je sodnika ali delivca med vama postavil? Ravn.; — der Divisor (math.), Cig.; — 2) der Austheiler, der Spender, Cig., Jan., C.

deliška, f. 1) die Theilerin; — 2) die Austheilerin, die Spenderin, Cig., Jan.

delívó, n. das Divisum (phil.), h. t. - Cig. (T.).

dělj, adv. pogl. dalj.

dělj, praep. za -delj, wegen; za tega delj (zategadelj), deswegen; — prim. stsl. dělja.

delja, f. Jan., C.; pogl. dalja.

deljénec, nca, m. der Dividend, Jan., Cig.(T.), Cel.(Ar.).

deljénje, n. 1) das Theilen, die Division, Cig. (T.). Cel.(Ar.); — 2) das Austheilen, das Spenden.

deljiv, iva, adj. theilbar, Cig., Jan.; — pogl. razdelen.

dětnica, f. 1) die Ausstheilerin, kajk.- Valj. (Rad); — 2) die Actie, Cig., Jan., DZ.; — 3) die Erbwieße, der Erbader, Jarn.; — 4) die Heuscheibe auf der Wiese, vzh.St.- C.

dětničar, rja, m. der Actionär, nk.

dětničarski, adj. die Actionäre betreffend, nk.

dětničen, čna, adj. Actien-, nk.; delnični odrezek, der Actiencoupon, Cig.

dětnik, m. 1) der Vertheiler, Valj.(Rad); — 2) = deležnik, Alas., ogr.-C.; — = delničar, Jan.; dětník = deležnik, kajk.-Valj.(Rad).

dělnost, f. = razdelnost, Cig.(T.).

děló, n. 1) die Arbeit; težko delo, schwere Arbeit; poljsko delo, die Feldarbeit; lončarško d., die Töpferarbeit; na delo hoditi, tagwerfen; = za delom hoditi, Erj.(Iz. sp.); dela se lotiti, an die Arbeit gehen; v delo vzeti, als Tagwerker aufnehmen, Sol.; kože v delo dati, zur Bearbeitung geben, C.; suknja je v delu, an dem Rock wird gearbeitet; volitev, ki je v delu, im Zuge befindlich, Levst. (Pril.); — imeti kaj v delu, etwaš unter den Händen haben, Cig.; vso noč bil je v najtežjem delu, mit der schwersten Arbeit beschäftigt, LjZv.; noč in dan so bili v delu, Dalm.; s tem bo dela, das wird zu thun geben; delo imeti s kom, mit jemandem seine Roth haben; ni dela vredno, es verlohnt sich nicht der Mrithe, Cig.; — die Beschäftigung, das Geschäft: to ni moje delo, das ist nicht meines Amtes, Cig.; moje delo je, es liegt mir ob, Cig., DZ.; — 2) die Handlung, die That, das Werk; dobro delo, eine gute That; slavna dela, ruhmvolle Thaten; mrzko delo, die Greuelthat, V.-Cig.; na samem delu, in flagranti, Cig.; — delo in nedelo, das Thun und Lassen, Cig., Jan.; — 3) das (verfertigte) Werk; krasno delo, ein herrliches Werk; učeno delo, ein gefehrtes Werk; božje delo, ein Werk Gottes; hudičevo delo, des Teufels Werk; — 4) za -delo, wegen: za božje delo, um Gotteswillen, Guts., C., M.; za naše delo, za moje delo, za naših pregesch delo, Guts., Mur.- Fr.-C.; (menda nam. za -delj).

dělobójjen, jna, adj. arbeitsfcheu, Cv.

dělodávec, vca, m. der Arbeitgeber, DZ., nk.

dělokróg, króga, m. C., nk.; po nem. Wirkungskreis; pogl. področje.

děloma, adv. theilweise, zum Theil, Cig., Jan., nk.

dělomřzen, zna, adj. arbeitsfcheu, Levst.(Nauk), nk.

dělomřžnja, f. die Arbeitsfcheu, SIN.

dělopůst, půsta, m. der Feierabend; — die Vigilie vor einem Feiertage, C.; dělopust, Valj.(Rad).

dělopústen, stna, adj. Feierabend-, Jarn., Cig., Jan.; delopustni zvon, die Feierglocke, Cig.

dělotvóren — denár

— 131 —

denárček — děr

dělotvóren, rna, adj. werkhätig, wirksam, Cig. (T.); — hs.

děloválen, hna, adj. delovalna zmožnost, die Handlungsfähigkeit, DZ.

dělovánje, n. das Wirken, nk.; pl. delovanja, die Werke, Alas.; — die Einwirkung, vza- jemno d., d. enega na drugo, die Wechsel- wirkung, d. z dotikom, die Contactwirkung, Cig.(T.).

dělováti, šjem, vb. impf. wirken, C., nk.; — einwirken, d. na kaj, auf etwas hinwirken, Cig.(T.), C., nk.; — delujoča moč, das Algenš, Cig. (T.).

déloven, vna, adj. = delaven, Arbeitš: de- lovne ure, Arbeitsstunden, Levst.(Cest.); de- lovni dnevi, Wetttage, LjZv., DZ.; delovna kola, der Wirtschaftswagen, Levst.(Pril.); delovno vodstvo, die Betriebsdirection, Cig.

dělovit, ita, adj. = delen, Theil-, Partial-, Cig.(T.); delovite sodbe, Theilurtheile, DZ.
délovnica, f. das Arbeitslocale, die Werkstätte, Levst.(Nauk), DZ.; — prim. delavnica.

dělovnik, m. der Werktag, Meg., Dict., Dalm., Levst.(Zb. sp.), Vrt. — prim. delavnik.

dělovoditelj, m. der Betriebsleiter, DZ.

dělovódja, m. der Werkführer, Jan.

dělovódnik, m. der Werkführer, Cig.; der Betriebsleiter, DZ.

dělovřšba, f. der Betrieb, DZ.

dětški, adj. Theil=; d. produkt, das Theilproduct, Cel.(Ar.).

dětščina, f. 1) der Erbantheil, Jarn., Cig., Jan.; nebeška d., Guts.(Res.); — 2) die Ausfleter, Mur., Cig.

dělta, f. das Delta (geogr.), Cig. (T.).

děltast, adj. deltaförmig, Cig. (T.).

děltoid, m. das Deltoid, Cig.(T.), Cel.(Geom.).

děltovína, f. das Deltaland, Sol.

dělujóčen, čna, adj. wirksam, Let.-C.

demagog, m. der Demagog.

děmant, m. der Demant, der Diamant.

děmantar, rja, m. der Diamantenschneider, Cig.

děmanten, tna, adj. Diamant-, Jan.

děmantov, adj. Diamant-, Cig., Jan.

děmantovec, vca, m. der Diamantpat, Erj. (Min.).

demokrát, m. prijatelj ljudovladja. der Demokrat.

demokratija, f. die Demokratie.

demokrátka, f. die Demokratin, Zora.

demokrátski, adj. demokratisch.

demonstracija, f. die Demonstration, Cig.(T.).
děn, m. nam. dan, vžhŠt., ogr.

denádnoma, adv. dan na dan, tagtäglich, C.

denár, rja, m. das Geldstück; zlat d., ein Goldstück; — coll. = denarji, das Geld; kovan d., geprägtes Geld, papirnat d., Papiergeld; droben d., Kleingeld; trda, huda je za d., es ist schwer ein Geld zu befonnen; d. zometavati, d. v vodo metati = das Geld zum Fenster hinauswerfen, Cig.; d. odvesti, Geld anbringen, M: v denar spraviti, zu Gelde machen; ob ves denar sem, ich bin alles Geldes bar; ima denarje, er hat Geld; velike denarje je imel, er hat viel Geld ge

hábt, jvžŠt.; ima denarjev na kupe, er hat Geld in Menge; zu noben denar, um keinen Preis: — denarji, die Gelder: hranilni denarji, die Depostengelder, DZ.; denar je gespodar, Geld regiert die Welt, Cig.; da ima koza denar, gospa bi ji dejali, Cig.

denárček, čka, m. dem. denarec; lep denarček, ein schönes Siimmchen, Cig.

denárec, rca, m. dem. denar; nav. pl. denarci, das Geld: lepe denarce sem zaslužil; Imel bo ko peska d'narcev, Preš.

denáren, rna, adj. 1) Geld=; denarni pas, der Geldgürtel, Cig.; — 2) geldreich; petična in denarna dekle, Jurč.; denarna hiša, Andr.

denárič, m. dem. denar; prepirati se za en d. („dinarič“), Bas.

denarjepšje, n. die Münzenbeschreibung, Cig.

denarjeslôvec, vca, m. der Numismatiker, Cig., Nov.

denarjeslôvje, n. die Numismatik, Cig.; — prim. penezoslovje.

denárnica, f. 1) die Caffe, Cig., Jan., Cig. (T.), C., nk.; cerkvena d., die Kirchencasse, ZgD.; — 2) = penezokovnica, V.-Cig.

denárníčar, rja, m. der Cassier, Cig., Jan., C., nk.

denárníčen, čna, adj. Cassa-, Cig., Jan., nk.

denárništvó, n. das Cassawesen, Cig., Jan.

denárnost, f. der Geldreichthum, Cig.

denárski, adj. = denaren 1), Geld=, Cig.

denárstvó, n. 1) das Münzweisen, Cig., Jan.; — 2) die Finanzen, Cig., Jan.

denárstven, stvena, adj. 1) Münz-, Jan.; — 2) finanziell, Finanz: — denarstvene stvari, Finanzangelegenheiten, nk.

dencè, n. dem. dno, Valj.(Rad); — der Decel, C.

dendrít, m. rudnina drevesaste podobe, der Dendrit (min.).

denèc, ncà, m. = danka, C.

denèk, nkà, m. = danka, V.-Cig., C.

deněs, adv. = danes, heute, Jan., C., nk.; prim. Škrab. (Cr. IX. 4.), (pri starih pisateljih: „danas“, t. j. denes).

deněska, adv. = denes, ogr.-C.

denešnji, adj. C., pogl. današnji.

děntí, ím, vb. impf. = daniti se, Danj.-Mik.

1. denka, f. Cig., pogl. danka.

2. děnka, f. der Vormittag: v denko, vormittags, vžhŠt.-C.

děnta, f. = detelja (trifolium), (Briči izgovarjajo „danta“), GBrda-Erj.(Torb.).

děntelj, f. = denta, na Kanalskem - Erj. (Torb.).

dentál, m. zobni soglasnik, der Zahnlaut, der Dental, Jan.

dentálec, lea, m. = dental, Trst.(Let.).

dépala, f. unterirdische Quelle, Kr.-Valj.(Rad); — prim. depla.

departemēnt, m. das Departement, Cig. (T.).

dépla, f. die Höhe, Mik.; — prim. duplo.

dépló, n. = depla, Mik.

deportacija, f. die Verbannung nach einem bestimmten Orte, die Deportation, Cig.(T.).

1. děr, déra, derů, m. das Geschrei: mačji der, das Kamengeschrei, C.; die Kamenmusik, S.N.

9*

dér — désen

— 132 —

desêt — desetína

2. dêr, m. = dir, Mik.

dêr, interj. pristavlja se imparativu: poglej
der, ogr.-Mik.; privzdigni der malo voz,
jvzhSt.; — iz: dejže, Mik., I., G., IV., 797.

1. dêra, f. ein Riss im Kleid, C.; das Loch,\ ogr.-Mik.

2. dêra, f. 1) der Dörrboden, Kras; — pl.
dere, das Öfengestims, Jan.; — 2) = su-
šica, die Schwindfucht, Jan.; — 3) pri deri
delati, ohne Beköstigung arbeiten, Guts.; v
deri sem. C.; — na dero iti, SlGor.; —
iz nem. Dörre

1. deráč, m. 1) der Schinder, der Abdecker,
Cig.; — 2) der Reißzahn, Jan., C.

2. deráč, m. = deras, St.-Cig.

deráča, f. = deraka, C.

deráčje, n. coll. der Stechdorn, Ip.-Erj. (Torb.);
— prim. derak.

derák, m. der Stechdorn (paliurus aculeatus),
Ip.-Erj. (Torb.).

deráka, f. der Dorn, C.

déranka, f. das Frischeisen der Fürschner, C.

deráš, m. ein Taglöhner, der ohne Beköstigung
(nur um den Taglohn) arbeitet, ogr. - C.;
déraš, ogr.-Valj.(Rad); — prim. 2. dera 3).

dérati, dêram, vb. impf. = dreti, Hal.-C.

déravica, f. das Sodbrennen, Jan.

dêrec, rca, m. = konjederec, Danj. (Posv. p. j.)

dère, conj. nam. dare = kadar, v7hSt.

dereč, ća, adj. = deroč, reißend; dereča
voda; — dereča žival, Jan., M.; dereč volk,
Burg.

derečica, f. = derečina, Cig.

derečína, f. 1) mesto, kjer voda dere: pogi-
niti v derečini, Glas.; — 2) der Durchsfall,
Razdrto (Notr.)-Erj. (Torb.).

derenica, f. der Kien, der Leuchtspan, V.-Cig.

dereže, f. pl. das Fußeisen, das Steigeisen,
Cig., Jan., C., Zil.-Jarn. (Rok.), Met.

déréž, m. 1) der Schinder, Mik.; — 2) die
Prügelbank, C.; — 3) einer, der gerne plärrt
(kdor se rad dere: oj ti grdi derež! BlKr.;
— 4) der Wachtfektötig (crex pratensis), C.

dereža, f. neka črešnja, Skrilje pod Čavnom-
Erj. (Torb.); — prim. dřeža.

derišče, n. der Schindanger, Cig.

dérjati, am, vb. impf. pogl. dirjati.

deròč, óča, adj. (part.) reißend, deroča voda,
zival, Cig., Jan., C.

deròčen, čna, adj. schreiend, weinend (o otro-
cih), C.

deròčnica, f. schreiendes Kind (Mädchen), C.

deròčnik, m. schreiendes Kind (Knabe), C.

deròčnjak, m. der Schreier, C.

derúga, f. deklica, ki se vedno dere, C.

derüh, m. 1) der Schinder, Cig., C.; — der
Duäler, C.; — 2) der Schreier, C.

děrviš, m. mohamedanski menih, der Derwisch.

deselj, slja, m. da bi te deselj odnesel! Pohl-
Trst. (Glas., 1859. II. 11.4.).

děsen, sna, adj. recht, rechts befindlich: desna
roka, die rechte Hand; desna stran, die rechte
Seite; desni konj, das rechts gehende Pferd;
na desno, rechts (na vprašanje: kam in kje?)
Cig.; — na desni, auf der rechten Seite.

desêt, num. zehn; deset goldinarjev, zehn
Gulden; desetim goldinarjem pridejati še
goldinar; ob desetih, um zehn Uhr; po de-
setih, nach zehn Uhr; pred desetimi (desc-
témi), vor zehn Uhr.

deseták, m. 1) der Zehner: die Zehnermünze
= desetica, Trub.-M.; — nav. die Zehn-
gulden-Banknote; — 2) desetaki, ein Colle-
gium von zehn Männern, desetak, einer von
diesem Collegiumt, der Decemvir, Mur., Jarn.,
1.-Cig.; pogl. deseternik.

desetdnéven, vna, adj. zehntägig, Cig.

desětek, tka, m. 1) das Zehntel: Pod Goro
ne najdete niti desetka tistega ponočevanja,
LjZv.; na desetek (= na deseto) vino toči,
er schenkt den Wein gegen Zehnteleinlajš aus,
BlKr., M.; — = desetina, der Zehent, Jurč.
(Tug.); = deseti denar (penez), einſt die
Abgabe bei Veräußerung eines bäuerlichen
Grundstückes, das Laudemium, C., Z.; —
die Percentualgebühr, St.; — 2) die Defade,
Cig. (T.); v dveh desetkih let, črez neko-
liko desetkov let, LjZv.

desěten, tna, adj. 1) defadisch: desetna se-
stava, die Defadik, Cig. (T.), Cel. (Ar.); —
2) Decimal-, Cig.; — 3) zehentbar, 1.-Cig.

desetěr, num. distr. zehn; — die zehn; —
zehnerlet; — prim. četver.

deseteråd, f. das Zehngespann, C.

desetěrec, rca, m. zehnfilbiger Vers, nk.

desetěren, rna, adj. zehnfältig, zehnfach.

desetěrica, f. eine Anzahl von zehn, C.

desetěričar, rja, m. der Decemvir, Cig.

desetěrka, f. 1) die Zehn, der Zehner, Met.;
— 2) = desetica (eine Münze), C.

desetěrnat, adj. zehnfältig, zehnfach.

desetěrnik, m. der Decemvir, Cig., Jan.

deseterocvéten, tna, adj. zehnblütig, Cig.

deseteroguben, bna, adj. zehnfältig, Cig., Jan.

deseterokčtnik, m. das Dekagon, Cig. (T.).

deseteromóžen, žna, adj. zehnmännerig, Cig.

deseteronóg, nóga, adj. zehnfüßig, Cig.

deseteronóžec, žca, m. der Zehnfüßer, Cig.
(T.).

deseteroógełnik, m. das Zehnec, Cig.

deseterostrók, stróka, adj. zehnfach, Cig.; — hs.

deseterovědrn, adj. zehn Eimer haltend, Cig.

deseterozłóžen, žna, adj. zehnfilbiger, Cig.

desěti, num. ord. der Zehnte; d. brat, deseta
sestra; prim. brat; d. denar, das Laude-
mium, Cig.; v deseto, zum zehntenmal,
Cig., jvzhSt.; — na deseto vino točiti, =
na desetek, BlKr.-M.

desetica, f. 1) die Zehn, der Zehner, Cig.,
Cel. (Ar.); — 2) der Zehner, das Zehn-
kreuzerstück.

desětič, adv. zum zehntenmal, zehntens.

desetič, ica, m. das Zehentstück, Z.; die Zehent-
garbe, C.

desetičen, čna, adj. Cig., Jan.; pogl. dese-
tinski, decimalen.

desetína, f. 1) der zehnte Theil, das Zehntel,
Cig. (T.); — 2) der Zehent; žitna d., der
Getreidezehent, vinska d., der Weinzehent;
gorska d., die Bergsfrohne, Levst. (Nauk); —

desetînar — desetodstóten

— 133 —

desetonôžec — dételj

desetino jemati, pobirati, den Zehent nehmen,
einsammeln; — 3) v desetino iti = po svetu
iti (o desetem bratu, deseti sestri): Kaj
(n. kar) je le desetega, Vse mora v desetino
iti, Npes.-Vraz.

desetînar, rja, m. der Zehentherr, Cig., Jan., C.

desetînec, nca, m. 1) der Zehenthold, Cig.;
— 2) das Blutzehentstück, Z.; das Zehent-
lanum, C.

desetiniti, ſnim, vb. impf. den Zehent nehmen,
einheben, Guts., Mur., Cig.; d. kaj, von einer
Sache den Zehent nehmen: gorje vam, kteri
desetinite meto, rutico in vso vrtnino, Jap.
(Sv. p.).

desetînjak, m. der Zehenteinnehmer, der Zehent-
sammler, Guts., Mur., C., Danj. (Posv. p.).

desetînjenje, n. das Einsammeln des Zehents,
Danj.-Valj. (Rad).

desetîinka, f. 1) das Zehntel, Mur., Cig., nk.; —
2) die Decimale, C., UčT., C. (Ar.); —
3) mokra mera za 10 bokalov, C.

desetînovati, ujem, vb. impf. = desetiniti,
C.; desetinujete metico in koper, ogr.-Valj.
(Rad).

desetînski, adj. 1) Zehent-, zehentbar, Mur.,
Cig.; desetinska njiva, der Zehentacker, Cig.;
desetinska navica, die Zehentberechtigung,
Guts., Cig., Jan.; — 2) Decimal-, C.; de-
setinsko mesto, die Decimalstelle, desetinska
pika, der Decimalpunkt, desetinski ulomek,
der Decimalbruch, Cig. (T.); — 3) dekadisch: po
desetinskem redu, nach dem dekadischen Sy-
stem, DZ.

desetînstvo, u. das Zehentwesen, Z.

desetînščak, m. der Zehentwein, C.

desětiti, desětim, vb. impf. den Zehent ab-
sondern, den Zehent nehmen, verzehenten,
Dict., Guts., Cig., Krelj, Trub., Svet. (Rok.);
desetite meto in koper, Dalm.

desětka, f. 1) die Zehn (das Zahlzeichen für
zehn), Cig., Jan., Strek.; — 2) eine Zahl
von zehn Personen oder Sachen: d. junakov,
Habd.; d. malih zrn, kajk.-Valj. (Rad.); ves
rožni venec je razdeljen v desetke češena-
marij, Cv.; — 3) das Zehnkreuzerstück, Sa-
vinska dol.

desětkrat, adv. zehnmal.

desětkraten, tna, adj. zehnumalig.

desetlěten, tna, adj. zehnjährig.

desetlětje, u. das Jahrzehent, Cig., Jan., nk.

desetměsečen, čna, adj. zehnonatlich, Z.

desětnica, f. 1) die zehntgeborene Tochter,
Npes.-K.; prim. deseti brat; — 2) = de-
seterka, die Detade, Cig.

desětnik, m. 1) = deseti brat, Lašče-Levst.
(Rok.), Bcs.; — 2) der Corporal, Cig., Jan.,
DZ.; decurio, Habd.; — 3) der Zehenter,
Dict., Cig., Lašče - Levst. (Rok.); — der
Zehentherr, Rec.

desětnjak, m. = desetnik 1), Nov.

desetobratovânje, u. desetih bratov življenje:
tako se začenja moje d., Jurč.

desetodstóten, tna, adj. zehnprocentig, Levst.
(Cest.), nk.

desetonôžec, žca, m. = deseteronožec, Erj.
(Ž.).

desetolětje, n. = desetletje, Levst. (Pril.).

desetováti, ujem, vb. impf. = desetiti, Guts.

desettísočica, f. der Zehntausender, Cel. (Ar.).

desetvědrn, adj. zehn Eimer haltend: d. sod,
Cig.

desetvřsten, tna, adj. zehnzeitig, Cig.

deskà, è, f. das Brett; koliba iz desak, eine
Bretterbude; — das Pfugbrett, Cig., Vrt.;
— die Tafel, Cig.(T.); risalna d., das Reiß-
brett, Jan.; děska St.

deskár, rja, m. der Bretterhändler, Cig.

děskast, adj. 1) aus Brettern gemacht, Mur.,
Št.; — 2) brettartig, C.

deskát, áta, adj. bretern, Cig., Jan.

deskáti, ám, vb. impf. mit Brettern (Schindeln,
V.) bedecken, Cig.

děskica, f. Mur., Let., Št., nam. deščica.

desnáča, f. die rechts Bejindliche, C.

desnák, m. der rechts Bejindliche, C.

desne, g. desen, f. pl., Mik., pogl. dlasna,
dlesna.

desníca, f. 1) die rechte Hand; na desnici se-
deti, zur Rechten sitzen, Cig.; — 2) die rechte
Seite des Parlamentes, die Rechte, nk.

desničar, rja, m. ein Mitglied der Rechten
(im Parlamente), nk.

desničina, f. maš rechts ist, C.

desnostránski, adj. rechtsseitig, nk.

despōt, m. willtürlich schaltender Machthaber,
der Despot.

despotizem, zma, m. der Despotismus.

despōtski, adj. despotisch.

destilácija, f. die Destillation (chem), Cig.
(T.).

destilováti, ujem, vb. impf. destillieren, Žnid.

děšč, m. ogr.-C., Kres., pogl. dez.

desčěn, adj. Bretter-: desčena streha, Dalm.;
děščeni uli, Levst. (Beč.).

desčíca, f. dem. deska; das Bretchen; — das
Täfelchen, DZ.

desčička, f. dem. desčica; das Bretchen, ogr.-
Valj. (Rad).

desčnica, f. kleine Handhakte, C.

děšter, tra, adj. munter, Z.; — hübsch, schön,
Dict., Z., Strek.; — prim. it. destro (ge-
schäft), Mik. (Et.).

děte, éta, u. kleines Kind, der Säugling; — g.
tudi: děteta, Kv.-Valj. (Rad).

děte, interj. (izražuje začujenje): dete, kako
si lep! wie ist du schön! jvžhŠt.; dete treni!
Vrt.; dete šentaj! Sapperment! dete končaj!
pož tauſend! Cig.; dete hentaj! LjZv.; —
menda nam. da te; prim. da.

dětěce, u. pogl. detetce.

dětěčen, čna, adj. pogl. detetčen.

dětěžji, adj. Kindes-, Kinder-, Jan., C.; od
svojih detežjih dni, V.-Cig., C.; detežje ve-
selje, Navr. (Lct.).

dětěčjak, m. die Gebärnutter, C.

dětek, tka, m. Levst. (Zb. sp.), pogl. detetce.

dětel, tla, m. der Buntgespfst, Mik.; detli, Erj.
(Ž.), ogr.-Valj. (Rad).

dětelj, m. = detel, Caf(Vest.).

dételja – détînstvő

— 134 —

détíščnica – devetdesetěrnat

dételja, f. 1) der Klee; suha d., das Kleehü; d. v štiri peresca, LjZv.; večna d., nemška d., der Lužernerklee (medicago sativa), Cig., C., Tuš.(R.), Josch, Vrtov.; turška d., der türkische Klee, die Eiparsette (onobrychis sativa), medena d., der Steinflee (melilotus officinalis), Tuš.(R.); laška d., der Incarnat-klee (trifolium incarnatum), Cig.; zajčja d., der Sauerklee (oxalis acetosella), Josch; = kisla d., Cig.; bela d., der weiße Klee (trifolium repens), Erj./Rok.), Josch; — 2) kozje in govedje ime, Podmelci, Tolminski hribi - Erj. (Torb).

dételjen, ljna, adj. Klee: deteljno seme, der Kleeame.

dételjica, f. dem. detelja; junger Klee, M.; das Kleeblatt, Mur.; zajčja a. kisla d., der Hasen- oder Sauerklee (oxalis acetosella), Cig., Tuš.(R.).

dételjičen, čna, adj. Klee-, Mur.

dételjina, f. der Klee, Cig., Jan.

dételjišče, n. der Acker, worauf Klee gebaut war.

determinizem, zma, m. der Determinismus (phil.), Lampe(D.).

détěšce, n. = detetce, Cig., Navr.(Spom.).

détěštvő, n. die Kindheit, Dict., Jan.; od detětva („ditečtva“), Trub.

détětce, n. dem. dete; das Kindlein; Za svoja detetca Me v živo skrbi, Vod.(Pes.); — tudi: détetce, Kr.-Valj.(Rad).

dététčen, čna, adj. Kinder-, Mur.; detetčni stan, die Kindheit, Bas.; detetčni dnevi, die Tage der Kindheit, ogr.-M.; od mojih detetčnih dni, Schönl.

déti, I. děm, vb. pf. 1) stellen, legen: kam si del? nimam kam deti, to je bilo sem deveno, Dol.-Levst.(Zb.sp.); — 2) vb. impf. thun: dobro mi je delo, das that mir woh! Cig., to mi je težko delo, Dol.-Levst.(Zb.sp.); — 3) sagen, Notr.-Levst.(Zb.sp.); del bi = rekel bi, Jurč.; prim. dejati; —II. denem, vb. pf. legen, stellen, thun, Cig., Jan., Mik., Dol.; v žep deti, in den Sack stecen, Cig.; mater so v zemljo deli, C.; pod ključ d., einſperren, Cig.; ob službo d., caffieren, Cig.; kam se hočem deti? wohin soll ich mich wenden? Pohl.(Km.); kam se deti? wohin sich wenden? Vrt.; d. se v jok, zu weinen anſangen, Kobotid-Erj. (Torb.); — po zlu d., zu' grunde richten, Habd., Mik.; v nič d., herabwürdigen, Jan.; na laž d., der Lüge beschuldigen, Z.

detič, íča, m. der Knabc, ogr.-C.; —der Bursche, der Jüngling, Habd., C., Mik.; der Lehr-junge, vzhSt.; — tudi: détič, Valj.(Rad).

détína, f. großes Kind: možje so v željah svojih detine, Levst.(Zb.sp.).

détínji, adj. kindlich, Jan., Cig.(T.); Kinder-; detinji vrt, der Kindergarten, Levst.(Nauk).

détínski, adj. kindlich, Mur., Cig., Jan.; detiški um ncizobraženega ljudstva, Levst. (Zb. sp.).

détînstvő, n. die Kindheit, das Kindesalter, Mur., Cig., Jan., C., ogr.-Valj.(Rad), nk.

détíščnica, f. die Kinderbewahranſtalt, Jan., ZgD.

détje, n. das Seßen; positio (phil., — opp. negatio), Cig.(T.); detje pod obtožbo, die Verſetzung in den Anklageſtand, DZ.

détka, f. die Dofe, die Puppe, C.

détlast, adj. spechtartig, Cig.

détokrâdstvő, n. der Kinderraub, DZ.

détoljûbec, bca, m. der Kindersfreund, Mur.; — tudi stls.

detomör, môra, m. der Kindesmord, Jan.

detomôrec, rca, m. der Kindesmörder, Cig., Jan., nk.

detomôrka, f. die Kindesmörderin, Cig., Jan., nk.

détomôrski, adj. kindesmörderisch, Z.

détomôrstvő, n. der Kindesmord, Cig., Jan., nk.

détousten, stna, adj. detoustni jezik, die Kindersprache, Cig.(T.); detoustna beseda, Zv.; Čarobni res, a detoustni glasi, Levst. (Zb. sp.).

détovód, vóda, m. = pedagog, SlN.

détovôdec, dca. m. = pedagog, Mur.

dévá, f. 1) die Jungfrau, ogr.-C., nk.; deva Marija (v središki prisegi pisani v prvi povici 18. veka, Kres II. 523.); — 2) die Jungfrau (als Sternbild), Cig.(T.); — 3) morska deva, die Seemaid (halicore), Erj.(Z.).

dévanje, n. das Legen, das Stellen.

dévati, vam, vjlem, vb. impf. ad dejati, deti; seßen, legen, steffen: na stran d., beifeite legen; na zrak d., der Luft auſſeßen; vmes d.; einschalten; pšenico v stavke d., den Weizen mandeln; d. kaj pod uradni zaklep, den amtlichen Verſchluſs anlegen, Cig.; iz kože d. vola, dem Ochsen die Haut abziehen; v sveto olje d. koga, jemandem die leſte Delung reichen; v red d., in Ordnung brin- gen, regeln; v nič d., herabwürdigen, Jan., Cig.(T.); tudi: na nič d., Cig., Navr.(Let.); — d. se, langsam steigen (šaljivo): kam se devas? St.-C.

děveníca, f. die Wurst, C., Mik., kajk.-Valj. (Rad).

děvěr, rja, m. 1) der Mannesbruder (d. je ženi možev brat), Mcg., Rihenberk, Ben.-Erj.(Torb.); Erodias zakon prelomi s svojim deverjem, Dalm.; déver, g., dévera, Mur., Cig., Met., BlKr.; — 2) déver, der Beistand und Zeuge der Braut, Mur., C., vzhSt., BlKr.

děverček, čka, m. der Sohń deš déver, C.

děverija, f. die Schwägerschaft (zaničlj.), Cig.

děverováti, ūjem, vb. impf. Brautführer sein, Cig.

děveruša, f. deverova družica, C.; — prim. déver, 2).

děvět, num. neun; — prim. deset.

děvetánski, adj. neunfaqig, Cig., C.

děvětdeset, num. neunzig.

děvětdeseti, num. der neunzigste.

děvetdesetěr, num. neunzig, neunzigerlei; — prim. četver.

děvetdesetěren, rna, num. neunzigſtältig.

děvetdesetěrnat, num. neunzigſach.

devětdeseti — devetnajstínka

135

devetnájstkrat — devínstvó

devětdeseti, num. der neunzigste,

devetdesetica, f. die Zahl Neunzig.

devětdesetič, adv. neunzigsten, zum neunzigstenmal.

devetdesetina, f. der neunzigste Theil, das Neunzigstel.

devetdesetinka, f. = devetdesetina.

devětdesetka, f. der Neunziger; die Zahl, das Zahlzeichen Neunzig.

devětdesetkrat, adv. neunzigmal.

devětdesetkraten, tna, adj. neunzigmalig.

devetdesetlěten, tna, adj. neunzigjährig.

devetdesetlětnik, m. der Neunziger, der Neunzigjährige, Cig.

devětěk, tka, m. die Pfingstrose (paeonia sp.), na Videži (v Istri)-Ejr.(Torb.); — tudi: die Nieswurz (helleborus viridis), Kreplje na Krasu-Ejr.(Torb.).

devetěr, num. neun, neunerlei; prim. četver.

devetěren, rna, adj. neunfach.

devetěrka, f. die Neun, der Neuner, V.-Cig., M.

devetěrnat, adj. = deveteren.

deveterokřnik, m. das Enneagon, Cig.(T.)

deveterozobát, áta, adj. neunzäfig, Cig.

devetfúnten, tna, adj. neunpfündig, Cig.

devěti, num. der neunte; deveta dezela, ein mythisches, sernes Land; Sliši se v deveto dezelo, Npes.-K.; (Možili so me) Devetemu kralju V deveto dezelo, Npes.-K.

devetica, f. der Neuner, die Neun.

devětič, adv. neuntenš, zum neuntenmal.

devetíčen, čna, adj. devetični preskus (izkus), die Neunerprobe (math.), Cig.(T.).

devetína, f. das Neuntel.

devetínka, f. = devetina, Cig.

devětka, f. der Neuner, die Neun, die Neunzahl, Mur., Cig., Jan., Štrek.

devetkač, m. der viel und unüberlegt Spricht, Lašče-Levst.(M.).

devetkáló, n. = devetkač, Lašče-Levst.(M.).

devětkanje, u. neka pastirska igra, Erj.(Torb.), Let. 1879. t20., Dol.

1. devětkati, am, vb. impf. ein gewißes Kinderspiel spiclen; prim. devetkanje.

2. devětkáti, âm, vb. impf. schwaßen, Lašče-Levst.(M.); — prim. dvckati, dvečiti.

devetkěla, f. die Schwägerin, Lašče - Levst. (M.).

devětkrat, adv. neunmal.

devětkraten, tna, adj. neunmalig.

devetlěten, tna, adj. neunjährig.

devetměsečen, čna, adj. neunmonatlich.

devetnájst, num. neunzehn.

devetnajstěr, num. neunzehn, neunzehnerlei; prim. četver.

devetnajstěren, rna, adj. neunzehnfältig.

devetnajstěrka, f. der Neunzehner, Jan.

devetnajstěrnat, adj. neunzehnach.

devetnájsti, num. der Neunzehnte.

devetnájstič, adv. zum neunzehntenmal, neunzehntenš.

devetnajstína, f. das Reunzehntel.

devetnajstínka, f. das Reunzehntel.

devetnájstkrat, adv. neunzehnmal.

devetnájstkraten, tna, adj. neunzehnmalig.

devetnajstlěten, tna, adj. neunzehnjährig.

devetnájščica, f. die Zahl Neunzehn, der Neunzehner, Mur.

devětnica, f. die None (v brevirju), Cig., C.

devetodeželján, ána, m. prebivavec devete dezěle, Zv., D Sv.

devetodnéven, vna, adj. neuntägig, Cig.

devetodůšnik, m. = srakoper, der Neuntödter (lanius collurio), C., Z.

devetogůb, gůba, m. der Blättermagen (del govejega zelodca), Cig., Erj.(Ž.), Polj.

devetogůbec, bca, m. = devetogub, C.

devetogůbnica, f. die Löferdürre (goveja bolezen), Cig., C.; d., najhujša živinska bolezen, Vrtov.(Km. k.).

devetogůbnik, m. = devetogub, M.

devetokóten, tna, adj. neuneefig, Cig.

devetoógezen, lna, adj. neuneefig, Cig.

devetoógełnik, m. das Neuneń, Cig.

devetosrájčica, f. die Siegwurz (gladiolus), Z., Medv.(Rok.).

devetovižnik, m. die Singdrossel, Gor.

devetozłóžen, žna, adj. neunfilbig, Cig., Jan.

devetozób, zóba, adj. neunzähnig, neunzaćig, Cig., Jan.

devětred, num. = devetdeset, Kor. - Cig., M.; devetred let, Slom.

devětredni, num. = devetdeseti, C.

devětsto, num. neunhundert; — prim. sto in nasl.

devetstotína, f. das Neunhundertel.

devetstótni, num. der neunhundertste, Cig., Jan.

devettédenski, adj. neunwöchentlich, Cig.

devettisóč, num. neuntausend; — prim. tisoč in nasl.

devettisóčni, num. der neuntausendste.

devica, f. 1) die Jungfrau, das jungfräuliche Mädchen; d. Marija; — 2) divja d., das Springfraut (impatiens noli tangere), C.

devíčen, adj. Jungfer-; devična kožica, das Jungferhäutchen, C.; devični klošter, das Jungfrauenkloster, Jsvkr.; jungfräulich: devično truplo, Kast.; božja devična mati, Guts.(Res.); — pogl. deviški.

devičeváti, újem, vb. impf. Jungfrau sein, ledig sein, Cig., C.

devičica, f. dem. devica, 1) das Jüngferchen; — 2) die pfirsichblättrige Glockenblume (campanula persicifolia), M.

devičina, f. 1) lediges Frauenzimmer, C.; — 2) neka vinska trta, C., Brežice-Erj.(Torb.); weißer Räußling, Trumm.

devičji, adj. = deviški, Mur., Trst. (Let.).

devičnica, f. 1) die noch unbefruchtete Bienenkönigin, Cig., Valj.(Rad); — 2) die Jungferbirne, Cig.; — 3) das Maiglöckchen (convallaria majalis), Rodik na Krasu - Erj. (Torb.).

devičník, m. 1) der Jungfernschwarm, Cig., C., Gol.; — 2) der Jungfernapfel, Cig.

devičnjak, m. = dever 2), Jarn.

devínstvó, u. = devštvo, ogr.-C.

děvšiški — dežěten

— 136 —

deželák — dežína

děvšiški, adj. *Jungfrauen*, jungfräulich; d. venec, der *Jungfernkranz*; d. stan, der *Jungfernstand*.

děvštvą, n. die *Jungfrauenschaft*, der *Jungfernstand*; v devištvu umreti, als *Jungfrausterben*, *Cig*.

děvji, adj. = deviški: devjega tela rožica, ogr.-C.

děvka, f. das Mädchen, C.; dečki in devke, ogr.-Valj. (Rad).

děvojáški, adj. = deviški, (devojački) ogr.-C.

děvojáštvą, n. = devištvo, C., kajk.-Valj. (Rad).

děvjčica, f. děm. devojka; das Mädchen, ogr.-C., kajk.-Valj. (Rad).

děvjčina, f. = devojka, SlN.

děvjka, f. das Mädchen, Alas., GBrda; tudi: děvojka, ogr.-Valj. (Rad).

devónski, adj. devonska tvorba (geol.), devonische Formation, Cig. (T.).

děvstvą, n. = devištvo, ogr.-C., kajk.-Valj. (Rad).

děvžnjak, m. = žep v obleki, Savinska dol. dež, dežá, m. der Regen; d. gre, es regnet; (d. hodi, 1.-Cig., Guts.; molil je, naj dež ne hodi, Ravn.); d. je šel, kakor bi iz škafa lilo, es regnete in Strömen, Cig.; k dežju se pripravlja, ein Regen ist im Anzuge, C.; d. je začel, nehal, čs begann, hörte auf žu regnen; d. je, d. je bil, wir haben, hatten Regenwetter; pohleven d., milder Regen; solnčni dež, der Sonneuregen, C.; krvavi d., der Blutregen, Cig. (T.); ob dežju, v dežju, im Regenwetter; — (g. tudi deža, Valj. (Rad); dež, deža, jvzhŠt.; deždž g. deždža, ogr., kajk.-Valj. (Rad)).

1. děža, f. 1) der Kübel (zlasti posoda za maslo); — 2) der Bienenkorb, C.; — 3) die Mulde, die Waltertruße, C.; — iz nem. „Döfe“, Mik.

2. děža, f. = kvas, drožice, C., (diža)jvzhŠt.; — umešeno testo: deža šaja, Podgorjane-Strek. (LjZv.); — prim. srvn. deisme, frankovsko: dös'n, Sauerteig, Štrek. (LjZv.).

děžej, m. dem. dež, sanfter Regen, Guts, Rož.-Kres.

děžek, kà, m. dem. dež; sanfter Regen; (děžek, jvzhŠt.).

děžět, f. = dežela, Cig., Jan., Mik.; Notri v deveto dežel, Npes.-Glas.; srečna Olen-tova dežel! Jurč.; pesem gre v dežel, das Lied verbreitet sich unter das Volf, Cig.; vsa naša dežel pripoveduje, Levst. (Zb. sp.); knjigo v d. poslati, prišla je knjiga v d., Levst. (LjZv.); tudi v dežěl, nk.

děžela, ě, f. 1) das Land; děželo prepovedati komu, jemanden verbannen, Meg.; žitna, vinska d., ein Getreide, Weinland; deveta d., ein ferneš, mythisches Land; krtova dežela = das Grab; v krtovo dězelo iti = sterben; — 2) (po nem.) das Land (im Gegen-saß zur Stadt): iz mesta in z dežele, LjZv.; — tudi: děžěla.

děžěten, tna, adj. Land-, Landes-; deželni glavar, der Landeshauptmann, deželni zbor,

der Landtag, deželni odbor, der Landesaußschuß, d. poslanec, der Landesabgeordnete, deželno sodišče, das Landesgericht, deželni zaklad, der Landesfond, deželno zastopstvo, die Landesvertretung, nk.; tudi: dežěten.

deželák, m. = deželjan, Jarn., Mur., C.; deželjaki bližnjih dežel, Vod. (Izb. sp.).

deželàn, ána, m. = deželan, Trub.

deželjàn, ána, m. der Landeseingeborene, Mur., Cig.; Ptolemeus je prvič svoje deželjane in veljake vkup zvabil, schrieb seinen ersten Reichstag aus, Dalm.; — der Landsmann, Alas., Dict., Mur., Ravn.; sreča mu je za učenca naklonila mladeniča, deželjana, ne rojaka, Str.

deželjánka, f. die Landeseingeborene, Cig.; die Landsmännin (prim. deželjan).

deželjänstvą, n. die Eingeburt, die Landsmannschaft, Cig.

dežělnoknjížen, žna, adj. landtäglich, DZ.

dežěnosódnji, adj. landesgerichtlich, Jan.

dežěnovláden, dna, adj. Landesregierungsz., Cig.

dežěnozhóren, rna, adj. Landtagz., Levst. (Pril.), Nov., nk.

dežělski, adj. 1) Landes-; deželska gospoščina, Trub.; deželske postave, Krelj; deželski oblastnik, Schönl.; deželska reč, Landesangelegenheit, Cig.; deželski zlati denarji, Landesgoldmünzen, DZ.; — 2) weltlich; duhovska in deželska oblast, Cig.; deželski ljudje, Jsvkr.

dežěloznánstvą, n. die Länderkunde, Cig., Jan.

děžen, žna, das Heilkraut, die Bärenklau (heracleum spondylum), Cig., Jan., C., Medv. (Rok.).

děžev, adj. deževa mavra, der Regenbogen, Trub-Mik.

děževanje, n. anhaltender Regen; povsodnje d., der Landregen, Cig. (T).

děževáti, úje, vb. impf. anhaltend regnen; v eno mer dežuje; — nebo močno dežuje, Levst. (Zb. sp.).

děževen, vna, adj. regnerisch: deževno vreme, regnerisches Wetter; deževen veter, Regen bringender Wind, Dict.; deževna rja, der Medylthau, Cig., Jan.

děžěvje, n. anhaltendes Regenwetter; o deževju, zur Regenzeit.

děžěvnica, f. 1) das Regenwasser; — 2) der Regenwurm (lumbricus terrestris), 1.-Cig.; — 3) der Mistblätterschwamm, Cig., C.; — 4) pl. deževnice, die Hyaden, das Regengeſtirn, Cig., C.

děžěvnik, m. 1) der Regenpfeifer (charadrius pluvialis), Cig.; grivasti d., der Halsband- regenpfeifer (char. hyaticula), Cig.; — 2) = hudournik, die Thurnschwalbe (cypselus apus), Dol.-Z.; — 3) der Dickfuß (oedicenmus crepitans), C., Z.; — (die Nohrdornmel, Dalm.); — 4) = deževnica, der Regenwurm (lumbricus terrestris), Erj. (Ž.), C.

děžica, f. dem. 1. deža, kleiner Kübel, Jan., M. dežína, f. das Regenwasser, C.

diktätor — dîmlja

— 138 —

dîmlje — diplomātski

ladanja, der Triumph, C.; — die Zierde, der Ruhm, Cig., Jan., C., nk.

diktätor, rja, m. oblastnik z neomejeno oblastjo, der Dictator.

diktätorski, adj. dictatorisch.

diktätorstvą, n. die Dictatur, Cig.

diktatūra, f. die Dictatur.

dîla, f. das Brett, die Diele; — = lopar, V.-Cig.; — das Rudelbrett, Vod. (Izb. sp.); — pl. dile. der Dachboden: na dilah, auf dem Dachboden; prim. nem. Diele, bav. die dielen = der Dachboden, C.

dîlast, adj. brettartig; — brettern.

dilēma, f. der Doppelsatz, der Doppelschluß, das Dilemma, Cig. (T.).

diletānt, m. ktor se iz veselja postransko s kako rečjo pča, der Dilettant.

diletāntinja, f. die Dilettantin, nk.

diletantizem, zma, m. der Dilettantizmus.

diletantováti, šijem, vb. impf. Dilettant sein: vse preveč diletantujemo, Levst. (Izb. sp.).

dîlica, f. dem. dila; das Brettchen.

dîlj, adv. v dilj zvoni = v nedeljo k maši prvič „vabi“, St. - Erj. (Torb.); = na dilj zvoni, C.; — vse v dilj, vse v en dilj gre dez, ohne Unterbrechung, Lašče-Erj. (Torb.).

dîlnat, adj. brettern, Cig.

diluvíľen, lnva, adj. Diluvial: = diluvialna tvorba, das Diluvialgebilde, Cig. (T.).

dilūvij, m. naplavnina iz predčloveške dobe, das Diluvium, Cig. (T.).

dim, díma, m. der Rauch; ves v dimu, rauchum- hüllt, C.; dim je v sobi, es raucht im Zimmer; nehal je dim, es hat ausgeraucht, Cig.; meso na dim, v dim obesiti, das Fleisch zum Sechen aufsängen; iz dima v ogenj = aus dem Regen in die Traufe, Met.

díma, f. krava dimaste barve.

dimáča, f. = dimlje, C.

dimálja, f. = díma, Lašče-Levst. (M.).

dimāra, f. = díma, Cig.

dimást, adj. wie vom Rauch gefärbt, schwarzeroth, rauchgelb.

dimè, çta, m. schwarzrother Dchs., Mik., Valj. (Rad). dimee, meca, m. 1) = díme, Cig., Jan., M., Valj. (Rad); — der Braunschefe, Jan.; — 2) prvo žganje, ki priteče po cevi, BlKr., Ip.-Erj. (Torb.).

dîmek, mka, m. 1) = díme, Valj. (Rad); — 2) gorski duh rudarjev, Pjk. (Crt. 37.).

dímeltjn, ljna, adj. = dimeljski, Cig.

dímeltjski, adj. Leisten: = dimeljsko vezilo, das Leistenband (amt Wörper), V.-Cig.

dímen, mna, adj. Rauch: = dimni curek, die Rauchfäule, Ravn.-Cig.; — rauchig; dimno je, es raucht.

dîmica, f. der Höhenrauch, Polj.

dimeter, tra, m. dvo- ali četverostopen vezr, der Dimeter, Cig. (T.).

dímiti se, dîmim se, vb. impf. Rauch, Dünst von sich geben, rauchen, Mur., Cig., Jan.

dîmka, f. 1) krava dimaste barve; — 2) neka hruška, C.

dîmlja, f. = díma, LjZv.

dîmlje, f. pl. die Leistengegend, die Schamgegend, Dict., Pohl., Mur., Cig., Jan., Cig. (T.), DZ., Mik., Šrek.

dîmljača, f. die Festdrüße, die Pestbeule in der Schamgegend, Pohl., Mur., Cig., Jan., Mik.; — prim. dimlje.

dîmljice, f. pl. dem. dimlje, Dict.

dîmnast, adj. = dimast, Dict.

dîmnat, adj. voll Rauch, rauchig; dimnata ku- hinja; dimnata soparica, Jap. (Sp. p.).

dîmnica, f. 1) ein rauchiges Wohnzimmer: na Pohorju imajo po nekod še sedaj dimnice: v veliki skupni sobi je kamen ali ognjišče, nad kojim se razprostira pokrov iz opke, ki dim zajemlje in iz sobe odvaja, Pjk. (Crt. 222.); vsak za - se si postavljajo vrle hiše, kakor gradiče, ze celo župnijo mora pa dim- nica dobra biti, Slom.; — 2) die Räucherkammer, die Sechstammer, Z., Nov., jvzhSt.; — 3) das Rauchloch, V.-Cig.; — 4) neko jabolko, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

dîmničar, rja, m. = dimnikar, Levst. (Nauk).

dîmničarstvą, n. = dimnikarstvo, Levst. (Nauk).

dîmnik, m. 1) der Rauchfang, der Schornstein; — 2) neka vinska trta, Mariborska ok.-Erj. (Torb.); rauchfarbige Zimmetraube, Trumm.

dîmnikar, rja, m. der Kaminfeger.

dîmnikarski, adj. Kaminfeger.

dîmnikarstvą, n. das Kaminfegergewerbe.

dîmnikarščina, f. der Kaminfegertolln, Cig.

dîmnjáča, f. die Rauchstube, Danj.-Mik.

dîmnjak, m. = dimnik 1), Habd., Guts., C., Valj. (Rad).

dimovânje, n. das Rauchmachen, das Rauchen: tobakovod, Jurč.

dimovòd, vóda, m. das Rauchregister, der Rauchzug, Cig. (T.), DZ.

dîmša, f. = díma, Cig., Mik., Kr.-Valj (Rad).

dinàmičen, čna, adj. dynamičn, Cig. (T.), nk.

dinàmika, f. nauk o silah, die Dynamik, Cig. (T.); — prim. siloslovje.

dinamit, m. neka razstrelna tvarina, das Dynamit.

dinàst, m. vladar, der Dynamit.

dinastîja, f. vladajoča rodovina, die Dynamit.

dinja, f. die Zudermetone (cucumis melo).

dínjica, f. dem. dinja.

dínjišče, n. das Melonenbeet, Cig.

diplár, rja, m. = dipláš, Cig.

diplati, am, vb. impf. na diple gosti, Cig., C., BlKr.

dipláš, m. 1) der Zachpeifer, Valj. (Rad).

dîple, pl., f. pl. die Zachpeise, der Dudelsack, Cig., Jan.; — iz gr. διπλοδός, dvojen, Mik. (Et.).

diplom, m. listina o podelitvi kakega dostojanstva, plemstva, itd., das Diplom.

dîplôma, f. = diplom, nk.

diplomát, m. der Diplomat.

diplomatîja, f. razmere mednarodnega občevanja in poslanstva, die Diplomatie.

diplomâtika, f. nauk o diplomatiji, die Diplomatit.

diplomātski, adj. diplomatisch.

diplömen – distih

139

dīš – divizijonár

diplömen, mna, adj. Diplom-: diplomni obra-
zec, das Diplomformular, DZ.

dīr, m. das Rennen; mir! če ne, bo dir,
Lašče-Levst.(Rok.); v d. se spustiti, zu rennen
ansfangen; — der Trab, Valj.(Rad); v dir
iti, traben, Mik.; konj ima težek dir, das
Pferd trottet hart, Cig.

dīra, f. die Getreidedarre, Dol.; — prim. 2.
dera.

diráča, f. = derača, derak, C.

dīrati, am, vb. impf. ad. dirniti; afficiieren,
reizen, C.; to me ne dira, das kümmert mich
nicht, Z.; — hs.

dirčk, rka, m. das Traben, der Trab, Mur.,
Cig., kajk.-Valj.(Rad); v d. jezditi, im Trab
reiten, Jan.; das Rennen, Jan.; der Wettlauf,
M.

dirčkeija, f. die Direction, Cig., nk.

dirčktor, rja, m. der Director; — prim. rav-
nateli.

direndāj, ája, m. der Wirrwarr, luſtiges, lär-
mendes Treiben, die Hebe: to je bil d., kjer so
pele Kurentove gosli, LjZnr.; — prim. bav. dir-
dendey, (diradley, dirdumdey, dilmedey),
etwas Gemischtes (Beug, Korn), Levst.(Rok.).

dirindāj, ája, m. = direndaj.

dirja, f. der Trab, Mur.

dirjač, m. der Renner, nk.

dirjališče, n. der Rennplatz, Cig., Jan.

dirjátnica, f. die Rennbahn, Cig.

dirjanje, n. das Rennen; der Trab: v d. go-
niti, im Trab fahren, Levst.(Nauk).

dirjástiti, im, vb. impf. ungestüm rennen.

dirjati, am, vb. impf. 1) rennen; V šotorje
dirja, dirja v skok, Turčine seka vse okrog
Npes - K.; Pegam dirja jadrno, Npes.-K.;
dirjaje, in vollem Laufe; — traben, Mur.,
Cig; — 2) rennen lassen: Konjić pravi:
Diraj mene, Npes.-K.

dirjáva, f. das Rennen, M.

dirjavce, vca, m. der Renner, der Traber,
Cig.

dirjaven, vna, adj. dirjavna žival, das Lauf-
thier, Sól.

dirjíhati, am, vb. impf. renen: prasič jo ubere
čerez njive in dirjihá, Jurč.

dirka, f. das Wettrennen, nk.

dirniti, dirnem, vb. pf. rühren, afficiieren, nk.;
— hs.

disciplina, f. ustrahovanje, die Disciplin.

disk, m. der Discus, die Würffscheibe, Cig.

diskant, m. der Discant, Cig.; — prim. sopran.

diskönt, m. die Vergütung bei sofortiger Zahlung
einer später fälligen Summe, der Discont,
Cel.(Ar.).

diskönten, tna, adj. Discontov, Cel.(Ar.)

diskrazīja, f. fehlerhafte Mitigung der Körpe-
fäfte, die Dyskrasie, Cig.

disputācija, f. učen prepir, die Disputation,
Cig.(T.).

distancija, f. die Distanz, Cig.(T.); — prim.
rad/dalja.

distih, m. skupina dveh verzov, zlasti heksa-
metra in pentametra, das Distanhon, Cig.(T.).

dīš, m. der Duſt, Cig., Jan., ogr.-C.; roža
ima nasladen diš, ogr.-Valj.(Rad).

dišād, f. angenehme Gerüche, vzhŠt.-C.

dīšati, im, vb. impf. 1) einen Geruch von sich
geben, riechen; lepo d.; d. po čem, nach etwaš
riechen; vino po sodu diši, der Wein hat
einen Faisgeruch; dišeč, wohtriechend; —
2) schmecken, munden; nič mi ne diši (jesti),
ich habe keinen Appetit; lačnemu tudi malo
zabeljena jed diši, der Hunger ijt die beste
Würze, Cig.; 3) = duhati, riechen: imaš
nos, pa diši, Dol.; — imajo nos in ne diše,
Dalm.; d. smrad peklenski, Jsvkr.

dišáva, f. der Wohlgeruch: — wohtriechender
Stoff; — das Gewürz, Cig., Jan., M.; pl.
dišave, Droguen, Cig.

dišávar, rja, m. der Parfumeur, Cig., Jan.,
C.; — der Gewürzhändler, Cig., Jan., Škrinj.

dišavárnica, f. die Parfumeur, Gewürz-, Dro-
queriewarenhandlung, Cig., DZ.

dišáven, vna, adj. wohtriechend, aromatisch,
Mur., Cig.

dišávina, f. die Parfumerieware, Jan.

dišávínar, rja, m. der Parfumeur, Jan.

dišávka, f. neko jabolko, Tolm.-Erj.(Torb.).

dišávnica, f. das Riechfläschchen, C.; die Würz-
büchse, Cig.

dišěčevina, f. der Riechstoff, Vrtov.(Vin.); das
Gewürz, M.

dišěčica, f. eine wohtriechende Sache, C.

dišěčina, f. wohtriechende Ware, Gewürz, Jan.,
Škrinj.

dišěčinar, m. = dišavar, V.-Cig., Jan.

dišěčka, f. 1) neka vinska trta, Kras. Ip.-
Erj. (Torb.), Vrtov.(Vin.); — 2) neka bruška,
C., St., Dol.

dišěčnost, f. der Wohlgeruch, Škrinj.

dišek, ška. m. 1) der Geruchsfinn, Mur.; pes
po dišku najde gospodarja, Vrtov; — 2)
der Rebengeruch; vino ima dišek, M.; —
3) der Beigeschmack, Cig.

dišen, šna, adj. wohtriechend: dišno cvetje,\ ogr.-C.

díti, dijem, vb. impf. 1) wehen, Mik., Erj.
(Torb.); sapa dije, C.; — 2) duften: eve-
tice dijcio, M.; — 3) teise athmen, Jarn.,
Mur., Cig.

ditirámb, m. navdušen slavospev, der Dithy-
rambus.

divan, m. der Divan: 1) turški vladni svet;
— 2) turški blazinjak.

diven, vna, adj. wunderbar, wunderschön, Jan.,
Cig [T.], nk.; — stsl., hs.

dividěnd, m. der Dividend, delski d., der Theil-
dividend, Cel.(Ar.); — prim. deljeneč.

dividěnda, f. vsakoletni delež dobička pri
delniškem podjetju pripadajoč vsaki delnici,
die Dividende.

divín, m. das Wollkraut, der Himmelbrand (ver-
bascum thapsus), C., Medv.(Rok.), Goriš.
Št., Kor.-Erj.(Torb.).

divizija, f. vojni oddelek, die Division, eine
Heeresabteilung, Cig.

divizijonár, rja, m. der Divisionár, Jan.

divízor — divjínar

— 140 —

divjînec — dleskânje

divízor, rja, m. der Divisor (math.), Cig., Cel. (Ar.); — prim. delitelj.

divjáča, f. 1) die Wilde, Mik.; — 2) der Holz- apfel, Hal.-C.; — die Waldbirne, Z.; — 3) eine Art Beutengeschwülfit an Gelenfen, vzhŠt.- C.; — 4) = divjačina, Guts., nk.

divjáček, čka, m. dem. divjak; der Wildfang, Zora.

divjáčen, čna, adj. j Scheu, erschreckt: ves d., Guts. (Res.).

divjáčina, f. 1) ein wildeš Thier, Dict.; huda d. je Jožefa razdrla, Dalm.; — coll. das Wild; d. prihaja na polje; — 2) das Wild- fleisch, das Wildbret.

divjáčiti, ačim, vb. impf. wie ein Wilder sich benehmen, C., Z.; divjači sam čerez sebe, er wüthet gegen sich selbst, Hip. (Orb.).

divjáčnost, f. = divjaštvo, Mur., Cig.; ljudi divjačnost se uleže, Ravn.

divjád, f. = divjačina, das Wild, Jan.

divják, m. 1) der Wilde; med divjaki živeti; — ein wild sich geberdender Mensch, der Wildfang; — 2) wildeš Thier, Cig.; das Wildschwein, wilder Eber, Habd.-Mik., Cig., C.; — mali d., die kleine Holz- oder Hohl- taube (columba oenas), Cig.; — 3) der Windhafer, der Flughafer, Cig.; — 4) wilder Baumstoff, auf den ein Edelreis gepfropft wird, der Wildling.

divjáka, f. die Holzbirne, die Feldbirne, Cig., C.; divja črešnja, hruška, Rihenberk - Erj. (Torb.), Notr.; — neka trta, Rihenberk- Erj. (Torb.).

divjákinja, f. die Wilde.

divjákovec, vca, m. die gemeine Gemšwurz (doronicum pardalianches), Medv. (Rok.).

divjáló, n. furiöjer Mensch, Cig.

divjánje, n. das Toben, das Wüthen.

dívjast, adj. menschenjcheu, Svet. (Rok.).

divjáški. adj. einem Wilden angemessen, wild, rohgesittet; po divjaško se vesti.

divjáštvo, n. die Wildheit, die Rohheit; v stare čase je bilo žolnirjem dovoljeno vsako div- jaštvo in hudodelstvo, LjZv.

divjáti, ám, vb. impf. toben, wüthen, rafen; wild herum rennen; krava divja po trav- niku.

divjáva, f. die Wildniš, C.

divjávec, vca. m. der Wüther, der Raser, Cig.; wilder Mensch, Guts.

divjávka, f. die Wütherin, die Furie, Cig.

divjázen, zni, f. 1) coll. wilde Thiere, ogr.- Mik.; poljska d., kajk.-Valj. (Rad); — das Wildbret, C.; — 2) = divjost, Jan., SlN.

dívji, adj. wild; divja zver; divja jeza; divje gledati; ves divji je danes, er wüthet heute; divje meso. wildeš (schwammiges) Feisch, Cig.; — divji klijuč, der Dietrich, Jan.; divji ogenj, das durch Reichen zweier Holzer entstandene Feuer, das Reibfeuer, Cig., M.

divjíca, f. der zu üppige Wuchš des Getreides, der Lagerwuchš, V.-Cig.

divjíná, f. 1) das Wild, das Wildbret; — 2) die Wildniš, LjZv.

divjínar, rja, m. der Wildbrethändler, Cig.

divjînec, nca, m. wilder Mensch (o ciganu), Jurč.

divjôst, f. die Wildheit.

divjóta, f. die Wildniš, Mur., Cig.

dîvnjak, m. der Thiergarten (?): Pustite ljubi oča me, Da v divnjak grem sprehajat se, Preš.; (nam. divjínjak?).

1. díža, f. pogl. 2. deža.

2. díža, f. die weiche Bärenklau (acanthus mollis), Med. (Rok.).

díže, f. pl. die Menstruation, Pohl., Mik.; — prim. švab. „ dieses“ = Menstruation, C.

dížinga, f. der Weiberfluß, Mik., Kr.-Valj. (Rad); — prim. díže.

dja . . ., išči pod: deja . . .

dlábiti, im, vb. impf. greifen, Šrek.

dláčec, čca, m. = vlakno, C., Z., Vrtov.

dláčen, čna, adj. haarig; Ezav je bil ves dlačen in kosmat, Ravn.; dlačni snutek, die Pohle, die Pohlfette (bei den Sammtwebern), V.-Cig.

dláčica, f. dem. dlaka, das Härchen.

dláčje, n. coll. Thierhaare, Mur., C.

dláčnica, f. die Haarzelle, Erj. (Som.).

dláka, f. das (thierische) Haar; dlako cepiti, haarispalten; do dlake vse povedati, alles haarklein erzáhlen, ZgD.; ni za dlako udati se, Jurč.; — coll. das Haar; ozimna d., das Winterhaar, Jan.; dlako puščati, Haare verlieren; mišja d., der Flaum junger Vögel, Zv.; po žabje dlake poslati = in den April schicken, Cig.; — die Art: take dlake ljudje, Z., ZgD.; on je tudi tvoje dlake, Cig.; — v kletvicah: pasja dlaka! = Hund!

dlákast, adj. 1) haarig, behaart; — 2) haar- förmig, Cig. (T.). Jan.

dlákav, adj. haarig, behaart.

dlakavina, f. haariges Thier: goved ali kaka druga dlakavina, Nov.

dlakocépen, pna, adj. haarspalterisch, nk.

dlakojéden, dna, adj. haarfressend: d. mrčes, Zora.

dlakovít, adj. haarreich: d. rep, Let.; dlako- vito mleko = polno dlak, Vrt.

dlán, š, f. die flache Hand, die Handfläche; — die Mittelhand, Erj. (Som.); dlan širok, eine Hand breit, Cig.

dlásna, f. das Zahnfleisch, Guts.; pogl. desne.

dlážba, f. das Straßenpflaster, Jan., DZ.; — čes.

dlážiti, im, vb. impf. pflastern, Jan.; — čes.

dlážívó, n. das Pflastermaterial, Jan.; — prim. dlažiti.

dlážka, f. die Fließe: alabaster v dlažkah, DZ.; — čes.

dlečveníca, f. das Deichsfelch am Jochc, SlGradec-C.; — prim. dletviti.

dlèsk, interj. knacks! Cig.

dlèsk, dléska, m. 1) der Schnatzlaut; — 2) der Kerneißer, der Kirchfunt (fringilla coccotraustes); zeleni d., das Hirngrillerl, Levst. (Nauk); zelenkasti d., der Grünling, Levst. (Nauk).

dleskânje, n. das Schnalzen.

dléskáti — dnevnína

— 141 —

dnevnínar — dò

dléskáti, am, *vb. impf.* Schnalzlaute hervor-
bringen, schnalzen, (mit der Zunge, den Fingern);

● ploskal je z rokami, dleskal s prsti, Andr.;
— mit der Hand, mit einer Ruthe schlagen,
M.; — knacken, Z.

dleskàv, áva, adj. dleskav glas, ein Schnal-
laut, Cig. (T.).

dleskâvec, vca, m. der gerne schnalzt, Cig.

dleskèt, éta, m. das Schnalzen, das Knacken,
Cig.

dléskniti, dlésknem, *vb. pf.* einen Schnalzlaut oder einen ähnlichen Laut hervorbringen; d. z jezikom, s prsti.

dlésna, f. das Zahnleisch, Cig., C.; tudi: pl.
dlesne, Cig.; zobov venec gleda iz dlesen,
Erj. (Som.).

dlésniti, dlésnem, *vb. pf.* = dleskniti, Cig.,
Jan.

dlěščiti, dlěščim, *vb. pf.* = dleskniti, Jan.

dlétast, adj. meißelsörmig.

dlétce, n. dem. dleto, das Meißelchen; der
Grabstichel, Cig. (T.); = pisno d., Erj.(Min.).

dléten, tna, adj. Meißel-; dletni sveder, der
Meißelbohrer (im Bergbau), V.-Cig.

dlétevce, n. dem. dletvo.

dlétúlo, n. die Stemmaschine, Cig. (T.).

dlétiti, im, *vb. impf.* meißeln, Guts., Jarn.,
Cig. (T.).

dlétnik, m. der Meißler, Mur.

dlétq, n. das Stemmeisen, der Meißel; zleba-
sto d., der Hohlmeißel, Cig.; pilarsko d.,
der Raspeimeißel, Cig.; — das Schweiseisen
der Schuhmacher, Cig.

dlétvati, am, *vb. impf.* meißeln, Mur., Vest.

dlétvenik, m. = dletnik, Mur.

dlétviti, im, *vb. impf.* = dletiti, Mur., Jan.,
Zora.

dlétvq, n. = dleto, Mur., Mik., Zora, Št.

dlískva, f. der Alraun, (mandragora offic.),
C.; — prim. drstljivka.

dljè, adv. = dalje, länger (o času), Dict., C.
Mik., Kr.; kar dlje, to hujši, je länger
desto schlechter, Krelj; kar dlje, tem huje,
Levst. (Močv.); dlje časa, Žnid.; — weiter:
ona dlje govori, Krelj.

dljèj, adv. = dlje, C.

dljèr, adv. = dlje, C., Met., Mik., Dol.

dnár, rja, m. pogl. denar.

dnên, adj. Boden-, C.

dnês, adv. = danes, Mur., Jan., C., vzhšt.

dněven, vna, adj. Tageş-, Tag-; dnevna plača,
das Diurnum, Cig.; dnevne dobe, die Tages-
zeiten, Cig. (T.).

dněviti se, i se, *vb. impf.* = daniti se, C.

dněvnica, f. das Taggeld: dnevnice, die Diäten,
C., DZ.; — prim. dnevnina.

dněvnik, m. 1) pl. dnevniki, die Tagsfalter,
Erj. (Ž.), Cig. (T.); — 2) das Tagblatt, eine
täglich erscheinende Zeitung, Mur., Cig., Jan.,
nk.; — 3) das Tagebuch, Mur., Cig., Jan.,
nk.; das Journal („knjiga, v katero se za-
beležki pišejo dan za dnevom“), Levst.(Nauk);
stanovni d., das Etatsjournal, DZ.; — 4)
= koledar, ogr.-C.

dnevnína, f. das Tagegeld, nk.

dnevnínar, rja, m. der Diurnift, Cig.

dněvščina, f. 1) das Tagegeld, Cig., SLN.;
— 2) die Arbeit, die ein Mannt an einem
Tage richtet, Cig.

dníčen, čna, adj. nieder gelegen, Rieder-, Mur.;
d. les, eine Niederwaldung, Mur.

dníčka, f. = lakotnica, teščina, die Dünnung
des Körpers, ogr.-C.

dníka, f. tieſe, ſlache Niederung Jarn., Mur.,
Cig., Jan., vzhšt., ogr.-C.; die Thatwieſe,\ ogr.-Valj.(Rad); die Thalschlucht, Caf(Vest.).

1. dnína, f. = dníše, C.

2. dnína, f. 1) das Manneswerk (kolikor človek
na dan storiti more), V.-Cig.; das Tagemerkf:
dnino opraviti, Ravn.; po dninah hoditi,
tagewerken, Vrt.; — der Morgen (Muchart),
V.-Cig., — 2) der Taglohn, Mur., Cig.,
Jan., nk.; dati po desetici dnine, Ravn.; na
dnine v službo stopiti, Vod.(Nov.); — das
Tagegeld, das Diurnum, Cig., Jan., C., DZ.,
nk.; — die Diäten, Cig., Jan., nk.

dnínar, rja, m. der Tagwerfer, der Taglohner,
Mur., Cig., Jan., nk.; berači po dvojači,
dninarji po goldinarji, Z.

dnínski, adj. kar se dnine tiče, Cig., Jan.

dníše, n. 1) das Fundament, Prip.-Mik.,
kajk-Valj.(Rad); — 2) veje, ki se polagajo
na „dno“ senene kope (stoga), Krn-Erj.
(Torb.); — 3) der Baumtrunk, Rihenberk-
Erj.(Torb.); — 4) der Saß des Weines, C.

dníti, im, *vb. impf.* den Boden einsetzen, bod-
men: sod d., Cig.

dnjáča, f. die Schlucht, tieſer Graben, C.; (gnjača,
Cig., Jan.); — prim dnika.

dnjáčina, f. = dnjača, C.

dnô, l. n. der Boden; do dna izprazniti čašo;
dno sita, der Haarsiebboden, Cig.; — die
Grundplatte (pri tiskarjih), Cig.; — der Grund
(des Meeres, Nlujčs, u. dgl.); ladja gre k
dnu, das Schiff geht unter, Cig.; ni moči
ribniku do dna priti, Cig.; na dno zadeti,
auf den Grund stoßen, Cig.; — dolinsko
dno, die Thalschle, Cig. (T.); — das Funda-
ment: iz dna hišo sezidati, von Grund aus
aufmauern, Cig.; — die Sohle (mont.), Cig.;
— pren. iz dna, gründlich: deliti iz dna teo-
retično izomiko, DZ.; do dna čemu priti,
einer Sache auf den Grund kommen, etwas
ergründen, Cig., C.; — II. praep. c. gen. am
Grunde, dno potoka, Jan.-Mik. V. G. IV.
254.

dò, l. praep. c. gen. 1) bis zu, a) o prostoru:
do konca sveta, bis ans Ende der Welt;
do hriba se peljati; brada mu sega do tal;
od hiše do hiše; ni moči do njega (priti),
man kann nicht bis zu ihm gelangen: z ad-
verbijem: do kod? bis wohin? wie weit?
(= do kam, C.); do tod, do tukaj), bis
hieher; do nekam, bis irgendwohin, Cig.;
z adverbialnimi izrazi: do sredi sobe, bis
zur Mitte des Zimmers; do pod klancem,
bis zum Fuße des Hügels; — pren. do ži-
vega priti komu, jemanden empfindlich treffen,
jemandem beikommen; — = pri: ni drugega
videti nego luč do luči, LjZv.; bila je hiša

dò

— 142 —

dôb — dobávljati

tako natlačena, da ni mogel nihče sesti,
ampak stal je mož do moža vso noč, Jurč.;
glava do glave se je videla, Erj. (Izb. sp.);
b) o stopnji, (bis zu einem gewissen Grade):
do smrti ranjen, tůdtlich vermundet; do krví,
do krvavega so se stepli, bis aufs Blut;
do nazega sleči koga; do sitega se najesti,
sich satt essen, (do sita, Jan., Mik.); do pre-
sita, bis zur Uebersättigung, C.; do čistega
(do čista, Mur., Jan., C., Mik.), vollends,
total; do celega (do cela, Jan., BlKr.-M.),
gänzlich; do dobrega, (do dobra, Mik., Jan.),
gehörig, recht; ko se dan stori do dobrega,
Ravn.-Mik.; do tancega vse izpolniti, alles
genau erfüllen, Burg.; do malega, (do mala,
Jan., Ben., Mik.), bis auf Weniges; sast,
beinahe; do sedem ur hoda, beiläufig sieben
Stunden Weges, Levst.(Rok.); do besede,
wörtlich, Cig.; do pike, do zobca, accu-
rat, Jan.; do polu, do polovice, zur Hälfte,
Cig.; do kraja, vollends: do kraja koga po-
končati; nimajo do ostanka kruha (= da
bi ga ostajalo), Zv.; krava ima mleka zmeraj
dovolj do ostanka, Zv.; — do tretjega gre
rado, alle guten Dinge sind drei; — do na
tri mesece se more zmanjsati rok, DZ.;
c) o času: spati do belega dne, in den Tag
hinein schlafen; do trde noči, spät in die
Racht hinein; do današnjega dne, bis auf
den heutigen Tag; tega do smrti ne bom
pozabil; do sih dob (mal), bisher; do tistih
dob (mal), bis dahin; — z adverbiji: do
zdaj, bisher; do takrat, bis dahin; do kar,
(= dokler), Levst.(Sl. Spr.); z adverbialnimi
izrazí: do popoldne; do blizu božića, Levst.
(Zb. sp.); — 2) kaže kako mer: an; do sta-
rišev sem.pisal, Met.; do mene poslan, an
mich gesendet, Cig.; obrniti se do koga, sich
an jemanden wenden; imam prošnjo do vas,
Met.; — 3) kaže razmerje: gegen; kaj imaš
do mene? Levst.(Rok.); Če se mu kaj do
mene zdi, Naj pride k meni le v gosti,
Npes.-K.; — meni je do koga (česa), mir
ist an jemandem (etwas) gelegen; meni do
tega nič ni, Levst.(Rok.); do tega mi je
veliko, Svet.(Rok.); ako nam je kaj do zdravja,
Vrt.; vsem tem do besede ni bilo mnogo,
LjZv.; trd do ubogih, Ravn.-Mik.; laskav
do gospode, dober do vseh, Levst. (Rok.);
— zu; ljubezen do domovine, do otrok;
— 4) außer: izgubil sem ves denar do enega
goldinarja, Svet.(Rok.); vsi do enega, ka-
terega bomo še omenili, Andr.; — II. praep.
znači: 1) da je dejanje do nekod dospelo:
doiti, dokričati, dočakati; dopleti do polu
njive, mit dem Säten bis zur Hälfte des
Akers kommen; do nas je dosmrdeło, der
Gestank drang bis zu uns; — 2) da je de-
janje do konca dospelo: doslužiti, ausdienen;
dogospodaril je, er ist mit seiner Wirtschaft
am Ende; doklel je, er hat ausgestlucht (= er
wird nicht meht fluchen); za letos smo do-
sejali, für dieses Jahr haben wir das Säen
beendet; — 3) da je dejanje do zaželenega
uspeha dospelo: dopovedati komu kaj, je-

mandem etwas klar machen; domisliti se,
sich erinnern; — 4) znači dodevanje, hinzu:
dodati, hinzugeben; to je slaba mera, dome-
rite! süget das Fehlende hinzu! prim. Mik. 17.
G. IV. 202.

dôb, m. die Eiche; pos. die Stein- oder Winter-
eiche (quercus sessiliflora), Erj.(Rok.).

dôb, f. dobš, 1) die Zeit, kajk.-Valj.(Rad);
najprednjo dob, zuerst, Svet.(Rok.); — 2) die
Art, die Gattung, ogr.-Valj.(Rad); ene, dvoje
dobi, einerlei, zweierlei; greh je dvoje dobi,\ ogr.-C.; na vsako dob, auf jede Weise,
ogr.-C.

dóba, f. 1) eine irgendwie bestimmte Zeit: die
rechte Zeit, Mur.; za dobe, v dobi, ob dobi,
zur rechten Zeit, Cig.; (prim. prevdobi, zu-
früh, Met.-Mik.); k dobi, zu rechter Zeit,
C.; — die Frist, Cig., Jan., C.; plačilna d.,
die Verschlæszeit, Cig.; — der Zeitraum, die
Periode; zlata d., die goldene Zeit; junaška
d., das Heldenzeitafter; prechodna d., die
Uebergangsperiode, nk.; jesenska d., die
Herbstzeit; dnevne dobe, die Tageszeiten,
Cig.(T.); — die Phaße, Jan.; — die Alters-
periode, das Alter: v najlepsi dobi, in den
besten Jahren, Cig.; človek srednje dobe,
ein Mensch von mittleren Jahren, Levst.
(Rok.); on je moje dobe = on je moj
vrstnik, er ist mein Altersgenosse, Cig., C.;
v dobo priti, zu Jahren kommen, Svet.(Rok.);
v dobi biti, betagt sein, C.; — die Zeit:
do sih dob, bisher, do se dobe, C., Kor.-
Jarn.(Rok.); do te dobe, bisher, ogr.-C.;
(= tudi: bis bisher, C., pri Mariboru-Kres);
po tej dobi, fürderhin, Meg.; o sej dobi,
(osedobi), Navr.(Let.); katero dobo, zu
welcher Zeit? Cig.; katere dobe, bisweilen,
Guts.; do katerih dob, bis mann? (tudi:
wie weit?) C.; v vsako dobo, zu jeder Zeit
(= v jutro, o poldne, zvečer), ogr.-C.; —
2) die Art und Weise, ogr.-C.; na to dobo,
pri taki dobi, auf diese Art, pri sredni dobi,
mittelmäßig, C.; srednjo dobo, so, so, Guts.;
v eno dobo, immer gleichmäßig, C.; človek
svoje dobe, ein eigenthümtlicher Mensch, C.;
— prim. dob, f. 2).

dobáratí, am, vb. pf. = dovprašati, Mur.

dobásati, bášem, vb. pf. (das Fehlende) dazú-
pacen, hinzuladen, Bez.

dobáva, f. 1) das Erlangen, das Erhalten, C.;
— 2) das Erlangte, C.; — 3) die Beschaffung,
die Herbeischaffung, Cig.(T.), DZ.; dobava
denarja, die Geldbeschaffung, dobava dokazil,
die Herbeischaffung von Beweismitteln, DZ.;
der Bezug, DZ.; (po hs.).

dobávek, vka, m. die Errungenschaft, der
Gewinn, C.

dobavišče, n. die Bezugssquelle, h. t.-Cig.(T.).

dobáviti, bávim, vb. pf. herbeischaffen, ver-
schaffen, liefern, Cig.(T.), nk.; — hs.

dobavljáč, m. der Lieferant, Cig.(T.); — hs.

dobávljati, am, vb. impf. 1) erhalten, bekommen,
C., Vst., južhŠt.; zdravila brezplačno d., Cv.;
sam si kruh dobavlja, Fr.-C.; — prim. do-

dobávnica — dóber

— 143 —

dobezljáti — dobitkovína

biti; — 2) herbeischaffen, liefern, Cig.(T.), nk.;
— prim. dobaviti.

dobávnica, f. die Bezugsnote, DZ.; — prim.
dobaviti.

dôbec, bca, m. dem. dob.

doběliti, im, vb. pf. mit dem Tünchen, Bleichen
fertig werden.

dóbelj, blja, adj. fähig, tauglich, Cig., C.; nesi
dobelj vrat za soboj zapreti, bist (vor Faul-
heit) nicht imstande, Lasče-Erj. (Torb.); od
pijanosti ni bil toliko dobelj, da bi šel v
seno leč, Ig; d. za ženitev, heiratsfähig,
Jan.

dóber, dóbra, adj. gut: = dem Zwecke ent-
sprechend; d. strelec, pešec, guter Schütze,
Fußgeher; ti bi bil d. za vojaka, du taugst
zum Soldaten; dober biti = porok biti, (gut
stehen), Cig., Jan., DZ., Svet. (Rok.), (po
nem.); ima dobra ušesa, er hat ein seines
Gehör; dober jezik imeti, ein gutes Mund-
stück haben; dobra ura, eine gute Uhr; dobro
biti za kaj, dienlich sein; v dobrem stanu
biti, in gutem Zustande sich befinden; suknja
je se dobra, der Rock ist noch brauchbar; dober
prevodnik (phys.), guter Leiter, Cig.(T.); —
dobro vino, dober kruh, guter Wein, guteS
Brot; dobro blago se samo hvali; — =
tüchtig, stark; dober kos pota, ein gutes Stück
Weges; dobri dve uri, starke zwei Stunden;
dva vagona dobre mere, gut gemessen; do
dobrega (do dobra), gehörig, tüchtig; do
dobra v oblasti imeti jezik, Str.; do dobrega
izplačati, in vollem Betrage, Cig.(T.); — dobro,
recht, sehr; oba sta bila uže dobro stara,
Trub.; moj oče so bili dobro stari, LjZv.;
že dobro dolgo let je tega, Jurč.; priletnemu
možu je bil kožušek dobro kratek, Jurč.;
mraz dobro ni, es ist nicht eben falt, Polj; —
günftig: dobro jutro! dober dan! dober večer!
dobro srečo! dobro zdravje! dober čas! (pri
napivanju, Rib.-Cig.); dobro došel, (došla)!  
willkommen! nk.; dobra letina, gute Fechslung;  
dobra kupčija, einträglicher Handel, guteS  
Geschäft; — dober kup, wohlseil = v dober  
kup, Cig. (T.); v dobro zapisati komu, je-  
mandem gut schreiben, DZ., (po nem.); dobra  
paša, fette Weide, Cig.; — dobro živeti, gut le-  
ben; dobro se ti godi, dobro ti je, dir geht es gut;  
dobro se mi zdi, ich habe meine Freude daran,  
es ist mir angenehm; dobro mi de, es tut  
mir wohl, na dobrem biti, gut daran sein;  
to mi je (hodi) na dobro, das komet mir  
zuftatten, Z.; — dobra volja, gute Laune;  
dobre volje biti, gut gefaunt sein, guter Dinge  
sein; dobre volje mošnje kolje, guter Dinge  
sein kostet Geld, Cig., St.; — = sittlich gut:  
hudo in dobro, das Gute und das Böse;  
dobro delo, dobro dejanje; na dobrem glasu  
biti, in gutem Rufe stehen; dobro ime, der  
gute, ehrliche Name; tvojega starega nimam  
posebno na dobrem, Jurč.; — gutmühig:  
dober človek, dobra duša, eine gute Seele;  
— dobra volja, die Geneigtheit; če je tvoja  
dobra volja, posodi mi, leihe mir gefälligt,  
jvžh St.; iz dobre volje, willig, Cig., Jan.;

— wohlgesinnt, wohlgencigt: dober komu
biti; dobri so si, kakor prsti na roki, sie
find sehr verträglich, Cig.; dobra sta si kakor
pes in mačka, sie vertragen sich wie Hund
und Kake; iz dobra, mit Gutem, in Gutem,\ ogr.-C.; dober se delati komu, = dobri-
kati se, Cig., M.

dobezljáti, ám, vb. pf. „biefend", iennend ge-
langen.

doběžati, ím, vb. pf. fliehend gelangen; d. do
doma; fliehend erreichen: d. koga.

dóbica, f. dem. doba, Let.

dobič, íča, m. dem. dob, Jarn.

dobiča, f. die Beute, Mur., Mik. V. G. II. 172.

dobiček, čka, m. der Gewinn, der Profit;
čisti d., der Reingewinn; za sramotnega do-
bička voljo, Dalm.; na dobičku biti, profi-
tieren, im Vortheil sein; kakšen d. imaš od
tega? was für einen Gewinn haſt du davon?
prvi dobiček ne gre v mošnjiček, (ali: gre
pod kotliček), Npreg.-DSv.

dobičkar, rja, m. der Gewinnfüchtige, der Specu-
lant, Z., Cig.; posvariti dobičkarja, Navr.
(Kop. sp.).

dobičkarīja, f. gewinnfüchtiges Gebaren, die
Speculation, Cig., Jan., nk.

dobičkáriti, árim, vb. impf. Gewinn suchen,
gewinnjüchtig handeln, Cig., Zora.

dobičkožéljen, ljna, adj. = dobička željen,
Cig., Jan.

dobičkožéljnost, f, die Gewinnsucht, Jan.

dobít, f. der Gewinn, Meg.-Mik., Jan.

dobítek, tka, m. 1) = dobiček, Jarn., Mur.,
Cig., Jan., Mik., Trub.; želeti nepoštenega
dobitka, Dalm.; za svojega dobitka in užitka
voljo, Krelj; — 2) der Gewinſt: vsi teko,
ali le eden sam dobitek vzame, Dalm.:
prvi, drugi dobitek (pri tekmanju, srečkanju
i. t. d.), nk.; tudi: dobítek.

dobiteljica, f. der Treffer: glavna d., der
Haupttreffer, DZ.

dobíten, tna, adj. einbringlich, Cig., Jan.

dobítev, tve, f. die Erlangung, die Gewinnung,
Cig., Jan.; Samuelova daritev in boja d.,
Ravn.; — der Gewinn, Mur., Cig.

dobíti, bôm (bôdem), bím, vb. pf. bekommen;
nikjer denarja ne morem d., ich kann nirgends
ein Geld aufstreiben; d. komu kaj, jemandem
etwas verschaffen; službo d., einen Dienst
bekommen; za ženo d., zur Frau bekommen;
dobodi si modrega moža, Dalm.-C.; imam
d., mein Guthaben beträgt; — gewinnen:
jaz sem dobil, vi ste izgubili (pri igri);
pravdo, stavo, bitvo d.; — v pest d., in seine
Gewalt bekommen; deželo, trdnjavo d., er-
obern. C.; (mesto je dobito, Dalm.-C.); noč
me je dobila, die Nacht hat mich überrascht,
C.; — antreffen: dobiti koga doma; ni bilo do-
biti zdravnika; — dobiti po glavi, einen Schlag
aufs Haupt bekommen; česar je iskal, je do-
bil; sich zuziehen: bolezen d.; dobil ga je
v glavo, er hat sich ein Nauschen ange-
trunken; — dlako, lase, zobe d.

dobítje, n. das Bekommen, Cig.

dobitkovína, f. die Erwerbsfeuer, Levst.(Nauk).

dobčnik — dôbre

— 144 —

dobći — dobrodôšlica

dobčnik, m. der Gewinner, der Sieger, Cig.

dobitva, f. = dobitev: die Erlangung; —
der Gewinn; — die Erbschaft, C.; der Sieg,
Cig.

dobívanje, n. das Bekommen; die Gewinnung:
d. rude, der Abbau, Cig.(T.); d. vode, der
Wasserbezug, Cig.; d. blaga, der Waren-
bezug, Cig.; — das Gewinnen.

dobivati, am, vb. impf. ad dobiti; bekommen;
tukaj se dobiva, hier ist zu haben; — blago
dobivati, die Ware beziehen; — gewinnen;
danes dobivam pri igrí siegen, C.; — konj
nove zobe dobiva, das Pferd bricht die Zähne,
Cig.; dobiva že ledene oči, die Augen fangen
ihm an zu brechen, Cig.

dobívee, vca, m. der Erlanger: veliko pros-
nikov malo dobicev, Z.; — der Gewinner,
Cig., Jan., C.; — der Sieger, Cig.

dobívka, f. die Gewinnerin, Cig.

dôbje, n. das Eichengehölz, Cig.

doblebetáti, etám, ézem, vb. pf. mit dem
Schwachen zuende kommen, auschwachen, Cig.

doblískati se, a se, vb. pf. aufhören zu bücken,
verbücken, Cig.

dobljénje, n. das Bekommen, die Erlangung,
Cig.

dobljěst, f. die Fähigkeit, Loški Potok- Cig.,
Jan.; — die Hurtigkeit, C., Z.

dobljica, f. der Gallapfel, Jan., C.

dobljiv, iva, adj. = dobelj, C.

dôbónati, am, vb. pf. das Trommeln be-
enden, außrommeln.

dobojeváti, újem, vb. pf. einen Kampf aus-
fämpfen: dobojeval je srečno, Navr.(Let.);
= d. se, Cig.

doboslóven, vna, adj. chronologisch, Cig.(T).

doboslóvje, n. die Chronologie, Cig.(T).

dôbov, adj. eichen; človek, gladek kot dobova
skorja, = grob, Met.

dôbovina, f. das Eichenholz; das Eichengehölz,
Cig.; dobovina, Levst.(Cest.).

dôbovje, n. der Eichenwald, Mur., Cig., Jan.

dôbra, f. zgodnja, sladka, debela, rumena
hruška, Sv. Jakob na Savi-Evj. (Torb.).

dobránati, am, vb. pf. mit dem Eggen fertig
werden, Cig.

dobráti, bérem, vb. pf. 1) die Weinlese be-
enden; Z.; dobrali smo, jvzhŠt.; — 2) zu-
ende lesen, Cig.; — 3) zu dem Gesammelten
das Fehlende hinzusammeln, Cig.

dobráva, f. die Waldung, Mur., Met.; der
Hain, Guts., Cig., Jan.; po vseh dobravah
in na vseh planinah, Dalm.; nagrabijo si
v bukovju listja — skrivaj, kajti dobrava ni
njihova, LjZv.; Na robu sed'va Vrh do-
brav, Vod.(Pes.).

dobrávee, vca, m. der Bewohner eines waldigen
Gebirges, Cig.

dobráven, vna, adj. Wald-, Jarn., M.

dobrâvka, f. 1) die Bewohnerin eines waldigen
Gebirges, Cig.; — 2) der Ackergünsel (ajuga
chamaepitys), Med.(Rok.).

dôbre, (dobrec), brca, m. der Apfelbaum, der
gute Früchte trägt, Valj.(Rad).

dobći, m. pl. die Masern, V.-Cig., BlKr.,
jvzhŠt., Dol.

dobřčast, adj. = dobrčav, M.

dobřčav, adj. mit Masern behaftet, BlKr.

dôbrček, čka, adj. ziemlich tüchtig, ziemlich
groß: d. deček, Kras; dobrčko, ziemlich
viel, Mik.; dal mi je dobrčko zita, Kras.

dobrénčati, ím, vb. pf. 1) summend gelangen;
— 2) summen, Cig.

dobrésti, brédi, vb. pf. watend gelangen.

dobréti, ím, vb. impf. wohl bekommen, be-
hagen, Cig.; zrak mi tu dobri, Svet.(Rok.);
kar komu dobri, Levst.(Zb. sp.).

dôbrež, m. neko jabolko, Sv. Jakob na Savi-
Erj.(Torb.).

dobrčnik, m. gutmüthiger Mensch, Raič(Let.),
SIN.

dobríhati, am, vb. impf. begütigen, Cig., Jan.;
— d. se s kom, mit jemandem sich befreunden,
versöhnen, Cig., C.

dobrika, f. der Schlingbaum (viburnum lan-
tana), St.-C.; = hudika, Caf(Vest. I. 5.).

dobrikáč, m. der Schmeichler, nk.

dobríkanje, n. das Schmeicheln, Jan., nk.

dobríkati, am, vb. impf. d. koga, begütigen,
Cig., C.; — d. se, freundlich thun; d. se
komu, jemandem schmeicheln, Cig., Jan., nk.

dobrikav, adj. schmeichlerisch, Jan.; d. raz-
govor, Zora; d. človek, Vrt.; sladek do-
brikav glas, Str.

dobríkavee, vca, m. der Schmeichler, Jan., nk.

dobríkovina, f. = dobrika, Jan.

dobrína, f. 1) die gute Qualität, Mur.; d.
sena, DZ.; — die Güte, die Gutartigkeit,
Cig.; — die Tugend, kajk.-Valj.(Rad); —
2) das Gut, Jan., C.; sezajmo po nebeških
dobrinah, Cv.

dobřiti, ím, vb. impf. = dobreti, Jan., Vrt.

dóbrą, n. das Gut, pl. dobra, die Güter, Jan.,
Cig.(T.), C., nk.; (po nem.).

dobrůča, f. die gute Qualität, vzhŠt.

dobrčočiněl, m. der Wohlthäter, Prip.-Mik.,\ ogr.-C., kajk.-Valj.(Rad).

dobročinstvó, n. eine gute That, Zora, kajk.-
Valj.(Rad).

dobrodějec, jca, m. der Wohlthäter, Bes.

dobrodějen, jna, adj. wohlthuend, wohlthätig,
erjprießlich, Jan., nk.

dobrodětec, tca, m. der Wohlthäter: Bog, naj-
veči d., Cv.

dobroděšen, kna, adj. wohlthätig, Mur., Cig.,
Jan.; za dobrodelne namene, zu wohlthä-
tigen Zwecken, nk.

dobrodětnica, f. die Wohlthäterin, Mur., Jan.

dobrodětnik, m. ktor dobra dela zvršuje,
Krelj; der Wohlthater, Mur., Cig., Jan.,
kajk.-Valj.(Rad).

dobrodětnost, f. die Wohlthätigkeit, Mur.,
Cig., Jan.; d. starega Tobije, Ravn.

dobrodôjnica, f. eine gut mekende Muh, C.

dobrodôšlica, f. die Bewillkommung, Zora;
bil je obed na dobrodošlico, v čast mojega
prihoda, Jurč.; — der Willkommtrurf, der
Willkommbecher, Jan.; dobrodošlico piti, zum
Willkommen den Becher leeren; izpil sem

dobrodůšce — dobrůta

— 155 —

dobrůten — dobrožéljen

dobrodošlico, katero mi je hišni gospodar
prinesel na okrožniku s ključem od kleti,
Jurč.

dobrodůšce, šea, m. gutmüthiger Menšch,
Danj.-M.

dobrodůšen, šna, adj. gutmüthig, gemüthlich,
Jan., Cig. (T.).

dobrodúšnost, f. die Gutmüthigkeit, die Ge-
müthlichkeit, Jan., Cig. (T.).

dobroglásnik, m. der Glücksbote, Cig.

dobrogláv, gláva, adj. talentiert, C., Bes.

dobrohůten, tna, adj. wohlwollend, Mur., Cig.,
Jan., C., nk.

dobrohůtnica, f. die Gönnerin, Cig.

dobrohůtnik, m. der Gönner, Cig., Jan.

dobrohůtnost, f. das Wohltwollen, die Wohl-
gewogenheit, Mur., Cig., Jan., nk.

dobrojědec, dca, m. der Schmauser, Cig., Jan.

dobrojědka, f. die Schmauserin, Cig.

dobrokliche, klíca, m. der Auf: dobro! der
Beifallsruf, nk.

dobrolétovina, f. wolliger Schneeball (viburn-
num lantana), Cig., C., Bes., Dol.-Levst. (M.);
— iz: dobrovitovina, Strek. (LjZv.).

dobromíseln, sełna, adj. gutgesinnt, wohl-
gesinnt, Cig., Jan.

dobromíselnost, f. gute Gesinnung, M., Zora.

dobromíslika, f. das Wohlgemuth (origanum
vulgare), Danj.-C.

dobrosřčen, čna, adj. gutserzig.

dobrosřčnost, f. die Gutherzigkeit, die Herzens-
güte.

dobrosrěčnik, m. das Glücksfkind, Mur., Cig.

dobrůst, f. die Güte, Mur.: — die Zugend,
Jan.; žejo do resnice in do dobrosti je v
nas dejal, Ravn.

dobrostiv, íva, adj. gütig, Habd.-Mik.

dobrůta, f. 1) die Güte, die gute Qualität, die
Trefflichkeit; mlečna d., Nov.; imeti to po-
sebno dobrota, diejen Vorzug haben, Cig.;
srednje dobrote, ziemlich gut, Cig.; — 2) die
Herzengüte: sama d. ga je, er ist die
Güte selbst; z dobrota pri njem nič ne
opraviš, mit Güte richtet man bei ihm nichts
aus; dobrota je sirota, t. j. ktor je drugim
predober, njemu se dostikrat samemu slabo
godi, Npreg.; — za dobrota, als Provision,
Dol.; — 3) etwas Gutes: = das Wohl, 17.-
Cig.; — das Glück: ali misliš, da je to taka
dobrota, biti za župana? jvšhSt.; das Gut,
Kast.; dobrot vam bodi! Met.; vse dobrote
komu moliti, jemandem alles Gute wünschen,
Krelj; posvetne dobrote, die Erdengüter, C.;
imeti vse zemeljske dobrote, LjZv.; der
Vortheil, Cig.; obče bolnice uživajo to do-
broto, da . . . Levst. (Nauk); tudi to ima
svojo dobrota, auch dies hat sein Gutes, Levst.
(Bč.); — die Wohlthat; dobrote, ki smo
jih od Boga prejeli; marsikako dobroto mi
je storil (izkazal), er hat mir so manche
Wohlthat erwiesen; živeti na dobroti, von
den Wohlthaten anderer leben, Levst. (Zb.
sp.); — eine gute Sache: na mizo natovo-
riti vsakovrstnih dobrot, LjZv.

dobrůten, tna, adj. 1) Bonitätš: dobrotni
razred, Bonitätšclasse, Nov. — 2) gütig.

dobrůtina, f. = dobrovita, Rib.-M.

dobrotiv, íva, adj. = dobrotljiv, C.

dobrotiven, adj. = dobrotljiv, Mur., ogr.-M.

dobrotivnik, m. = dobrotnik, Mur.

dobrotlíka, f. = dobrovita, Črniče - Erj.
(Torb.).

dobrůtljiv, adj. gütig; dobrotljivi Bog; wohl-
thätig; d. dez, wohltätigter Regen, Cig.; —
tudi: dobrotljiv, íva.

dobrůtljivost, f. die Güte, die Wohlthätigkeit;
v sreči je Tobija dobrotljivosti zgled, Ravn.

dobrůtnica, f. die Wohlthäterin.

dobrůtnik, m. der Wohlthäter.

dobrůtnost, f. die Güte, die Wohlthätigkeit;
lep zgled brezobrestne dobrotnosti! Ravn.

dobrůtovati, ujem, vb. impf. d. komu = do-
brote deliti, Levst. (Zb. sp.).

dobrůtvovina, f. = dobrovitovina, Jan., Lašče-
Levst. (M.).

dobrůtstvø, n. = dobrota (Gut), Guts. (Res.).

dobrotvóren, rna, adj. wohltätig: d. zavod,
eine Wohlthätigkeitsanstalt, Cig. (T.); — stsl.

dobrotvórnost, f. die Wohlthätigkeit, Kres.

dobroúren, rna, adj. gut gefaunt, V.-Cig.

dobrověden, dna, adj. fundig: d. zdravnik,
Slom.

dobrovíta, f. wolliger Schneeball (viburnum
lantana), Z., C., Polj., Erj. (Torb.).

dobrovítje, n. coll. = dobrovita, C.

dobrovítovina, f. = dobrovita, Cig.

dobrovóljče, eta, n. gutwilliges Kind, C.

dobrovóljček, čka, m. dem. dobrovoljec; —
ein lüstiger Bruder, Kr.

dobrovóljec, ljca, m. 1) der Gutwillige, Cig.;
— 2) der Freiwillige, Mur., Cig., Jan.,
DZ.; — der Dilettant, Jan., Cig. (T.); —
3) lüstiger Menšch, der Wohlleber, M., C.,
Polj., Tolm.-Strek. (Let.).

dobrovóljen, ljna, adj. 1) gutwillig, Meg.,
Guts., Mur., Cig., Jan.; — bereitwillig:
kdo je dobrovoljen sam od sebe svojo roko
danes Gospodu napolniti? Dalm.; — 2)
freiwillig, Meg., Mur., Cig., Jan.; dobro-
voljni dar („ofer“), Dalm.; — 3) gut gefaunt,
fröhlich, luftig, Cig., Jan., Sol., M.; krême,
polne dobrovoljnih gostov, Erj. (Ltb. sp.).

dobrovóljiti, vōljim, vb. impf. d. koga, je-
manden erfreuen, ihm Vergnügen verschaffen,\ ogr.-C.; omüsieren, Cig. (T.); — d. se, sich
unterhalten, guter Dinge sein, Bas.; najlepše
sta se dobrovoljila, če sta bila sama, LjZv.

dobrovóljka, f. 1) die Gutwillige; prim. dobro-
voljec 1); — 2) die Freiwillige, Cig.; —
3) lüstiges Weib, M., Z., LjZv.; — 4) das
Freudenlied, C.

dobrovóljnost, f. 1) die Gutwilligkeit, Guts.,
Mur., Cig.; — 2) die Freiwilligkeit, Mur.,
Cig., Jan.; — 3) der Frohfinn, die Luſtig-
keit, Cig., Jan., M.

dobrovóljstvø, n. 1) die Gutmüthigkeit, M.;
— 2) der Dilettantismus, Cig. (T.).

dobrovóljski, adj. Freiwilligen, Cig.

dobrožéljen, ljna, adj. wohlwollend, Mur.

Slov.-nem. slovar.

10

dobroživec - dodáten

— 146 —

dodáti – dogájati se

dobroživec, vca, m. der Bonvivant, Cig., Jan.
dóbršen, šna, adj. ziemtlich gut: druščine res
nisem imel posebne, še dobršne ne, Jurč.;
dušo si dobršno privezati, Jurč.; — ziem-
lih; groß; d. kos svilnatega krila, LjZv.;
dobršno število mlinskih koles, Zv.; zna se
mu z dobršnim pridom ustavljati, Erj.
(Izb. sp.).

dobrúsiti, im, vb. impf. das Schleifen beenden.

docěla, adv. pogl. do cela, pod: do.

docělba, f. = integracija, die Integration
(math.), Cig.(T.).

docěten, tna, adj. 1) gúnzlich, Šol.; — 2)
Integrale, integrabel (math.), Cig.(T.).

docěliti, im, vb. pf. integrieren (math.), Cig.(T.).

docělnost, f. die Integrabilität (math.), Cig.(T.).

docěnt, m. visokih šol učitelj, der Docent;
privatni d., der Privatdocent.

docepetáti, etám, éčem, vb. pf. 1) trampelnd
gelangen; — 2) austrampeln, Cig.

dócniti, dócnem, vb. pf., C., Z., pogl. ducniti.

docvěsti, cvetèm, vb. pf. außblühen, Cig.

docvétati, am, vb. impf. ad docvesti, = do-
cvitati: Vidim že —, Da lepota vam do-
cveta, Vod.(Pes.).

docvítati, am, vb. impf. ad docvesti; im Aus-
blühen begriffen sein, Cig.

docvetéti, im, vb. pf. = docvesti: ali bodo
lepe tuje cvetlice docvetele? Erj.(Izb. sp.).

dočákati, čákam, vb. pf. den Zweck des Wartens
erreichen: tako dolgo sem čakal, da sem ga
dočakal, ich wartete so lange, biš er kam; —
erleben: kaj sem dočakal na svoje stare dni!
visoke starosti dočakati; — dočakati se česa,
erleben, Raič(Let.).

dočakávati, am, vb. impf. = dočakovati, Habd.

dočakováti, ûjem, vb. impf. ad dočakati; d.
koga, česa (kaj), ewarten, erharren, in der
Ermartung sein, Cig., Jan.

dóčim, conj. während, wogegen, da doch, C.,
BlKr., nk.; — hs.

dočista, adv. pogl. do čista, pod: do.

dočítati, am, vb. pf. das Lesen beenden, zu-
ende lesen, Z., nk.

dočítati, čtam, vb. pf. črtanje dogotoviti, Cig.

dočúten, tna, adj. wahrnehmbar, Cig.(T.).

dočúvati, am, vb. pf. mit dem Hüten fertig
werden, Cig.

dód, dóda, m. der Knopf, C.:

doda, f. die Dronte (didus ineptus), Erj.(Z.).

dodáj, dája, m. = dodatek, Valj.(Rad).

dodájanje, n. das Hinzugeben.

dodájati, jam, jem, vb. impf. ad dodati; hinzu-
fügen.

dodájek, jka, m. = dodatek, C.

dodátek, tka, m. die Zugabe, der Zufaß; der
Nachtrag, der Anfang, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

dodáten, tna, adj. Ergänzungss., Additional-, Nachtragss-, Cig.; dodatni dogovor, die Additionalconvention, Cig.; dodatno vprašanje, eine Zufaßfrage, nk.; dodatna določila, Nachtragsbestimmungen, DZ.; dodatni kredit, der Nachtragscredit, DZ.; — nachträglich, Jan., Cig.(T.); dodatno k razglasu, im Nachhange zur Kundmachung, DZ.

dodáti, dám, vb. pf. dažugeben; dodati, kar
manka; (nachträglich) hinzufügen.

dodávanje, n. = dodajanje, Mur.

dodávati, am, vb. impf. = dodajati, Mur.

dodávek, vka, m. = dodatek, Habd., Cig.,
Jan.

dodejáti, dodénm, vb. pf. 1) hinzufügen, dazu
thun; — 2) d. komu, jemandem läftig werden,
Dol.- Cig., Cig.(T.), C.; prim. hs. dodijati;
(vb. impf. ne dodenete nedolžni živali, ali
pa niste do nikogar trdi? Ravn.); — 3) d.
se česa, etwas berühren, C.; — 4) d. si,
= prizadeti si: toliko se (nam. si) je dode-
jal podložnim veselja napraviti, Ravn.; —
prim. dodeti.

dodekādika, f. das Zwölferzahlenystem, die
Dodefadif (math.), Cig.(T.).

dodekaëder, dra, m. das Dodekaeder, Cig.(T.),
Cel.(Geom.); — prim. dvanajsterec.

dodekagón, m. das Zwöl fiscal, das Dodekagon,
Cig.(T.).

dodělati, dělam, vb. pf. mit der Arbeit fertig
werden; dodelali smo za danes; fertig machen:
vse je bilo dodelano, alles war fertig.

doděláva, f. die Vollendung einer Arbeit: d.
zeleznice, der Außbau der Eisenbahn, Cig.

dodělávati, am, vb. impf. ad dodelaten; in der
Vollendung einer Arbeit begriffen sein, die
lebte Hand an ein Werk legen.

dodělitev, tve, f. die Ertheilung, Cig., C.

dodělíti, ím, vb. pf. 1) dem Theilen fertig
werden; — 2) (po nem.) zutheilen, zukommen
laiszen, verleisten: d. komu kaj, Guts., Cig.,
Jan., M. (in pos. v cerkvenih knjigah).

doděljeváti, ûjem, vb. impf. ad dodeliti; —
einräumen, verleisten: d. pravice, DZ.

dodělovânje, u. das Fertigmachen.

dodělováti, ûjem, vb. impf. = dodelavati.

doděti, děm, dějem, vb. pf. 1) = dodejati 1);
— 2) anthun: nedolžnemu človeku kaj ža-
lega dodeti, Ravn.

doděvati, am, vb. impf. ad dodejati, dodeti;
1) zulegen, dazuthun; — 2) d. komu, je
mandem läftig sein, Vrt.; (— po nem. „zu-
segen“: dodeval je Jezusu v njim iti, Ravn.).

doděrjati, am, vb. pf. pogl. dodirjati, Jsvkr.

doděvek, vka, m. der Zufaß, C., Z.

dodírjati, am, vb. pf. rennend gelangen: d. do—;
rennend erreichen: d. koga.

dodíšati, ím, vb. pf. do nas je dodišalo, der
Geruch drang biš zu uns.

dodivjáti, ám, vb. pf. auswüthen, Cig.

dodojíti, ím, vb. pf. aufhören zu fäugen, Cig.

dodřčati, ím, vb. pf. glitschend gelangen; —
glitschend erreichen: d. koga.

dodrdráti, ám, vb. pf. mit raffelndem Wagen
gelangen, erreichen.

1. dóga, f. 1) die Daube, das Böttcherscheit;
— 2) der Regenbogen: zarna d., Vrt.; (duga,
Habd.-Mik.).

2. dóga, f. die Dogge (canis mastivus), Cig.,
Erj.(Ž.).

dogájati se, am se, vb. impf. ad dogoditi se;
zu geschehen pflegen.

dogânjati — dogólčati

— 147 —

dogòn — dohâjati

dogânjati, am, vb. impf. ad dognati; zuende
zu bringen suchen, Mur.; delo z uspehom
d., Zora.

dôgar, rja, m. der Daubenhacker, C.; hrvaški
zidarji, dogarji in tesarji, Slovan.

dogârati, am, vb. impf. zuende brennen, Habd.-
Mik., C.

dogasiti, ím, vb. pf. mit dem Lôschen fertig
werden.

dogáziti, gâzim, vb. pf. watend gelangen, et-
reichen.

doglâsek, ska, m. der Endklang, der Ausklang,
h. t.-Cig. (T.).

doglâsen, sna, adj. doglasna cev, das Com-
municationšrohr, h. t.-Cig. (T.).

doglasováti, újem, vb. pf. mit dem Abstimmen
fertig werden; ko vsi volilci doglasujejo,
sobald alle Wähler ihre Stimmen abgegeben
haben, Levst. (Nauk).

doglašálq, n. das Sprachrohr, h. t.-Cig. (T.),
Sen. (Fiż.).

doglêd, glêda, m. die Sehweite, Cig. (T.), C.,
Žnid., Sen. (Fiż.), Erj. (Som.).

dogledaj, m. = dogled, Jan., DZ.

doglêdati, glêdam, vb. pf. 1) mit dem Auge
erreichen; dogledati ne morem te planjave,
ich kann die Länge der Fläche nicht absehen,
Cig.; — 2) d. se = nagledati se: oko se
nikdar do sitosti ne dogleda, Dalm.

doglêden, dna, adj. dem Auge erreichbar,
Cig. (T.).

dôgma, f. der Glaubenssatz, das Doqma, Jan., nk.

dogmâtika, f. nauk o dogmah, die Dogmatik.

dogmătičen, čna, adj. dogmatisch, Cig., Jan., nk.

dogmătiški, adj. = dogmatičen, Jan.

dognáti, žénem, vb. pf. 1) treibend gelangen,
erreichen; počasi sem gnal živinče, pa ga
nisem mogel do hleva dognati; — visoko
jo dognati, es hoch bringen, Cig.; do vrha
d., auf die Spite treiben, M.; — 2) zum
Abschluss bringen: pravdo d., den Proces
durchführen, Cig.; vollenden, ausführen; d.
velike reči, C.; — ausmachen: reč je dognana,
die Sache ist entschieden, Cig.; ni še dognano,
es ist noch nicht ausgemacht, Mur., Cig., Jan.,
nk.; ergründen, C.

dognézditi, gnézdim, vb. pf. aufhören zu nisten,
V.-Cig.

dogôdba, f. die Begebenheit, das Ereignis.

dogôdek, dka, m. das Geschehnis, der Vorsall.

dogodísče, n. der Schauplatz der Begebenheit,
Cig. (T.).

dogoditi, ím, vb. pf. 1) hinlänglich reif machen,
Cig.; zelje še ni dogojeno, Dol.; — d. se,
hinlänglich reif werden, C.; matice so do-
gojene, Levst. (Beč.); — 2) d. se, sich ereignen,
sich begeben.

dogodîvščina, f. Krempelj, Slom.; pogl. zgo-
dovina.

dogôdljaj, m. = dogodek, Z., Zora.

dogodnjáti, âm, vb. pf. = dogoditi 1) Cig.

dogólčanje, n. = dogovor, C.

dogólčati, čim, vb. pf. 1) = dopovedati,
vzhŠt., C.; — 2) d. se = dogovoriti se,
M., vzhŠt.

dogòn, góna, m. die Durchführung, DZ.; die
Vollendung, der Abschluss, Cig., Jan.

dogóniti, gónim, vb. pf. das Treiben beenden,
die Jagd beschließen, Jarn., Cig.

dogôrek, rka, m. der Lichtstumpf, Cig.

dogoréti, ím, vb. pf. bis zu einem gewissen
Punkte abbrennen; sveča je dogorela do po-
lovice; zuende brennen: trska je dogorela.

dogorévati, am, vb. impf. ad dogoreti, Cig.,
Jan.; — prim. dogarati.

dogospodáriti, árim, vb. pf. 1) d. do dveh
kmetij, es zu zwei Huben bringen, Polj.; —
2) abwirtschaften: kmalu bo dogospodaril.

dogospodováti, újem, vb. pf. aušherrschen:
dogospodoval je, mit seiner Herrschaft hat
es ein Ende.

dogôsti, gôdem, vb. pf. aufhören zu muscieren,
ausgeigen.

dogotávljanje, n. das Fertigmachen, DZ.

dogotávljati, am, vb. impf. ad dogotoviti;
mit dem Fertigmachen einer Arbeit beschäftigt
sein; ali si že dogotovil črevlje? — zdaj jih
dogotavljam, jvzhŠt.

dogotóviti, óvim, vb. pf. fertig machen, voll-
enden; d. črevlje; danes ne bomo dogotovili.
heute werden wir nicht fertig werden, jvzhŠt.

dogovárjati se, am se, vb. impf. ad dogovoriti
se; sich besprechen; Unterhandlungen pflegen,
Verabredungen treffen.

dogovéditi, vědim, vb. pf. 1) zur Einficht
bringen, belehren, Fr.-C.; — d. se, zur Ein-
sicht gelangen, Fr.-C.; dogovediti se česa,
einer Sache bewust werden, etwas einsehen,
Vrtov.-C.; = zavedeti se, Mik.; prim. za-
govediti se; — 2) d. se, übereinkommen, sich
absinden, Z., Goriš.; (za ta pomen se morda
sme primerjati hs. razgovjetan); — prim.
Mik. (Et. 6q).

dogôvor, m. die Verabredung, das Ueberein-
kommen; po dogovoru, verabredetermaßen;
die Convention, Cig.(T.), DZ.

dogôvoren, rna, adj. conventionell, Cig. (T.);
dogovorno, einverständlich, im Einverständ-
nisse, DZ.; dogovorno z deželno vlado, Levst.
(Pril.).

dogovoríti, ím, vb. pf. 1) die Rede beenden,
aufhören zu reden; — 2) verabreden; to je
bilo vse dogovorjeno; d. kup, den Handel
abmachen, Cig.; — d. se, sich verabreden;
sich ins Einverständnis seten; d. se s kom
zastran česa; — tudi: dogovóriti.

dográbiti, grábim, vb. pf. 1) das Rechen be-
enden; — 2) hinzurechen.

dogradíti, ím, vb. pf. das Verzäunen beenden.

dogrdéti, ím, vb. pf. Ekel erregen, verdrießen,
(d. se) Mur.; — prim. hs. dogrdjeti (istega
pomena).

dogrditi se, im se, vb. pf. Ekel erregen, Mur.;
— prim. grdití se.

dogrméti, í, vb. pf. ausdonnern.

dogrgráti, âm, vb. pf. aušröcheln, Cig.

dohájati, am, vb. impf. ad doiti; 1) einlangen;
pisma, poročila dohajajo; — 2) nachkommen,
einholen; ne hodi tako hitro, ne morem te
dohajati; — erreichen: skrite se, ker(„ar“) vas

10*

dohîtek — dohôjkati

— 148 —

dohreščáti — dojěsti

poguba („pogübel“) dohaja, ogr.-Valj.(Rad.);
— überkommen: žalost me dohaja, C.; =
angehen: to mene dohaja, C.; — 3) ge-
hören: d. komu, C.; d. kam, iugendwohnt
zuständig sein, C.; — d. se komu, sich für
jemanden schicken, ziemen, Mur., Danj.-Mik.,
vzhŠt.-C.; rabil je odbrano besedo. kakor
se dohaja božanskemu nauku, Raič(Let.);
— 4) dohaja mi s čim, ich komme mit einer
Zache aus, vzhŠt.-C.; — 5) zuende gehen:
hiša dohaja, das Haus wird schlecht, V.-Cig.;
zivina dohaja, das Vich geht zugrunde,
Cig., C.

dohítek, tka, m. 1) das Ereilen; — 2) der
in der Rennbahn errungene Preis, Mur., V.-
Cig.; vsi teko, ali le eden sam dohitek
prejme, Schönl.

dohitéti, ím, vb. pf. eitend erreichen; Dunaj v
noč in dnevu dohiti, Npes.-K.; d. koga,
ereilen, einholen; pri kakem delu koga do-
hiteti, jvzhŠt.; zamujeno d., das Ver säumte
nachholen, Cig.

dohitévati, am, vb. impf. ad dohiteti; zu er-
cilen, nachzuholen suchen (pflegen), Cig., Jan.

dohítiti, hítim, vb. pf. 1) bis zu einem Ziele
werfen, M.; — 2) dazu werfen, zuschießen,
Mur.

dohód, hóda, m. 1) der Zugang, Jan.; d. svet-
lobe, der (Einfall des Lichtes, Cig.; — 2)
die Einhofung, Cig., C.; — 3) das Einkom-
men, die Einkünfte, Cig., Nov.; — 4) =
prihod, Cig., Jan., Valj. (Rad).

dohodár, rja, m. der Rentmeister, Cig., Jan.

dohodarína, f. die Einkommensteuer, Cig.(T.),
DZ., Levst.(Nauk), nk.

dohodárnik, m. = dohodar, C.

dohodárski, adj. Gefälls-: d. urad, DZ.

dohodárstven, adj. rentäntlich, Cig.; — Ge-
fälls-, gefällsämtlich, Cig.(T.); dohodarstveni
organi, die Gefällsorgane, DZ.; iz dohodar-
stvenih ozirov, aus Gefällsrücksichten, DZ.

dohodárstvø, n. das Rentamt, Cig.; — das
Gefällswesen, Cig.(T.).

dohôdek, dka, m. 1) das Einkommen; kosmati
d., der Rohertrag; d. zemljiščni, der Grund-
ertrag; pl. dohodki, das Einkommen, die Ein-
künfte; — 2) die Steueru, C.; kmetiči žito,
denarje ali dohodek prineso, Krelj.

dohôden, dna, adj. 1) zugänglich, Jan.; —
— 2) die Einkünfte betreffend, Cig.; — 3)
ausreichend, C.

dohodkarina, f. = dohodarina, DZ., Nov.

dohôdkoven, vna, adj. das Einkommen be-
treffend: dohodkovni davek, = dohodkarina,
DZ; — dohodkovne pogodbe, Renten-
verträge, DZ.

dohôdnik, m. = prihodnik, der Ankömmling,
Cig., kajk.-Valj.(Rad).

dohodnína, f. die Einkommensteuer, Cig., Jan.,
Nov., DZ.

dohodnînski, adj. die Einkommensteuer be-
treffend, C.

dohôdnost, f. die Zugänglichkeit, Cig.

dohôjkati, am, vb. pf. = doklicati (kličoč:
hoj!), Rez.-C.

dohreščáti, ím, vb. pf. ausfscharren, Cig.

dohrípati, pam, pljem, vb. pf. keuchend, hústend
bis zu einem Ziele gelangen: do mene je do-
hripal.

dóhtar, rja, m. = doktor.

dohváliti, im, vb. pf. genug loben: ne morem
ga dohvaliti, Fr.-C., Slöm.

doigráti, âm, vb. pf. zuende spielen, aus=
spielen.

doistíniti, ſnim, vb. pf. erhärten, Cig.(T.).

doíti, (dójti), doídem (dójdem), došěl (dóšel),
vb. pf. 1) bis zu einem Ziele gelangen: doiti
kolov, = priti do kolov, Vrt.; — einlangen,
Cig.; dokler listi ne doido, bis zum Eingang
der Briefe, kadar povzetki doido, wenn die
Nachnahmen eingegangen sind, DZ.; — 2)
einholen, ne moremo ga več doiti; došel
sem te; — erreichen, treffen, C.; kar me
doide, was mir zufällt, Cig., C.; — wider-
fahren, Meg.; njim pusti vse dojti, Trub.:
— 3) genügen, ausreichen: došlo mi je, es
hat mir genügt, ogr.-C.; dojde, če se zve-
ličam, ogr.- Let.; ne dojde mi, es langt
nicht, Cig., vzhŠt., C.; — 4) zuende gehen:
dnevi so došli, C.; — völlig abnehmen, mož
je ves došel, Cig.; — zugrunde gehen: vsa
živina je došla, alles Vich ist abgestanden,
Cig.; — 5) (po hs.) = priti, dobro došel
(šla, šli, šle), willkommen, nk.

doizkúsiti, kůsim, vb. pf. erproben (doskusiti),
Mur.; doizkušen, bewährt, erprobt, Mur.,
Cig., Jan.

doj, m. das Sängen: die Ammenschaft: otroka
na doju imeti, Cig., C.

dója, f. das Melfen: krava na novi doji, eine
Kuh, die, nachdem sie geworfen, neuerdings
milcht, C.

dojáča, f. 1) eine milchende Kuh oder Ziege,
Mur., Mik.; — 2) die Mekkgelte, Mur.,
Cig., C.

dojádrati, jádram, vb. pf. segelnd gelangen, er-
reichen, Cig.

dojáhati, jáham, šem, vb. pf. reitend gelangen,
erreichen: d. do koga (česa); d. koga, reitend
einholen.

dojahávati, am, vb. impf. ad dojahati, Habd.-
Mik.

dójem, dójma, m. die Affection, der Eindruck,
der Effect, h. t. - Cig.(T.), nk.; zvočni d.,
Erv.(Som.).

dójen, jna, adj. = molzen, meſk, Mur.; dojna
krava, Št.

dójénče, eta, n. = dojenček, Erj.(Som.).

dójénček, čka, m. dem. dojenec, der Sängling.

dójénčica, f. dem. dojenka, der weibliche Säug-
ling, Jan.

dójénčič, m. = dojenček, C.

dójénec, nca, m. der Sängling; — der Milch-
ſohn, Cig.

dójénje, n. 1) das Säugen; — 2) das Melfen, Št.
dójénka, f. weiblicher Sängling; — die Milch-
tochter, Cig.

dójésti, jém, vb. pf. mit dem Eſsen fertig
werden: učenci so velikonočno jagnje do-
jedli, Ravn.

dojěti — dokapljáti

— 149 —

dokàr — doklój

dojěti, dójmem (doímem), dojámem, vb. pf.
1) erfassen: cvet je smrt dojela, C.; —
2) d. se, sich annehmen: d. se kakega dela, C.

dojězditi, jězdim, vb. pf. reitend gelangen, er-
reichen; d. do grada; d. koga; d. gradu, Vrt.
dojíca, f. 1) = dojnica, Cig., Jan., Danj.-
Mik., SLN.; — 2) krava d., die Melkkuh,
Habd.-Mik.

dojilišče, n. der Melkplaß, ogr.-C.; krava ob
sebi na dojilišče ide, ogr.-Valj.(Rad).

dójłja, f. = dojnica, Jan., nk.

dójňnica, f. = dojilnik, Habd.

dójňnik, m. = molznik, die Milchgelte, C.

dójło, n. 1) das Säugen, Cig.; — 2) das
Milchen: krava ima slabo dojilo, die Kuh gibt
wenig Milch, jvžSt.; — 3) das Melfen, St.

dójitev, tve, f. 1) die Säugung; — 2) das
Melfen, Mur.

dójiti, ím, vb. impf. 1) säugen; d. otroka,
dem Winde die Brust reichen; — 2) milchen:
letos krave slabo dojijo, Mur., Št.; — 3)
= molsti, melken: koze, krave d., Mur., Št.,
BlKr.

dójiv, m. = dojivo, vžhŠt.

dójivka, f. 1) das Zäugethier, Cig., Jan.; (pogl. sesavec); — 2) = dojilnik, molznjak, Mur.

dójvnik, m. = dojilnik, Fr.-C.; — prim.
dojivo.

dójivq, n. das Gemelke, (dójivq) Mur.; krava
ima dosti dojiva, C.

dójka, f. die Säugamme, Meg., Mur., Cig.,
Jan., nk.

dójkinja, f. = dojka, Mur., Jan., vžhŠt.-C.

dójmljiv, íva, adj. effectvoll, ergreifend, Cig.(T.).

dojna, f. = dojka, ogr.-C.

dojnica, f. 1) die Säugamme, Meg., Alas.,
Boh., Mur., Cig., Jan.; kraljice bodo twoje
dojnice, Škrinj.; Dojnic imela sem devet,
Npes.-K.; — 2) = dojna krava, C.; — 3)
dojilnik, SlGor.-C.

dojníški, adj. Ammenz, Cig.

dojništvq, n. die Ammenſchaft, das Ammen-
wesen, Cig.

dojnják, m. = molznjak, die Melchgelte, ogr.-C.

dójti, dójdem, vb. pf. pogl. doiti.

dójžnik, m. = predjužnik, jed med kosilom
in južino, ki se daje mlatičem, koscem, te-
ricam in sploh težakom, Lašče-Erj. (Torb.),
Rib. - D Sv.; das Vormittagsbrot, Cig.

dokàj, pron. indef. (indecl.) = veliko, viel,
Cig., Jan., C., Kr.; tudi: dôkaj; — iz: kdo
ve kaj. Kop.-Mik. V. G. IV. 173.

dokájkrat, adv. oft, C.

dokânčati, am, vb. impf. ad dokončati, kajk.-
Valj.(Rad).

dokániti, kânem, vb. pf. dažu tropſen, Z.

dokânjati, am, vb. impf. ad dokoniti; in der
Vollendung begriffen jein, Fr.-C.

1. dokâpati, pam, pljem, vb. impf. ad doko-
pati; in der Vollendung der Hau begriffen
jein, Habd.

2. dokápati, kâpam, pljem, vb. pf. aufhören zu
tropſen, auſtropſen.

dokapljáti, âm, vb. pf. aufhören zu tröpfeln.

dokár, conj. = dokler: dobro je bilo za nas,
dokar so vozovi tod hodili; ali odkar so
prestali, gremo nazaj, Jan. (Slovn.).

dokášljati, am, vb. pf. aušhusten.

dokáz, káza, m. der Beweis; očiten d., offenbarer
Beweis; dokaz strani, der Beweis hinkt, Cig.
(T.); = d. omahuje, Cig.; dokaz ne drži,
der Beweis ist unhaltbar, Cig.; d. (z) nemož-
nosti (nemogočnosti), probatio per (ad) ab-
surdum, Cig.(T.).

dokazáló, n. = dokazilo, Cig., Jan., C.

dokázati, žem, vb. pf. darthun, beweisen, den
Beweis liefern, dokazan račun, belegte Rech-
nung, Levst.(Nauk).

dokázavati, am, vb. impf. = dokazovati.

dokázen, zna, adj. 1) Beweisš: dokazne be-
sede, dokazno mesto, die Beweisstelle, Cig.
(T.); dokazno pismo, die Beweisurkunde,
Cig., Levst. (Cest.); dokazna moč, die Beweisš-
kraft, DZ.; — 2) erweišlich, beweisbar, Cig.
(T.).

dokazílo, n. das Beweismittel, Cig. (T.), Levst. (Nauk), DZ., nk.; — der Beweisgrund, Jan.

dokazljiv, íva, adj. = dokazen 2), Cig., Jan.

dokáznica, f. die Beweisurkunde, Cig.

dokazováló, n. = dokazilo: Cig., Jan.; za-
pisnik ter vse njegove priloje in drugačna
dokazovala, das Prototoll mit den sämmt-
lichen Beilagen und sonstigen Behelfen, Levst.
(Cest.).

dokazovânje, n. die Beweisführung; d. z
nedokazanim, petitio principii, Cig.(T.).

dokazováti, ûjem, vb. impf. ad dokazati; den
Beweis führen, Beweise anführen, beweisen.

dokazovávec, vca, m. der Beweisführer, Cig.

dokázoven, vna, adj. demonstrativ, Cig.(T.).

dokelič, conj. = dokler, Danj.-Mik.

dokič, conj. = dokler, Jan., Mik., vžhŠt.;
počakajo, dokič zora ne zasveti, Črt. (Pjk.).

dokipéti, ím, vb. pf. siedend, schäumend ge-
langen, erreichen; pren. d. do vrha, den
Höhepunkt erreichen; d. vrha, Vrt.

dokísati se, kísam se, vb. pf. die faure Gäh-
rung vollenden, Cig.

dokláda, f. die Zulage, die Zugabe, M., Nov.;
die Beilage, Cig., Jan., nk.; — der Zu-
schlag; davčne doklade, die Steuerzuschläge,
DZkr.

doklâdanje, n. das Zulegen.

doklâdati, am, vb. impf. zulegen.

doklâdek, dka, m. die Beilage, der Nachtrag,
Cig., Jan.

doklâden, dna, adj. Beiž: dokladni list, das
Weiblatt, Cig.

dòklam, conj. = dokler, ogr.-Mik.

doklásti, kládem, vb. pf. (Futter) zulegen:
še malo mrve volom dokladi, Valj. - Jan.
(Slovn.).

dokláti, kôljem, vb. pf. mit dem Schachten
fertig werden.

doklê, adv. bis wann? wie lange? Mik.,
Levst.(Nauk).

dokleč, conj., ogr.-C., pogl. doklič, dokler.

dokléčati, ím, vb. pf. aušknieen, Cig.

doklêj, adv. = dokle, Cig., Jan.

doklêdar — dokončâve

150

dokônčba -- dokrićati

doklêdar, conj. = dokler, Jarn., Kor.-Mik.;
Dokledar mi prsi dihale bodo, — V veselju
solnčnem se hoćem, V radosti greti, Levst.
(Zb. sp.).

doklêr, dokler, conj. 1) solange: delaj, dokler hočeš, arbeite, so lange du willst; dokler je govoril, je bilo vse tiho; dokler bom živ, mein Leben lang; dokler te ni bilo tukaj, während deiner Abwesenheit; dokler ne spis, solange du wacheſt, C.; — 2) dokler ne — (s perfektivnimi glagoli), bis; ostanem pri tebi, dokler ne zaspiš, ich beibe bei dir, bis du einschläſſt; dokler ne dodelamo, bis wir fertig sind; Kak lepo se rosa bliska, Dokler jutra hlad ne mine, Preš.; — (tudi brez nikalnice): bodi ondukaj, dokler ti rečem, Krelj; počakaj, dokler ustrelim srno, LjZv.; — 31 = ker. Megs., Boh., Kast., Met., Jsvkr.; (prim. nem. diweil).

doklěti, kólnem, vb. pf. ausfluchen, zuende
fluchen: ni ga več, doklel je, er ist nicht
mehr, er hat ausgeflucht (= er wird nicht
mehr fluchen), Mik.

doklícati, kličem vb. pf. errufen: klical sem
ga, pa ga nisem mogel doklicati, predaleč
je že bil.

dòklič, conj. = dokler, Habd. - Mik., C.,
vžhŠt., ogr., kajk.; Jejmo 'no pijmo, Doklič
še zdravi smo mi, Danj. (Posv. p.).

dokmetávati, am, vb. impf. im Begriffe sein
die Wirtschaftsarbeiten zu vollenden, Levst.
(Sl. Spr.).

dokmétovati, ujem, vb. pf. 1) abwirtschaften;
dokmetoval je; — 2) mit den Wirtschafts-
arbeiten fertig werden; za letos smo dokme-
tovali.

dokôd, adv. = do kod? bis wojin? wieweit?
dokod si ga peljal? ne vem, dokod smem
pokositi.

dokôdar, adv. (rel.) = dokoder.

dokôděr, adv. (rel.) = do koder, soweit, idi,
dokoder hočeš.

dokolênčica, f. dem. dokolenka, Jan.

dokolénica, f. = dokolenka, Cig.

dokolěnka, f. die Gamasche, Cig., Jan., Navr.
(Let.).

dokomôtěnica, f. der Arnthandschuh, Cig.

dokonáti, âm, vb. pf. vollenden: d. vožnjo,
besede, Trub.; Dokonal je! er hat das Werf
vollendet! Levst. (Zb. sp.); d. se, in Erfüllung
gehen, Trub.; — prim. dokonjati.

dokončaj, m. = sklep, der Beschlusß, C.

dokončáti, âm, vb. pf. 1) beendigen, zum Ab-
schlusß bringen; delo d.; dokončani likovi,
endliche Gestalten, Cig. (T.); — 2) einen Be-
schlusß fassen, entscheiden, C., Svet. (Rok.),
Navr. (Spom.), BIKr.

dokončávanje, n. 1) das Beendigen; — 2)
die Beschlusſsaffung, BIKr., M.

dokončávati, am, vb. impf. 1) in der Be
endigung einer Arbeit begriffen sein; — 2)
Beschlüsse fassen, berathen: kaj dokončavate
was verhandelt ihr? BIKr.

dokončávec, vca, m., Japelj (Sr. p.), pogl.
dokončevavec.

dokônčba, f. die Beendigung, die Vollbrin-
gung, Cig.

dokónček, čka, m. 1) die Vollendung, die
Vollführung, C.; d. vojne, V'est.; — 2) das
Ende, der Ausgang: d. verza, die Kataleye,
Cig. (T.); — die Endſilbe, C.; — 3) der Be-
schlusß, die Resſolution, C., M., Svet. (Rok.),
BIKr.; kakšni so dokončki, was für Be-
schlüsse sind gefaſſt worden? BIKr.-M.;
— das Definitivum, Cig. (T.).

dokónčen, čna, adj. endgültig, definitiv, Jan.,
nk.; dokončno zavriniti obtožbo, die Au-
klage endgültig zurückweisen, DZ.; dokončno
odsoditi, endgültig aberkennen, DZ.; do-
končeno reči, definitiv erklären, Levst. (Močr./
M.).

dokončevânje, n. 1) das Beendigen; — 2)
die Beschlusſsaffung, BIKr.-M.

dokončeváti, ûjem, vb. impf. 1) in der Be-
endigung begriffen sein; — 2) Beschlüsse
fassen, berathen: kaj dokončujete? BIKr.-M.

dokončevâvec, vca, m. der Vollender, Cig.

dokónčnik, m. der Vollender, Mur., C.

dokoniti, im, vb. pf. festlegen, beschließen,
Ogr.-C.

dokonjânje, n. die Vollendung, Jarn., Fr.-C.;
d. vsch nadlog, Krelj.

dokonjáti, âm, vb. beendigen, vollenden,
Meg., Jarn., V.-Cig., Jan., Fr.-C.; pridigo
d., Krelj; d. trpljenje in smrt, Krelj; tako
je bilo dokonjano vse delo, Dalm.; svoje
delo dokonjavši, Caf (Vest.).

dokonjâvee, vca, m. der Vollender: začetnik
in dokonjavec, Bas.

dokonjénje, n. der Beschlusß, ogr. - C.; —
prim. dokoniti.

dokonováti, ûjem, vb. impf. ad dokonati; d.
se, zuende gehen, in Erfüllung gehen, C.;
kadar se le-to vse bode dokonovalo, Trub.

dokópati, kopám, kópljem, vb. pf. 1) grabend
gelangen, Mur.; zdaj dokopije do neke ka-
menene žile, Jez. (Zb. sp.); mit dem Hauen
(im Weingarten) gelangen: dokopali smo
danes do srede vinograda; — 2) mit dem
Graben, dem Hauen fertig werden: dokopali
smo; — 3) dazugraben; — 4) d. se do česa,
nk.; d. se česa, etwas erlangen, erzielen,
Jan.; d. se visoke službe, Vrt.; d. se miru
in pokoja, Let.

dokopávati, am, vb. impf. ad dokopati; 1) in
der Beendigung des Grabens (des Hauens im
Weingarten) begriffen sein; — 2) dazu graben.

dokopováti, ûjem, vb. impf. = dokopavati.

dokorê, adv. bis zu welcher Stunde? bis
wann?

dokorêj, adv. = dokore.

dokositi, ím, vb. pf. das Mähen beenden; ne
dokosen, unvollständig abgemäßt, Cig.

dokováti, kújem, vb. pf. mit dem Schmieden
fertig werden, fertig schmieden.

dokraljeváti, ûjem, vb. pf. aufhören König zu
sein, zu herrutschen: dokraljeval je, es ist aus
mit seinem Königthum, Cig.

dokrěmáriti, árim, vb. pf. aufhören Schentwirt
zu sein.

dokrićati, ím, vb. pf. erschreien, Cig.

dokrstiti — dóibenje

— 151 —

doblíq — dòlg

dokrstiti, im, *vb. pf.* das Tausen vollenden:
krščevali so in menda dokrstili, *Navr. (Let.).*

dokrvavéti, im, *vb. pf.* zu bluten aušhören,
Cig., Nov.

dōktor, rja, m. časten naslov za izobražene
in učene ljudi, der Doctor.

dōktorčič, m. dem. doktor; majheni doktorčič
Ananija, *Trub. (Post).*

doktorānd, m. ktor se pripravlja za doktor-
stvo, der Doctorand.

dōktorski, adj. Doctor-; d. klobuk, der Doctor-
hut, Cig.

dōktorstvą, n. die Doctorswürde, das Doctorat.
dokūp, m. der Zukauf, Cig.

dokupávanje, n. das Zukaufen, die Nach-
schaffung durch Kauf, DZ.

dokupávati, am, *vb. impf.* = dokupovati.

dokupčeváti, šjem, *vb. pf.* aušhören Handel
zu treiben; dokupčeval je, es ist aus mit
jeinem Handelsgeschäfte.

dokupíł, n. der Zukauf, DZ.

dokúpiti, im, *vb. pf.* hinzufaufen, nachkaufen.

dokupováti, šjem, *vb. impf. ad* dokupiti;
hinzufaufen, nachkaufen.

dokurbáti se, âm se, *vb. pf.* aušhuren, Cig.

dōł, m. das Thal, die Niederung; vsak d. se
bode napolnil, *Trub.*; globočino med dvema
gorama dol zovemo, *ogr.-Valj. (Rad)*; Črez
tri gore črez tri dole, *Npes.-Schein*; v dol,
thaleit, bergab, *Dict., Cig., Jan., C.*; = na
dol, *Cig.*; vode na dol teko, *Dalm.*; iz dola,
thalauš, Cig.

dòł, adv. hinunter, *Mur., Jan., Mik.*; nam.
doli, dołu; prim. *Levst. (LjZv. I. 572).*

dōła, f. neka hruška (funtarica), *Mariborska*
ok.-Erf. (Torb.).

doláča, f. ein kleineres Thal, C.

dolága, f. das Dazulegen, Kr.-Valj. (Rad); —
eine Art der Baumveredlung (= sklad, na-
klad), C.

dolágati, am, *vb. impf. ad* doložiti; zúlegen,
nachlegen; drva dolagati v peč, da bolj gori;
ne pošiljajo mu dosti denarjev, mora iz svo-
jega žepa dolagati.

dolah, adv. = doli (unten), C.

dolájati, am, *vb. pf.* 1) bellend gelangen, er-
reichen; — 2) aušbellen.

dolán, ána, m., pogl. doljan.

dolánec, nca, m., pogl. doljanec.

dōlanji, adj. = dolenji, *Dict., Mik., Dalm.*

dolánka, f., pogl. doljanka.

dōlar, rja, n. 1) der Thalbewohner, *Cig., Jan.,*
C.; — 2) der Strandläufer (tringa), *Cig.*

doláziti, im, *vb. pf.* kriechend gelangen, errei-
chen, Z., M.; korakoma d., langsam einher-
schreitend anlangen, *Zora.*

dòlb, m. eine Aušhöhung: kladni d. pri stopi,
Kr.; der Einschnitt an der Anwelle für den
Zapfen, Cig.

dolbáč, m. der Hohlmeißel, *Mur., C.*

dolbáča, f. = dolbač, C.

dòlbati, am, *vb. impf.* = dolbsti, *Notr.-Levst.
(Rok).*

dôłbec, bca, m. der Graveur, Cig., Jan.

dóibenje, n. das Wicieln, das Aušhölen.

dolbílo, n. der Hohlmeißel: z dolbilom
dolbsti, C.

dolbíná, f. 1) die aušgemeißelte Höhung, *Trst.*
(Let.); — 2) die Nische, *ZgD.*; (dolblina, Cig.).

dolbník, m. 1) der Meißler, Cig., C.; — 2)
= dolbilo, Cig.

dolbnína, f. kar se za dolbenje plača, Cig.

dôlbňa, f. das Meißeln, Cig.

dôlnják, m. ein Messer zum Aušhöhlen, Cig.

dôlbsti, bem, *vb. impf.* aušhöhlen, ausmeißeln.
dôlček, čka, m. dem., dol.

dółe, adv. = doli, *Mur., Mik.*

dôłce, łka, m. dem. 1) dol; kleines Thal, C.,
M.; prijazni dolci, *LjZv.*; — das Grübchen,
Jan.; — 2) der Bewohner der Niederung,
Jarn.

dółek, łka, (dolek), m. dem. dol, *Mur.*

dóleka, adv. = doli, C.

dolénjec, njca, m. 1) der Bewohner einer
niederer gelegenen Gegend, der Unterländer;
— 2) veter, ki iz dolenjega kraja piše, v
raznih krajih različen veter (v Halozah =
Ostwind, C.); prim. zdolec.

dolěnji, adj. thalwört, niederer gelegen, der
untere, Unter-; dolenja krajina, Cig.; do-
lenji veter = dolenjec 2), *Dict., Cig.*; —
tudi: dělenji („dulajni“ *Dalm.*, „dulanji“
*Dict.*).

dolěnjka, f. 1) die Unterländerin; — 2) dô-
lenjka, doljně žensko krilo, *BIKr.-DSv.*

dolěnjski, adj. unterländerisch.

dolěsti, lězem, *vb. pf.* kriechend, mühšam,
langšam gehend gelangen; komaj d. do hiše.

dolětanje, n. das Bußliegen, M.

dolětati, am, *vb. impf. ad* doleteti = dole-
tavati, M.

doletávati, am, *vb. impf. ad* doleteti; — zu-
fliegen; mnogo je že ptic po drevju, pa še
vedno druge doletavajo.

dolětek, tka, m. kar koga doleti, das Ge-
schid, C.

dolěten, tna, adj. volljährig, großjährig, *Mur.,*
*Cig., Jan., Svet. (Rok.)*, ogr.-C.; doletni si-
novi, *nk.*; doletna starost, das Alter der
Großjährigkeit, DZ.; — erwachsen: doletna
ženica, *Navr. (Let).*

doletéti, im, *vb. pf.* 1) fliegend gelangen, er-
reichen; d. do obrežja; d. koga, fliegend
einholen; — 2) d. koga, jemandem zutheil
werden; tudi mene bo doletela kaka mrvica,
dabei wird auch für mich etwas abfallen;
Prat'karja časi Tud' kaj doleti, *Vod. (Pes.)*;
— zuftoßen, C.

doletévati, am, *vb. impf.* = doletevati, *Jan.*

dolétnost, f. die Volljährigkeit, die Großjährig-
keit, Cig., Jan., *nk.*

dolětováti, šjem, *vb. impf.* = doletavati.

dolěv, léva, m. = doliv, die Fülle, *Danj.-*
*Mik.*; der Füllwein (= polnez), *SlGor.-C.*

dolévati, am, *vb. impf.* = dolivati, *Strek.*

dolěvka, f. neka lončena ročka, Št.-Valj.
(Rad); der Füllkrug, C.

dòlg, á, m. die Schuld: die Verbindlichkeit;
obljuba dolg dela, versprechen macht Schuld;
die Geldschuld; dolgove delati; ves je v

dōlg — dolgolěten

— 152 —

dolgoličen — dolgōsten

dolgeh, er ist ganz verschuldet, Cig.; na dolg
vzeti, dati, auf Borg nehmen, geben, Cig.,
C.; na dolg obtežavati, zu Laſten belegen,
DZ.; imeti denar na dolgu, Cig., po dolgu,
C., M., Geld zu fördern haben; — die wir-
kende Urſache: ne delajte mojega dolga, gebet
nicht mir die Schuld, Krelj.

dōlg, dōlga adj. 1) lang; dolga stran, die Lang-
ßeite, Cig. (T.); po dolgem, der Länge nach;
po vsem dolzem pade v sneg, seiner ganzen
Länge nach, Jurč.; na dolgo in široko raz-
lagati, weitſchweißig erflären; — 2) lang-
dauernd; dolga bolezen gotova smrt; dolgo
(acc. f.) zvoniti = vaditi, Polj.; dolga iz-
poved, die Generaßeichte, Cig., C.; dolgo
(časa), lange Zeit; črez dolgo, nach einer
langen Weile; dolgo ga ni, er kommt lange
Zeit nicht; tega je ze dolgo, seitdem ist schon
eine geraume Zeit verstrichen; — compar.
daljši; (dolgši, vžhŠt., jvžSt.; tudi: dolži,
St.-C.; dolglje = dalje časa, jvžŠt.).

dōiga, f. ovčje ime, Kanin-Erj. (Torb.).

dōgač, m. = dolgan, dolgin, C., Z., Zora.

dōgān, ána, m. langgestrechter Mensch, Cig.,
M., C., Valj. (Rad), LjZv.

dōgāva, f. = dolgost, Podkrnci-Erj (Torb.).

dōgánja, f. langes, hagereš Weib, C.

dōgež, m. = dolgin, Cig., Mik

dōgīn, m. langgestrechter Mensch.

dōglja, f. neko jabolko, Ponikve (Goriš.)-
Erj. (Torb.), Ptuj-C.

dōgljast, adj. länglich, C.

dōglját, áta, adj. länglich, C., M.

dōgobrād, bráda, adj. langbärtig, nk.

dōgobrādec, dca, m. der Langbait, Cig.

dōgōča, f. = dolgost, C., kajk.-Valj. (Rad).

dōgočásen, sna, adj. langweilig.

dōgočásiti se, čāsim se, vb. impf. sich lang-
weilen.

dōgočāsnica, f. die Langweilige, Zora.

dōgočāsnik, m. der Langweilige, Cig.

dōgočásnost, f. die Langweiligkeit.

dōgočásovati, ujem, vb. impf. Langweile
haben, M., C.; Bi noč ti dolgočas'vala,
Npes.-K.

dōlgoglāvec, vca, m. der Langkopf (dolicho-
cephalus), Erj. (Som.).

dōgodlākež, m. langhaariges Thier, Bas.

dōgoježičnež, m. ktor ima dolg jezik, SlN.

dōgokítast, adj. langzöpfig, Let.

dōgoklásen, sna, adj. langährig, Cig.

dōgohláča, f. = dolgohlačnik (psovka): ti
dolgohlača ti! Jurč.

dōgohláčnik, m. der lange Hosen trägt: suho-
pet dolgohlačnik, Str.

dōgokljún, kljúna, adj. langschnäbelig, Jan.

dōgokljūnec, nca, m. dolgokljunci, Lang-
schnäbler, Cig. (T.).

dōgokrák, kráka, m. (ptiči) dolgokraki, Stelzen-
vögel (grallatores), Cig. (T.).

dōgokrițec, łača, m. dolgokrilci, Langflügler
(longipennes), Erj. (Ž.).

dōgołás, lása, adj. langhaarig.

dōgolāsec, sca, m. der Langhaar, Jan., Mik.

dōgolěten, tna, adj. langjährig.

dōgoliččen, čna, adj. mit langem Gesichte, Jarn.

dōgoličnik, m. dolgoličen človek, DSv.

dōgonīten, tna, adj. langfäbig, Cig.

dōgonòg, nóga, adj. langbeinig.

dōgonòs, nôsa, m. = dolgonosek, Pirc.

dōgonòs, nôsa, adj. langnaßig, Habd., Diet.,
Cig., Jan., Mik.

dōgonôšec, sca, m. = dolgonosek, Nov.

dōgonôšek, ska, m. der Rüsselkäfer (curculio),
L.-Cig.; — rus.

dōgonôžeez, čza, m. der Langbein, Cig., Jan.

dōgonóžen, žna, adj. = dolgonog, Cig.

dōgonóžnost, f. die Langbeinigkeit, Cig.

dōgopéceljn, ljna, adj. langstielig, Šol.

dōgopèt, pěta, adj. langbeinig: saj si mlad
in dolgopet, Vrt.; bil je strašansko dolgo-
pet, Zv.

dōgopětec, tca, m. langbeiniger Mensch; vi,
dolgopetec, ki ste suhi kakor raženj, Levst.
(Zb. sp.).

dōgopětka, f. der Stelzenvogel, Z., Jan.

dōgopětlja, f. neka trta, Ip.-Erj. (Torb.).

dōgopětljevka, f. neka trta, C.

dōgopětnik, m. der Langbein, Zora.

dōgopětost, f. die Langbeinigkeit, Bes.

dōgopřěsten, stna, adj. lang fingerig, Cig.

dōgopřstnik, m. der Langfinger, LjZv.

dōgorěp, répa, adj. langgeschwänzt, Cig., Jan.

dōgorěpec, pca, m. der Langschwanz, Jan.,
Cig. (T.).

dōgorěpen, pna, adj. = dolgorep, Cig.

dōgorěpka, f. 1) die Schwanzmeise (Berg-
meise), (parus caudatus), Cig., Kr.-Frecy.
(F.); — die Spitzente (anas acuta), Cig.,
Kr.-Frey. (F.); — vrtorepka, die weiße
Bachstelze (motacilla alba), C., GBrađa.; — 2)
neka hruška, Šebrelje, Sv. Duh pri Krškem-
Erj. (Torb.), C.; die Rattenbirne, Cig.; —
— neko jabolko, Podkrnci-Erj. (Torb.); —
nekaka vinska trta, Vreme v Brkinih-Erj.
(Torb.); nekaka črešnja, GBrađa-Erj. (Torb.).

dōgorěpnica, f. neka hruška, Mariborska
ok.-Erj. (Torb.).

dōgorès, résa, adj. mit langen Grannen,
SlN.-C.

dōgoróčen, čna, adj. dolgoročna menica,
langes Papier, Cig. (T.).

dōgoróg, róga, adj. langhörnig, Cig., Bes.

dōgoròk, róka, m. der Langhand, Cig., Jan.

dōgoròk, róka, adj. langhändig, langarmig,
Cig.

dōgoróžec, žca, m. hrošči dolgorožci, lang-
hörnige Käfer, Cig. (T.).

dōgosénčen, čna, adj. langschattig, Cig.

dōgosénčnik, m. dolgosenčniki, die Lang-
schattigen, Cig.

dōgóst, f. die Länge; hiša meri v (na) dol-
gost 10 metrov; d. reke, die Strontlänge,
Cig. (T.); — o času: Dolgost življenja na-
šega je kratka, Přes.: d. dne, die Tageš-
länge, Cig. (T.).

dōgôsten, stna, adj. Längen-, dolgostna mera,
daš Längenmaß, Cig. (T.), Cel. (Ar.); dolgo-
stno povčavanje, lineare Vergrößerung, Žnid.

dolgosúknjast — dolíjanje

— 153 —

doljati — dolka

dolgosúknjast, adj. mit langem Roß, Cig.

dolgosuknjáš, m. = dolgosuknjež, C.

dolgosúknjež, m. der Langrock, Cig., Jan.,
Zora.

dolgóta, f. = dolgost, Mur., Cig., Jan.

dolgóten, tna, adj. = dolgosten, Jan.

dolgotrájen, jna, adj. langdauernd, langwierig,
Cig. (T.), nk.

dolgotrájnost, f. die Langwierigkeit, SlN.-
C., nk.

dolgotŕpen, pna, adj. 1) lange anhaltend,
langwierig, C.; — 2) langmühlig, Cig.

dolgotŕpje, n. die Langmuth, Cig.(T.); — stsl.

dolgotrpljiv, íva, adj. langmühlig, C.

dolgotrpljívost, f. die Langmuth, C.

dolgotŕpnost, f. die Langmuth, Cig. (T.).

dolgoúh, úha, m. der Langohr, Cig., C.

dolgoúh, úha, adj. langöhrig, Cig., Jan., M.

dolgoúšče, šca, m. der Langohr, n. pr. o zajcu,
Levst. (Zb. sp.), o oslu, Bes.

dolgovânje, n. 1) das Schuldigsein: außstän-
dige Schuldien, Cig.; v dolgovanju imeti, in
Schuldforderungen beſtigen, Litija-Svet./Rok.;
— 2) der Handel, die Angelegenheit, Dict.,
ogr.-C.; dolgovanje pred Boga prinašati,
Dalm.; dolgovanje s kom imeti, mit je-
mandem zu thun, zu schaffen haben, Trub.;
der Rechtshandel, Meg., Dict.; imeti kako d.
in pravdanje, Dalm.; — 3) reč: drmožje
in druga lehka dolgovanja, ogr.-Valj.(Rad).

dolgovát, áta, adj. länglich, Mur., Mik., Hip.
(Orb.); obraza je bil dolgovatega, Cv.

dolgováti, újem, vb. impf. 1) schulden, schuldig
sein, Jan., Cig.(T.), C., M., nk.; — 2) han-
deln, Geschäfte machen, Meg.

dolgověčen, čna, adj. langlebend, SlN.; (bot.)
perennierend, Cig. (T.); — dauerhaft, Cig., C.

dolgověj, véja, adj. langäftig, Bes.-C.

dolgovějnat, adj. langäftig: dolgovejnata vrba,
Zora.

dolgověk, véka, adj. langlebend, Jan.

dolgovézen, zna, adj. d. človek = č. dolgih
nog, Lašče-Erj. (Torb.).

dolgověznik, m. = dolgovezen človek, Lašče-
Erj. (Torb.), Jurč'.

dolgovína, f. dolgovina in imovina, soll und
haben, h. t.-Cig.(T.); pisati v dolgovino,
belasten, DZ.

dolgovláknat, adj. langſaerig, Jan.

dolgovrát, vráta, adj. langhalsig, Jan., Vrt.

dolgovráten, tna, adj. langhalsig, Cig.

dolgozióžen, žna, adj. langjilbig, Cig.

dolgši, adj. compar. ad dolg; — prim. dolg.

dóli, adv. 1) unten; tam doli; — 2) hinab,
herab, Jan., Trub, Dalm.; doli iti, Dalm.;
doli sneti, Krelj; doli pasti, Dict.; (govori
se navadno: dol').

dolica, f. kleine Niederung, kleines Thal, Jarn.,
SlGor.-C.

dolič, íča, m. kleines Thal, Fr.-C., ogr.-Valj.
(Rad).

doliják, m. der Füllkrug, das Füllschaff,
Fr.-C.

dolijálnik, m. = dolijak, C.

dolíjanje, u. das Zugießen, Mur.

doljati, am, vb. impf. ad doliti; = dolivati,
zugießen, füllen, Mur., Cig.

dólika, adv. = dolikaj (dolka), Mik.

dólikaj, adv. 1) unten, C.; — 2) hinab, herab,
C.; dolikaj iz nebes, Krelj.

dolíkati, am, vb. pf. fertig glätten, ausprieren,
Cig.; — die letzte Feile anlegen (stil.), Cig. (T.).

dolikávati, am, vb. impf. ad dolikati, Cig. (T.).

dolína, f. das Thal; črez hribe in doline, über
Berg und Thal; solzna dolina, das Thal
der Zähren.

dolínar, rja, m. der Thalbewohner, Cig., Jan.,
Hal.-C.

dolínarica, f. 1) die Thalbewohnerin, Cig.; —
2) die Thalbirne, Cig.

dolínat, adj. SlGosp.-C., pogl. dolinast.

dolínast, adj. voll Thäfer, Mur.; — voll Ver-
tiefungen, uneben, Cig.

dolínčica, f. dem. dolinka 2); das Thälen.

dolíneec, nca, m. der Thalbewohner, Cig., Jan.,
LjZv., Greg.

dolínica, f. dem. dolina.

dolínje, n. das Thalgebiet, Let.

dolinka, f. 1) die Thalbewohnerin, Cig.; —
2) dem. dolina; — jama, vdrtna, kjer je
zemlja posedla, Dol.-LjZv.

dolínski, adj. Thal.

dólita, adv. = doli (nav. dol'ta, Št.).

dólitaj, adv. = dolita, (doltaj) Guts.

dolíti, lijem, vb. pf. dazugießen, zufüllen, nach-
gießen; dolij se malo, da bo poln sod.

dolív, m. der Nachguß, die Fülle, Mur., Cig.,
C., Mik.; na doliv veliko vina gre, C.; —
der Füllwein, SlGor.-C.; —tudi dóliv, Mur.,
vžhŠt.

doliváč, m. das Füllgefäß, Cig.

dolívanje, u. das Zugießen.

dolivati, am, vb. impf. ad doliti; dazugießen,
nachfüllen; že dolgo dolivamo, pa neče poln
biti sod.

dolívek, vka, m. das Dazugegossene, Valj.
(Rad).

dolíven, vna, adj. Füll=: dolivno vino, der
Füllwein, Cig.

dolívka, f. 1) das Füllgefäß, Mur., C.; —
2) der Füllwein, Cig.

dolj, adv., C., pogl. doli; tako tudi: doljka,
doljkaj, doljta, nam. dolika, itd., vžhŠt.-C.

dolján, ána, m. der Thalbewohner, (dolan) C.,
Ravn.

doljánec, nca, m. 1) der Thalbewohner, SlGor.-
C.; (dolanec) Mur., Cig., Jan.; — 2) eine
Art Birne, SlGor.-C.

doljánka, f. 1) die Thalbewohnerin (dolanka),
Mur., Cig., Mik.; — 2) neka hruška, Mari-
borska ok.-Erj. (Torb.).

doljánski, adj. unterländisch, Mur.

doljánščice, f. pl. hlače, kakršne doljanci no-
sijo = bize, behete, C.

doljáva, f. die Niederung, Vrt.

doljnji, adj. unten befündlich, der untere, Unter;
doljnji in gornji del; (piše se tudi: dolnji;
toda ne govori se: dolnji; menda iz: do-
lenji (dol'nji)).

dolka, adv., Mik., pogl. dolika.

dolkaj — dolžáva

154 —

dolžáven — domčě

dolkaj, adv., C., pogl. dolikaj.

dōlman, m. husarska suknja, der Dollman,
Jan.

dolníca, f. neko jabolko, *Kanal-Erj.* (Torb.).

dolnji, adj. pogl. doljnji.

dolčanje, n. das Bestimmen, nk.

dolčati, am, vb. impf. ad določiti: bestimmen,
sestseßen, *Mur.*, Jan., C., nk.; določati, da
kaka stvar bodi tako, a ne drugače, Levst.
*(Nauk).*

dolčba, f. die Bestimmung, Jan., nk.

dolček, čka, m. die Definition, C.

dolčen, čna, adj. 1) bestimmbar, Cig.(T.);
— 2) bestimmt, prácise, *Mur.*, Cig., Jan.,
nk.; določni naklon, der Indicativ, Jan.

določénost, f. die Bestimmtheit, Cig.(T.).

določevanje, n. das Bestimmen, die Bestim-
mung, Cig.(T.), nk.

določeváti, šjem, vb. impf. ad določiti; be-
stimmen, sestseßen, Jan., nk.

določiten, lna, adj. 1) bestimmend, Bestim-
mungss-, Cig., nk.; — 2) peremptorsch, Cig.

določlnica, f. beseda d., das Bestimmungs-
wort, Cig.(T.).

določílo, n. die Bestimmung, Cig.(T.), C.,
Levst.(Nauk), nk.; prehodno d., die Ueber-
gangsbestimmung, DZ.; zvršitveno d., die
Boßzugsbestimmung, DZ.; — die Definition,
Jan.

določitev, tve, f. die Bestimmung, nk.

dolčiti, 16čim, vb. pf. bestimmen, sestseßen,
*Mur.*, Jan., nk.; — definieren, Jan., C.

določljiv, iva, adj. = določen 1), Cig., Jan.

dolčnica, f. = določilnica, Cig.(T.).

dolčnik, m. der Indicativ, Cig., Jan.

dolčenost, f. die Bestimmttheit, Cig., Jan., C.

dolžga, f. = doklada, die Zulage: d. k plači,
opravilske dologe, *Functionssulagen*, Levst.
*(Pril.)*

dolžm, adv. hinab, („dolum“ Boh., „dolun“
Meg.).

dolomec, mca, m., Cig., Jan., pogl. dolomit.

dolomit, m. der Dolomit; — prim. grin-
tavec 2).

dolov, adv. = doli, Guts. (Res.) - Mik. V.
G. I. 328.

dolžvje, n. coll. Thäler: gore i dolovje, ogr.-
Valj.(Rad).

dolžiti, ložim, vb. pf. dazu legen, nachlegen;
d. nekoliko polen v peč, da bi bolj gorelo;
d. nekaj goldinarjev, da je svota kupcu po
volji.

dolta, adv., C., pogl. dolita.

doltaj, adv., Guts., pogl. dolitaj.

dólu, adv. hinab, *Mur.*, C., nk.; — prim.
stsl. dolu.

dolúpiti, im, vb. pf. mit dem Schälen fertig
werden.

dolž, š, f. 1) na šir in dolž, in die Länge und
in die Breite, SIN.-C.; — 2) sprednja dilica
pri panju, (dovž) Polj. (?)

dolžan, dolžna, adj. = dolžen.

dolžáva, f. die Länge, Jan., C., ogr.-Valj.
(Rad); miljska d., die Weilenlänge, DZ.;
izbirati samo po dolžavi, Zv.

dolžáven, vna, adj. Längen-: dolžavno raz-
merje, DZ.

dolže, adv. compar. ad dolgo, = dalje (länger),
C., M., vžhŠt.; d. več, C., d. holje, Raič
(Slov.), immer mehr; najdolže, am längsten,
vžhŠt.

dolžen, žna, in: dolžán, žnà, adj. 1) Schuld-;
dolžno pismo, der Schuldsechein; — 2) schul-
dend, schuldig; koliko sem ti dolžen? hvalo (e)
dolžen biti komu, jemandem Dank schulden;
— verpflichtet; d. tlako delati, frohnpflichtig;
— dolžen se dam, ich „gebe“ mich schuldig,
v starih molitvah (po nem.); — 3) gebürend;
dolžni delež, der Pflichttheil, Jan., nk.; dolžno
spoštovanje, Cig.

dolžénje, n. das Beschuldigen, die Beschuldig-
gung(en).

dolžiček, čka, m. dem. dolžič; eine kleine
Schuld, Vrt.

dolžiček, čka, adj. nicht gar lang, vžhŠt.-C.

dolžílo, n. die Beschuldigung, SIN.-C.

dolžína, f. die Länge; zemljepisna d., geogra-
phische Länge, Jes.

dolžinoměrje, n. die Longimetrie, Cig.(T.).

dolžíti, im, vb. impf. 1) beschuldigen; d. koga,
da je tat; d. koga nehvaležnosti; d. koga,
einen Argwohn gegen jemanden wegen, C.

dolžívee, vca, m. der Beschuldiger.

dolžníca, f. die Schuldnerin; — ostanem tvoja
d., ich bleibe deine Schuldnerin, ich bleibe dir
sehr verbunden.

dolžník, m. der Schuldner; — der Verpflichtete,
DZ.; ostanem tvoj d., ich bleibe dir sehr
verbunden.

dolžnína, f. die Schuldverpflichtung, Svet.(Rok).

dolžnóst, f. die Schuldigkeit, die Pflicht; moja
d. je, es ist meine Pflicht; v dolžnost si
štejem, ich halte es für meine Pflicht.

dolžnóstca, f. dem. dolžnost; eine kleine Pflicht,
Ravn.

dolžnýsten, stna, adj. Pflicht-, Jan.

dóm, m. das Heim, die Heimstätte; ženinov,
nevestin d.; od doma, z doma iti, vom
Hause fortgehen: ausgehen, verreisen; = z
domu iti, LjZv., Lašče - Levst.(Rok.); na-
meniti se z domu, Cr.; (nav. z domi, po-
sebno na vzhodu; z domi je bil čebelar-
stvu kos, Navr./Sp./); z doma biti, nicht
zuhause, in der Fienende, abweşend sein, DZ.;
z domu biti, Levst.(Nauk); štiri dni z
domu biti, Jurč.; na d. vzeti koga, jemanden
in sein Haus aufsteigen; na domu ostati
(biti); auf der Heimstätte Besitzer bleiben (sein);
kje si z domom? wo ist dein Heim? C.; svoj
dom je boljši od zlatega korca, Cig.

domá, adv. zuhause, daheim; mati je doma;
očeta ni doma, der Vater ist nicht zuhause.

domáč, áca, adj. 1) zum Heimatshause ge-
hörig, Haus-; domači, die Hausgenossen, die
Hausleute; bil je domač sin, Erz. (Izb. sp.);
le govori, saj smo sami domači skupaj,
jvžhŠt.; d. človek, ein Hausgenossje; doma-
čega tatu se je težko ubraniti, Jan. (Slov.);
d. kruh, Hausbrot, Cig.; domača živina, das
Hausvich; — 2) zur Heimat gehörig, heimisch;

domácůn — domeckníti

— 155 —

doměmba — domísliti

izpod domačega zvona, aus der Heimatssfarre, Cig.; pripluti na domač breg, Npr.-Erj.(Torb.); — inländisch, Cig., Jan.; domači (ljudje), Eingeborne, Cig.(T.), DZ.; domača reja, die Junzucht, Cig.(T.); — domača vojska, der Bürgerfrieg, Cig.(T.); — 3) vertraut; preveč sta si domača; po domače, in ungezwungener Weise; po domače se vesti, po d. povedati kaj; — tudi: dómač, áča, St.

domáčen, čna, adj. heimisch, C.

domačeváti, ûjem, vb. impf. das Haus zu hüten pflegen, (n. pr. ob nedeljah, kadar so drugi pri božji službi), Jarn.

domačija, f. das heimische Hauswejen, das Heim; na domačiji biti; domačijo prevzeti; — die Heimat; Kako me nesel bos nocoj Sto milj do domačije? Preš.

domačin, m. 1) der Hausgenoſs, Jan., M., Rez.-C.; kadar jutrnico zvoni, vstanejo domačini, Pjk. (Črt.); — 2) der Eingeborne, das Landesfind, Jan.; — 3) der Hauswirt, Cig., Vrt.; der Grundbesiſter, Svet.(Rok.).

domačina, f. = domače blago, das Haus-erzeugniſ, C., Z.

domačinee, nca, m. 1) = domačin 1); — 2) der Gemeindeangehörige, DZkr.; — 3) = domačin 3), Bes., C., Jan.

domačinka, f. die Hausgenoſſin, die Einheimische, M., Rez.-C.

domačinski, adj. 1) häuſlich, Z.; domačinska pridnost, C.; — 2) Grundbesiſterz, Svet. (Rok.).

domačinstvø, n. 1) die Hausgenoſſenschaft, Jan.; — 2) die Dekonomie, C.

domáčiti, áčim, vb. impf. das Haus hüten, Jarn.; — prim. domačevati.

domáčnost, f. die Häuſlichkeit, Jan., nk.

domāgati se, am se, vb. impf. ad domoči se; d. se česa, etwas erstreben, h. t.-Cig.(T.).

domákniti, nem, vb. pf. = domekni, Cig.

domālati, am, vb. pf. das Malen beendigen.

dománji, adj. domač, = Haus=, heimisch, Mur., Cig., C., Mik; domanji človek, domanje platno, C., Pjk.(Črt.), vzhSt.; domanja pobožnost. die Hausandacht, Jan.; — domanji, die Hausgenoſſen, SlGor.-C.

domár, rja, m. 1) der Hausgenoſſe, C., Mik., kajk.-Valj.(Rad); pl. domarji, die Hausleute, C.; ko pridejo do nevestinega doma, odpre starejšina vrata in pozdravi domarje, Pjk. (Črt.); — 2) človek, ki ostane doma za varuha, kadar drugi odideje v cerkev, Podkrnci-Evj. (Torb.).

domarína, f. die Haussteuer: porazredna d., die Hausclassensteuer, Levst.(Nauk).

domáriti, árim, vb. impf. domar biti, Podkrnci-Evj. (Torb.); — prim. domar 2).

domášnji, adj. = domač, domanji, Mur., SIN.

domázati, mážem, vb. pf. das Schmieren beginen.

dōmec, mca, m. dem. dom, Lct.

dōmek, mka, m. dem. dom, Mur., Cig., C.

domekníti, máknem, vb. pf. hinzurücken; hinzugeben, Cig.; (bei der Vicitation) mehr bieten, Z.

doměmba, f. die Verabredung, Cig.; — das Einvernehmen, DZ.; po domemi z minimerstvom, im Einvernehmen mit dem Ministerium, Levst.(Nauk).

dōmen, mna, adj. zum Hause gehörig: domni ljudje = domači lj., C.

doměnek, nka, m. = domemba: obojestranski d., beiderseitiges Einverständniſ, DZ.

domenřitev, tve, f. die Verabredung, das Einverständniſ, DZ.

doméniti, im, vb. pf. 1) d. si, vermuthen, Guts.; domenjen, vermuthet, vermeintlich, Cig.; — 2) d. se, sich verabreden, sich verständigen: d. se s kom o čem.

doměrek, rka, m. die Zugabe, die Ergänzung (beim Messen), Cig.

doměriti, měrim, vb. pf. 1) mit dem Messen fertig werden: — 2) beim Messen dazugeben, ergänzen; to je slaba mera, domerite, Mik.

doměrjati, am, vb. impf. ad domeriti; beim Messen ergänzen.

doměstiti, městim, vb. pf. = nadomestiti, C.

doměšati, am, vb. pf. 1) das Mischen been digen; — 2) beim Mischen noch dazugeben.

domešetáriti, árim, vb. pf. aufhören zu mäſeln, Mäſler zu sein.

domešétiti, étim, vb. pf. = domešetariti, Cig.

domět, méta, m. die Wurſweite, Cig.(T.); — hs.

dométati, měčem, vb. pf. mit dem Werfen fertig werden, M.

doměti, dománem, vb. pf. mit dem Reiben fertig werden, Cig.; d. proso, mit dem Auſtreten der Hirje fertig werden.

domija, f. = domačija, Polj.

domíkanje, n. das Hinzurücken, M.

domíkati, míkam, čem, vb. impf. ad domekniti; hinzurücken, M.

domíljati, am, vb. impf. aufmahlen; toliko prináajo žita, da ne moremo domiljati vsega.

dominikânec, nca, m. der Dominicanermönch.

dominikánski, adj. Dominicaner.

domiseł, sli, f. = domislek, der Einfall, Cig.

domisełn, selná, adj. dem leicht etwas einfällt, anschlägig, erfinderisch: od dne do dne so hitriši in domiselniši (namr. na oderuštvo), Trub.(Post.); izbrati gospodinjo, da bo delavna, domiselna, Jurč.; domiseln cerkovnik, (ker skrbi za grobove, da so čedni), Levst.(Zb. sp.).

domisełnost, f. die Fähigkeit leicht auf das Entsprechende zu verfallen; (prim. domiseln); — die Einbildungsfraft, Cig., Jan.

domíslek, sleka (selka), m. der Einfall, Cig., C., Svet.(Rok.); — die Einbildung, Cig.

domíslica, f. ein pflößlicher Gedanke, der Einfall, Cig. (T.).

domisliti, míslim, vb. pf. 1) d. si kaj, etwas mit den Gedanken erfassen, C.: sich vorstellen: kdo si more domisliti njegovo sramoto? Jap.(Prid.); — domisljen, eingebildet: domisljena bolezen, Cig.; — (malo domisljen = malo domiseln, Svet.(Rok.); — 2) d. se, sich besinnen, Cig.(T.); mislil sem in tudi se domislil, IJZr.; d. se koga, sich jemandes erinnern, Cig.; d. se česa, sich etwas ein-

domíšljaj — domobrânstvą

— 156 —

domóči se — domovînec

fallen lassen, auf etwas verfallen; imena se
d., auf einen Namen verfallen, *Levst. (Zb.*
*sp.)*: domisli se pametnejšega sveta, DŠv.;
ne morem se d., es will mir nicht einfallen,
Cig.; — 3) trans. auf einen Gedanken brin-
gen: vino človeka domisli kdaj takih reči,
*LjZv*.

domíšljaj, m. der Einfall, Cig.(T.); strmeli
so o bistroumnosti domíšljajev in sodbe
njene, *LjZv*.

domíšlanje, n. das Muthmaßen, Cig.; —
die Einbildung, der Dünkel, Cig.; d. clo-
veško, Krelj.

domíšljati, am, vb. impf. ad domisliti; 1) d.
si, sich einbilden, Cig., Jan., Cig.(T.); —
tega si nisem domíšljal, das habe ich nicht
vermuthet, V.-Cig.; preveč si d., sich zu viel
einbilden, Cig.; — 2) d. se (česa), sich be-
sinnen, sich entsinnen, Cig., Cig.(T.); — auf
Gedanken gerathen, *Einfälle haben*.

domíšljáv, áva, adj. eingebildet, C., nk., Kr.

domíšljáva, f. 1) die Phantasie, Mur., Jan.,
C., Zora; — 2) die Einbildung, der Dünkel,
Z., *Krelj*.

domíšljávost, f. die Einbildung, nk., Kr.

domíšljeváti, újem, vb. impf. = domíšljati;
d. si kaj, sich einbilden; vermuthen: tat skrivaj
pride, kadar si najmanj domíšljujejo, Škrinj.

domíšlšija, f. = domíšljava 1), Cig., Jan., nk.

domíšljiv, iva, adj. 1) erforderlich, C.; —
phantaziereich, Jan.; — 2) eingebildet, ein-
bilderisch, Cig., Jan.

domíšljšavec, vca, m. der Eingebildete, Cig.

domíšljívost, f. 1) die Vorstellungskraft, die
Dichtungskraft, Jan.; — 2) die Einbildung, der
Eigendünkel, Jan., Cig.(T.)*

domíti, můjem, vb. pf. das Wäschen beenden, M.

domłati, f. pl. der Feistschmaus nach vollendeter
Drescharbeit, Valj.(Rad).

domlátiiti, im, vb. pf. das Dreschen vollenden.

domlátki, m. pl. = domlati, Mur., Cig., Jan.,
Valj.(Rad); dömłatki, SlGor.

domlésti, málzem, vb. pf. = domolsti, mit
dem Welken fertig werden.

domléti, měljem, vb. pf. mit dem Mahlen
fertig werden.

dómneti se, im se, vb. pf. vermuthen, Cig.
(T.); poprej kakor se je „domnila“ (nam.
domnela), ehe sie sich’s versah, Krelj; glede
oblike prim. pomneti.

domněva, f. die Vermuthung, Cig.(T.), Nov.-
C., nk.; — die Voraussetzung, Jan., StN.-
C., UčT.

domnévati se, am se, vb. impf. ad domneti
se; vermuthen, vorausseßen, wähnen, Cig.
(T.), nk.; d. si, Jan., Sol.; — prim. čes.
domnívati se, vermuthen.

domnéven, vna, adj. vermuthlich, Jan., Cig.
(T.), DZ.

dómniti se, im se, vb. pf., C., pogl. do-
mneti se.

domobrânce, nca, m. = brambovec, der Land-
wehrmann, Z., nk.

domobrânstvą, n. die Landesverheidigung,
StN.; — die Landwehr, Cig.(T), DZ., nk.

domóči se, mórem se, vb. pf. d. se česa,
etwaš erreichen, h. t.-Cig. (T.).

domoléti, im, vb. pf. ragend erreichen, C.

domóliti, mólim, vb. pf. mit dem Beten fertig
werden: domolili smo; d. večerne molitve.

domoljúb, ljúba, m. der Vaterlandsfreund, der
Patriot, Cig., Jan., nk.

domoljúben, bna, adj. patriotisch, Cig., Jan., nk.

domoljúbje, n. die Vaterlandsliebe, der Patrio-
tišmuš, Cig., Jan., nk.

domoljúbnik, m. = domoljub, Guts.

domoljúbnost, f. patriotische Gesinnung, Cig.,
Jan.

domóksti, málzem, vb. pf. das Melken beenden.

domorôdec, dca, m. 1) ktor se je porodil
na domu: jaz sem domorodec, ti si se pri-
ženil, Svet. (Rok.); — 2) der Eingeborne,
der Inländer, Mur., Cig.(T.), ogr.-M., DZ.;
— 3) = domoljub, Cig., Jan.; prim. do-
moroden 2).

domorôden, dna, adj. 1) einheimisch, Cig.,
Jan., M.; — 2) = domoljuben, Cig., Jan.,
Nov.; v tem pomenu se rabi morda po
zgledu besede: bogoroden.

domorôdka, f. 1) die Eingeborne, Cig.; —
2) die Patriotin, Cig., nk.

domorôdkinja, f. = domorodka 2), Jan., nk.

domorôdnik, m. der Eingeborne, Sol., DZ.

domorôdnost, f. 1) die Eingebutt, Cig.; —
2) = domoljubnost, Cig.

domorôdstvą, n. = domorodnost 2), Cig.,
Jan.

domotáti, ám, vb. pf. das Haspeln beenden.

domotóžen, žna, adj. heimfrank, Jan., nk.

domotóžje, n. das Heimweh, Cig.(T.), nk.

domotóžnost, f. = domotožje, Jan., M., nk.

domóv, domôv, adv. nachhause; (tako pišejo
stari pisatelji in novejše knjige in govori se
tudi široko po Slovenskem); —prim. domu.
domovalísče, n. das Domicil, Cig., DZ.; sta-
novitno d., stetiger Wohnsitz, DZ.
domovânje, n. 1) das Domicilieren; — 2) das
Domicil, Dict., Cig., Jan., C.; na svetu ni-
mamo stanovitnega domovanja, Škrinj.; d.
imeti, wohnschaft sein, C.; Po svojem svetem
raji, Po svojem svetem domovanji, Nves.-
Kres; Ukaz želj vleče v tvoje domovanje,
Preš.

domováti, újem, vb. impf. domicilieren, wohn-
haft sein, haußen, Jan., C., DZ.

domovávec, vca, m. = prebivavec, Vod.
(17b. sp.).

domóven, vna, adj. 1) Haus: domovna naj-
marina, die Hauszinssteuer, Levst. (Nauk);
— 2) Heimat: domovna občina, die Heimat-
gemeinde, Nov.; heimatisch, Cig.

domovina, f. 1) das heimische Haus samt
den Grundstücken, Haus und Hof, Mur.; dajte
mi jo za ženo, da mi ona domovino zgo-
spodinji, kakor je prav, Jurč.; — 2) die
Heimat; — das Vaterland.

domovînec, nca, m. 1) = domačin, domar,
der Hausgenossc, C.; — 2) der derselben
Heimat Angehörende: občinski domovinci,
Gemeindeangehörige, Levst.(Nauk); — der

domovinski — doněck

157 —

doněsti — dopílití

Landsmann, der Anländer, C., Let.; — 3)
= domoljub, V.-Cig.

domovinski, adj. Heimatss-, Vaterlandss-, heimatlich, vaterländisch; domovinska pravica, das Heimatkrecht, d. list, der Heimatsein, Levst.(Nauk); domovinska ljubezen, Preš.

domovinstvą, n. das Heimatkrecht, C., Nov., DZ., Levst.(Nauk).

domôvje, n. die Heimat, Cig., Jan., C., nk.; z močjo ga vedeš na svoje sveto domovje, Ravn.; koprnela sta po ljubem domovju, Ravn.

domôvka, adv. = domov, Jarn., Kor.; (prim. movka, Guts., Npes.-Kres).

domovnica, f. der Heimatsein, Cig., Jan., nk.

domovnik, m. = domačin, domar, der Hausgenossje, C.

domovôdstvą, n. die Defonomie, der Wirtschaftssetrieb, Levst. (Pril.); — rus.

domoznánstvą, n. die Heimatskunde, die Vaterlandskunde, Cig. (T.).

domoželjnost, f. = domotožje, Cig., Jan.

domú, adv. = domov, nachhaufe; nastalo iz: domov („domuv“) in se v knjižni slovensčini napačno rabi nam. domov; — prim. Cv. III. II., DSp. III. 57.

dón, m. hallender Ton, Cig., Jan.; dumpfer Laut, das Dröhnen, C.; Belina in Čarta Razlega se don, Vod.(Pes.); — prim. doneti.

donasípati, pljem, vb. impf. ad donasuti; nachschottern: v začetku je cesto močneje in češće donasipati, Levst. (Cest.).

donašač, m. der Zuträger, C.

donašanje, n. die Zubringung.

donâšati, am, vb. impf. ad donesti; zubringen, Cig., Jan.; — bringen, eintragen, tragen, Cig., Jan., Dol.; — mit sich bringen: red bi donašal, Raič(Let.).

donašávec, vca, m. der Zubringer, Cig., Jan.; — pren. der Zuträger: šeptav d., C.

donašavka, f. die Zubringerin, die Zuträgerin, Cig., Jan.

donâšek, ška, m. to, kar zemljiše donaša, das Erträgnis, Dol.

dônda, f. 1) die Puppe, Mur., Cig., Jan., Caf.(Vest.), Valj.(Rad); — 2) dickeš, großes Mädchen; daste li vašo dondo našemu telebanu? Ljubljanska ok.; taka donda bi si že lahko sama kruha rezala, Z.; — 3) = doda, Z., Erj.(Rok.); — prim. hs. dunda, debela, čvrsta ženska.

dôndarica, f. = donda 3), doda, Cig.

dôndast, adj. dondi podoben, Cig.

dôndati, am, vb. impf. faulenzen, C., Z.

dôndec, dca, m. der Tölpel, Z., C.; — prim. donda.

dončnost, f. die Volltönigfeit: dopadala se je pesen po svoji donečnosti, Zv.; — prim. doneti.

doněnje, n. das Halen, das Dröhnen, Mur., Cig., nk.

dónes, adv. pogl. danes.

doněsba, f. die Zustellung, C.

doněsek, ska, m. 1) der Beitrag, Cig., Jan., nk.; — 2) der Ertrag, Jan.; prim. donašek.

doněsti, něsem, vb. pf. 1) zu einem Ziele bringen: moja puška ne donese, trägt nicht bis hin, Z.; — 2) dazubringen: donesi detelje, krava je še nima dosti; — 3) aufhören Eier zu legen: kokoš je donesla; — 4) d. se, abgenutzt werden, St.-C.; — 5) (po hs.) = prinesti, Cig., Jan., nk.

doněti, im, vb. impf. hallend tönen, dröhnen, Mur., Cig., Jan., C., Met., Mik., Kos., nk.; (Levstik meni, da je ta beseda tujka; prim. LjZv. I. 572.).

doněvati, am, vb. impf. zu halten pflegen, Jan., Zora.

donišče, n. der Responanzboden, Cig., C., Vest.

donós, nósa, m 1) die Hinterbringung, Cig.; — 2) der Ertrag, DZ., Nov.

donósiti, nósim, vb. pf. zuende tragen: (ein Kind) austragen, Cig.; žena je donosila, die Frau ist der Entbindung nahe, Z.; abtragen: obleka je donošena, Cig.

dooráti, órjem, vb. pf. zuende achern, mit dem Acker fertig werden.

dopád, páda, m. 1) der Einfall (der Lichtstrahlen), h. t.-Cig.(T.); — 2) = dopadanje, Mur.

dopádanje, n. das Wohlgefallen, Dict., Jan., Dalm., Kast., nk.

dopádati, pâdam, vb. impf. tudi: dopadati se, gefallen, Cig., Jan., nk.; — prim. dopasti.

dopádek, dka, m. 1) das Contingent, Cig. (T.); — 2) das Wohlgefallen, C.

dopadénje, n. = dopadanje.

dopadljiv, íva, adj. wohlgefällig.

dopadljívost, f. die Wohlgefälligkeit.

dopáden, dna, adj. = dopadljiv, C.

dopásti, pâdem, vb. impf. tudi: dopasti se, gefallen; po nem. „gefallen“ narejena, med narodom sploh navadna beseda.

dopásti, pásem, vb. pf. das Weiden beenden; letos smo dopasli, Z.

dopéči, pécem, vb. pf. mit dem Backen, Braten fertig werden; komaj smo vse dopekli.

dopeljáti, peljâm, péljem, vb. pf. zuführen, zufördern, Cig.

dopeljevánje, n. = dovažanje, dovajanje, die Zufuhr, das Zubringen, Cig.

dopeljeváti, ûjem, vb. impf. zuführen, Cig.; zubringen, verschaffen, Cig.; — pogl. dovažati, dovajati.

dopetača, f. ein bis an die Fersen reichendes Kleid: suknja d., Jan., Zora; — hlače dopetače, lange Hose, Vrt.; raztrgane hlače dopetače, Jurč.

dopétí, pójem, vb. pf. das Singen beendigen, aušingen; Dopela je, dostala je trpljenje, Valj.-Jan. (Slovn.).

dopětke, f. pl. = hlače dopetače, Jan.

dopětnica, f. = dopetača, C.; — pl. dopetnice, die Pantaionhoje, Jan.

dopěvek, vka, m. der Refrain, Jan.

dopháti, phám, vb. pf. das Stempfen vollenden.

dopijánčevati, ujem, vb. pf. das Zaufen beendigen.

dopílit, pílim, vb. pf. fertig feilen.

dopír — doplěti

— 158 —

doplévati — dopôludne

dopír, m. C., pogl. netopir.

dopís, písá, m. die **Zuschrift**, Mur., Cig., Jan.,
nk.; die **ZeitungsCorrespondenz**, nk.

dopísáriti, árim, vb. pf. die **Schreibereien** be-
enden, Cig.

dopísati, šem, vb. pf. das **Zuschreiben** beenden.

dopisâva, f. die **Correspondenz**, Cig., Jan., C.

dopísek, ska, m. die **Nachschrift**, Cig.

dopísje, u. coll. die **Correspondenz**: izdati d.
(kakega slavnega moža), Navr. (Kop. sp.).
dopisnica, f. die **Correspondenzkarte**, C., DZ., nk.

dopísnik, m. der **Correspondent** (po češ.),
Cig., Jan., C., nk.

dopísoma. adv. im **Wege der Correspondenz**, DZ.

dopisovânje, u. das **Correspondieren** (po češ.),
Cig., Jan., nk.

dopisováti, ûjem, vb. impf. **schriftlich verkehren**,
**correspondieren** (po češ.). Cig., Jan., nk.;
d. si, einen **Briefswechsel unterhalten**, Cig., nk.

dopisovâvec, vca, m. der **Correspondent**, Cig.,
Jan.

dopisûn, m. = dopísnik (zaničl.), nk.

dopitati, pîtam, vb. pf. mit dem **Mästen** fertig
werden; živina je dopitana, genug gemästet,
Cig.

dopláča, f. die **Ergänzung** dei **Bezahlung**, die
Zubuße, Cig.

dopláčati, am, vb. pf. 1) vollends **auszahlen**,
Mur.; — izumeli so vse to brez tolicih
troškov, kolikršnih bi ne bilo moči dopla-
čati (erschwingen), Levst. (Močv.); — 2) eine
**Zahlung ergänzen**, **nachzahlen**; ni bilo dosti,
moral sem še nekaj doplačati.

dopláček, čka, m. die **Nachzahlung**, Cig.; der
**Zuschuß**: državni d., der **Staatszuschuß**, DZ.;
odstotni d., der **Percentualzuschuß**, DZ.

doplačeváti, ûjem, vb. impf. ad doplačati;
**Zahlungen ergänzen**, **nachzahlen**.

doplačílo, n. die **Nachzahlung**, die **Zubuße**,
Cig., Jan.

doplátek, tka, m. die **Nachzahlung**, die **Zu-
buße**, Jan., vzhŠt.-C.; davkovni d., die **Nach-
tragssfeuer**, DZ.; redni, preizredni d., DZ.

doplátiti, im, vb. pf. = doplačati, Mur.

doplávati, am, vb. pf. **schwimmend gelangen**,
erreichen.

dopláviti, plávim, vb. pf. **flößend bringen**:
drva doplaviti do jezov.

dopláziti se, plázim se, vb. pf. plazeč se dospeti.

doplésati, šem, vb. pf. 1) **tanzend gelangen**,
erreichen; — 2) das **Tanzen** beendigen, aus-
tanzen; kdor rad pleše, kmalu dopleše, Jan.
(Slovn.).

doplésti, plétem, vb. pf. 1) mit dem **Flechten**,
**Stricken** bis zu einem **Punkte gelangen**: d.
do polovice mreže, nogavice; — 2) **fertig**
**flechten**, **stricken**; — 3) ergänzend **hinzuflechten**,
**hinzustricken**.

doplétati, plétam, vb. impf. ad doplesti; 1)
in der **Vollendung des Flechten**, **Stridens**
begriffen sein; — 2) ergänzend **hinzuflechten**,
**hinzustricken**.

dopléti, plévem, vb. pf. 1) mit dem **Jätten** bis
zu einem **bestimmten Punkte kommen**; do

polu njive dopleti, Mik.; — 2) mit dem
**Jätten** fertig werden.

doplévati, am, vb. impf. ad dopleti; in der
**Bendigung des Jätens** begriffen sein.

doplêzati, am, vb. pf. kletternd gelangen, er-
reichen.

doplúti, plóvem, plújem, vb. pf. **schwimmend**
(o ladji), in einem **Schiffe fahrend gelangen**,
erreichen; d. brega, Erj. (Torb.).

dopôłdan, m. = dopoldne II., der **Vormittag**,
Mur., Cig., Jan., Gor.; (dopôłdân, g. dnêva,
dnê, Mur.).

dopódání, adj. **vormittägig**, Cig., Jan.

dopódánjica, f. die **Vormittagsjause**, M.

dopódánski, adj. **vormittägig**; d. čas, Navr.
(Let.).

dopódánščina, f. die **Tageszeit** bis **Mittag**, M.

dopódánšnji, adj. = dopoldanski, Mur.

dopôłdne, I. adv. = do poldne, **vormittags**;
— II. subst. n. indecl. der **Vormittag**: tisto
dopoldne, celo dopoldne; (beseda se tudi
sklanja (g. -dna, Št., ali kakor dopoldan).

dopôłdnek, dneka, m. ein **Morgen Landes**,
ein Hoch, C.

dopołdnéven, vna, adj. **vormittägig**, Mur.

dópołn, m. die **Ergänzung**, die **Nachfüllung**
(= doliv), ogr.-Valj. (Rad).

dopôłna, adv. = do polna, **vollends**, ogr.-C.

dopôłnek, nka, m. die **Ergänzung**, Jan., Cig.
(T.); — das **Complement**, der **Ergänzungsw-
inkel**, Cig. (T.).

dopołniłen, tna, adj. **ergänzend**, **Ergänzungsw-**,
Cig. (T.), nk.; dopolnilne barve, comple-
mentäre Farben, Znid.

dopołniłó, n. die **Ergänzung**, das **Comple-
ment**, Cig. (T.).

dopołniłten, tna, adj., pogl. dopolnitven.

dopołnîtev, tve, f. 1) die **Ergänzung**; — 2)
die **Erfüllung**, Mur.; razodel je z dopolni-
tvijo svoje obljube svojo zvestobo, Ravn.

dopóliniti, im, vb. pf. 1) ergänzend voll machen,
auffüllen: sod d., Cig.; ergänzen, comple-
tieren; — d. 15 let, volle 15 Jahre alt
werden; — 2) erfüllen: dolžnosti; da bode
dopolnjeno vse, kar je govorjeno, Trub.;
d. se, in Erfüllung gehen.

dopołnîtven, tvena, adj. **Ergänzungsw-**, (-niten)
Cig., Jan.; dopolnitvenega okoliša povelj-
stvo, das **Ergänzungswbezirksscommando**, Levst.
(Nauk); dopolnitvene (-nitne) volitve, Er-
gänzungswahlen, nk.

dopołnjávanje, n. die **Ergänzung**, ogr.-Valj.
(Rad).

dopołnjávati, am, vb. impf. = dopolnjevati.

dopołnjeváti, ûjem, vb. impf. ad dopolniti;
ergänzend voll machen, auffüllen; — ergänzen,
completieren; dopolnjujoč, complementär,
(math.) Cig. (T.); — 2) erfüllen.

dopołnjevávce, vca, m. 1) der **Ergänzer**, Cig.;
— 2) der **Erfüller**, der **Vollender**, Cig., Jan.

dopołnováti, ûjem, vb. impf., pogl. dopol-
njevati.

dopólu, adv. = do polu, zur Hälfte, C.

dopoludánšnji, adj. = dopoldanšnji, Jurč'.

dopôludne, adv. = dopoldne, nk.

dopomâgati — dopîsnik

— 159 —

doprsnják — dorásti

dopomâgati, am, *vb. impf. ad* dopomoči; d. k uspehu, einen Erfolg erzielen helfen, *Zora*.

dopomâči, môrem, *vb. pf.* verheizen, *Z.*

dopopólniti, im, *vb. pf.* vervollkommenen, *Ravn.-C.*

doposódití, im, *vb. pf.* nachborgen, *Cig.*

dopóstiti se, pótim se, *vb. pf.* das Fasten be-
enden.

dopotováti, újem, *vb. pf.* das Wandern be-
enden, *Cig.*

dopôvéd, f. das Begreiflichmachen, die Ver-
deutlichung, *Cig., M., C.*; — die Ausklärung,
die Ausfunst: d. od sebe dati, eine Aus-
funst geben, *Levst.(Nauk).*

dopovědatí, pověm, *vb. pf.* klar machen, be-
greiflich machen; ne morem ti d., kako lepo
je vse v mestu; ne da si nič dopovedati,
man kann ihm mit Worten nicht beikommen;
— ausklären, eine Ausfunst erteilen.

dopovedávati, am, *vb. impf.* = dopovedovati,

dopovědba, f. die Begreiflichmachung, M.; —
die Ausklärung, die Ausfunst, *DZ.*

dopovědek, dka, m. = predikat, *Jan.*

dopověden, dna, adj. kar se da dopovedati, M.

dopovědživ, íva, adj. ktor prerad dopove-
duje, *naseweise, M.*

dopovědžívost, f. die Naseweišheit, *M.*

dopovědnica, f. der Auskunftsbogen, *DZ.*

dopovědovánost, f. die Darstellungsgabe, *Cig.*

dopovědováti, újem, *vb. impf. ad* dopove-
dati; klar, begreiflich zu machen suchen; d.
komu kaj; — Auskünfte erteilen: prvo-
mestnik je dolžan vse d., o čemer bi ga
kdo vprašal, *Levst.(Cest).*

doprášati, am, *vb. pf.* Cig., pogl. dovprašati.

doprávdatí se, am se, *vb. pf.* mit dem Pro-
cessieren fertig werden, ausrechten, *Cig.*

doprěga, f. der Vorriemann, *GBrda.-Erj.* (Torb.).

doprémiti, im, *vb. pf.* hinschaffen: d. koga, blago kam d., *C.*

doprěsti, prédem, *vb. pf.* das Spinnen be-
enden; poprašuje, so li dekle doprele, *Navr.*
(Let.).

dopríčati, príčam, *vb. pf.* durch Zeugenschaft
erweisen, *Jan., Slom.*; dovolj dopričana be-
seda, hinlänglich beglaubigtes Wort, *Trst.*
(Let.).

doprínášati, am, *vb. impf. ad* doprinesti.

dopríněsti, něsem, *vb. pf.* 1) darbringen, *Mur.*; — beitragen, *nk.*; — 2) zubringen: noč kakor dan d., *Skrínj.*; — 3) einbringen: dopri-
nesem, kar sem zamudil, *Škrb.*; — 4) voll-
bringen, begehen: hudobijo d.; — germanizmi
po dotičníh nem. glagolih.

doprínos, m. der Beitrag, *DZ.*

dopriprávljanje, u. die Nachschaffung: d. roko-
delskega orodja, *DZ.*

doprorokováti, újem, *vb. pf.* aufsören zu weis-
sagen, *Cig.*

dopřsen, sna, adj. bis zur Brust reichend, C.; doprsna podoba, das Brustbild, *nk.*

dopřsje, u. das Brustbild, die Büste, *Cig.(T).*, Jan., *nk.*

dopřsnica, f. = doprsje, *Cig.(T).*, *DZ.*

dopřsnik, m. die Brüstung, Jan.

doprsnják, m. = doprsnik, *Cig.*

dopůst, m. 1) die Zulassung, die Erlaubnis,
die Gestattung, *Cig., Jan., C.*; — 2) der Urlaub,
Cig., Jan., *DZ.*

dopůstek, tka, m. die Erlaubniš, C.; — prelog
plačilnega dne, die Gnadenfrist, der Indult,
V.-Cig.

dopůsten, stna, adj. 1) Concessions-, Er-
laubniš-: dopustno pismo, die Concessions-
urkunde, *DZ.*; dopustni list, der Licenzschein,
Jan.; — 2) dopůsten, zulässig, V.-Cig.,
DZ.; permissiv, (phil.) *Cig.(T).*

dopustíten, ina, adj. Concessions-, Erlaubniš-:
dopustilni uveti, concessionsmäßige Bedin-
gungen, *DZ.*; dopustilni list, der Licenzschein,
Levst.(Nauk).

dopustílo, u. die Zulassung: po božjem dopustilu, *Levst (Zb. sp.);* — die Concession, *DZ.*

dopustitev, tve, f. die Zulassung, die Con-
cession, *DZ.*

dopustíti, ím, *vb. pf.* zulassen, erlauben; dopuščeno mi bodi, es sei mir erlaubt, ich nehme mir die Freiheit, Jan.; — zugestehen, einräumen, *Cig., Jan., nk.*

dopustljiv, íva, adj. = dopusten 2), *Jan., Cig.(T).*

dopůstnica, f. der Erlaubniſſchein, die Licenz,
Jan., *DZ.*

dopustnína, f. die Licenzgebühr, *DZ.*

dopůstnost, f. die Zulässigkeit, *Cig., DZ.*

dopustováti, újem, *vb. pf.* die Faschingsfeier
abschließen: Kir (= kateri) so gladko dop-
pust'vali, Bodo lehko se drsali, Vod. (Pes.).

dopúšťanje, u. das Zulassen, das Erlauben;
— d. zeleznic. die Concessionierung von Eisen-
bahnen, *DZ.*

dopúšcati, am, *vb. impf. ad* dopustiti; zu-
lassen, erlauben; tega moja čast ne dopušća,
das verträgt sich nicht mit meiner Ehre, *Cig.*;
— zugestehen, *nk.*

dopuščávati, am, *vb. impf.* = dopuščati, ogr.-Valj.(Rad).

dopuščénje, u. der Zulass, die Erlaubniš, die
Gestattung; s tvojim dopuščenjem, *kajk.-Valj.(Rad).*

dör, adv. = da (ja), Rož. (Kor.-Kres., C.; —
prim. dro.

dora, f. psovka ženski, *SlGor.-C.*

doračůniti, únim, *vb. pf.* 1) mit dem Rechnen
fertig werden; — 2) hinzurechnen.

doragljáti, ám, *vb. pf.* aufhören zu quaken,
ausquaken.

dorájati, am, *vb. pf.* = doplesati, *Cig.*

doráslost, f. die Würdigkeit, *Cig., Jan.*; —
(o gozdnih drevesih) die Schlagbarkeit, *Cig.*

dorást, m. der Zuwachs, M.; — = dorastek,
C.

dorástati, am, *vb. impf. ad* dorasti; heran-
wachsen; sich im Wachsen einem Ziehungunkte
nähern: d. vrha, *Vrt.*

dorástek, stka, m. kar doraste (n. pr. žita):
= žetev, C.

dorásti, rástem, *vb. pf.* im Wachsen erreichen:
Dorastli ste do vrh' cerkve (ali: vrha cerkve),
Npes.-Jan.(Slon.), do vrha d., zur völligen

doráščati — dosegamal

— 160 —

doségati — doskočíše

Große außwachsen, Cig.; vrha d., mündig
werden, Dol.; mladenič je vrha dorastel,
Jan. (Slovn.); dokler ne doraste, während
seiner Unmündigkeit, Cig.; d. vojaških let,
das stellungspflichtige Alter erreichen, Levst.
(Nauk); — dorasel (dorastel), erwachsen,
mündig, Cig., Jan., C.; o gozdnih drevesih:
haubar, Cig.; d. koga, im Wudše einholen,
Cig.; to drevo vsa drevesa doraste in pre-
raste, UčT.

doráščati, am, vb. impf. ad dorasti; = dorastati.

doravnáti, ám, vb. pf. ravnanje dokončati:
1) in Erdnung bringen, Z., C.; — 2) ver-
zahnen: ovce so doravnale, die Schafe haben
alle Bühne bekommen, V.-Cig.; — 3) das
Reinigen des Hansfainens beenden, M.

doravnávati, am, vb. impf. ad doravnati; —
ovce doravnavajo, die Schafe bekommen keine
Bühne mehr, V.-Cig.; — prim. doravnati 2.

dorazuméti se, éjem (ěm) se, vb. pf. sich ins
Einvernehmen seßen, DZ.

doredítí, im, vb. pf. zuende jüchten, aufzüchten:
prasiča, tele doredi gospodar v dveh letih,
Jurč.

dorézati, rěžem, vb. pf. das Schneiden (z. B.
den Schnitt in den Weingärten) beenden.

doríbiti, im, vb. pf. das Fischen beenden,
Cig., M.

doríniti, rínem, vb. pf. schriebend gelangen, erreichen.

dorísati, ríšem, vb. pf. fertig zeichnen, Cig.

doróbiti, im, vb. pf. mit dem Säumen fertig
werden.

dorojítí, im, vb. pf. aufhören zu schwärmen.

dorómati, am, vb. pf. pilgernd gelangen.

dosadítí, im, vb. pf. 1) mit dem Sezen (von
Pflanzen u. dgl.) fertig werden, C.; — 2) hinzu-
pflanzen, Cig.

doséči, sěžem, vb. pf. 1) langen, erreichen;
otrok ne doseže do mize; oko od zemlje
do visoke vezede hitro s pogledom doseže,
Bas.; z roko lahko dosežem jabolka; —
z umom d., erfassen, Cig.(T.); tega ne do-
seže moja glava, das geht über meine Faß-
ungskraft hinaus, Cig.; —erlangen, erreichen;
vse doseže, kar hoče; to hočem d., das ist
mein Ziel, Cig.; — 2) hindreichen, vzhŠt.-C.;
— auškommen: z drvi bom vso zimo do-
segel, Fr.-C.; (po nem. „langen").

dosěčnica, f. die Cofecante, h. t.-Cig. (T.).

dosedáj, adv. = do sedaj, bišher, C., nk.

dosedánji, adj. = dozdanji, bišherig, Cig.,
Jan., nk.

dosedéti, im, vb. pf. 1) absitgen; d. svojo
kazen v ječi, Cig.; — 2) (po nem.) erſißen,
Vrt., Rec.

dosedobě, adv. = do se dobe, bišher, C.;
— prim. doba.

doség, séga, m. d. električne iskre, die Schlag-
weite, V.-Cig.; pogl. dosežaj.

dosěga, f. die Erreichung, die Erlangung, Jan.,
M., C., DZ., nk.

dosegamal, adv. = do sega malu, bišher, C.

doségati, am, vb. impf. ad doseči; 1) erreichen;
sovražnika dosegati s topovi, Cig.; —erlangen,
Cig., Jan., nk.; — 2) „langen", auškommen, d.
s čim, C.; prim. doseči 2).

dosěgljaj, m. so weit man mit der Hand langt:
roča visita za doseglaj visoko, Telov.

dosegljiv, íva, adj. Cig., Jan.; pogl. dosežen.

doségniti, sěgnem, vb. pf. = doseči, Mur.,
vzhŠt.

dosegováti, újem, vb. impf. ad doseči; = dosegati, Mur., Jan.

dosehdób, adv. = dosihdob, Guts.

dosehrát, adv. bis ježi, C.

dosehmát, adv. = dosihmal, Guts.

dosehmáten, ňa, adj. bišherig, M., jvzhŠt.

doseša, f. die Nachjaat, C.

dosejáti, sějem, vb. pf. 1) das Säen beenden;
za letos smo dosejali, je dosejano, Mik.;
— 2) dažujäen, nachjäen.

dosékati, sěkam, vb. pf. das Hachen beenden.

dosěíba, f. die Einwanderung, Cig. (T.).

dosětec, łca, m. der Einwanderer, der Colonist,
Cig.(T.), DZ.; najvažnejši in najboljši del
doselcev so gotovo duhovniki, Slovan.

doséliti se, sčlim se, vb. pf. einwandern, Cig.
(T.); pravih Hrvatov se je tega stoletja na
Dolenjsko le malo doselilo, Slovan.

doseljeváti se, újem se, vb. impf. ad dose-
liti se; einwandern, DZ.

dosesáti, ám, vb. pf. aufhören zu Saugen, Cig.

dosévati, am, vb. impf. ad dosejati.

dosěvek, vka, m. die Nebenšaat, Cig.

dosézati, am, vb. impf. = dosegati, nk.

dosežáj, m. dalja, do skoder kdo doseže; d.
električne iskre, die Schlagweite des elektri-
schen Funkenš, Cig.(T.); — pren. der Bereich,
Cig.(T.); — die Tragweite, Jan., Zora.

dosěžba, f. = dosega, Cig., M.

dosěžek, žka, m. kar kdo doseže: die Errungen-
schaft, Cig., Nov.-C.

doséžen, žna, adj. erreichbar, Cig., Jan., Cig.
(T.); dosežna sreča, Jurč.

doséžnost, f. die Erreichbarkeit, Cig. (T.), nk.

dosijáti, sřjem, vb. pf. mit den Lichtstrahlen
erreichen: solnce je dosijalo do otroka, pod
drevesom sedečega.

dosihdób, adv. = dosihmal, Cig.

dosihmát, adv. bišher; dosihmal, hvala Bogu
še nismo stradali, kako že bo posihmal;
tudi: dōsihmat, jvzhŠt.

dosip, sipa, m. kar se dosiplje: trockene Fülle,
Mur., Cig., Mik.

dosípati, sipam, pljem, vb. impf. ad dosuti;
zuschütten; (— vb. pf. = dosuti, Št.).

dosipávati, am, vb. impf. = dosipati, zuschütten;
(— vb. impf. ad dosipati, Št.).

dosipováti, újem, vb. impf. = dosipavati.

dosivěti, im, vb. pf. vollständig grau werden:
dosivljena brada (nam. dosivela), Vod.(Pes.).

doskákati, kam, čem, vb. pf. 1) springend ge-
langen, erreichen; — 2) das Springen beendigen.

doskakljáti, ám, vb. pf. 1) hüpfend gelangen,
erreichen; — 2) das Hüpfen beenden.

doskočaj, m. = doskok 1), Cig.(T.).

doskočiše, n. die Niedersprungstelle, Telov.

doskóčiti — dosopíhati

— 161 —

dosorê — dostáti

doskóčiti, skóčim, vb. pf. bis zu einem Ziele
Springen, im Sprunge erreichen; zaganjajo se,
a le malokateri doskoči, Str.

doskók, skóka, m. 1) die Sprungweite, Cig.
(T.); — 2) der Niedersprung, Telov.

doskopáriti, árim, vb. pf. auskargen, Cig.

doskúšiti, kúšim, vb. pf. pogl. doizkusiti.

doslê, adv. hishêr, bisjeßt, Mur., Cig., Mik.

doslêdek, dka, m. die Folge, die Consequenz,
Jan., C.

dosléden, dna, adj. folgerichtig, consequent,
Cig., Jan., Cig. (T.), M., nk.

doslédnost, f. die Folgerichtigkeit, die Conſequenz, Cig., Jan., Cig. (T.), M., nk.

doslêj, adv. = dosle.

dosléjen, jna, adj. Jan., M; pogl. doslenji.

dosléjšnji, adj. = doslenji, nk.; doslejšnje
razlaganje, Burg.

dosléňji, adj. bišherig, Jan., C., nk.; povzdi-
guje svoje doslenje pridelke, StGosp.

dosléšnji, adj. = doslenji, C.

doslépáriti, árim, vb. pf. nehati slepariti, aus-
gannern, Cig.

doslíšati, slíšim, vb. pf. (einen Laut) vernehmen,
C.; d. jelena, durch das Gehör ausfindig
machen (verhören), Cig.

doslovéti, ím, vb. pf. 1) njegovo ime je dos-
slovelo do nas, der Ruhm seines Namens
gelangte bis zu uns; — 2) aufhören berühmt
zu sein.

doslůžba, f. das Ausdienen, Cig., Jan.; do-
služba učiteljev, DZ.

doslůžek, žka, m. der Dienstabschied, Jan.

doslúženec, nca, m. der Ausgediente, Cig.,
Jan.; — po nem.

doslúžiti, im, vb. pf. ausdienen, aufhören zu
dienen; vojaščino d., beim Militär ausdienen;
— doslužen (nam. dosluživši), Jan., nk.; —
bis zu einer gewissen Zeit dienen: hlape
ne bo leta doslužil, Pjk. (Črt.).

doslužnína, f. = pokojnina, Cig., Jan., C.,
SIN., Let.

dasméjati se, sméjem se, vb. pf. aufhören zu
lachen, Cig.

dosmrdéti, ím, vb. pf. do nas je dosmrdelo,
der Geſtank drang bis zu uns, Mik.

dosmŕten, tna, adj. lebenslänglich, Cig., Jan.,
C., nk.; dosmrten ud kakega društva, nk.;
dosmrtni dohodek, die Leibrente, Jan.

dosmrtnína, f. (kar dosmrtni udje pri društvih
vplačujejo), der Beitrag auf Lebenszeit (bei
Bereinen), C., nk.

dosôd, adv. = do tod, bis hieher, vzhŠt.-C.
dosôdba, f. = dosoja, Cig.

dosóditi, im, vb. pf. 1) aufhören zu richten;
— ein endgiltiges Urtheil schöpfen, C.; end-
giltig entscheiden: o tem še ni dosojeno,
Erj. (Torb.); — 2) = prisoditi, Cig. (T.).
Let.

dosôjă, f. die entgiltige gerichtliche Entscheidung,
Cig.

dosolíti, ím, vb. pf. 1) das Salzen beenden;
— 2) nachſalzen, Z.

dosopíhati, am, vb. pf. keuchend erreichen; d.
do doma; — d. do 50. leta, C.

dosorê, adv. bis zu dieser Stunde, Mur., Jan.,
Mik.

dosorêj, adv. = dosore.

dospélost, f. die Fälligkeit: dan (rok) dospelosti, der Fälligkeitstag (etermin), DZ.

dospéniti, spěnem, vb. pf. = dospeti, C.

dospětek, tka, m. 1) die Einhofung, M.; —
2) das Erreichte, der Erfolg, C.

dospéti, êm, vb. pf. 1) gelangen: d. do vrha,
M.; erreichen, C.; dospeti gozda, den Wald
erreichen, Vrt.; jezikoslovstvo še ni dospelo
tacega vrhu, da bi vsaka stvar uže bila
gotova, Levst.(LjZv.); —einholen, C.; —pren.
opravilo je dospelo dotle, das Geschäft ist
soweit gediehen, DZ.; — 2) den Bestimmungs-
ort erreichen, eintreffen, einlaufen, Cig., Jan.,
nk.; pritožbe, dospele do občinskega sveta,
an den Gemeinderath einlangende Beschwerden,
DZkr.; — 3) fällig werden (o menicah),
Cig.(T.), DZ., Cel.(Ar.); — 4) reif werden,
C.; — 5) langen, ausreichen, C.; ausfom-
men, C.; — tudi: dospějem, kajk.-Valj.
(Rad); dospèm, Kr.-Valj.(Rad).

dospévati, am, vb. impf. ad dospeti; 1) ge-
langen: d. v muke peklenske, ne d. k stal-
nemu veselju, kajk.-Valj.(Rad); za del d.,
zutheil werden, kajk.-Valj.(Rad); — erreichen,
Habd.-Mik.; — 2) fällig werden (o menicah),
Cig.(T.); — 3) ausreichen, SIN.-C.

dósta, adv. = dosti, Mur., Cig., Jan., C.

dostája, f. der Umstand, C.

dostájati, jam, jem, vb. impf. 1) ausſtehen,
aushalten, bestehen, Cig., M.; — (Schläge)
befommen, Štrek.; — 2) genügen, Cig.(T.),
(hs.); — 3) d. se, zugehören, zufallen: d. se
koga, ogr.-C.; — gebüren: pazka se de-
teta dostaja, ogr.-Valj.(Rad); ſich ziemen,\ ogr.-C.; liki se dostaja svetcev, ogr.-Valj.
(Rad); dostaja se spolniti nam vso pravico,
ogr.-Valj.(Rad); — angehen, betreffen, Levst.
(Zb. sp.); kar se mene dostaja, ogr.-C.,
Mik.; kar se slave dostaje, Erj (LjZv.); —
prim. dostati.

dostânek, nka, m. das Aushalten: tu mi ni
dostanka, hier kann ich nicht bestehen, C.;
daš Auskommen, C.

dostáten, tna, adj. hinlänglich, Cig.(T.), nk.;
— hs.

dostáti, I stojím, vb. pf. 1) ausharren, aus-
halten, Cig., C.; d. do konca, Cig.; kateri
do konca dostoji, ta do ohranjen, Trub.
svoj čas počivajoč, Krelj; — 2) (durch
langes Stehen) schlecht werden: posoda je do-
stala, C.; hiša je dostala, das Haus ist bau-
fällig geworden, Cig.; — 3) vb. impf. do-
stoji mi, es zíemt sich für mich, Boh., Jarn.,
sodniku je dostoječe, Guts.(Res.); prim. do-
stajati se 3); — II. stanem, vb. pf. 1) bestehen,
abſolvierven: d. izkušnjo, M., nk.; d. pokoro,
Burg.; d. šolo, Vrt.; ausdienen, dostavši
svojih 14 let, Rawn.; d. svoja (vojaška) leta,
Vod.(Nov.); d. stražo, Cig.; — 2) leisten, voll-
bringen, Mcg.; tlako dostanem ali plačam,
jvzhŠt.; kar obljubim, to dostanem, Svet.
(Rok.), Gor.; d. svoje delo, Vrtov.(Km. k.);

Slov.-nem. slovar.

11

dostáva — dostoriti

— 162 —

dostovéren — dotéči

— einhalten: ako tega roka nebi dostal, im
Falle der Nichteinhaltung dieser Frist, DZ.;
— 3) ausreichen: ne dostane mi, ich komme
damit nicht aus, C.; — 4) (po nem.) er-
stehen, nk.

dostáva, f. die Ergänzung, Jan.; der Erfaß,
Guts., Jarn.; d. vojaških konj za konjico,
die Remontierung, Cig.

dostávba, f. der Zubau, DZ.

dostávek, vka, m. der Zufaß: s tem dostav-
kom, mit diesem Zuseße.

dostáven, vna, adj. Ergänzungsges.:
dostavni
konj, das Remontepferd, Cig.

dostáviti, stávim, vb. pf. 1) aufhören Bauten
aufzuführen; dostavili smo; — 2) (zur Er-
gänzung) hinzufügen; d. nekoliko besed;—
3) zustellen: pismo d., nk.; (po rus.) liefern,
Cig.(T.).

dostávljati, am, vb. impf. ad dostaviti; 1)
(zur Ergänzung) hinzufügen; — d. vojaške
konje, remontieren, Cig.; — 2) zustellen, nk.

dostávnik, m. der Stellwagen, Jan., Navr.
(Let.); — rus.

dostávnila, f. die Zustellungsgebühr, nk.

dósti, adv. 1) genug; d. kruha imeti; d. je,
genug! — in genügendem Maße, ziemlich;
d. dober, d. pravičen; — 2) = veliko,
mnogo, Mur., Cig., Jan., C.; d. otrok, Cig.;
(dosti, viel, zadosti, genug), Goriš.: (pomni:
dostim ljudem, v dostih mestih, C.; dostih
src, Schönl.; z dostimi besedami, Trub.-
Mik.).

dostiči, stičem, vb. pf. erreichen, Jurč. (Tug.);
— hs.

dostígniti, stígnem, vb. pf. = dostiči, M., nk.

dóstikrat, adv. genug oft; — oftmals.

dóstikraten, tna, adj. oftmalig, Mur., Jan.

dostlátí, stěljem, vb. pf. 1) das Streuen be-
enden; — 2) Streu hinzufügen, M.; pezdirja
dostelji, Valj.-Jan. (Slovn.).

dostojánstven, adj. Würde-, nk.; — würdevoll,
Cig.(T.), nk.; — hs.

dostojánstvenik, m. der Würdenträger, C.,
nk.; — hs.

dostojánstvo, n. die Würde, Cig., nk.; ta go-
spod je po svojem dostojanstvu duhovnik,
Levst.(Nauk); — hs.

dostójen, jna, adj. 1) angemessen, C.; dostojno
znanje, Levst.(Močv.); geziemend, anständig,
Mur., Cig., Jan., C., nk.; — 2) tauglich: d.
k čemu, Meg, Boh.; — 3) würdig, Cig,
Jan., nk.; hvale d., lobenšwert, ogr.-C.; vere
d., glaubwürdig, Navr.(Let.).

dostójnik, m. Cig., Jan., C.; pogl. dostojan-
stvenik.

dostójnost, f. 1) der Anstand, die Würde,
Meg., Guts., Jan., Cig., Levst.(Nauk); brez
dostojnosti, würdelös, Cig.; — 2) die Wür-
diqfeit, Cig., Jan.

dostóp, stópa, m. der Zutritt, Mur., nk.

dostópen, pna, adj. zugänglich, Jan., Cig.
(T.), nk.

dostoriti, ím, vb. pf. nachträglich thun, nach-
holen: kar smo zamudili, treba nam je skoraj
dostoriti, Str.

dostovéren, rna, adj. glaubwürdig, Cig., Jan.,
Raič. (Slov.); — stsl.

dostrážiti, strážim, vb. pf. aufhören Wache zu
stehen, Cig.

dostrelíti, im, vb. pf. bis zu einem Ziele
schießen, M.

dostréljati, am, vb. pf. das Schießen beenden.

dostríči, strižem, vb. pf. die Schur beenden, M.

dostrójiti, im, vb. pf. fertig gerben; dostrojen,
lohgar, Cig.

dosúkati, kam, čem, vb. pf. zuende drehen, Cig.

dosušiti, ím, vb. pf. 1) das Trocknen, Dörren
beenden; — 2) nachdörren, Cig.

dosúti, spěm (sújem), vb. pf. ergänzend hinzú-
schütten, nachschütten.

dosvědčiti, čeim, vb. pf. bezeugen, ogr.-C.;
den Nachweis liefern, DZ.; dosvedočeni letni
račun, documentierte Jahresrechnung, DZ.;
dosvedočen dolg, eine festgestellte Schuld, DZ.

dosvědočljiv, íva, adj. vollbeweisend: dosve-
dočljivo pismo, vollbeweisende Urkunde, DZ.

dosvobodíti, ím, vb. pf. = dovoliti, C.

došantáti, ám, vb. pf. hinkend gelangen.

doščéniti, ščenem, vb. pf. mit dem Finger der
Hand völlig umfassen: komaj doščene, Tolm.

došćestk, stka, m. = prihod, Habd.-Mik.,
Jan., kajk.-Valj.(Rad).

došiti, šijem, vb. pf. das Nähen beenden; nocoj
sem došil, Jurč.; d. kaj, etwas fertig nähen.

došívati, am, vb. pf. = došiti, vzhŠt.-DSv.

došláťati, slátam, vb. pf. tastend erreichen, finden,
ertaften.

dóslec, šleca, m. der Ankömmling, C.; do-
mačin podaje došlecu roko, Let.

dosňlati se, am se, vb. pf. = izšolati se, Jan.

doštětev, tve, f. die Addition, Cig.

doštěti, štějem, vb. pf. hinzuzählen, hinzú-
adieren.

doštěva, f. die Addition, Jan., C.

došteválnica, f. die Additionstafel, Jan.

doštěvanje, n. das Hinzuzählen, das Addieren.

doštěvati, am, vb. impf. ad došteti; hinzú-
zählen, hinzuaddieren.

doštěvina, f., doštevine, die Additionsposten,
C., Z.

došuměti, ím, vb. pf. 1) brausend, rauschend
gelangen; — 2) aufhören zu brausen, zu
rauschen.

dóta, f. die Mitgift, das bräutliche Heiratsgut;
tudi: dóta, Valj.(Rad); — prim. it. dote,
Mik.(Et.).

dotákati, am, vb. impf. ad dotočiti; dazú-
schenken, dazugießen.

dotakniti se, nem se, vb. pf. = dotekniti se.

dótarica, f. hči z veliko doto, Svet. (Rok.).

dotěc, adv. = do tod, ogr.-C.

dotéči, těčem, vb. pf. 1) lausend gelangen; to-
liko da sem pod streho dotekel; — fließend
gelangen; voda je do skalovja dotekla in
tam se je ustanovila; — d. koga, im Laufe
einholen; — 2) zu fließen aufhören; vino je
doteklo; — ablaufen: ure so mu dotekle;
kadar doteče doba poprejsnje volitve, Levst.
(Nauk); — sällig werden (o menicah), Cig.
(T.), DZ.; dotekli kuponi, verfallene Cou-

dottedânji — dotîrati

— 163 —

dotískati — douméti

pons, DZ.; dotkle platežne dolžnosti, fäl-
lige Zahlungsverpflichtungen, Levst.(Pril.);
—4) d. se, ein Ende nehmen, zugrunde gehen:
vse se doteče, C.

dottedânji, *adj.* bis damals reichend: vsi dote-
danji znanstveni spisi, Let.

dotégati, am, *vb. impf. ad* dotegniti.

dotégniti, nem, *vb. pf. 1)* nachtragen, DZ.;
nachkommen, einholen, Jan.; — 2) auskom-
men, aufkommen, Jan., C.; — = utegniti:
nisem dotegnil priti, ich hatte keine Zeit zu
kommen, C.; — aušreichen, C.; to mi ne
dotegne, ich kann damit nicht auskommen,
Cig.

dotěk, těka, m. 1) die Einholung, Cig.; —
2) der Ablauf: pred dotekom izplačilnega
roka, DZ.

dotékati, těkam, *vb. impf. ad* doteči; 1) zu-
fließen, Jan.; kri (v možgane) doteka, Let.;
— 2) ablaufen: zuende gehen, Cig.; ura mi
doteka, C.; — fällig werden: menice dote-
kajo, Cig.(T.); — 3) d. se, zuende, zugrunde
gehen, C.

dotéklost, f. die Fälligkeit, Cig., DZ.

dotekniti se, táknem se, *vb. pf. berühren*: d.
se koga, česa.

doteknjénje, „n. die Berührung.

dotésati, těšem, *vb. pf. mit dem Zimmern*
fertig werden, fertig zimmern; dotesan, beil-
fertig, Cig.

dotěžen, žna, adj. vollwichtig, Cig. (T.).

dotičen, čna, adj. 1) Berührungsz.: dotična
pika, der Berührungspunkt, Cig.; — 2) be-
treffend, bezüglich, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

dotičnica, f. 1) die Tangente, nk.; — 2) die
Betreffende, nk.

dotičnik, m. der Betreffende, nk.; — der In-
teressent, Cig.(T.), Nov.-C.

dotik, m. die Berührung, Cig.(T.), ogr.-C.

dotíka, f. die Berührung, Jan., Cig.(T.), C.,
M.; — die Beziehung, Cig., C.

dotikáten, kna, adj. Berührungsz.: dotikalna
ravnina, die Berührungsebene, Cel. (Geom.).

dotikalíšče, n. die Berührungstelle, der Be-
rübungspunkt, Cig.(T.), Žnid., Cel.(Ar.).

dotikárnica, f. die Berührungslinie, die Tan-
gente, Cel. (Geom.).

dotíkanje, „n. das Berühren, die Berührung;
die Tangierung (math.), Cig. (T.).

dotíkati se, tîkam, čem se, *vb. impf. ad*
dotekniti se; berühren: d. se koga, česa; do-
tikajoče se krivulje, sich berührende Curven,
Cig.(T.); — antasten: d. se poštenja, ljud-
skega blaga, Cig.; ne d. se česa, etwas
unangefochten lassen, Cig.; — betreffen, an-
gehen, Cig., Jan., nk.; njega se dotiče,
Krelj; kar se dotiče krajev te doline, Dalm.

dotíkljaj, m. = dotik, nk.

dotikováti se, ûjem se, *vb. impf.* = doti-
kati se.

dotírati, tîram, *vb. pf. treibend gelangen*; ko-
maj so uklenjene razbojnike dotirali do
mesta: — d. do tega, es soweit bringen,
C., nk.

dotískati, am, *vb. pf. das Drucken beenden,*
fertig drucken, Cig., nk.

dotîstod, *adv.* = do tistod, bis dahin.

dotkáti, tkâm, tèèm (teèèm, tkèèm), *vb. pf. 1)*
fertig weben; — 2) dazu weben.

dotláčiti, tlâcim, *vb. pf. mit dem Treten* (z. B.
der Trauben) fertig werden.

dotlě, adv. bis zu diesem Zeitpunkte, bis dahin,
Cig., C.

dotlěči, tółčem, *vb. pf.* = dotolči.

dotlêj, adv. = dotle.

dotlěšnji, adj. bis zu diesem Zeitpunkte statt-
findend, reichend, C.

dotlěti, im, *vb. pf. zuende glimmen,* aufhören
zu glimmen, abglimmen.

dotóčiti, tóčim, *vb. pf. 1)* mit dem Schenken
fertig werden; — 2) dažuschenfen, nachfüllen;
ni še dosti polna čaša, dotoči še nekoliko.

dotóčnica, f. die Zuflußöffnung, DZ.

dotôd, adv. = do tod, bis hieher.

dotòk, tóka, m. 1) das Zufließen, der Zufluß,
Cig., Jan.; — 2) der Nebenfluß, Jes.; —
prim. pritok.

dotóčti, tółčem, *vb. pf. 1)* das Schlagen be-
enden; — 2) völlig niederschlagen: fevdali-
zem in starodavni ustav dotolkla sta kmeta
popolnoma, Zv.

dotołmáčiti, áčim, *vb. pf. 1)* aufhören zu dol-
metchen; — 2) genügend, mit Erfolg verdol-
metchen, erklären.

dotódba, f. die Begründung, Cig., DZ.; v do-
trdbö tega, urkund dessen, Cig.

dotŕditi, im, *vb. pf. begründen, erhärten, Cig.*
(T.), DZ.; d. s svedočbami, durch Zeugnisse
nachweisen, DZ.; tudi; dotrdím.

dotrébiti, im, *vb. pf. das Putzen, Reinigen, Aus-
hauen des Waldes u. dgl. beenden; prim. trebiti.*

dotréti, tárem (térem), tém, *vb. pf. das Rei-
ben, das Brecheln beenden.*

dotígati, tîgam, *vb. pf. mit dem Reizen,
Pilzücken fertig werden; die Weinlese beenden.*

dotróbiti, im, *vb. pf. aufhören zu trompeten,*
das Horn zu blaßen.

dotrpéti, ím, *vb. pf. aufhören zu leiden.*

dotůkajšnji, adj. bíscher reichend: vse dotu-
kajšnje govorjenje, nk.

dotúliti, im, *vb. pf. aufhören zu heulen.*

doučen, čna, adj. doučni list, der Lehrbrief,
Cig., Jan.

doučenec, nca, m. der freigesprochene Lehr-
bursche, Cig., C.

doučířen, kna, adj. doučilno pismo, der Lehr-
brief, *Slom.*

doučíti, ím, *vb. pf. 1)* das Lehren beenden;
— 2) d. se, auſternen, die Lehrjahre, Studien
beendigen, Cig., Jan.; doučen, der außgelernt
hat: d. v lovstvu, Cig.

doúmen, mna, adj. erfassbar, fasslich, Cig.
(T.); doumno pripovedovati, LjZv.; doumno
je, es ist begreiflich, Str.

douméten, tna, adj. unterrichtsfähig, verstän-
dig, Cig.

douméti, umějem, měm, *vb. pf. (mit dem Ver-
stande) erfassen, Cig.(T.); ne morem d., ich
kann nicht begreifen, Zv.*

11

doúmiti -- dovojskováti

— 164 —

dovoléti — dovŕšen

doúmiti, ûmim, vb. pf. d. koga, zur Einsicht bringen, überzeugen, Poh.-C.; — d. se, sich besinnen, C.; zur Einsicht gelangen, verstehen, Poh.-C.

doumljívost, f. die Naffungskraft, Cig.(T.).

dovábiti, im, vb. pf. bis zu einem Punkte locken, Mur.

dovájati, am, vb. impf ad dovesti; zuführen: velikanski vodotoč je dovajal mestu vodo, LjZv.

dovaliti, ím, vb. pf. 1) wälzend bis zu einem Punkte schaffen; d. sod do kleti; — 2) aufhören zu brüten.

dováljati, am, vb. pf. = dovaliti 1).

dováža, f. = dovažanje, C., Sl.N.

dovážanje, n. die Zufuhr.

dovážati, am, vb. impf zuführen (auf Wagen, Schiffen u. dgl.), Cig., Jan., nk.; meljači v mlin dovažajo, Z.

dovážavec, vca, m. der Zuführer, Cig., Jan.

dováževáti, ûjem, vb. impf = dovažati, nk.

dovédati se, am se, vb. impf. vermuthen; d. se česa, C.

dověden, dna, adj. 1) bewußt: dovedno, mit Vorwissen, ogr.-C.; — 2) = izkušen, Mur.

dověděti se, věm se, vb. pf. vermuthen, ogr.-Valj.(Rad); — bewußt werden, inne werden: d. se česa, Jan., C., ogr-Mik.; — erfahren, Mur., Danj-M.

dovědnost, f. das Bewußtsein, C.; narodna d. prostega seljaštva, Raič(Sl.N.).

dovějati, jam, jem, vb. pf. mit dem Worfeln fertig werden.

dovělj, adv. Cig., pogl. dovolj.

dověren, rna, adj. verläßlich, Mur.

dověrje, n. das Vertrauen, DZ.; d. v sebe samega, das Selbstvertrauen, Cig.(T.).

dověrnik, m. der Vertrauenšmann, DZ.

dovesláti, ám, vb. pf. 1) rudernd gelangen; — 2) aufhören zu rudern.

dovésti, vědem, vb.pf. führend schaffen, bringen, nk.; leiten: vodo d. na kaj, Cig.(T.); — pren. d. koga do česa, jemanden zu etwas bringen, nk.; — po drugih slov. jezikih.

dovézati, žem, vb. pf. 1) das Binden beenden; — 2) hinzubinden.

dovíti, vijem, vb. pf. 1) das Winden beenden; — 2) d. se do česa, etwas erlangen, Vrt.

dovláčiti, im, vb. pf. das Eggen beenden.

dovláčnica, f. die Schleppbahn, DZ.

dovládati, am, vb. pf. aufhören zu herrschen.

dovléti, ím, vb. impf. genügen: d. komu, Rib., prim. dovoleti.

dovód, vóda, m. die Zuteitung, Cig.(T.); d. vode, die Wasserzuteitung, Levst.(Pril.); sapni d., die Windlade (im Vergbau), Cig.

dovóditi, vódim, vb. pf. bis zu einem Ziele leiten, führen; — bis zum Ende leiten: ta kokla piščet ne bo dovodila, Z.

dovódnicana, f. žila d., = privodnica, die Bene, Cig.(T.).

dovojskováti, ûjem, vb. pf. d. vojsko, den Krieg beenden, C.; — d. se, auskämpfen, ausringen.

dovoléti, ím, vb. impf. 1) sich begnügen, BlKr.-M.; — 2) genügen: to bo dovolelo, BlKr.-Mik.

dovoli, adv. Mik., pogl. dovolj.

dovolňica, f. der Erlaubnisschein, DZ.

dovolíł, n. die Erlaubniš, Let.

dovolítev, tve, f. die Bewilligung; brez dovolitve, ohne Erlaubniš, Levst.(Nauk).

dovóliti, vólim, vb. pf. bewilligen, erlauben; dovolite, da vás vprašam, erlauben Sie die Frage; če dovolite, wenn Sie es erlauben.

dovólj, adv. genug, zur Genüge.

dovóljba, f. die Bewilligung, DZ.

dovóljbenaica, f. der Licenzjchein, DZ.

dovólje, adv. = dovolj, C., Raič(Slov.).

dovóljen, ljna, adj. 1) genügend, zulänglich, Cig., Jan., Cig.(T.), ogr.-C., nk.; — 2) = zadovoljen, Meg., Mur., Cig., Jan., Ravn., Danj.(Posv. p.), Levst.(Zb. sp.), Gor.; d. koga (česa): bčele niso dovoljne matice, Levst.(Beč.).

dovoljénje, n. die Bewilligung, die Erlaubniš; dovoljenja prositi, um die Erlaubniš bitten.

dovoljeváti, ûjem, vb. impf. ad dovoliti; bewilligen, erlauben.

dovóljnost, f. 1) die Zulänglichkeit, Cig., Jan.; — 2) = zadovoljnost, Mur., Cig., Jan., C.; pohlevna d. s stanom, Ravn.; Dovoljnost mi zlato ohran', Preš.

dovóz, vóza, m. 1) die Zufuhr, Cig.(T.), C.; — 2) die Zufahrt, die Anfahrt, Jan.

dovózen, zna, adj. 1) Zufuhr-; — 2) Zufahrtš-, Anfahrtš-: dovozni klanček, die Anfahrtš-rampe, Levst.(Pril.); dovozne ceste, die Zufahrtstraßen, DZ.; dovozne železnice, die Schleppbahnen, DZ.

dovóziti, vózam, vb. pf. zuführen, einführen: dovozilo se je toliko, die Einfuhr betrug soviel, Erj.(Izb. sp.).

dovóznik, m. der Zuführer, Cig.

dovóžnja, f. die Zufuhr, Cig., Jan.

dovprášati, am, vb. pf. 1) erfragen; — 2) d. koga: einvernehmen, DZ.; d. oblastva, Levst. (Cest.); dovprašavši koga, im Einvernehmen mit jemandem, DZ.

dovprášba, f. die Einvernehmung, DZ.

dovpraševáti, ûjem, vb. impf. ad dovprašati; einvernehmen: ustno d., DZ.

dovprášil, n. die Einvernehmung: poiskati dovprašil, Vernehnungen pflegen, 1/2.

dovréči, vřzem, vb. pf. ergänzend dazuwerfen; še kaj žita dovrzi, Valj.-Jan.(Slovn.).

dovréti, vrém (vrějem), vb. pf. 1) siedend, aufwenden gelangen, erreichen; — 2) zu sieden, zu gähren aufhören; vino je dovrelo.

dovráskati, am, vb. pf. das Jauchzen beenden, ausjauchzen, Cig.

dovŕšba, f. die Vollendung, die Vollbringung, Cig., Jan., C.

dovŕšek, ška, m. die Vollendung, der Schluss, Cig., Jan., M., Valj.(Rad); računski d., der Rechnungsabschluš, 1/2.

dovŕšen, šna, adj. perfectiv: dovršni glagoli, Vollendungszeitwörter, Jan., Levst.(Sl. Spr.).

dovřšenost — dozelenéti

— 165 —

dozídati — dožětki

dovřšenost, f. die Vollkommenheit, die Vollendung (als Eigenschaft), Cig., Jan., nk.

dovrševanje, n. das Vollenden, Jan.

dovrševáti, újem, vb. impf. ad dovršiti; 1) vollenden, vollbringen, Jan., nk.; — 2) vervollkommen, Cig., Jan., C., nk.

dovrševávec, vca, m. der Vollender, Cig.

dovršitev, tve, f. die Vollendung, Cig., Jan., nk.

dovršiti, im, vb. pf. 1) vollenden, vollbringen, Mur., Cig., Jan., Krelj., nk., kajk.-Valj. (Rad); dovršil je, er hat den Lebenslauf vollendet, Dol.; d. omiko, seine Bildung vollenden, Cig.; delo d., eine Arbeit abschließen, Cig.; — 2) vervollkommen, Mur., Cig., Jan., nk.

dovštati, vštam, vb. pf. 1) bohrend gelangen; d. do nasprotne strani; — 2) das Bohren beenden, fertig bohren.

dovřžek, žka, m. kar se dovrže, = nameček, Z., Valj. (Rad).

dovtip, tipa, m. der Wiz, Jan., nk.; — češ.

dovtípen, pna, adj. wižig, Jan., nk.; — češ.

dovtípnež, m. der Wizbold, Jurč.; — prim. dovtipen.

dovzěten, tna, adj. empfänglich, Cig. (T.), C., nk.; d. za duševne vtiske, Jurč.

dovzěti, vzámem, vb. pf. ergänzend dazunehmen, nachnehmen.

dovzětnost, f. die Empfänglichkeit, nk.; imeti kaj dovzetnosti za kako reč, Erj. (Izb. sp.).

dovzávati, am, vb. impf. ad dozvati = dozivati, Danj.-Mik.

dozdáj, adv. = do zdaj, bišher.

dozdájšnji, adj. = dozdanji, C.

dozdánji, adj. = dosedanji, bišherig.

dozdar, adv. = dozdaj, vzhšt.-C.

dozdášnji, adj. = dozdanji, C.

dozdéti se, zdím se, vb. pf. = zazdeti se, scheinen, Cig.

dozděva, f. 1) der Anſchein, Cig., Jan.; — 2) die Vermuthung, Cig., Jan., C., M., nk.

dozdévanje, n. 1) das Vermutchen, Cig.; po dozdevanju, vermuthlich, Dict.; — 2) der Dünfel, Cig., C.

dozdévati se, am se, vb. impf. ad dozdeti; scheinen: dozdeva se mi, es scheint mir, ich vermuthe, mich bedünkt es; kaj se vam dozdeva? = kaj menite, Rog.-Valj. (Rad); srečen se mi dozdeva, Ravn.; ako se mu dozdeva, da je bolezen bila otrovna, naj to ovadi mahoma, Levst. (Nauk).

dozděvek, vka, m. die Muthmaßung, die Vermuthung, Cig., Jan., C.; der Schein, die Einbildung, der Wahn, Cig., Jan.; ni bila angelova prikazen noben dozdevek, Ravn.; bodi po resnici ne po dozdevku, kar biti želiš, Met.; on je prestrašen zavoljo dozdevkov svojega srca, Škrinj.-Valj. (Rad); Bog ne sodi po dozdevku, Slom.

dozděven, vna, adj. vermeintlich, eingebildet, Cig., Jan.; scheinbar, Jan., Cig. (T.), nk.; dozdevna smrt, der Scheintod, C.

dozděvnost, f. die Scheinbarkeit, Cig., Jan., nk.

dozelenéti, im, vb. pf. aufhören zu grünen.

dozídati, am, vb. pf. 1) das Mauern, Bauen beenden; dozidali smo; hišo d.; — 2) ergänzend dažubauen, nachbauen; d. eno nadstropje.

dozidávati, am, vb. impf. 1) in der Vollendung des Baues begriffen sein; — 2) dažubauen, Zubauten aufführen.

dozídek, dka, m. der Zubau: dozidki, die Zubauten, Levst. (Pril.).

dozívati, am, vb. impf. ad dozvati; herbeirufen, Z.; v spomin d., ins Gedächtnis rufen, Zora.

doznáčiti, znáčim, vb. pf. vollständig bezeichnen, DZ.

doznáti, znám, vb. pf. Keuntnis erlangen, in Erfahrung bringen: d. kaj, Cig., Jan., C., nk.; — hs.

doznávati, am, vb. impf. ad doznati; erfahren: s stričevega doma sem doznaval ubogo malo, Erj. (Izb. sp.).

dozór, zóra, m. die vollkommene Reife, Cig., C.

1. dozórek, rka, m. 1) die Fruchtreife, Cig., C.; — 2) die reife Frucht, C.; srečna smrt je lepega življenja dozorek, Ravn.

2. dozórek, rka, m. der Tagesanbruch, Mur., Jan.

dozorélost, f. die vollkommene Reife, Nov.-C., nk.

dozóren, rna, adj. reif, C.

dozoréti, im, vb. pf. reif werden; — mož je dozorel, der Mann ist am Ziele seines Lebens, Z.

dozorévati, am, vb. impf. ad dozoreti; heranreisen, Cig., Jan., C., nk.

dozoríti, ím, vb. pf. zur Reife bringen, Cig., Jan.; trta je grozdje dozorila, Ravn.; — d. se = dozoreti, Mur., ogr.-Valj. (Rad); tudi: dozóriti, Mur.

dozorítev, tve, f. die Reife, C.

dozórnost, f. die Reife, Cig., C.

dozréti, zrèm, vb. pf. mit dem Blick erreichen, Jan.; — prim. dogledati.

dozrévati, am, vb. impf. = dozorevati, Mur., Cig. (T.).

dozváti, zóvem, vb. pf. mit dem Ruf erreichen, erruſen, Mur.

dozvědba, f. die Ermittelung, Cig., DZ.; d. resnice, DZ.

dozvědek, dka, m. das in Erfahrung Gebrachte, Mur., Valj. (Rad).

dozvédéti, zvém, vb. pf. in Erfahrung bringen, ermitteln, Cig., Jan., DZ.

dozvoníti, ím, vb. pf. das Läuten beendigen.

dožalováti, újem, vb. pf. aufhören zu trauern, Cig.

dožaréti, ím, vb. pf. verglühen, Cig.

dožd, m. der Doge (von Benedig), Jan.; — prim. hs. dužd.

dóžen, žna, adj. Dauben-, M.; — prim. doga.

dožětev, tve, f. die Beendigung des Getreideschnittes, Z.

dožéti, žánjem, vb. pf. 1) mit dem Getreideschnitten bis zu einer Stelle gelangen, C.; — 2) den Schnitt des Getreides beenden; dožele smo.

dožětki, m. pl. das Schuiterſest, Cig., Jan.; o dožetki, Let.

dožětje — drâg

— 166 —

drága — dragónski

dožětje, n. die Beendigung des Getreideschnittes, M.

dožětnica, f. das Schnittersest, das Schnittermahl, Cig., Jan.

dožětnják, m. das für das Schnittersest gebackene Brot, Cig.

dožetvína, f. das Schnittersest, Cig., Jan.

dožgáti, žgěm, vb. pf. 1) das Brennen beginnen, aufhören zu brennen; — 2) apno d., den Kalkstein todtbrennen, Cig.

dóžica, f. dem. doga; 1) kleine Daube; — 2) (hs.) die Regenbogenhaut, die Iris, Cig.(T.), Žnid.

dožina, f. = doga, die Daube, Cig., Jan.

dožinjati, am, vb. impf. ad dožeti; in der Bedeutung des Getreideschnittes begriffen sein.

dožitek, tka, m. das Erlebnis: čudoviti dožitki, Abenteuer, Sol.; pripovedovati o svojem dožitku, Jurč.

doživóten, tna, adj. Sln., Zora., (hs.), pogl. dosmrten.

doživek, vka, m. = dožitek, C.

doživéti, im, vb. pf. 1) erleben; kaj smo doživeli! — 2) aušleben, Cig.

dožupániti, ânim, vb. pf. aufhören Bürgermeister zu sein, Sln.-C.

dožvéčiti, im, vb. pf. aufkauen, Cig.

dožvížgati, am, vb. pf. 1) durch Pfeifen erbrufen; — 2) aufhören zu pfeifen.

drabolěti, im, vb. impf. C., Z., pogl. droboleti.

drác, m. = trnje, C.; stachlichtes Unkraut, C.; überhaupt das Unkraut, Cig., vzhŠt., ogr.-C.; Vile so oplele vse tako čisto, da ni en drač med pšenico ostal, Pjk.(Črt.); — grünes Schweinefutter, C.; — prim. derača, deraka; iz korena: der-, Mik. V. G. I. to¼.

dráča, f. = derača, derak, C.

dráčen, čna, adj. dornig: dračna steza, Cig.

dráčje, n. 1) das Dorngebüsch, Cig., C.; — Stauden, Mrg., Boh.; — 2) das Reißig, das Raffholz, Cig., Jan., DZ., Dol., jvzhŠt.; — 3) das Unkraut, Št.-Cig.

dráčljiv, ivá, adj. dračnat, Habd.

dráčnat, adj. voll Unkraut: dračnata pšenica, C.

dráf, dráfa, m. die Entzündung der Wunde, C.; — prim. drav in nem. (dial.) der afł., istega pomena, C.

dráfen, fna, adj. drafna trava, das Schwalbenkraut (chelidonium maius), Josch.

dráfnica, f. das Tollkraut (solanum nigrum), Josch.

drâg, drága, adj. 1) theuer, kostspielig; drago veselje, theuer erkauftes Vergnügen; drago kupiti, prodati; — kostbar: drago kamenje, Edelsteine, drage kovine, Edelmetalle, Cig. (T.); draga jagoda = biser, V.-Cig.; — dragega, drago se delati, spröde thun, Cig. (T.); — 2) theuer, lieb; draga mati! theuer Mutter! — drago mi je, es freut mich, Cig., nk.; ako Vam je drago, wenn es Ihnen beliebt, Cig., nk.; komur drago = komur koli, C.; — vso drago noč, die ganze liebe Nacht, Cig., Navr.(Lct.); vsak dragi dan, Navr.(Lct.).

1. **drága, f. 1)** die Wassersurche (3. B. auf Wiesen zur Ableitung des Wassers), der Leitgraben, Mur, Cig., Jan., Poh.-C.; — das Mühlgerinne, Poh.; — 2) die Mulde: dolina je polna malih gričev in kotanj ali drag, Navr.(Lct.); — die Schlucht, kleines Ayal, Cig., Jan., Mik., C.; Spe drugi, al' ona Je v dragi zelen', Vod.(Pes.); beseda mu je rahlo tekla, kakor studenčnica po zeleni dragi, Slom.; — der Engpaš, Mik.; — die Bucht, die Bai, Jan., Erj.-Cig.(T.); — 3) (po drugih slov. jezikih), die Bašn, Jan., C., Zora; zemeljska d., die Erdbahn, Jes.

2. **drága, f. železen** drog, s katerim vrtajo luknje v skalo, Tolm.-Štrek. (Lct.).

3. **drága, f. das Schleppneg, V.-Cig.;** — prim. fr. drague, Scharneß, it. draga, Schlamm-Jchaufel.

drágar, rja, m. dragarji, ribiči, ki z dragami ribe love, die Garnleute, V.-Cig.; — prim. 3. draga.

drá gast, adj. uneben, Cig.

drágec, gca, m. der Viebling, Valj.(Rad); d. moj! mein Theurer! nk.

drágica, f. = ljubica, kajk.-Valj.(Rad); d. moja = draga moja, nk.

dragína, f. = dragotina, kostbare Sache, ogr.-M.; pl. Juwelen, Z.

dragínja, f. die Theuerung.

dragocën, céna, adj. kostbar, Cig., Jan., C., nk.; dragocene kovine, Cig., Jan., C.; edle Metalle, Cig.(T.); — rus.

dragocënina, f. Bijouterie, h. t.-Cig.(T.).

dragocénost, f. der hohe Wert, die Kostbarkeit, Cig., Jan., nk.

dragôča, f. = draginja, Mur., C., Mik., Krn-Evj.(Torb.), ogr.-Valj.(Rad).

dragokamenár, rja, m. der Juweler, C.

dragolétiti, lětim, vb. impf. mit seiner Ware auf die Zeit der Theuerung speculieren, M

dragolětnik, m. ktor s svojim blagom „dragega leta“ čaka: der Speculant, Cig., Dol.; pos. der Kornwucherer, Ravn.-Cig.; ktor hoče imeti preplaćano vsako reč, Rib.-D Sv.

dragoletnják, m. = dragoletnik, C.

dragoljúb, ljúba, m. die Kapuzinerkresse (tropaëolum majus), Erj.(Rok.).

dragoljúbec, bca, m. das Maiglöckchen (convallaria majalis), BkKr.-Erj.(Torb.).

dragomâst, f. = draga mast, Cig., Jan.; pogl. balzam; — hs.

dragomâstnik, m. = dlakavi ravš, planinski balzam, das rauhhaarige Alpenrößlein (rhododendron hirsutum), Tuš.(R.), Medv.(Rok.), Vrt.

dragōn, m. = dragonec, Cig., Jan., DZ.

dragóncel, clja, m. der Dragunbeifuß (artemisia dracunculus), Cig., Valj.(Rad), Medv.(Rok.); — prim. lat. in nem. ime.

dragōnec, nca, m. der Dragoner, Cig., Jan., nk.

dragonóvčen, čna, adj. theuer, kostbar, Levst. (Cest.).

dragónski, adj. Dragoner; dr. polk, das Dragonerregiment, Cig., Jan., nk.

dragost — dramatizovati

— 167 —

dramatürg — drâstnik

dragost, f. 1) die Kostbarkeit, Dict., Cig.; dragost Kristusove, za nas prelite krvi, Guts. (Bes.); — 2) = draginja (Theuerung): d. delati, Meg.

dragóta, f. 1) die Kostbarkeit, Cig., Jan.; —
2) ein kostbareš Gut, der Schag, Jan., C.;
božja milost je dragota Mariji, Ravn.; pl.
dragote, Pretiojen, der Schmuč, C.; —
3) = draginja, C., Cig., Jan.

dragóten, tna, adj. kostbar, Jan.

dragotína, f. eine kostbare Sache, das Kleinod,
das Jumel, der Schag, Cig., Jan.; pl. dra-
gotine, Bijouterien, Cig.(T.); — coll. Pre-
tiojen, der Schmuč; nališpati se z dragotino,
Cv.

dragotínar, rja, m. der Bijouteriewarenhändler,
der Juwelier, Cig., Jan., Vrt.

dragotinárnica, f. der Juwelenladen, Cig.

dragotínarstvo, n. der Geschmeidehandel, der
Schmučhandel, Cig.

dragotínje, n. der Juwelenschmuč, Jan.

dragováti, újem, vb. impf. koten, Jan.; lieb-
toten, Alas.; d. koga, Z.; — tudi hs.

dragovóljen, ljna, adj. bereitwillig, Jan., nk.;
— hs.

drágulj, m. die Gemme, h. t.-Cig.(T.).

drahati, am, vb. impf. lóse machen, lösen: z. B.
die Schnürbrust nachlässig auslöschnüren, Cig.;
die Raht trennen, Z.; —Zwist stísten: pahati
in drahati, Kobarid-Erj. (Torb.); — prim.
zdrahi, zdrahe delati, drasati.

dráhma, f. grški denar, die Drachme.

dráhniti, dráhnem, vb. pf. wührend anfallen
(o psu), Plužna-Erj.(Torb.).

drájna, f. 1) der Gassenhauer, Cig.; das Buhlerlied, Pohl., ZgD.; — 2) zügelloſes Treiben: ha, to bo drajna! ZgD.; — 3) der Drt zügelloſen Treibens, der Tummelpfaz, Cig., Jan.; Mesto Ljubljana bo pokraj'na, Kranjska dežela turška drajna, Npes.-K.; — 4) die Buhſdirne, Pohl., M., Gor.; ta dečla postane opravljiva drajna, Bas.; — prim. drandati, direndaj.

drájnati, am, vb. impf. sich zügelloſs benehmen,
lärmen, Cig., C.; Tamkaj pleše, tamkaj
drajna, Vod. (Pes.); celo noč je drajnala,
Gor.

drájši, adj. compar. ad drag = dražji.

dráka, f. 1) das Handgemenge, die Rauſerei,
Mur., Mik.; — 2) = derak, der Kreuzdorn,
Cig., C.

drakón, m. der Drache, Cig., Jan., C., Dalm.,
Ravn.; (aſs Sternbild) Cig.(T.).

drakónka, f. die Drachin, Cig.

dráma, f. dejanje, ki se vrši na gledališčnem
odru; pos. neka vrsta gledališnih iger, ki
je v sredi med tragedijo in komedijo; das
Drama, Jan., Cig.(T.), nk.

dramátičen, čna, adj. dramatisch, Jan., Cig.
(T.), nk.

dramátik, m. der Dramatiker, Jan., nk.

dramátika, f. die Dramatif.

dramátiški, adj. dramatisch, Jan.

dramatizováti, újem, vb. impf. dramatisieren,
Cig.

dramatürg, m. der Dramaturg.

dramaturgija, f. znanstvo o spisavanju in
igranju gledališčnih iger, die Dramaturgie.

drámcati, cam, vb. impf. = dramiti, C.

dramiló, n. das Wedmittel, der Weckruſ, Cig.
(T.), Vod.(Pes.).

drámiti, im, vb. impf. aus dem Schlaſe (oder
Schlummer) rütteln, weſen; d. zaspanca; —
pren. auſmuntern; d. mlačneže.

dramívec, vca, m. der Aufmunterer, Valj.(Rad).

drámlja, f. govedje ime, Tolm.-Erj.(Torb.).

dramljè, éta, n. = dramlja, Tolm.-Erj.(Torb.).

dramolét, m. mala drama, das Dramolet, Cig.
(T.).

drámpati, pam, pljem, vb. impf. unanſt auf-
rütteln, weſen, vzhSt.-C.

drándati, am, vb. impf. unſchön ſingen, C.;
(drandrati, Z.).

dránfati, am, vb. impf. = drampati, dramiti,
C.

dráp, m. coll. die Maucranwurſbröſel, Z.

drápa, f. 1) etważ Zerriffenes: der Wachſchagen,
Cig., Nov., C.; pl. drape, etważ Gerüstörtes,
die Ruine, Cig.; — 2) langfamer Arbeiter, Dol.

drápanje, n. das Kraſen.

drápati, pam, pljem, vb. impf. kraſen; —
draplje me = mika me, es reizt mich, es
macht mich neugierig, C. : — mit einem ge-
wissen Geräuſch etważ tſun (3 B. gehen,
arbeiten), d. in iti, d. in delati, C., Z.; krhko
je drapati začelo (o dežju), Slom,; — ohne
besonderen Erfolg arbeiten; kaj tu drapljeſ?
Dol.

drápavec, vca, m. der Kraſer, Cig.

drápavica, f. die Bicht, Hal.-C.

draperija, f. das Stoffbehänge, die Draperie,
Cig.(T.).

drápki, m. pl. die Anſälle (3. B. des Fieberš), C.

drápniti, drápnem, vb. pf. kraſen.

drása, f. = dravsa, (das Unkraut), C.

drásati, am, vb. impf. auſlösen, aufbinden, auſ-
schnüren: d. si obleko, C.; auſtrennen, Z.

drásiti, im, vb. impf. = drasati: obleko d.,
sich unanständig entblößen, Hal.-C.; (die Raht)
außtrennen, Rez.-C.

dráška, f. der Niß, praska na koži, Vrsno-
Erj.(Torb.).

drásnat, adj. voll Unkraut: drasnata pšenica,
Miborska ok.-C.; — prim. drasa.

drásta, f. die Riese, die Runſe, (= drěa) Soča,
Plužna-Erj.(Torb.); — koren: der-, Štrek.
(LjZv.).

drástba, f. die Reizung, C.

drástek, stka, m. der Reiz, C.

drástič, m. der Junifäser, (rhizotrogus solst-
tialis), C.

drástičen, čna, adj. ſtark und heſtig wirkend,
drastisch, Cig.(T.), nk.

drástiti, im, vb. impf. = dražiti, reiſen, auf-
reiſen, Meg., Boh., C., Jan., ogr -Mik., Trub.,
Dalm.; d. psa, BIKr.; mesto zoper tebe
drastijo, Dalm.; meso nas k hudemu drasti,
C.; aneſtern, ermutſtigen, C.

drástnik, m. der Heßer, C.

draśčiti — dražljiv

— 168 —

dražljīvec — dręg

draśčiti, im, vb. *impf.* = draždžiti, dražiti,
drastiti, ogr.-C.

drát, m. der Metalldraht, Cig., Jan., Kr.-Valj.
(Rad); — prim. drot, žica.

dratár, rja, m. 1) der Drahtarbeiter, der Draht-
zicher, Cig., Jan.; — 2) der Rastelfbinder, Cig.

dratárnica, f. die Drahtfabrik, Cig., Jan.

drátast, adj. drahtförmig.

dratěn, adj. aus Draht.

dratovina, f. = das Drahtwerk, Jan.

dráv, dráva, m. = draf, Mur., Mik., vzhŠt.;
rana, kadar se koža odere ali oguli ter oteče,
Valj. (Rad).

drávec, vca, m. der Halbhengst, Cig., Dol.; —
prim. madravec.

drávs, m. = drač, (stachlichtes Unkraut), C.

drávsa, f. = dravs, drasa, C.

drávsnat, adj. = drasnat, dravsnata njiva, C.

drazgoliž, iča, m. = stržek, der Zahnkönig
(troglodytes parvulus) St.-Cig.; (menda po-
kvarjena beseda nam. drskalič, Cj.). (?)

1. drážba, f. das Reizen, die Reckerei, Mur.,
Cig., Jan., ogr.-C.

2. drážba, f. die Versteigerung, die Auction, die
Licitation, Cig., Jan., nk.; po dražbi, im
Licitationswege, Cig., nk.

drážben, bena, adj. Versteigerungsz., Licita-
tionsz., Cig., Jan.; dražbeno skupilo, der
Licitationserlöff, Cig.; dražbeni zapisnik, das
Licitationsprotokoll, Levst. (Nauk.).

dráždžiti, im, vb. *impf.* = dražiti, ogr.-C.

1. dráženje, n. das Reizen, das Recken, das
Hegen.

2. dražénje, n. das Vertheuern, Cig.

drážest, f. der Reiz, die Lieblichkeit, Cig.(T.),
nk.; — hs.

drážesten, tna, adj. reizend, Cig.(T.), C., nk.;
— hs.

dražěvka, f. das Thälchen, die Vertiefung,
(n. pr. na travnikih ali na njivah, kjer se
navadno delajo zelniki, ker je po teh dra-
ževkah bolj vlažno), BlKr.; — prim. draga.

drážica, f. dem. draga; das Thälchen, M., C.

drážíten, ına, adj. reizend, aufregend, Cig., Jan.

drážílo, n. das Reizmittel, Cig.(T.), C., Erj.
(Som.).

dražinast, adj. uneben, V.-Cig.; — prim.
dragast.

dražitelj, m. der Vicitant, Levst. (Cest.).

1. drážiti, im, vb. *impf.* 1) reizen, necken, hegen;
psa d.: otroci se dražijo med seboi.

2. drážiti, im, vb. *impf.* Wasserfurchen (z. B.
auf Wiesen) ziehen, = drage delati, Fr.-C.

3. dražiti, im, vb. impf. 1) vertheuern; vojska
vse draži; d. se, theuer werden: vse se je
začelo dražiti; — 2) bei einer Licitation mehr
bieten, licitieren, Z., nk., Gor., Tolm.-Strek.
(Let.).

1. draživec, vca, m. der Recker, der Heßer,
Cig., Jan., Valj. (Rad).

2. draživec, vca, m. = dražitelj, Cig., C.

dražívka, f. die Reckerin, die Heckerin, Cig.,
Jan., C.

dražljiv, íva, adj. 1) reizsüßtig, M.; neckisch,
Cig., Jan.; — 2) Reiz erzeugend, piquant,

(o jedeh), Cig. (T.); — 3) = razdražen, reiz-
bar, Mur., Cig., Jan.

dražljīvee, vca, m. der Heßer, der Aufreiger,
der Friedensstörer, Mur., C., Nov.

dražljīvka, f. die Heckerin, die Friedensstörerin,
Mur.

drážnat, adj. furchig, C.

drážník, m. der Aufheßer, der Friedensstörer,
Cig., C.

drbácati, am, vb. impf. krazen, scharren, Z.

drbāckati, am, vb. impf. krazen, scharren, C.,
Z., jvzhŠt.; kokos drbacka, die Henne scharrt,
C.

drč, m. das Rutschen: v drč, bergab (rutschend),
Cig., BlKr., M.

drča, f. 1) die Riese, die Holzrieße; po drčah
spuščajo les z gor, St.; die Sandrieße, Ma-
riborska ok., C.; — 2) die Eisbahn, die
Glitschbahn, Cig., Jan., C.; — 3) der Drall
(Riese), Vertiefung bei den Büchsenmachern,
Cig.; — 4) = ples (saljivo), C.

drčaj, m. der Glitsch, Z.

drčalica, f. das Schleisen auf dem Eise, C.

drčaňica, f. = drkalica, Cig., Jan., DZ.

drčanje, n. das Rutschen, das Gleiten.

drčati, im, vb. impf. rutschen, gleiten, glitschen;
— tukaj drči, hier ist der Weg schlüpfrig;
— dahinlaufen, Jan., M., C.; Po ravnem
polju v dir drčijo, Npes.-Jan. (Slovn.).

drčen, čna, adj. glitschig: drčno je (o pole-
dici), Svet. (Rok.), Gor.

drďenj, dnja, m. = drdra 1), Notr.

drďra, f. 1) die Charfreitagšratsche, C., Z.; —
2) die Lärmerin, C.

drdráč, m. die Thurmratsche in der Charwoche,
Dol.; drďrač, ača, Štrek., Malhinje - Erj.
(Torb.).

drdráča, f. die Plaudertasche, vzhŠt.-C.

drdrálo, n. 1) die Ratsche, die Schnarre, die
Knarre, Cig., Jan.; — 2) das Anſchlagholz
in der Mühle, den Beutelkasten zu erschüttern,
Cig.

drdráti, ám, vb. impf. ratschen, klappern,
schnarren; v zvoniku poldne drdra, čěš ratscht
Mittag (z. B. am Charfreitag), jvzhŠt.; voz
drdra, der Wagen raffelt; drdraje so bežali
polhi v dupla, Jurč.; — färmen: d. po
krčmah, C.

drdrávec, vca, m. der Schnatterer, Cig.

drdrávka, f. die Ratsche, Cig.

drďrec, drca, m. die große Charfreitagšratsche
(im Thurm), BlKr.

drdrěš, m. der Kröterich (polygonum sp.),
Bilje na Ipavi-Evj. (Torb.); — prim. adre-
selj, dresen.

drdrīga, f. = drdra, C., Z.

drěbšati, am, vb. impf. C., pogl. drepšati,
dremšati.

drěčen, čna, adj. corpulent, robust, gedrungen,
Mik., vzhŠt.-C.

drefljānje, n. das Traben, Trub. (Post.).

drefljáti, ám, vb. impf. traben, C.; pogl. dre-
pljati.

drěg, m. der Stoß mit einem länglichen Gegen
stande, der Stupf, Cig.

dregâj — drêmek

— 169 —

drêmelj — drêncati

dregâj, m. s čimer se drega, n. pr. rog, C.
drêgati, drêgam, vb. impf. ad dregniti; mit
cinem länglichen Gegenstände stoßen, stupfen;
s kolom d. v sršenovo gnezdo; v ogenj d.,
daš Feuer schüren, Cig.; vol drega, der Dchs
stoßt, C.

drégavec, vca, m. der Stoßer, C.

drégavt, m. der gerne stoßt, Mik.

drêgee, gca, m. = dreg, Jarn., M.

drêgelj, glja, m. kol, s katerim se drega, C.

drêgljaj, m. = dreg, Jan., DZ., Nov., nk.

drêgniti, drêgnem, vb. pf. mit einem länglichen
Gegenstände einen Stoß versehen, stupfen;
v oko d. koga s klinčkom; s pestjo koga d.,
jemandem einen Faußstoß geben, Cig.; d.
sovražnika s konja, herabstechen, C.; ako se
človek stegne, v dan dregne, (tako pravijo
po leti, kadar je jako kratka noč), Notr.-Let.

dregöt, óta, m. pogl. drgot, Mik., Valj. (Rad).

1. drëk, dréka, m. die Corpulenz, C.

2. drëk, dréka, m. der Dref; — iz nem.

drékałnik, m. kol, s katerim drepšajo grozdje,
Dol.; — prim. drokalnik.

drekânje, n. preprosto, grdo govorjenje (die
Anwendung des Wortes „drek“): pesmi polne
drekanja, Pres.

drékáti, ám, vb. impf. preprosto, grdo govor-
riti (das Wort: „drek“ im Munde führen):
Tam, kjer po stari šege še drekajo, Pres.

drêm, m. 1) der Schlummer, Habd. - Mik.,
Mur., Jan., Cig. (T.); — 2) die Schläfrigkeit,
kajk. -Valj. (Rad); — 3) der Schlaftrunk,
kajk. -Valj. (Rad); — tudi; drêm, Valj.
(Rad).

dřemák, m. der Schläfrige, SIN.

drémalica, f. das Schneeglöckchen (galanthus
nivalis), SlGor.-C.

drémališče, n. die Schlummerstätte, Cig.

drémálo, n. der Schlafhanš, Cig., Valj. (Rad).

drémanje, n. das Schlummern; tudi: drem-
manje, Cuv.

drěmar, rja, m. der Schläfrige, ogr.-C.

drěmarica, f. die Schläfrige, ogr.-C.

drémati, mam, mljem, vb. impf. kleine Augen
machen, daran sein einzuschlafen, schlummern;
vsi že dremljemo: pojdimo spat! — tudi:
dremlje se mi, es schläfert mich.

drémáv, áva, adj. schläfrig, Cig., Jan., Mik., Kr.

drémâvčica, f. die Herbstzeitlose (colchicum
autumnale), Cig.

dřemávec, vca, m. 1) der Schläfrige, der Ver-
dlasfene, Cig., Jan., vžhSt.-C., Kr.; — 2)
die Schlafußt, Cig., Jan., Kr.; dremavec
me je prijel, Z.; d. me je presilil, C.; dré-
mavec, BIKr.-DSv; — 3) der Bärlapp (ly-
copodium clavatum), C., Vod. (Bab.).

dřemávica, f. der Halbchlummer: v drema-
vici sem bil, Svet. (Rok.); — das Schlummer-
fieber, Cig.

dřemávka, f. 1) verschlafenes Weib, Cig.; —
2) das Schneeglöckchen (galanthus nivalis),
Tuš, Goriska ok.-Erv. (Torb.).

dřemávost, f. die Schlummersucht, Cig.

drémavt, m. schläfriger Mensch, Cig.

drêmek, mka, m. der Schlummer, Cig., Vrt.

drêmelj, mlja, m. der Prügel, Cig., C.; —
prim. bav. tremel, stvn. dremil, Levst. (Rok.).
drêmen, mna, adj. schläfrig, vžhSt.-C.

drêmež, m. 1) der Schlastrunkene, C.; — 2) der
Schlummer, Cig., Jan., C.; — 3) die Schläf-
rigkeit, Cig.; — die Lethargie, Cig.(T.);
splošni d., Zv.

drêmlja, f. 1) schläfriges Weib, Gor.; — 2)
daš Schneeglöckchen (galanthus nivalis), C.;
— 3) ein Zeichen aus Lappen, daš der Schaf-
hirt auf seinen Stab bindet, wenn er auf die
Alpe zieht, Strek.

drëmljânje, n. = dremanje, Schönl.-Valj.
(Rad).

drëmljáti, ám, vb. impf. = dremati, Dict.

drëmljáv, áva, adj. = dremav, Valj. (Rad).

drëmljávec, vca, m. der Schläfrige, Dict.,
Valj. (Rad).

drëmljávka, f. die Schläfrige, Cig.

drëmljiv, íva, adj. 1) schlummerig, schläfrig,
Cig., Jan.; — 2) schlabringend, Cig.

drëmljívost, f. die Schläfrigkeit, Jan.

drëmnost, f. die Schläfrigkeit, die Schlaflucht,
ogr.-M.; Bog jim je dal duha dremnosti,
ogr.-Valj.(Rad).

drëmolès, lésa, m. die Rainweide (ligustrum
vulgare), Hal.-C.

drémóta, f. 1) die Schläfrigkeit; dremota me
ima, der Schlaf kommt mich an, Cig.; njih
oči so bile polne dremote, Jap.(Sv. p.); —
mrtva d., todesähnlicher Schlaf (torpor), C.,
Pohl.(Km.); — 2) das früh blühende Lab-
kraut (galium vernum), Medv. (Rok.).

drémôtec, tca, m. = dremota, Cig., Jan.;
pozno je bilo in dremotec nas je grudil, Glas.

drémóten, tna, adj. schlastrunken, schläfrig; njih
oči so bile dremotne, Jan. (Slovn.); — dan
čemeren in dremoten, Erj. (Izb. sp.).

drémotíti, ím, vb. impf. einschlafen machen:
zima krči in dremoti prste ubozemu pisavcu,
Glas.

drémótnost, f. die Schläfrigkeit.

drěmsati, am, vb. impf. stoßen, C.; rütteln,
C.; spečega dremsati in opominjati, naj ne
spi, Glas.

drémšati, am, vb. impf. s kolom, ki ima na
koncu kake tri rogljice, grozdje v kadi me-
stiti in mečkati, quetschen, Dol.

drémša, f. = dremšalnik, Cig.

drémšałnik, m. kol z rogljici na koncu v drem-
šanje grozdja, Dol.

drémůckati, am, vb. impf. dem. dremati, Valj.
(Rad).

drémúh, m. ktor rad dremlje, Nov.

drémúntati, am, vb. impf. = dremati (za-
ničl.), Hal.-C.

drémúša, f. ženska, katera rada dremlje, Nov.

drën, dréna, m. die Vornelkirsche (cornus ma-
scula); — pasji d., divji d., = sviba, psika,
der Hartriegel (cornus sanguinea), Z., Medv.
(Rok.).

drenáža, f. podzemelsko odtakanje vode po
czeh, die Drainage.

drêncati, am, vb. impf. = cencati, auf und
nieder sich bewegen: plesati je moral, ker so

drěnjáti — drêst

— 170 —

drěstiti se — drěvên

mu jele nogé kar same drencati in poska-
kovati, *LjZv*.; nachlässig gehen, Z.; im Trab
gehen, Z.; — morda nam. dremcati; prim.
dremati in drucati.

drěnjáti, âm, *vb. impf. traben, Cig.*

drěnček, čka, m. dem. drenek; die Esparsette
(onobrychis sativa), *Medv.* (Rok.).

drěnek, nka, m. dem. dren; = dren, Mur.,
BlKr.-Navr.(Let.); mlečni d., eine Art Wolfs-
milch (euphorbia esula), *Cig.*, *Medv.* (Rok.).

drěnína, f. = drenulja, Cig.

drěnjáča, f. = drenova palica, SIN.

drěnj, drěnja, m. das Gedränge; — po nem.

drénje, n. 1) das Schinden, Cig.; — 2) das
Reißen (3. B. des Wassers), Cig.; — 3) der Durch-
sall, Cig.; d. dobiti, Vod. (Izb. sp.); — 4)
das Geplärr, Cig.; — prim. dtje.

drénov, adj. von der Kornelkirsche; — dre-
nova jagoda, die Kornelkirsche; drenov les,
das Kornelholz; — drenove volje biti, nicht
gut gelaunt sein, Z.

drěnováča, f. ein Stock aus Kornelholz, Cig.,
Valj. (Rad).

drěnovec, vca, m. 1) der Kornelbaum, Z.; —
pl. drenovci, Hartriegel (corneae), Tuš.(R.);
— 2) der Kornelkirschenwein, Mik.

drěnovina, f. das Kornelkirschenholz; tudi
drenovína.

drěnovínka, f. = drenulja, C.

drěnovje, n. das Kornelkirschengebüsch, Cig.

drěnovka, f. 1) ein Aft, eine Nutte von der
Kornelkirsche, Z., Štrek.; — 2) die Kornel-
birn, Cig.

drěnovnica, f. = drenulja, C.

drěnúlja, f. die Frucht des Kornelkirschenbaumes.

drěp, drěpa, m. der Trab: v drep, im Trabe,
Cig.; — iz nem.

drépati, pam, pljem, *vb. impf. traben, Cig.*

drepljáti, âm, *vb. impf. goste in majhne sto-
pinje delati, Dol*.; — traben, Cig.

drěpšći, am, *vb. impf. = dremšati, jvžhŠt.*

dresěł, adj. = dreselen, Cig.

dresěłen, łańa, adj. betrübt, ogr.-Mik.

dreselíti, ím, *vb. impf. betrüben, ärgern, ogr.-
Mik*.; d. se = žalostiti se, Npes.-Iraż.

drěselj, slja, m. der Knöterich (polygonum), Z.,
vžhŠt., C.; — prim. dresen.

dresélje, m. der Mišmuth, die Traurigkeit,
Jan., C., ogr.-M.; dreselje se z veseljem
menja, C.

dresěłnik, m. der Traurige, C.

dresěłnost, f. die Traurigkeit, ogr.-Valj.(Rad).

drěsen, sna, m. 1) der Knöterich (polygonum persicaria), C., *Medv.* (Rok.); — pl. dresni, Ampfer (polygoneae), *Tuš.* (R.); — tudi: das Flohtraut (pulicaria vulgaris), V.-Cig., Glas.; — 2) die noch nicht blühende Ríspe am Buchweizen, Cig.; ajda gre v dresen Gor.-Levst. (Rok.); — 3) der Kamm des Hahnés, Gor.-Levst.(Rok.); — prim. adreselj, redresen.

dreskáč, m. = drskač, drozgač, die Miſtel-
droſſel, der Zärrer (turdus viscivorus), Cig.,
Št.-Kres., Levst. (Nauk).

drěst, m. das Laichen der Ríſche: riba gre zdaj na
drest (nam.nrest), *Ip.-Ej.(Torb.)*, *Svet.(Rok.)*

drěstiti se, ím se, *vb. impf. laichen, Erj.(Torb.)*;
 se, drěstiti se.

drěsva, f. der Hornstein, h. t.-Cig.(T.), Erj.
(Min.); — rus.

drěšiti, im, *vb. impf.* = razreševati: odvezavati snope pri mlatvi, *Tolm.-Štrek.* (Let.); — nastalo iz: razdrešiti = razrešiti.

drěta, f. 1) der Schüfterdraht; d. vleči, =
schuarchen; — 2) die Spinnradschur, Hal.-C.

drětev, tve, f. = dreta 1), Jan.

drěti, dérem, *vb. impf.* 1) reißen; čevrlje d.,
Cig.; mrežo d., C.; soto d., Torf ausſtechen,
Cig.; zobe d., Záhne reißen, ausziehen; —
skodle d., Schindeln reißen, Z.; zgaga me
dere, ich habe das Sodbrennen; dere me,
ich habe den Durchsall, Cig.; — 2) schinden,
die Haut abziehen; na meh d., den Baſſ
abſtreifen, so daß er als Schlauch verwendbar
iſt, Cig.; kravo s svedrom dreti, eine Sache
verkeſht in Angriff nehmen, Npreg.-Cig.;
— pren. bedrücken, ſchinden, ta nas dere! der
zieht uns aus! Z.; — 3) sich mit großer
Gewalt schnell fortbewegen, reißen, reißend
ſtrömen; reka dere po pečinah; veter dere,
der Wind reißt Cig.; — rennen, stürzen; ve-
liko sveta dere za njim, viel Volk rennt ihm
nach, C.; vse je vkup drlo, alles Volk lief
zuſammen; sovražniki naprej derejo, die
Keinde dringen vormärtſs; — d. jo, rennen:
to sta jo drla! UčT.; — 4) d. se, kreifend
ſchreien, pflärren; sraka, soja se dere, mače
se dero; ves dan se dere otrok; d. se nad
kom, keiſen, Cig.; na vse grlo se dreti, auſ
vollom Halse ſchreien, Cig., C.

drětje, n. 1) = drenje 1), das Schinden, M., Z.;
— 2) = drenje 4), Cig., Poh.; — pogl. dtje.

dretoh, m. die Korublume (centaurea cyanus),
Št.-C.; (tudi: drethr, Vransko [Št.]).

drětva, f. = dreta 1), Cig.

drěv, m. = drevo, Goriš.-C., Štrek.; (vejat
drev, Dict.; Ne maraš več za drev zelen,
Zv.).

drěváča, f. die Holzart, Jan., C., BlKr.

drěvár, rja, m. 1) = drvar, Cig., Str.; —
2) der Pflughalter, Tolm.

drěvarica, f. = drvarica, die Holzhauerin,
Valj. (Rad).

drěváriti, árim, *vb. impf.* = za drevo držati,
Pflughalter sein, Cig., Tolm.

drěvárnica, f. 1) = drvarnica, Valj. (Rad.);
— 2) = drevača, SIN.

drěvce, n. 1) = dresvese, das Bäumchen; —
2) die mit Leimruthen versehene Klettenſtange
der Vogelsteller, V.-Cig.; — 3) der Maſtbaum,
V.-Cig.; — 4) bozje d., die Stecheiche (ilex
aquifolium), Cig., *Tuš.* (B.); — blaženo d.,
der Sevenbaum (juniperus sabina), Erj.
(Rok.); = blagoslovljeno d., *Medv.* (Rok.);
— 5) (anatom.) životno d., der Lebensbaum,
Erj. (Som.); — tudi: drčvcè, Valj. (Rad).

drěve, adv. = drevi, Guts., Jarn., C.

drěvej, adv. = drevi, Zora.

drěvěn, adj. 1) höſzern, Mur., Jan.; — hol-
zicht: dřevena repa, soſige Rübe, Cig.; —
2) ſtarr, steſſ; (od mraza) dřeveni prsti,

dřeven — dřvnína

— 171 —

dřvnjáča — drgálq

Danj. (Posv. p.); d. stati, starr (vor Staunen) da stehen, C.; dreveno gledati, starr hinblicken, ZgD.; roka mi je vsa drevena, jvžhŠt.

dřeven, vna, adj. Baum-, Mur-, Cig., Jan.; pogl. drevesen.

dřevěnec, nca, m. = drvenec, versteinertes Holz, der Holzstein, Cig.

dřevenčti, ím, vb. impf. 1) zu Holz werden, M.; — 2) starr, steif werden; roka od mraza dreveni, C.; — 3) (o rastlinah) im Wachsten stille stehen, vžhSt.-C.; — 4) starr hinblicken, hinstarren, C.

dřevenica, f. = drevачa, Jurč., Andr.

dřevenják, m. = drevenka, Habd.

dřevěnka, f. 1) ein Getreidemaß (der Mezen), Habd., M., vžhŠt.; — 2) ein großer Korb, C.

dřevěrje, n. = iverje, Z., UčT.

dřevěsast, adj. baumähnlich, Cig.

dřevěsce, n. dem. drevo; 1) das Bäumchen: — 2) malo drevesce, das Geißblatt (loni- cera caprifolium), C., Medv. (Rok.).

dřevěsen, sna, adj. Baum-; drevesna smola, das Baumharz.

dřevěsnat, adj. baumreich, Cig.

dřevěsnica, f. der Baumgarten, die Baum- schule, Cig., nk.

dřevěšće, n. dem. drevesce, Cv.

drévešnji, adj. = drevišnji, C., Mik., BlKr., LjZv.; do drevešnjega, bis heute abends, C.

drévi, adv. am heutigen (noch bevorstehenden) Abende; heute abends; drevi in davi, immer- dar, Cig.

drévišnji, adj. zum heutigen (noch künftigen) Abend gehörig; drevišnje mleko, die Milch, die heute abends gemolken werden wird.

dřeviti, ím, vb. impf. 1) treiben, jagen, tummeln; d. koga; d. konja, Mik.; Kar kol' boste v gor' dobili, K' meni boste v grad drevili, („drvili“), Npes.-K.; Ak vihar drevi valove, Vod.(Pes.); Pred seboj drevi Bosnjake, Preš.; pojdi, boš Francoza drevil, Jurč.; nesreča, ki človeka drevi od zibeli do groba, Jurč.; — In nad železna vrata, Jo skokoma dre- vijo, Preš.; — 2) d. se, einherstürmen: d. se proti komu, anstürmen, Sol.; d. se za kom, nachjagen, Cig.; oblaki so se drevili po nebu, Cig; drevil se je z viharjem vred tudi škrat, LjZv.; — = pojati se (brunsten), Cig., Trst. (Let.); — 3) intr. treiben, jagen, Cig., Jan.; trije jezdeci so drevili od koče proti južni strani, Jurč.; — tudi (manj pra- vilno): dřiviti; prim. stvn. treiban, nizkonem. driven, Erj. (Torb.)- Let. 1883, 201.

drévje, n. coll. die Bäume; drevja zasaditi; veter drevje lomi.

drévjiče, n. dem. drevje; kleine Bäume, Mur., Danj.-Mik.; drevjiča cvetje, Čb.; verküm- merte Bäume, Nov.

drévnat, adj. bäumig, baumreich, Cig., C.

dřevníca, f. die Füllaxt, die Holzhafe, Jarn., Mur., Cig., Jan., M.; gozdi, ki niso videli še drevnice, Navr. (Let.).

dřevník, m. 1) der Baumgarten, Z.; — 2) = dendrit, Cig., Jan.

dřevnína, f. das Baumwerk, Bäume, C.

dřevnjáča, f. = drevnica, Mur., Cig.

dřevô, čsa, n. 1) der Baum; sadno d., der Obſtbaum; bozje d., der Götterbaum (ailan- thus glandulosa), Jan., C. (po nem.); — 2) der Pſlug, Mur., Cig., Jan., C., Goriš., Kr.; — 3) ein behauener Baum: der Spindel- baum im Göpel, V.-Cig.; — die Dachstuhſäule, Cig.; — (jadrno) drevo, der Maſtbaum, Cig.

dřevocěp, cépa, m. der Ort, wo Holz gehackt wird, Habd., Mik.

dřevoděrec, rca, m. der Baumschinder, C.

dřevoděřec, lea, m. der Holzarbeiter, C., Levst. (Pril.).

dřevogájec, jca, m. der Baumzüchter, C.

dřevokvárnik, m. der Baumschädiger, Cig.

dřevomèr, méra, m. der Baummesſer, das Dendrometer, Cig. (T.).

dřevorèd, rěda, m. die Allee, Cig., Jan., nk. dřevorědje, n. coll. Alleen, Bes.

dřevorěja, f. 1) die Baumzucht, C., Z.; — 2) das Beholzungsrrecht, Gor.-C.

dřevorězba, f. = lesorezba, Jan.

dřevorězec, zca, m. = lesorezec, Jan., Let.

dřevosěk, sěka, m. der Holzſchlag, Dict., Mik.

drézati, drézam, vb. impf. = dregati; dokler je bil on, ni se nikomur drezalo v oči, Jurč.; v govor d., sich ins Gepräch mengen, Vrtov. (Km k.); — d. koga, nechen, Cig.; — d. koga, jemanden anſpornen.

dréze, f. pl. = dereze, das Steigeisen, Bolc- Erj. (Torb.), Gor.

drézgalica, f. = razhojeno blato, C.; — prim. drozgalica.

drézgati, am, vb. impf. = drozgati, quetschen, Z., C.

drézgniti, drézgnem, vb. pf. patschen: v blato d., C.

drezljáti, ám, vb. impf. dem. drezati, C.

dréža, f. neka črešnja, Biljana, Tolm., Erj. (Torb.).

dréžati, ím, vb. impf. müßig daſtehen, C., Z.; lauern, losen, aufpaſsen: kaj mi tako na go- vorice drežiš? C.

drežavec, vca, m. 1) der Faule, der Zögerer, C.; — 2) der gerne aufpaſt, C.

dréžnik, m. 1) der Mörſeſtöſel, C.; — 2) tra- past človek, Rihenberk-Erj. (Torb.).

dréžnja, f. langweiliger Mensch, C.; — prim. dřežati.

dřenjálq, n. = siten človek, Lašče-Evj. (Torb.).

dřenjáti, ám, vb. impf. zudringlich schwägen, darein reden, C., Z.; murren, unwillig sein: na koga d., Dict., C., Kast.

drgáč, m. der Reiber (orodje), Cig.(T.), Sen. (Fiž.).

drgájsati, am, vb. impf. stark reiben, kraſen, Cig.

drgáł, f. die Mandel, die Tonſille, Erj.(Som.); — pl. drgáli, die Drüſengeschwulſt im Halse, Skrilje-Erj. (Torb.); („dergavi“, Meg.); — prim. 2. drgati.

drgále, f. pl. = drgali, C., M.

drgáten, kna, adj. zum Reiben dienend, Reib-, Cig.

drgáłnik, m. der Reiber (orodje), Jan.

drgálq, n. 1) der Reiber (orodje), Cig., Jan.; das Reibezeug (bei der Elektrisiermaschine),

drgancéla – drhtânje

— 172 —

drhtáti – dristljáv

Cig. (T.), Sen. (Fiż.); — 2) die Flachsraufe,
die Riffel, Cig., Nov.; za izmikanje klasja
upotrebljuje se navadno drgalo, kakor pri
lanu, Vrt.; — 3) der Pfloet, an dem sich das
Rindvieh auf der Weide reiben kann, C.

drgancéla, f. die Mandel am Halse; pl. drgan-
cele (bolezen) = drgali, Tolm., Goriška ok.-
Erj. (Torb.).

drgánec, nca, m. 1) = drgal, drgancela, Tolm.;
pl. drganci, die Mandelgeschwulst, Tolm.; —
2) neka riba, Ip.-Erj. (Torb.).

drgástiti, ástim, vb. impf. start reiben, kraßen,
Jan., C., Mik.; Job je vzel črepino in se je
drgastil, Dalm.; — lan d., räuseln, C.

drgáše, f. = greben, die Hechel, die Kraßbürste,
C., Z.; — prim. gradaše.

drgášati, am, vb. impf. = drgašiti, C.

drgášiti, ášim, vb. impf. hecheln, krämpeln-
d. volno, C.

1. dŕgati, dfgam, vb. impf. 1) reiben, wegen,
Cig., Jan., C.; d. kaj s suho travo, Vst.;
veja se ob vejo drga, Pjk. (Črt.); — kobi-
lice in konjički so veselo črčali in drgali,
Glas.; — fegen, (drgáti) Mur.

2. dŕgati, dfgam, vb. impf. würgen, C.; —
prim. zadrgniti.

3. dŕgati, dfgam, vb. impf. zittern, Mik. (V. G.
I. 142.); — prim. drgetati.

dŕgavica, f. die Mandelgeschwulst, C.; — prim.
drgali.

drgavítá, f. = dobrovita, Vas Krn-Erj. (Torb.).

dŕgélje, geljca, m. der Kreisel: d. zagnati, za-
vrteti, Polj.; — prim. durgelj.

drgèt, éta, m. das Beben, das Zittern, Cig.,
Jan.

drgetálo, u. der Zitterling, Cig.

drgetânje, n. das Beben, das Zittern, das
Schlottern.

drgetáti, etám, éčem, vb. impf. beben, zittern,
jchlotttern; od mraza drgetati.

drgetávec, vca. m. der Zitterling, Cig.

drgétee, tca, m. das Beben, das Zittern, Cig.,
Jan.; drgetec me je prijel, me ima, Z.,
SlGor.

drgláča, f. vžhŠt.-C., pogl. drgolača.

drgljáti, ám, vb. impf. gelinde kraßen, krab-
beln, streichen, Cig., Jan., Mik., Gor.-M., C.;
Kdor lenobi se poda, Rad za ušesi se drgaja,
Npes.-K.

dŕgniti, dfgnem, vb. impf. reiben, wegen, kraßen,
d. se ob kaj, sich an etwas reiben; magnet
d., streichen, Cig. (T.); — abweiden: svinje
travo drgnejo, Št.-C. — scharren: tuje blago
vkup spravljati in drgniti, Bas.

drgnjenje, n. das Reiben.

drgołáča, f. der Knorrenstöck, C.; (menda nam.
drkolača; prim. stsl. držkolb der Knüttel).

drgót, óta, m. = drget, M.

drgovítá, f. = dobrovita, Goriš.-Erj. (Torb.).

drgúlja, f. das Schabeisen, Cig.

drhát, li, f. Mur., Cig., pogl. druhal.

drhavica, f. die Gicht, Guts., Mur., Cig.;
(’menda nam. drhtavica, C.; — prim. hs.
drhtavica, das Zittern, die Gliederlähmung).

drhtânje, n. = drgetanje, Cig., ogr.-C.

drhtáti, drhtám, drhčem, vb. impf. = drgetati,
Hal., ogr.-C., nk., BlKr.; od mraza, od
strahu d., BlKr.

drhtâvec, vca, m. ogor d., der Zitteraal (gy-
mnotus electricus), Erj. (Ž.).

dŕhtavica, f. die Gicht: pogl. drhavica.

drhtéti, ím, vb. impf. = drgetati, Cig., Jan.,
C., Mik., nk.; vse drhti po meni, alles zittert
in mir, Z.; drhteč od veselja, nk.; — d. po
čem, vor Verlangen nach etwas zittern, Z.;
auf etwas erpicht sein, Cig.

drřč, m. 1) die Glitschbahn, Gor.; — 2) = usad,
der Erdfall, die Erdabrutschung, Cig.

dríča, f. 1) die Glitschbahn, Jan., Gor.; —
2) die Riese, Z.

dríčaľnica, f. die Schleifbahn, Cig., Jan.

dríčati, dríčam, vb. impf. 1) gletten machen:
les d., das Holz in der Riese hinabgleiten
laffen, Z., Svet. (Rok.); — 2) d. se, auf dem
Eise schleifen = drsati se; rutschen: ktor se
veliko po kolenih dríča, ta se kmalu dela
naveliča, Jan. (Slov.), Cig., Jan., Vrt., Gor.

drřčka, f. dem. dríča, Cig.

drřčkati se, am se, vb. impf. = dričati se, Cig.

drífati, fam, tijem, vb. impf. = drihati, vžhŠt.-
C.

driféti, ím, vb. impf. = drifati, vžhŠt.-C.

dríhati, drňham, vb. impf. = dremati, spati,
C.; — tudi: hs.

drípa, f. das Abweichen, der Durchsfall (bes. beim
Bieh), Jan., Hal.-C., vžhC., vžhŠt.

drípalica, f. = dripa, Cig., C.

drípati, drípam, pljem, vb. impf. 1) zerreißen,
Bes.-C.; — 2) das Abweichen, den Durchsfall
haben, C.; krava driplje, jvžhŠt.; — prim.
drpati.

drís, m. pogl. 2. drist.

dríšk, m. = driska, C., Z.

dríska, f. das Abweichen, der Durchsfall: drisko
imeti, Cig., Jan., BlKr.-Mik., jvžŠt.

drískavica, f. = driska, Mur., Cig., BlKr.-M.

driskalica, f. = driskavica, Cig.

drískati, drískam, vb. impf. das Abweichen
haben, C., Z.

1. drîst, m. = driska, Dict.

2. drîst, = drest, mrest: raki gredo po noči
na d., C; tu ima sulec svoj drist („dris“),
Gor.

drísta, f. das Abweichen, der Durchsfall, Mur.,
Cig., Jan., C., Vrtov. (Km. k.), DZ., Polj.

drístati, drístam, vb. impf. das Abweichen, den
Durchsfall haben, Cig., Mik., Polj.

drístav, adj. den Durchsfall haben, Dict., Mik.

drístavica, f. der Durchsfall, C.

drísten, tna, adj. den Durchsfall betreffend, Mur.;
abführend, M.

dristílo, n. das Abführmittel, Mur., Cig., Vod.
(Bab.).

dristiti, im, vb. impf. purgieren, abführen: ta
trava dristi, C.

drístja, f. 1) das Klystier, Mur., V.-Cig.,
Vod. (Bab.); — 2) die Klystierspriße, Jan.

dristljáti, ám, vb. impf., dem. dristati; —
klystieren, C.

dristljáv, áva, adj. ktor ima dristo, ogr.-C.

drisljâvec — dîmek

— 173 —

dîmek — drnjézgati

drisljâvec, vca, m. kstor ima dristo, ogr.-C.

drisljîvka, f. die Alraunbeere, Dict., Jarn.,
Cig., Jan.

drîšča, f. = drista, C.

dîrk, m. 1) der Glitsch, der Rutscher, Cig.; —
2) der Lauf, der Galopp, C.; v drk jahati,
BlKr.-M.; koza poskoči v drk, Vrt.

dîka, f. der Lauf, kajk.-Valj. (Rad).

drkač, m. der Laufsbursche: črednik ima dva
mlada pomagača, eden je poganjač (Treiber),
a drugi drkač, Notr.

dřkalica, f. 1) der Schlittschuh, Cig.; — 2)
pl. drkalice = der Schlitten, C.; — 3) =
drkalnica, Jan.

drkalšče, n. der Eischlag, C.

drkałnica, f. die Glitschbahn, Cig.

dřkanje, n. das Glitschen, das Schleifen auf
dem Eise, Jan.

dřkati, kam, čem, vb. impf. 1) gleiten,
glitschen, Cig., C.; d. se, auf dem Eise schlei-
sen, Jan., Poljane-Strek. (LjZv.), Št.; — 2)
rennen, herumrennen, Mur., BlKr.-M., SlGor.-
C., ogr.-Valj. (Rad), Dol.; Letos sem s fanti
drkala, Npes.-K.; — za svetskim blagom d.,
C.; im Trab laufen, Štrek.; — 3) d. les,
Holz auf einer Riese hinabgleiten lassen, Pod-
gorjane-Strek. (LjZv.).

dřkavec, vca, m. der Eisläufer, Jan.

dřklica, f. eine Art Kreisel, Štrek.; prim. drgeljc.

dřkelj, klja, m. der Knüttel, Jan.; — prim.
drklača.

drkljáti, ám, vb. impf. gleiten, rutschjen, Jan.;
drkljam se v grapo, Jan.

dřkniti, dřknem, vb. pf. gleiten, rutschjen, Cig.,
Jan., C.; meso je z njega drknilo, er ist
mager geworden, Cig.; — d. v koga, je=
manden anfallen, C.

dřkoł, m. der Knüttel, Jan.; (menda stsl.).

drköt, óta, m. das Wagengerassel: čuli smo
vaških voz drkot, Bes.

drkotânje, n. = drkot: kolesno d., Let.

drkotáti, otám, óčem, vb. impf. knarren, ras-
seln (vom Wagen), C.

dřm, dŕma, m. der Schusterdraht, Pivka-Cig.,
Met., Mik.; — prim. drum.

dŕma, f. ein Gemenge als Biehstutter: grobes,
abgeschnittenes Schaf oder Ziegenstutter, Guts.,
Jarn.; verschiedenes Grünzeug als Biehstutter,
besonders Schweinestutter, C, Slom.-C.; auch
Knollengewächse, C.; — zmes slabega žita,
Gor.; — zmes raznega nastila, Gor.

drmáhati, am, vb. impf. schnurren: mačka
drmaha, Dol.

dŕmanje, n. das Schütteln, das Rüttehn: d.
kol, das Schütteln des Wagens, Zora.

drmáriti, árim, vb. impf. = drmati, C., Z.

drmástiti, ástim, vb. impf. mit Geräusch gehen,
Z.; = po kaki gošči iti, C.; — hastig arbeiten,
CZ.; d. v kaj, hineinstrengen, Cig.

drmásča, f. 1) dichtes Gestrüpp, C., Z.; —
2) der Wirrwarr, C.

dŕmati, dŕfmam, mljem, vb. impf. schütteln, rütteln, Jan., C.; d. drevo, BlKr.

1. dîmek, mka, m. dem. drm; ein Stück
Schusterdraht, Cig.

2. dîmek, mka, m. das Geriffe: d. je za kaj,
man reißt sich um etwas, Hal.-C.

drmljága, f. = drmljava: das Geraffel, C.;
— das Anschwemmicht, vzhŠt.-C.; — das Un-
kraut, C.

drmljáti, ám, vb. impf raffeln: časi po cesti
drmlja po šest in več samokoličaric druga
za drugo, DŠv.

drmljáva, f. allerhand untereinander gemischte
Dinge, C.; — das Unkraut, C.

drmnóncelj, clja, m. die Eierpflaume, Cig.

drmožje, n. smeti na cesti, ogr.-C.; zrak v
vrteči gib pride in s seboj nese prah, listje,
smeti, drmožje, ogr.-Valj (Rad); das An-
chwemmicht, C.

1. dŕn, dŕna, m. der Rasen, Guts., Jarn., Cig.,
Jan., Mik., Fr.-C., Erj.(Min.); drni morajo
biti vsi zagniti, Jarn.(Sadj.); z drnom po-
kriti kaj, Levst.(Cest.); Vihar strašan — Črez
drn in strn (über Wies' und Feld) grmeč pri-
hruje, Greg.

2. dŕn, dŕna, m. das Zucken in den Gliederu,
C.; ima drn v roki, SlGor.-C.; — das Auf-
pringen des Wassers in den Bächchen, C.

drnár, rja, m. der Rasenstecher, Cig.

drnásec, sca, m. = mrjasec, Banjščice - Erj.
(Torb.).

drnát, áta, adj. rasig, grasig, C.

drnáten, tna, adj. = drnat: drnatna njiva, Z.

drnáti, ám, vb. impf. ungestüm saugen: mati
pravi otroku: tako me drnaš, da mi boš še
kri izpil, Dol.

1. dřncati, am, vb. impf. 1) schütteln, BlKr.-
M.; — 2) hüpfende Bewegungen machen,
BlKr.-M.; im Trab reiten, Dol.-Cig.; — vi-
brieren, vzhŠt.-C.; — d. se, (fahrend, reitend)
geschüttelt werden, BlKr.-M.

2. dřncati, am, vb. impf. Rasenstüchchen vom ge-
pflügten Acker abziehen, C.; — prim. drnovati.

dřnckati, am, vb. impf. dem. drncati, prellen,
ogr.-C.

dřndra, f. die Plaudertашe, vzhŠt.-C.

dřndravec, vca, m. der Plauderer, vzhŠt.-C.

dřndrati, am, vb. impf. 1) = drdrati, Z.; —
2) plaudern, vzhŠt.-C.

dřnee, nca, m. der Trab, Cig., Jan.; v drnec
jahati, im Trab reiten, BlKr.-M.; — prim.
1. drncati 2).

drněti, im, vb. impf. nam. dreveneti, Cig.,
Št.-C.

drníce, f. pl. drnice igrajo, es wetterleuchtet,
Kor.-Cig.; — prim. zarnice.

drnína, f. der Rasen, Cig.(T.); ungeackertes
Land, Z.

drnínast, adj. rasig, grasig, C.

drnjáti, ám, vb. impf. schnurren (o živalih),
Cig.

dřnje, n. coll. Rasenstücke, Jarn., Cig.(T.); —
Rasenstücke auf dem gepflügten Felde, Z.

drnjéza, f. das Plärrmaul, C.

drnjézati, am, vb. impf. winseln, quieken, C.

drnjézganje, n. das Winseln, zudringliches
Bitten: po mnogem drnjezganju, Raić (Let.).

drnjézgati, am, vb. impf. winseln, plärren,
vzhŠt.-C.; nach Futter schreien (n. pr. o

drnjégzgav — dróbec

— 174 —

dróbecen — drobír

prascih), C.; winselnd, plärrend, zudringlich
bitten, betteln, Jan., C., vzhŠt.

drnjégzgav, adj. zudringlich im Bitten, C.

drnjezgljiv, íva, adj. = drnjezgav, C.

drnjéziti, čzim, vb. impf. = drnjezgati, C.;
otrok za kruh drnjezi, C.

drnjóhati, am, vb. impf. schnarchen; Se spi
brez težave, Drnjohati znam, Npes.-Schein.;
(drnjuhati, Rez.-C.; drnohati, Ip., Kras-Erj.
(Torb.).)

drnjókati, am, vb. impf. unverständlich, durch
die Räse reden, Tržič-Strek. (LjZv.).

dřňkatí, am, vb. impf. klirren, klimpern, Jarn.,
Cig., Jan.

drnňhati, am, vb. impf. pogl. drnjohati.

drnősélj, slja (seljna), m. 1) neka rjavomodra
sladka sliva, Gor., jvzhŠt.; — 2) debela
rdeča jagoda, Gor.-Zv.; — 3) = adreselj,
Koborid-Erj. (Torb.).

drnováti, újem, vb. impf. Rasenstückchen vom
gepflichtigen Acker wegräumen, Jarn.

dŕnovec, vca, m. der Rasenjenstein, Erj. (Min.).

drnóvščica, f. die rothe Ameise, Poh.

drnovit, adj. rasig, Jan.

drnôvje, n. = drnje, Jan., C.

drnorězec, zca, m. der Rasentrecher, Jan.

drnúlja, f. die Schlehe, C., Štrek., Kras;
pogl. trnulja.

drò, adv. skrčeno iz: dobro: Bog daj dro,
oj kraljič mlad, Npes.-Schein.; — woh! Oba
bi ti dro povedala, Ti bi se preveč pre-
strašila, Npes. - Schein.; — ja, allerdings,
Jan., Kor.-M.

drôb, m. coll. 1) kleine Stückchen oder Theilchen
von einer Sache: iti v d., in Stücke gehen,
Krelj - M.; svinčen d., Bleischrote, C.; =
strelni d., LjZv.; seneni d., das Heuicht,
der Heuabfall, Cig., Nov.; — = drobž,
kleines Geld, C.; — was in den Bienen-
stöcken zu Boden fällt, das Griefig, V.-Cig.;
— der Abgang bei Metallarbeiten, Cig.; —
ein körniges Gestein: die Grauwacke, C.; —
der Bruch (math.), Cig.(T.); pogl. ulomek;
— 2) die Eingeweide; d. vzeti iz živali, ein
Thier ausweiden, Cig.

drôb, drobî, f. = seneni drob, das Heuicht,
Gor.

drobáč, m. eine Maschine zum Quetschen der
Hülsenfrüchte, C.; — tudi: die Handmühle, C.

drobād, f. coll. kleine Dinge (Waren, Kinder,
Thiere), C., Z.

drobán, bnà, adj. = droben.

drobarija, f. coll. = drobad, Cig.; kleine
Kinder: toliko drobarije je pri nas, BlKr.-M.

drobāvs, m. großer Brocken, Mur., Cig., C.,
Met.

drôbcken, kna, adj. dem. droben, Štrek.;
(drôbckin, jvzhŠt.), pogl. drobičken.

drobčarija, f. = drobad, kleine Kinder: naj
se tudi ta drobčarija nekoliko poveseli, Bes.
drôbčec, čeca, m. dem. drobec.

dróbec, bca, m. 1) ein kleines Stückchen oder
Theilchen von einem Dinge; — der Bruch
(math.), Cig. (po rus.); — 2) die Eingeweide,
Mik.

dróbecen, cna, adj. dem. droben, Jan., (dro-
becin), Lašče-Levst. (Rok.); pogl. drobičken.

drôbek, bka, m. dem. drob; das Bröckchen,
ein Bisſchen, Cig., vzhŠt.-C.

drôbelj, blja, m. das Bröckchen, Jan., M., C.,
Gor.-Mik.

dróben, bna, adj. von geringem Umfang, klein,
winzig; drobno zrnce, kleines Körnlein; d.
pesek, feiner Sand; drobni dež, der Thau-
regen, Cig.; drobna pismina, die Minušſel-
schrift, Cig. (T.); drobno piše, er hat eine
kleine Schrift; drobno blago, die Kurzware,
Cig.; droben denar, Kleingeld; drobno lice,
kleines, zartes Gesicht; drobna živina, kleines,
schwächliches Vieh, tudi: = drobnica, das
Kleinviel; drobno gledati, kleine Augen ma-
chen; drobno živati, fein nähen; — drobno
hoditi, kleine Schritte machen; drobni koraki,
Zwergschritte; — na drobno prodajati = im
Kleinen (en detail), (opp. na debelo); na
drobno preiskati, genau untersuchen; —drobno
peti, fein, hoch jingen; ima droban glas, er
hat eine feine, hohe Stimme, M.

droběn, adj. drobene klobase, t. j. jetrne in
krvave, Savinska dol.; — prim. drob 2.

drobentéti, im, vb. impf. itd. peti, hoditi,
pisati, na drobno lomiti itd., Lašče-Levst.
(Rok.); pos. kleine Schritte machen, C.; Naj-
rajši le drobentim po cesti, Levst. (Zb. sp.);
Micka po trgu drobenti, Npes. - Kres; —
trillern, C.; — tudi: drobentiti, Levst. (Rok.).

droběr, rja, m. = drobir, C.

droběr, f. coll. eine Menge Brocken, vzhŠt.-C.

drobět, btà, m. das Bröckchen, das Bisſchen,
Guts., Jarn., Mur., Cig., Hal. - C.; tudi:
dróbet, Jan., po drobtih, broßenweiße, Jan.;
(pomni: v drobti („drubti“) iti, in Trümmer
gehen, zugrunde gehen, Trub. (Post.).)

drobetáti, ám, vb. impf. bröſeln, bröſeln, C.

drobězen, zni, f. = drobad, Gor.

drôbež, m. das Stückchen, Jarn.; — coll. Jer-
bröckeltes (z. B. Brotbröckchen), Gor.

drobežād, f. kleines, junges Geſlügel (z. B.
junge Tauben), C.

dróbičken, kna, adj. = drobičken, („drobi-
ciken“) Dict.; d. prah, Kast.

drobič, iča, m. das Bisſchen, Mik.

drobiček, čka, m. dem. drobič, Bes.

dróbiček, čka, adj. dem. droben, winzig, Mur.,
C.; drobičko razrezati, Mur.; drobički sneg, C.

dróbičinkast, adj. = drobiček, C.

dróbičken, kna, adj. dem. droben, winzig,
M., jvzhŠt.

drobílnica, f. neka sekira, Tolm.-Erj. (Torb.);
die Scheithače, Dol.

drobílo, n. = drobiž, Kleingeld, Tolm.-Štrek.
(Let.).

drobír, rja, m. eine Kleinigkeit, das Bruchstück,
Cig.; der Splitter, Cig. (T.); — coll. kleine
Stücke (Holz, Fleisch u. dgl.), BlKr.-M.; der
Abfall beim Holzbacken, Poh.; kleine Rüben,
Möhren, Erdäpfel, Mik., C.; Jerſstückeltes,
M.; Trümmer, Cig., Trümmergestein, C.;
ogeljni d., das Kohlengestücke, Cig., Nov.;
seneni d., das Heuicht, Jan.; — = drob,

drobíren — drobljáncé

— 175 —

drobljániti se — drobnják

die Eingeweide (im thierischen Körper), (drober)
C., vžhSt.

drobíren, rna, adj. klastijsch (min.), Cig. (T.).

drobíriti, šrim, vb. impf. bröckeln, Cig.; d.
se, sich bröckeln, Cig.

drobírjast, adj. splitterig, malmicht, Cig.

drobírje, n. coll. = drobŕ, C.

drobiš, m. 1) = drobiž, drobir, ogr.-Valj.
(Rad); — Eingespregtes (min.), Cig. (T.);
— 2) neka trava, Danj.-Mik

drobítev, tve, f. das Zerbröckeln; — d. metra,
die Untertheilungen des Meterš, DZ.

drobíti, ím, vb. impf. 1) in kleine Stücke zer-
theilen: bröckeln; pticam kruh d.; kruh d. v
kavo; žgance d.; rudo d., das Erz pochen,
Cig.; — komu kaj pod nos d., unter die
Nase reiben, V.-Cig.; — d. se, zerbröckeln
(intr.): kamen se drobi; drobeč, brüchig,
mürbe (kar se rado drobi), Cig., Jan.; on-
dukaj je bil kamen posebno drobeč, LjZv.;
hrib ima ilovo prst z drobečim beim la-
porjem, Levst. (Zb. sp.); — smrečje d. =
za nastil razsekavati, Gor.; — gegen Klein-
geld auswechselt: denar d., C., Z.; — re-
solvieren (math.), Cig. (T.), Cel. (Ar.); — 2)
tleinweise thun: (stopinje) d., kleine Zritte
machen, schnell u. mit kleinen Schritten gehen:
mož je drobil in drobil, pa se mu ni nič
kaj posrečilo, menda je imel prekratke noge,
Bes.; — d. glas, trillern, Cig., Jan.; pe-
senco d., trillernd singen, C.; na boben d.,
auf der Trommel wirbeln, Cig.; — drobiti,
schnell reden, Cig.; radebrechen: nemško d.,
Zv.; kratkočasne d., kurzweilige Anekdoten,
Wize zum Besten geben, ZgD.

drobívec, vca, m. 1) kstor kaj drobi: der Rost-
schläger (it Hüttenwerken), Cig.; — 2) das
Stüchchen, M.; d. kruha, Polj.; z žlico lo-
viti velike drobice po skledi, IjZv.

drobívka, f. neko jabolko, Sebrelje (Goriš.),
Krško-Erj. (Torb.).

drobiž, m. coll. kleine Dinge, kleine Stücke,
kleine Abfälle u. dgl.; — tudi o malih otroci:
ta drobiž nikoli ne miruje, jvžhSt.; — das
Kleingeld, die Scheidemünze; nimam drobiža,
moram izmenjati.

drobižiti, žizm, vb. impf. bröckeln, C.

drobižnica, f. die Kartätsche, V.-Cig.

dróbje, n. 1) kleine Dinge, z. B. Zweigwerk:
sneg je drobja nakrhal z drevja, Bes.; —
2) die Eingeweide, Jarn., Mur., Cig., Vrtov.
(Km. k.).

drobljáč, m. die Reißmaschine, C.

drôbljaj, m das Bröckchen, der Bissen, Cig.,
Jan., M., Valj. (Rad).

droblják, m. = gnilec, die Stieleiche (quer-
cus pedunculata), C., Z.

drobljánčast, adj. klümperig, drusig, V.-Cig.

drobljánec, nca, m. 1) das Stüchchen, das
Bröcklein; tri drobljance kruha, ZgD.; po-
brati drobljance je rekel, Ravn., drobljanci
= vdobljena jed, Dict.; drobljanci odle-
tavajo pri drobljenju nastila, Savinska dol.;
drobljanci, die Trümmer, (Cig.; — 2) ein
kleines Wesen, Vrt.; naši otroci so še dro-

bljanci, Z.; drobljanci (o mladih vevericah),
Let.

drobljániti se, ânim se, vb. impf. = drobiti
se, Cig., Jan.

drobljáti, âm, vb. impf. bröſeln, bröckeln,
frümmeln, Mur., Cig., Jan.

drôbljec, (beljc), beljca, m. dem. drobelj, Valj.
(Rad).

drobljénje, n. das Bröckeln; — das Resol-
vieren, Cel. (Ar.).

drobljiv, iva, adj. bröckelig, brüchig, Cig., Jan.

drobljívost, f. die Brüchigkeit, die Zerreb-
lichkeit, Cig., Jan.

drôbnec, bneca, (benca), m. ein Baum, der
kleine Früchte trägt, Valj. (Rad).

drobnéti, ím, vb.-impf. beim Gehen kleine und
schnelle Zritte machen, trippeln; Nozica pa
Min'ce Za mano drobni, Vod.(Pes.); drob-
nela je kaj ugibično pred mano, LjZv.;
konj drobni (beim Paſſgang), V.-Cig.;
zwitschern: ptičice so drobnele po vejicah,
Glas.; glasno pojoč in drobeč preleti (la-
stovica) vaško okrožje, Zv.; — dež doli
drobni, ein feiner Regen sprüht herab, Vod.
(Izb. sp.); —vino drobni, der Wein perlt, Z.

drobnězje, n. coll. das Raffholz, Goriš.

drôbnica, f. 1) das Kleinvieh (Schafe und
Ziegen); Je drobnico pasel, Ji piskal na paš',
Vod.(Pes.); — 2) drobnica, der Baum oder
die Frucht des Wildobstes, Cig.; die Holzbirne,
die Waldbirne, Cig., Jan., M., C.; našel je
mlado drobnico in jo cepil, LjZv.; lačnemu
človeku je sladka tudi drobnica, Npreg.;
— drobnice = necepljene, drobne črešnje,
Cig., Jan., C., BlKr.; — = lesnika, C.;
— neka oljika, Biljana-Erj. (Torb.); — 3)
drobnica, das Mutterkraut (pyrethrum par-
thenium). C.; — neka drobna trava, Štrek.

drobič, ica, m. 1) kleine Münze, Danj.-Mik.;
— 2) der Schmädtling, V.-Cig.

drobníčar, rja, m. neko jabolko, Goriš.-Erj.
(Torb.).

drôbniče, eta, n. ein Stück Kleinvieh: ogre-
šiti se ne sme ne složek ne živina, ne go-
vedo, ne drobniče, Ravn.; (drobniče, Mur.).

dróbniček, čka, adj. dem. droben = dro-
bičen, Danj.-Mik.; drobníčki rezanci, Trst.
(Let.).

drobníčevevec, vca, m. das Holzbirnmuš, M.

drobník, m. die Grauwacke, C., Cig. (T.).

drobnína, f. kleine Dinge, die Kurzware, V.-
Cig., Zora; — das Kleinerž, das Gruben-
klein, Cig. (T.); — = drobnica, das Klein-
vieh, Mur., Valj. (Rad), Notr.

drobnínar, rja, m. der Kurzwarenhändler, Cig.

drôbniški, adj. 1) vom Kleinvieh, Jan.;
prim. drobnica 1); — 2) drobniški, drobi-
niška tvorba, die Grauwackeninformation, drob-
niški vapnenec, der Grauwackenkalkstein, Cig
(T.); — prim. drobnik.

drobnjâd, f. coll. Kleinigkeiten, Vrt.; — das
Kleinvieh, Zora.

drobnják, m. 1) der Schnittland, (allium
schoenoprasum), Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.,

drobnjákič - drobtínica

— 166 —

drobtínička - dróp

Plužna-Erj. (Torb.), Notr.; — 2) die Moorhirse (sorghum vulgare), Klance v Istri-Erj. (Torb.); — 3) = drobnik (Grauwade), Cig. (T.).

drobnjákič, m. drobna stvar (človek, orch itd.), Tolm.-Strek. (Let.).

drobnjáv, f. coll. = drobnjava, Kleinigkeiten, Goriš.; die Kurzware, Cig., Jan.; — rumena drobnjav (o drobnih zlatnikih), Zora.

drobnjáva, f. coll. drobne stvari: die Kleinware, der Kram, Cig., Jan.

drobnocvěten, tna, adj. kleinblütig, Cig., Jan.

drotnoglát, gláva, adj. kleinföpfig, Cig., Jan.

drobnoglavec, vca, m. der Kleintöpfige, Let.

drobnoglèd, gléda, m. das Mitrostop, Cig., Jan., Cig. (T.). nk.

drobnolíčen, čna, adj. mit kleinem, zartem Gesicht.

drobnolist, lista, adj. kleinblättrig, Jan.

drobnolísten, stna, adj. kleinblättrig, Cig.

drobnomèr, méra, m. das Mikrometer, Cig. (T.). nk.

drobnoméren, rna, adj. drobnomerno šestilo, der Haarzirfel, Cig. (T.).

drobnomit, míla, adj. niedlich, Cig. (T.).

drobnonóg, nóga, adj. kleinfüßig, Cig., Jan.

drobnoök, őka, adj. kleinäugig, Cig., Jan.

drobnopeščen, adj. feinsandig: d. pot, Str.

drobnorök, róka, adj. klein, dünnthändig, Z.

drobnosémenski, adj. kleinfamig, Cig.

drobnoslikár, rja, m. der Miniaturmafer, nk.

drobnoslikárstvo, n. die Miniaturumalerei, nk.

drobnóst, f. die Winzigkeit, die Kleinheit.

drobnóta, f. = drobnost, Jan.

drobnováti, ûjem, vb. impf. = drobneti, Zora.

drobnovid, vída, m. Jan., pogl. drobnogled.

drobnovozlát, áta, adj. kleinknotig, Cig.

drobnozobát, áta, adj. kleinzähnig, M.

drobnozŕn, zŕna, adj. kleinförnig, feinkörnig, Cig., Jan.

drobnozŕnat, adj. = drobnozrn, Cig.

droboglědec, dca, m. der Opfschauer (harspex), C.

droboléti, ím, vb. impf. trillern, Cig.; slavček droboli, (drab-) C.; — prim. gostoleti.

drobótovina, f. Lašče-Levst. (M.), pogl. drob-vita.

drobóvita, f. M., pogl. dobrovita.

dróbov, adj. Eingeweide, Bisцeral, Cig.

droboviná, f. die Eingeweide, Cig., Jan., C., M.

drobóvjje, n. = droboviná, Cig., Jan.

drobózen, zni, f. = drobiž, Sp. Idrija-Erj. (Torb.).

drobtína, f. das Bröfel, die Brosame; drobtine pobirati.

drobtínčica, f. dem. drobtinka.

drobtínčiti, šnčim, vb. impf. = drobtiniti, C.

drobtínica, f. dem. drobtina; 1) das Bröfel; — drobtinice, gesammelte kleinere Auffäge, Analéken, Cig.; kleine Notizen in Zeitschriften, nk.; — 2) pl. drobtinice, die Bertramwurz, das Mutterfraut (pyrethrum parthenium), Cig. = materne drobtinice, Medv. (Rok.); — die Raute (ruta), („ker, kakor pravijo, priraste iz drobtin blagoslovijenega kruha“) Fr., SI Gor. - C.

drobtínička, f. dem. drobtinica, Mur.

drobtiniti, šnim, vb. impf. zerkrümmeln, Cig., Jan.

drobtinka, f. dem. drobtina; — neka alga (diatoma), Tuš. (B.).

drobtínje, n. coll. Broſamen, C., Vest., ogr.-Valj. (Rad).

drobútina, f. Rib.-M., pogl. dobrovita.

drobútovje, n. Notr., pogl. dobrovita.

drobútovka, f. drobutova šibica, Notr.; — prim. dobrovita.

drócati, drócam, vb. impf. = drezati, stoßen, stupfen, Goriška ok.-Erj. (Torb.), BlKr.

dróckati, am, vb. impf. = drocati, Z.

drócniti, drócnem, vb. pf. stoßen, schupfen, Z.

dróčiti dróčim, vb. pf. = dregniti, BlKr.; v sršene d., Z.

dróčkati, am, vb. impf. stoßen, BlKr.; — stoßend quetschen, BlKr., Notr.

dróčniti, dróčnem, vb. pf. stupfen, Štrek.

dróg, m. die Stange, Mur., Cig. (T.); na drogu, ogr.-Valj. (Rad); pos. die Ruderſtange, die Schifſtange; (ribičev sin) vzame vesla in drog, Jurč.; — der Spieß, C.; brez meča in droga, Dalm.; —merilni d., die Meſſſtange, DZ.; (telovadni) d., das Reck, Cig. (T.), Telov.; majalni d., das Schwebrech, Telov.; sesalni d. pri strelovodu, die Auffangſtange, Sen. (Fiž.); — der Leiterbaum: lestvica ima dva droga, ogr.-Valj. (Rad).

dróga, f. neka riba, C.; (squalius Agassizii), pri Kamniku-Erj. (Torb.).

drógati, drógam, vb. impf. (mit einer Stange) stoßen, Mur., Savinska dol.; d. s hlodom podbrežino, LjZv.; — prim. dregati.

drógniti, drógnem, vb. pf. (mit einer Stange) stoßen, Z., Pohl. (Km.).

drók, m. der Stöſſel, der Traubenſtöſſel, C.

drókałnik, m. der Stöſſel, Hip.

drókati, drókam, vb. impf. stoßen, C., BlKr.; z nogo d., ſtampſen, C, Dalm.; — stoßend quetschen, C., BlKr.

drókniti, dróknem, vb. pf. stoßen, C.

drom, m. der Schauder, M., C., Z.; — prim. drmati.

dromedár, rja, m. das Dromedar (camelus dromedarus), Erj. (Ž.).

dromiti, im, vb. impf. schauderu machen, C., Z.; človeka strah dromi, Z.

dromlják, m. če meljemo na dromljak, do-bimo slabšo moko, ker ni čista od otrobov, Tolm.-Štrek. (Let.); nam. drobnjak?

drómlja, f. das Brummeisen, die Maultrommel, Cig., M.; = pl. dromlje, Cig.; — iz nem. Trommel.

drómljati, am, vb. impf. das Brummeisen schlagen, Cig.; mačka dromlja (schurrt), Gor.; — prim. dromlja.

dromljeváti, ûjem, vb. impf. girren: grlica poje, drobno dromljuje, Npes.-Traž.; —prim. dromljati.

dróncati, am, vb. impf. schütteln, C.; — prim. drncati.

dróp, m. = droplja, Cig., Frey. (F.); — čes.

dropa - droží

— 177 —

drožica - dřsk

dropa, f. die Hülſe der ausgepreſſten Weinbeere,
Cig.; — prim. tropine in hs. drop (istega
pomena).

drôplja, f. die Trappe, Cig., Jan.; — velika
d., die große Trappe (otis tarda), Erj. (Ž.);
mala d., die Grieftrappe (otis tetrax), Cig.;
— hs. iz nem. Trappe.

drôselj, slja, m. = dreselj, dresen, C., ogr.-
Raič (Kol.).

drôt, m. = žica, der Metalldraht, Št.; —
prim. drat.

drotěn, adj. = draten, Vest.

drōtar, rja, m. der Drahtzieher, C.

dróžati, drôzam, vb. impf. 1) ſtoßen, Žabče-
Erj. (Torb.); grozdje d. = tlačiti, Dol.; —
2) einſinken (im Koth, Schnee), Rez.-C.; sneg
se droza, man ſintk im Schnee ein, C.

drôzd, m. = drozg, Erj. (Ž.).

drôzeg, zga, m. pogl. drozg.

drôžg, m. die Singdrossel (turdus musicus);
beli d., die Weindrossel (turdus iliacus), Cig.;
črni d., die Almſel, Cig.

1. drôzga, f. die Maſche, Jan., DZ., C.; etwas
Zerquetschtes, z. B. Obſt, Z.; — der Koth;
drozga je, es ist kothig, M.

2. drôzga, f. der Rindſchmalzſat, C.; — pogl.
troska.

drozgáč, m. 1) der Maſcher, DZ.; — 2) = drskač,
die Mistleſdrossel, Frey. (F.).

drôžgalica, f. die Maſche, Cig., C., DZ.

drôzgaličen, čna, adj. Maſch-: drozgalični
prostor, der Maſchraum, DZ.

drozgaličnják, m. der Maſchbehälter, DZ.

drôzgańik, m. das Maſchholz, Cig.

drozgáló, n. der Pantscher, Cig.

drôzgati, am, vb. impf. maſchen, quetschen, etwas
Weiches zerdrücken, Cig., Jan., C., Dol.;
grozdje d., Cig.; s kolom drozgati kaj, Sa-
vinska dol.

drozgěla, f. die Rosendrossel (gracula rosea,
turdus roseus), Frey. (F.).

drozgoměsnica, f. die Einmaſchkammer, DZ.

drozgoválnica, f. der Maſchkoapparat, DZ.

drôžgva, f. = troskva, die Butterheſen, Št.-C.

drožár, rja, m. = drožjar, der Hefenhändler,
Cig., Jan.

drožárnač, f. die Hefenfabrič, DZ.

drožast, adj. heſicht, Cig.

drôžci, m. pl. kar vino skozi veho iz soda
izmeče, kadar vre, die Spundheſen, jvžh St.

droždžê, f. pl. = drožje, vžh St., ogr.-Mik.

droždžěnka, f. = droženka, kajk-Valj.(Rad).

drožê, f. pl. = drožje, Cig., Mik.

drôžec, žca, m. dem. drog, Valj. (Rad).

drožen, žna, adj. Hefen-, Jan.

drožen, adj. aus Hefen-.

droženica, f. droženka, Mur., C.

drožénka, f. der Gelägerbrantwein, Bes., Št.

droževec, vca, m. = droženka, LjZv.

drôževček, čka, m. dem. hyp. droževec: kurim
si prav pridno s starim, sladnim droževčkom,
LjZv.

droží, f. pl. = drožje, Cig., Jan., Met., Dol.;
droži so v dnu soda zbrane, DSv.

1. drožica, f. das Sauerteiglaibchen, Mur., Cig.,
C.; olovne drožice, der Preſſgerm, Dol.

2. drôžica, f. neka riba v Ipavi, Bilje pri Go-
rici- Erj. (Torb.); — prim. droga, androga.

drožiti, im, vb. impf. die Fähr= oder Rudir=
ſtange gebrauchen, Cig.

drôžja, f. 1) der Preſſgermlaib, Valj. (Rad);
— 2) drožjê, g. žij, žjá, f. pl. die Hefen;
izpiti drozje, Trub.; na drožjah ležati, Dalm.;
vino, v katerem ne drožij, („drožji“), Dalm.

drožjár, rja, m. der Hefenhändler, Gor.

drožjast, adj. = drožnat, Kast. (D.).

drožjica, f. = 1. drožica, Cig.; iz drožij
(„drozji“) vzeti, Dict., Valj. (Rad).

drožnát, áta, adj. Hefen=, heſig, Cig., Jan.;
drožnat kruh, das Hefenbrot, drožnata po-
tica, der Hefenkuchen, V.-Cig.

drožník, m. 1) = drožnjak, Cig.; — 2) =
droževec, droženka, Cig.

drožnják, m. der große, unterste Zapfen am
Fasš., C., Št.

drožnját, áta, adj. = drožnat, C.

drápalež, m. der Laſtenträger, (zaničl.), Ljub-
ljanska ok.

drpájsati, am, vb. impf. = drpati, Glas.

dráliti, im, vb. impf. 1) = drpati, drapati:
cel dan drpali (n. pr. pili, žaga), Gor.; —
2) schwerfällig gehen, Notr.; — 3) schleppen,
Cig., Jan.

dŕpati, dŕpam, pljem, vb. impf. = drapati, C., Z.

drpávsati, am, vb. impf. unſanſt kraßen, rei-
ben, C., Pohl. (Km.), Dol.-Levst. (M.).

1. dŕsa, f. 1) die Eisbahn, die Schleifbahn,
Cig., Jan., Dol.; — 2) die Holzrieſe, C.,
Z.; — 3) die von den Rädern auf der Straße
gebildete Furchc: zavore globoke drse vrc-
zujejo v cestiše, Levst. (Cest.); — 4) der
Streifen: (črna suknja) ima bele drse, Gor.-M.

2. dŕsa, f. Cig., C., pogl. driska.

drsáč, m. der Eisläuſer, der Schlittchuhläuſer,
Cig.

dŕsalica, f. 1) der Schlittschuh, DZ.; — 2)
die Eisbahn, Cig., Jan.

drſalnica, f. 1) die Eisbahn, Cig., Jan.; —
2) die Rieſe, Cig.

drsáló, n. der Schlittschuh, C.

drſanje, „. das Rutschen; das Ţchleifen auf
dem Eiſe.

drſati, drſam, šem, vb. impf. schleifen, Mur.;
schleifend ziehen, C.; ſchaben, C.; — d. se,
gleiten, glitschen, rutschen; po ledu se d.

drſavec, vca, m. 1) der Schleifer auf dem Eiſe,
der Schlittchuhläuſer, Cig., Jan., C.; — 2)
der Wasserläuſer (hydrometra lacustris), Erj.
(Ž.).

drſavka, f. die Schleiferin auf dem Eiſe, die
Schlittschuhläuſerin, Cig.

drſéti, im, vb. impf. gleiten, glitschen: nit
drsi predici izpod prsta, Jurč.; drsi, es ist
ſchlüpſrig, SIN.

drſíkati se, kam, čem se, vb. impf. = drsati
se (po ledu), Mik.

dřsk, m. 1) der Glitsch, Cig.; — der Schleifer
(in der Muſſi), V.-Cig.; — 2) das Gefniſter,
Mur.

Slov.-nem. slovar.

12

dřska — drtjè

— 178 —

drūčkati — drūgḍe

dřska, f. = drsk 2), M.

drskáč, m. die Wistfelddrossel, Cig., Frey. (F.);
— prim. drozgač, dreskač.

drskáłnica, f. = brizgalnica, C., Vod. (I7b. sp.).

dřskanje, n. das Schleifen auf dem Eise; —
2) das Kniftern, das Schnarren, Cig., M.

dřskati, am, vb. impf. 1) glitschen, rutsch en,
M.; d. se, auf dem Eise schleifen, C.; — 2)
knißtern, Mur.; schuarren, Jarn., Cig.; — 3)
sprißen, Cig., Jan.

dřskee, eca, m. der Ampfer (rumex pratensis),
Ajdovščina-Erj. (Torb.).

drskét, éta, m. das Gefništer, Z.

drsketáti, etâm, éčem, vb. impf. 1) (auf dem
Eise) schleifen, C.; — 2) kniſtern, Jan.

dřsklja, f. die Knyſtierspriſe, V. - Cig., Vod.
(Bab.).

drskljáti, âm, vb. impf. 1) kniſtern, Jan.; —
2) knyſtieren, C.

dřskniti, dřsknem, vb. pf. 1) glitschen, Z.; —
2) spriſen, Cig.

drskótec, tca, m. der Ampſer (rumex p.),
Štrek.

dřsnik, m. die Wagenſchleife, Nov.

dřsniti, dřsnem, vb. pf. 1) gleiten, rutsch en,
Cig., C.; — streifen, Cig.; — 2) — einen
schnarrenden Laut hervorbringen, C.

dřſtel, m. eine Art Schieſe, Strek.

dřſtelj, m. = drstev 2), Rihenberk - Erj.
(Torb.).

dřſten, m. = drstelj, Rihenberk-Erj. (Torb.).

dřſtev, stva, m. 1) der Kalkſpath, knyſtallinijcher
Tropsſtein, Koblja Glava (Kras)-Erj. (Torb.),
Erj. (Min.); — 2) der Kieſ (razdrobljeno ka-
menje, pos. pesek v čiščenje bakrene po-
sode), Kras-Erj. (Torb.).

drstílo, n. = drstitev, Jan.

drstítev, tve, f. das Laichen, Jan.

drstíti se, ím se, vb. impf. streichen, laichen;
ribe se drstijo; — pogl. drestiti se.

drstljívka, f. die Alraunbeere (mandragora),
Dict.; — pogl. drstljívka.

drstníca, f. 1) der Laichſiſch, C., Svet. (Rok.);
— 2) der Näsſing (chondrostoma nasus),
Zidani Most-Erj. (Torb.).

dřšč, m. = drskač, dreskač, Vranja v Istri-
Erj. (Torb.).

dřščica, f. der Krammetsvogel (turdus pilaris),
Gradišče na Ipati-Erj. (Torb.).

drtina, f. = drobtina, die Brosame, das Bröſſel,
ogr.-C.; der Brocken, das Bruchstück, Fr.-
C., vzhŠt.; — nekatere dtrine časa, einige
Augenbliſe, C.; — pl. dtrine, das Säge-
meſt: z dtinami zadelan, mit Sägemehl ein
gesüſttert, DZ.

drtínčica, f. dem. dtinka, vzhŠt.

drtínica, f. dem. dtrina; solnčnemu prahu po-
dobna d., SIN.

drtínka, f. dem. dtrina, vzhŠt.

drtínščica, f. eine Art bitteres Pflanzengewächſ,
C.; (morda: das Ruhrkraut [gnaphalium], Z.).

drtjè, n. 1) das Reißen, C.; — das Schinden,
Cig.; — das Quälen, Valj. (Rad); — 2) das
Brimmen, die Kolik, Meg., Dict.; dtje imeti,
Dalm.

drūčkati, am, vb. impf. zerdrücken, quetschen,
C., jvzhŠt.

drūg, m. 1) der Genoffe, der Gefährte, Mur., Cig.,
Jan., nk.; der Compagnon, Cig. Jan.; — 2)
der Brautführer, Hip., Mur., Cig., Jan., Kr.;
Bliże bliże jezdi Šumar, Bliże bliże njega
drug, Npes.-K.; druzice in drugovi, Škrinj.

drūg, adj. 1) ein anderer: druge vere, druge
narodnosti biti, einem anderen Glauben, einer
anderen Nationalität angehören; kdo drug?
wer anders? nekaj drugega (druzega), etwas
anderes; drug pot, drug krat, ein anderes
Mal; druge pomoči ni, es gibt kein anderes
Mittel; drug veter je potegnil, das Blatt hat
sich gewendet; ni drugega, kakor (nego) laž,
es sind lauter Lügen; ves drug si, du hast
dich ganz geändert; med drugimi rečmi, med
drugim, poleg (zraven) drugega, unter an-
derem; (govori se nav. drugi, kjer bi se priča-
kovalo: drug, n. pr. nihče drugi); — 2) drúgi,
der andere; z druge strani (plati), anderer-
seitš; drug drugemu, einer dem andern, (tudi:
eden drugemu); drug za drugim, einer nach
demandern; drugo (eno) k drugemu, im Durch-
schnitte gerechnet, Cig., Šol., Svet. (Rok.); —
3) drúgi, der zweite; drugo oranje, druga
kop; druga setev, die Nachsaß, Cig.; druga
zliindra, die Kräfſchlaſe, Cig.; druga vzmož,
das Quadrat (math.), Cig. (T.); — drugi člen,
der Nachsaß (math.), Cig. (T.); — drugi dan,
teden, am folgenden Tage, in der folgenden
Woche; v drugo, zum zweitenmalte; — (po
Skrabcu [Cv.], drugi nima nedoločne oblike).

druga, f. die Brautführerin, Cig., Jan.

drugáč, adv. anders, ſonſt, widrigenfalls; molči,
drugač boš tepen.

drugáče, adv. = drugač, Jan., nk.

drugáčen, čna, adj. anders beschaffen; ves d.
je zdaj.

drugáčeši, adj. = drugačen, Habd.-Mik.

drugáčešnji, adj. = drugačen, Z.

drugáči, adv. = drugač, Meg., Guts., Jarn.,
Mur., Cig., Jan., Mik., Dalm.

drugáčica, f. die Variante: d. te povesti, Pjk.
(Crt.).

drugáčiji, adj. C., pogl. drugačen; („druga-
cije“ volje, Krelj).

drugáčiši, adj. = drugačen, Mik.

drugáčiti, áčim, vb. impf. ändern, C.

drugáčiv, adj. = drugačen, ogr.-C.

drugáčnost, f. die verschiedene Beschaffenheit.

drugákó, adv. = drugač, Mur., Cig., Jan.,
C., Mik., Krelj, Nov.

drugákšen, šna, adj. = drugačen, Cig., Notr.;
ſonſtig, Mur.

drugám, adv. anderswohin.

drugár, rja, m. = drug 1), Vrt.; — stsl., hs.

drugarica, f. 1) die Genossin, C.; — 2) po-
doba d., das Teiënstück, das Pendant, Cig.
(T.); — hs.

drūgda, adv. = drugdaj, Mik., C.

drūgdaj, adv. ſonſt, anderemale, Guts., Cig.

drūgde, adv. = drugdi, anderswo, Alas., Cig.,
C., Rec., nk.

drugdêj — drugošîke

— 179 —

drugóten — drûzgati

drugdêj, adv. = drugdi, Hip. (Orb.).

drûgdi, adv. anderšwo, Mcg., Dict., Mur., Cig., Boh., Trub., Dalm., Kast., Isvkr., Jap., ogr.-C., nk.

drugê, adv. = drugej, drugde, Met.

drügec, gca. m. der Zweite, C.; der Zweitgeborne, Mur.; der zweite Schwarm des Jelben Bienenstockes, M., Gol., Valj. (Rad); — ti si moj drugec, du biſt mein zweites ſch, Cig.

drugec, adv. = drugod: od drugec = od drugod, vzhŠt.; (iz: druged [drugod], Mik.).

drugêj, adv. = drugje, Mur., Cig., Jan.

drúgica, f. die Zweitgeborne, Z.

drûgič, adv. zum zweiten male; ein anderesmal wieder, Cig., C.; — zweitens.

drúgičnji, adj. zweitmalig: drugičnja izkušnja, Ravn.; drugičnje, zum wiederholten male, Ravn.-C.

drúgikrat, adv. = drugi krat, zum zweitenmale; — ein anderesmal (nam. drugikrat); druge krate, anderemale, ſonſt.

drúginja, f. = družica 1), C.

drugjê, adv. anderšwo.

drugle, adv. C., pogl. drugde; (prim. „drgli“, Polj., „drgle“, Črniče [Goriš.]).

drugleh, adv. C.; pogl. drugde.

drugč, adv. 1) zum zweiten male, ein anderesmal wieder; — 2) = k letu, ob letu, Kras, Ip.-Erj. (Torb.).

drugčen, čna, adj. = drugokraten, C.

drugód, adv. an anderen Punften, Orten, auf einem anderen Wege, auf anderen Wegen, anderwärts, anderšwo herum; po drugod, an anderen Orten; od drugod, anderšwoher.

drugódi, adv. = drugod, C.

drugódnji, adj. anderwärtig (pravilno nam. drugoten, Cig.).

drugóleh, adv. nam. drugod, pri Idriji.

drugogórje, u. das Flößgebirge, Cig.(T.).

drugogören, rna, adj. Flöß, drugogorni vap-nenec, der Flößkalf, Cig.(T.).

drugojezíčen, čna, adj. eine andere Sprache redend, anderšsprachig, nk.

drúgokrat, adv. = drugikrat, Mur.

drugokrátten, tna, adj. abermalig, zweitmalig, Mur.

drugonárodnik, m. der einer anderen Nation Angehörige, nk.

drugopis, písa, m. das Duplicat, C.

drugoróden, dna, adj. zweiten Ranges: drugoredna država, SI.N.; — secundär, Cig.(T.).

drugoródec, dca, m. = drugonarodnik, SI.N.

drugoróden, dna, adj. einer anderen Nation angehörig, Raič (Slov.); drugorodni del škofije, Cv.; — fremdartig, Cig.

drugorójen, jéna, adj. zweitgeboren, Cig., Jan., M., nk.

drugorojénec, nca, m. der Zweitgeborne, Jan.

drugosónten, tna, adj. von anderer Art, M.

drugospólen, lna, adj. von anderem Geschlecht, C.

drugostránski, adj. zur anderen Seite gehörig, anderseitig, Cig., nk.

drugošolec, lca, m. ein Schüler der zweiten Classe, der Secundaner, Cig., Jan., C., nk.

drugóten, tna, adj. secundär; Neben-, Cig., Jan., Cig.(T.); drugotni naglas, der Nebenton, d. pojem, der Nebenbegriff, d. tok, der Nebenstrom, der Inductionsstrom, d. rek, der Nebenjaß, d. del reka, der Nebenjattheil, Cig.(T.).

drugováti, ūjem, vb. impf. 1) Gesellschaft leisten, verkehren, nk.; prijazno se s kom d., LjZv.; — 2) Brautführer sein, Cig., Jan., M.

drugověrec, rca, m. der Anderšgläubige, Cig., nk.

drugověrka, f. die Anderšgläubige, Z.

drugověrski, adj. andersgläubig, heterodox, Cig., Jan., nk.

drugověrstvó, n. die Heterodoxie, Cig.

drugovřsten, stna, adj. kar je druge vrste: drugovrstna barka, Vod. (Izb. sp.); — fremdartig, Cig.

druhát, f. eine Völksmenge; — (nav. zaničj.) der Pöbelhause, der Pöbel, das Gesindel.

druháka, f. dem. druhal: mlada druhalca (otrok), Ravn.

druhálen, lna, adj. Pöbel-: druhalna vlada, die Dachlofratie, Jes.

druhalovládje, n. die Pöbelherrschaft, Cig.

druhánski, adj. pöbelhaft, V.-Cig.

druīd, m. galski duhovnik, der Druide.

drújec, jca, m. M., Cig., Kr., pogl. drugec.

drům, drúma, m. 1) der Rest eines Schuster-drahts, Lašče-Levst.(Rok.); — 2) der Halm, C.; — prim. nem. ein Trumm (ß. B. von einem Seile), Levst.(Rok.).

drumbljáti, ám, vb. impf. schnurren: mačka drumlja, ogr.-Valj. (Rad); — prim. dromljati.

drůmek, mka, m. dem. drum. Rib.-M.

drůmlja, f. die Schalmei (sampogna), Alas.; — prim. dromlja.

druščina, f. die Gesellschaft; v druščini se je pomenkovala nesramno, LjZv.; druščino komu delati, jemandem Gesellschaft leisten, Svet.(Rok.).

drůštevce, n. dem. društvo; kleiner Verein, Vrt.

drůštvěn, adj. Vereins-, Cig., Jan., C., nk.: društvena pravila, die Vereinsstatuten, nk.

drůštveník, m. das Vereinsmitglied, Cig., Jan., nk.

društvenína, f. die Vereinsgebür, der Vereinsbeitrag, C., nk.

drůtvó, n. 1) (po hs.) die Gesellschaft, der Verein, Cig., Jan., nk.; politično d., trgovsko d., pravniško d., nk.; — 2) = druščina, Mur., Cig., Jan., kajk.-Valj. (Rad).

drůštvovánje, n. die Bethätigung des Vereinslebenš, C., nk.

drůštvováti, ūjem, vb. impf. ein Vereinsleben bethätigen, einen Verein (Vereine) halten, SI.N.-C.

drůzga, f. Zerquetschtes (ß. B. zerdrückte Rüben als Schweinefutter), vzhŠt.-C.; — pogl. drozga.

drůzgalica, f. = drozgalica, brozga, Notr., Levst.(Rok.).

drůzgati, am, vb. impf. (etwas Weiches) zerdrücken, quetschen, Mik., Dol., Št.; — konj po

124

druzgoláti — družen

— 180 —

drúženje — drvaríše

koritu druzga (nagt), Gor.-Mik.; — pogl.
drozgati.

druzgoláti, âm, vb. impf. = drozgati, C.

drúža, f. die Genossin, C.; — die Ehegenossin,
V.-Cig., Jan.; („takó mož imenuje ženo,
kadar se lepo gledata“, Levst./Nauk 170/),
Al' predrago 'maš obljubljeno? Družo al'
zaročeno? Npes.-Vod. (Pes.).

druzáben, bna, adj. die Gesellschaft betreffend,
Gesellschafts-, social, Jan., nk.; razmere v
družabnem in državnem življenju, Jurč.;
stebri našega družabnega življenja, Str.; dru-
žabne čednosti, Cv.; — einer Gesellschaft,
einem Vereine angehörig: verni družabni
(nam. družabniki), Slom.

družábnik, m. 1) der Gesellschafter: bil je blaga
duša, vesel družabnik, Str.; — 2) das Ge-
sellschafts- oder Vereinsmitglied, Jan., Levst.
(Nauk).

družba, f. 1) = družčina, die Gesellschaft; ve-
sela d., lufttige Gesellschaft; — verska d.,
eine Glaubensgesellschaft, nk.; — die Gemein-
schaft, Mur., Cig., Jan.; d. zakonska, d. svet-
nikov, Cig.; — 2) = društvo 1), die Gesell-
schaft, der Verein, Cig., Jan.; kmetijska družba,
die Ackerbauge sellschaft; delničarska d., die
Actiengesellschaft, DZ.; bankovna d., die Bank-
gesellschaft, DZ.; — tudi: družba, Kr.-Valj.
(Rad).

družbàn, ána, m. = družabnik, Jan., Slom.

družbānj, m. der Brautführer, St.-Mur., Cig.,
Danj.-Mik.

družběn, adj. = družaben, Cig.; družbeni
račun, die Gesellschaftsrechnung, Cig. (T.),
Cel.(Ar.); — hs.

družběnik, m. = družabnik, das Gesellschafts-
oder Vereinsmitglied, Cig., C., nk.; — hs.

družbica, f. dem. družba, M.

družbína, f. = družba, Jan., C.; — hs.

družbínski, adj. Gesellschafts-, social, nk.

družboslôvje, n. die Sociologie, LjZv., Lampe
(D.).

drúžčen, čna, adj. = družen 2), M.

drúže, eta, n. 1) der Genoffe, der Gefährte,
Cig., Jan., Mik.; — 2) der Brautführer,
C.; der Begleiter der Brautfjungfer, C.; —
3) der Ehegenoss, Cig., C.; = zakonski mož
ali žena, Dict.; očaki so za svoja zakonska
družeta ino otroke iz srca žalovali, Trub.;
ona je tvoje druže, Dalm.; Preljubo moje
druže, Npes.-Vrač; zakonski so s svojimi
družeti plesali, Kres; — tudi m.. Si prišel,
druže pravi moj? Npes.-Vod.(Pes.); Ladin
druže, Vod.(Pes.).

drúžec, žca, m. 1) dem. drug; der Gefährte,
C., Z.; der Mitarbeiter, der Gefessel, C., Z.:
— der Brautführer, C.; — 2) = drugec,
drugi roj istega panja, Levst.(Beč.).

drúžej, m. 1) der Genoffe, der Gefährte, C.
Z.; Pridite angelci, Vi nebeški družejí,
Slom.; — 2) der Ehegemahl, Mur., Valj
(Rad).

družěn, žna, adj. 1) gesellschaftlich, gesellig,
Cig., Jan., C.; družno življenje, das gesellige
Leben, Cig.(T.); — gemeinschaftlich, C.; družno

delati, Zv.; družno podpisane države, die
mitunterzeichneten Mächte, DZ.; — 2) die
Gesellschaft liebend, gesellig; d. človek, Svet.
(Rok.); družen človek ljubi družbo, DSv.

druženje, n. die Gesellung, Cig.; d. s kom,
der Umgang, Cig.

družíca, f. 1) die Gefährtin, die Gesellschafterin,
Mur., Cig., Jan., Dalm.; — zakonska d., die
Ehegenossin, Mur., Cig.; — 2) die Begleiterin
der Braut, der Brautfjungfer, die Kranzel-
jungfer; družice in drugovi, Skrinj.

družičeváti, čujem, vb. impf. Kranzeljungfer
sein, Cig., M.

družičiti, ťcim, vb. impf. = družičevati, Cig.

družíten, łań, adj. vereinigend, Cig.

družínik, m. der Instrumental (gramm.), Jan.,
Levst.(Sl. Spr.).

družíło, n. das Vereinigungsmittel, nk.

družína, f. 1) die Hausgenossen, Mur., Cig.;
— 2) die Familie; veliko družino imeti;
za družino skrbeti; — 3) das Gefinde, die
Dienerschaft; veliko družine imeti; z družino
jesti, mit den Leuten seffen; devetero družine,
neun Dienstboten, Cig.; družina mu je nez-
vesta; pa tudi: družina so mu nezvesti,
Met.-Mik.

družínčad, f. = družina 3), LjZv.

družínče, n. der Dienstbote; četvero družinčet.

družinec, nca, m. 1) der Hausgenoffe, C.; —
2) = družinče, Jan.

družínica, f. dem. družina; kleine Familie, M.

družínski, adj. 1) Familiens. Cig., Jan.; —
2) Dienstboten-, Gefinde-; družinska soba.

družinstvo, n. das Gefindewesen, C.

družiti, držăim, vb. impf. gesellen, vereinigen,
verbinden, Mur., Cig., Jan.; s seboj d., in-
vobvieren, Levst.(Pril.); — d. se s kom, mit
jemandem Umgang haben; volk se z volkom
druži, gleich u. gleich gesellt sich gern, Cig.;
d. se telesno, sich begatten, Cig., Jan.; —
d. se z lenobo = len biti, Vrt.

družjě, n. = druže: zakonsko družje, Levst.
(Pril.); Žena je družje vmorila, Npes.-Kres.

družkinja, f. die Gefährtin, Hal.-C.

družljiv, iva, adj. gesellig, leutfelig, Jan., Cig.
(T.), C.

družljívost, f. die Geselligkeit, Cig., Jan., C.
družníca, f. = družabnica, ZgD.

družník, m. der Compagnon, Cig., Jan.; družnik
pridobitnega podjetja, DZkr.; der Genoffe,
C.; občinski d., DZkr.; das Gesellschafts-
oder Vereinsmitglied, Cig., Jan., C.

družnost, f. die Geselligkeit, Cig., Jan., C.

dřva, n. pl. išči pod: drvo.

drávča, f. die Holzhache, Mik., vzhŠt., C., Vrt.

drávsati, am, vb impf. = dreviti, Jurč.;
konje d., Dol.; (nam. drevajsati).

drvánja, f. die Holzgegend, Danj.-Mik.

drvár, rja, m 1) der Holzhauer, der Holzer;
— 2) nam. drevar 2), Dol.

drvarica, f. die Holzart, ogr.-C.

drvarīja, f. = drvarstvo, M.

drvarīna, f. die Holzgebür, Cig., M., DZ.

drvaríše, n. der Holzhan, Cig.

drváriti — drvotón

— 181 —

drvótónščak -- držáj

drváriti, árim, vb. impf. 1) sich mit dem Holz-
hacken, Holzen beschäftigen, Holz fällen, holzen;
— 2) nam. drevariti, Cig., Dol.

drvárjenje, n. das Holzen.

drvárnica, f. die Holzhütte, die Holzlege.

drvárski, adj. Holzhauer; drvarska sekira.

drvárstvō, n. die Holzervei.

drváščina, f. das Hecht, Holz zu schlagen, das
Holzervitut, Cig., Jan.; mernik ovsa za drva-
ščino dati, Svet.(Rok.); v tem gozdu imam
drvaščino, Rib.

drvěč, éta, n. ein Stückchen Holz, Ravn.

drvěka, f. neko jabolko, Dol.-Ery.(Torb.).

drvěn, adj. hölzern, Cig., Jan.; d. most, Zora.

drvěnec, nca, m. der Holztein, Erj. (Min.).

drveněti, ím, vb. impf. = dreveneti, C.

drvenica, f. 1) die Holzlege, die Holzhütte, C.,
DZ.; — 2) = drvača, SlGor.-C., BlKr.

drvenják, m. die Holzlege, Valj.(Rad).

drvěnka, f. = drevenka, der Mezen (eigentl.
hölzernes Maß), Mik.; (pol vagana, Ormož).

držež, m. neokreten človek, Levst.(Beč.).

drvína, f. = drvarina, Cig.

drviš, m. der Sturm: vriš in drviš, Bes.; —
nam. dreviš. prim. dreviti.

drvišče, n. der Holzplak, die Holzstätte, C.,
Rož.-Kres; der Wald, Tolm.-Štrek.(Let.).

drviti, ím, vb. impf. pogl. dreviti.

drvníca f. 1) die große Holzhacke mit langem
Stiel, C., BlKr., Gor., Savinska dol.; —
2) = drvarnica, Gor., D Sv.

drvník, m. der Holzplak, Cig.

drvnína, f. das Holzgeb, die Holzabgabe, Cig., C.

drvnjáča, f. die Holzart, C., Mik., Valj.(Rad),
vžhŠt.

drvnják, m. 1) der Holzplak, Hal.-C.; — 2)
der Holzhüttenumt, ogr.-C.

drvō, n. das Holzsheit, der Prügel, vžhŠt.-C.;
nav. pl. dŕva, das Brennuholz; drva sekati,
Holz hacken; v drva iti, um Holz in den
Wald gehen, Vrt.; tudi: drvā, Gor. - l'alg.
(Rad); — (drvō nam. dřevō, Kras i. dr.).

drvodětec, tca, m. der Holzarbeiter, C., Trst.
(Let.); — hs.

drvojěd, jěda, m., pl. drvojedi, die Holzresser,
Cig.(T.).

drvojědec, dca, m. der Holzesser, der Hylophag,
Cig.

drvojědka, f. der Thränenchwamm (merulius),
Cig., Tuš.(B.).

drvoláča, f. entzweigter Aßt, vžhŠt.-C.

drvoplávstvō, n. das Hloßwesen, Cig.

drvorěz, réza, m. = lesorez, Navr.(Kop. sp.).

drvosěk, sěka, m. das Holzschlagen, Dict.; —
kraj, kjer se drva sekajo, der Holzschlag,
Gor.-Cig., Jan., Svet.(Rok.).

drvošěc, šca, m. der Waldantheil, M., Gor.;
(menda nam. drvosečec, Cig. ima drvoseč;

drvotan, m. pogl. drvoton.

drvotòč, tóča, m. der Weidenbohrer (cossus
ligniperda), Cig.

drvotón, tóna, m. der Plat, wo Holz gespalten
wird, die Holzlege, C., Valj.(Rad.); (drvó-
ton), Mur.; (drvotan), ogr.-Raič(Nkol.).

drvótónščak, m. 1) der Block zum Holzspalt-
ten, vžhŠt.-C.; — 2) der Holzhüttenmšt, C.

drvovárstvō, n. die Holziparpunkt, 1.-Cig.

drťovnik, m. der Holzwald, C.

drvščina, f. = drvaščina, C.

drž, díza, adj. frech, Jan., C.; drzo življenje,
Krelj; predrz in preobjesten, Trub.(Post.);
drzi norci, Dalm.

dřza, f. 1) die Schlampe, C.; — 2) der Feld-
rain, C.; — 3) = drista, C.

drzáj, m. = greben, die Hechel, Jan., Mik.;
pogl. drzej.

dřalica, f. die Riffel, der Riffelkamm, Cig.,
Jan.

drzátnica, f. = drzalica, Jan.

drzátnik, m. der Riffelbaum, Jan.

drzáłq, n. = drzalica, Cig., Jan.

dřzanje, n. das Scharren, M.; — das Hecheln,
Mur.

dřzati, dřzam, zem, vb. impf. 1) scharren, schaben,
fraßen, Cig., Jan., M., Nov. - C.; blato s
ceste d., C.; d. se, sich kraßen, C.; d. grlo,
(Cig.), d. se, (V.- Cig.), sich räußern; —
2) hecheln, Guts., Jarn., Mur., Jan.; — rif-
seln, Mur., Jan.; — 3) (travo) d., graßen,
Št.-Jarn., Cig., C.; ovce drzajo = pasejo
se, Lašče-Levst (Rok.).

dřzavec, vca, m. der Hechler, Cig., Jan.

dřzej, m. = greben, die Hechel, Guts.

dřzen, zna, adj. kühn, verwegen, keč; — frech,
Jarn., Mur., Jan.

1. dřzniti, dřznem, vb. pf. schabend einen Zug
thun, Z.; — prim. drzati.

2. dřzniti, dřznem, vb. pf. sich erfühnen, Mur.,
Cig., Mik.; ne drznem dalje, weiter wage
ich es nicht, Cig.; nav. d. se, sich unterstehen,
wagen; sich die Freiheit nehmen, Cig.; d. se
vprašati, so frei sein zu fragen, Cig.

drzniti, ním, vb. impf. ermutigen, ogr.-C.

dřznost, f. die Kühnheit, die Verwegenheit; —
die Keckheit, Cig., Jan., C.

dřźost, f. = drznost, Mur., Krelj-Mik., Dalm.

drźóten, tna, adj. = drzen, Vrt.

drzovít, adj. kühn, verwegen, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

drzoviten, tna, adj. = drzovit, Jan.

drzovitež, m. der Verwegene, Let.

drzovítnost, f. = drzovitost, C.

drzovítost, f. die Vermessenheit, die Verwegen-
heit, Cig., C., nk.

držůn, m. verwegener Mensch, C.

dřž, dřža, m. = držalo 3): perni (= peresni)
dřž, der Federhalter, ogr.-Valj.(Rad).

dřža, f. die Haltung: počepna d., Telov.

držáč, m. 1) der Stüker (3. B. des Wagensz,
„tisti, ki voz drži“), C., Z.; — 2) ein Wer-
zeug, womit man etwas hält, der Halter, Cig.;
— die Handhabe an der Sense für die linke
Hand, Cig.

držáj, m. 1) die Handhabe, das Heft, der Griff;
bei. die Handhabe an der Sense für die linke
Hand, Cig.; — 2) das, woran man sich an-
hält: das Geländer; držaji ob mostovih in
brveh; stopnice z držajem, Zora; — pren.
der Anhaltspunkt, C., DZ.; — 3) das, was

držák — držáti

— 182 —

držáva

etwas hält, der Halter, Cig.; — das Tenafel
(bei den Schriftsekern), Cig.; — die Brense,
Cig.

držák, m. 1) die Handhabe, der Griff, Cig.,
C.; — 2) der Halter, Cig.

držáte, n. dem. držalo; das Hestchen, kleiner
Griff, Cig., C.

držáljka, f. = držalo, Mur., Cig.; držalka,
Valj.(Rad).

držálnica, f. die Pferdehalfter, C.

držálq, n. 1) die Handhabe, der Griff; — 2)
der Anhalter (woran man sich anhält), Cig.;
— 3) der Halter, der Haltapparat, Cig.

držanje, n. 1) das halten. napačno d. života,
peresa (pri pisanju), ogr.-Valj.(Rad); — 2)
die Räumigkeit, die Capacität (eines Gefäßes),
Cig.(T.); do polnega držanja napolnjen,
DZ.; — 3) = dežela, država, ogr.-C.; šel
je v daleko držanje, Cig.; — 4) die Hal-
tung, die Geberden, Cig., C.; die Aufführung,
das Benehmen, ogr.-C.

držáti, ím, vb. impf. 1) halten; klobuk v ro-
kah d.; d. otroka v naročju; koga za roko
d., jemand an der Hand halten; zu drevo d.,
Pflughalter sein, Cig.; konja za brzdo, moža
za besedo držijo, das Pferd nimmt man beim
Baum, den Mann beim Wort, Z.; d. kaj
kvišku, proč, k očem, pod nos, etwas in
die Höhe, weg, vor das Gesicht, vor die Nase
halten; ne d. križem rok, nicht müßig sein;
svečo d. umirajočemu, dem Sterbenden das
Licht halten; d. komu roko, jemandem die
Stange halten, Cig.; v dobrem stanu d. kaj,
in gutem Zustande erhalten, nk.; vino v piv-
nicah d., ogr.-Valj.(Rad); živino pregorko
d.; v časti d. in spoštovati koga, Jap.; —
abhalten: skupščino d., Valj.(Glas.); svet,
sodbo d., Lašče-Levst.(Rok.); tožbo d., über
eine Klage verhandeln, Svet.(Rok.); — führen:
dnevnik, zemljiščne knjige d., DZ.; — 2)
fest halten (durch Kraftanstrengung, Zwang
u. dgl.); držite ga! haltet ihn fest! bolje
"drži ga" ko „lovi ga", = besser ein Sper-
ting in der Hand, als eine Taube auf dem
Dache; sapo držati, den Athem an sich halten;
jeza me v srcu drži, Zorn erfüllt mein Herz,
C.; bolezen ga drži v postelji, die Krank-
heit sffesselt ihn anš Bett, Cig.; krč me drži,
i habe den Kraftmpf, Z.; drži me v rami,
es zieht mich im Arm, Cig.; — V mladosti
vender trdnješje so mrežé, Ki v njih drži
nas upa moč golj fíva, Preš.; v zaporu koga
d., im Arrest anhalten, LjZv.; trdo, ostro,
na tesnem koga d., jemanden strenge, furž,
in guter Zucht halten; v trdem d., streng halten,
Sól.; jezik za zobmi d., die Zunge im Baume
(das Maul) halten; držan, verpflichtet, C.; — par-
teifch, interessiert, C.; — 3) aufrecht halten; pijan
d, da ga noge ne držé; drži me tvoja desnica,
Ravn.; d. red po občini, die Gemeindepolizei
handhaben, Levst.(Nauk); d. zapovedi, die
Gebote halten (tudi stsl.); d. besedo, das
Wort halten (tudi rus.); oni ne drže pravde
(= pravice), Dalm.; — 4) halten (= nicht
lassen); mora vodo d., es muss wasserdicht

sein; papir črnila ne drži, das Papier schlägt
durch, fließt, Cig.; d. barvo, die Farbe be-
halten, Cig.; d. glas, den Don halten, anž-
halten, Cig., Sol.; led, sren drži, das Eis,
die Schneedecke hält, Cig.; maček ne drži,
der Anker ist loß, Cig.; posoda ne drži, =
pušča; sod drži kakor jajce, Z.; zdaj bo
držalo, jeßt wird es halten (= zdaj je dosti
drdno pribito, privezano itd.); vzroki niso
držali, die Begründung war nicht stichhändig,
Cig.; — mraz, jug drži, die Kälte, der Süd-
wind hält an, Cig.; to vreme bo držalo ves
mesec, Tolm.-Strek.(Lct.); — halten, fassen;
sod drži deset veder; — 5) die Richtung
haben, führen: kam drži pot, cesta, steza?
dveri drže na vrt, Cig.; d. v kako mer,
streichen (vom Erzgange), Cig.(T.); ruda drži
naprej, das Erz jeßt an, Cig.; laufen (o črtah),
Cig.(T.); — sich erstrecken: moja njiva drži
do —, Svet.(Rok.); — 6) se za kaj, sich
an etwas anhalten; d. se za vejo; — d. se
cesa (koga), an etwas (jemandem) haften,
kleben, hangen: smola se drži obleke; — še
se ga drži moč, er ist noch bei Kräften, Cig.;
ta napaka se ga bo držala, dokler bo živ,
dieser Fehler wird ihm sein Lebenlang an-
haften, Cig.; berača se palica drži, der
Bettler legt den Betelfstab nicht ab, Z.; cer-
kenvena imenja se dolžnosti drže, Ver-
pflichtungen haften auf dem tichlichen Ver-
mögen, DZ.; — d. se koga, sich an jemanden
anhängen: drži se ga kakor smola, kakor
klop; d. se česa kakor pijanec plota, = an
einer Sache fest hangen, Cig.; — an etwas
festhalten; d. se starih navad, starega kopita;
bei etwas bleiben, verharren: vina, dela d.
se; — sich an etwas halten, sich nach etwas
richten; d. se steze, Bahn halten, Cig.;
d. se sledu, der Spur nachgehen; d. se ukazov,
die Verordnungen besolgen; človeku gre, da
se postav drži, katere mu piše Bog, Ravn.;
d. se resnice, der Wahrheit treu bleiben; d.
se svojih besedi, Levst.(Zb. sp.); držeč se
ukaza, Kraft der Verordnung, Cig.; — sich
behaupten, standhalten: trdnjava se drži; —
sich halten: to sadje se dolgo drži; držeč,
haltbar, Cig., Jan.; res je bolj rezno (vino),
pa bo tudi bolj držeče, Levst.(Zb. sp.); — 7)
d. se, eine Haltung beobachten: d. se po koncu,
sich aufrecht halten; — eine Miene machen;
kislo se d., ein fautes Gesicht machen; na
smeh, na jok se d., eine weinerliche, tä-
chelnde Miene machen; drži se, kakor da ne
bi znal pet šteti; — sich benehmen, sich ver-
halten; junaško, moško se d., sich helden-
müthig, männlich benehmen; krotko in po-
blevno se d., Kast.

držáva, f. 1) der Bestand: državo imeti, Cig.;
ta reč nima države, Cig., Svet.(Rok.), Kr.-
Valj.(Rad); ta človek nima države, ist nicht
charakterfest, Kr.-Valj.(Rad); — 2) der Macht-
bereich (dicio), Mik.; — (po drugih slov. je-
zikih) der Staat, das Reich, Mur., Cig., Jan.,
nk.; zavezna d., der Bundesstaat, Cig., nk.;
— 3) = posestvo, der Grundbesitz, C., Z.

držávec — důbek

— 183 —

dúcat — dúhati

držávec, vca, m. = držač 1), C.

držáven, vna, adj. Staats-, staatlich, Cig., Jan., nk.

držávica, f. dem. država; kleiner Staat, nk.

državlján, ána, m. der Staatsangehörige, der StaatSBürger, Cig., Jan., nk.

državljânka, f. die Staatsangehörige, die StaatSBürgerin, nk.

državljánski, adj. staatSBürgerlich, StaatSBürger-, Cig., Jan., nk.; d. zakonik, das Bürgerliche Gesetzbuch, Cig., nk.

državljánstvó, n. die Staatsangehörigkeit, die StaatSBürgerchaft, das StaatSBürgerrecht, Cig., Jan., C., Cig.(T.), nk.

držávnik, m. der Staatsmann, Cig., Jan., Vod. (Izb. sp.), nk.

državnikováti, újem, vb. impf. sich als StaatSBmann bethätigen, nk.

držávniški, adj. staatSBmännisch, Cig.(T.), nk.

držávništvó, n. die StaatSBmannskunft, Raič (Slov.).

državnopráven, vna, adj. staatSBrechtlich, Cig. (T.), nk.

državnozbóren, rna, adj. reichsратlich, reichsstäglich, Jan., nk.

državnozbórski, adj. Reichsратsh-, nk.; državnozborska volitev, Levst (Nauk).

državopis, písa, m. die Statistik, Jan., Cig. (T.), C.

državoslóven, vna, adj. staatSBwissenschaftlich, nk.

državoslóvje, n. die StaatSBwissenschaft, Jan., nk.

državotvóren, rna, adj. staatenbildend, nk.

državoznánski, adj. die StaatSBwissenschaft betreffend: d. zemljepis, die politische Geographie, Cig. (T.).

državoznánstven, stvena, adj. staatSBwissenschaftlich, Cig. (T.).

državoznánstvó, n. die StaatSBwissenschaft, die StaatSBlehre, Cig.(T.), nk.

držba, f. das Festhalten, C.

držee, žca, m. der etwas hält, der Halter, Cig.; — držci, der Haltapparat (zool.), h. t.-Cig. (T.).

držéčki, adv. mit dem Händen haltend, (tudi: na držečkem), BlKr.-Mik.

držéost, f. die Haltbarkeit, Cig., Jan.

držek, žka, m. dem. drž, = držaj 1), Cig., Jan.

držen, žna, adj. haltbar, dauerhaft, Cig.; trdno in držno orodje, LjZv.

držěla, f. = dežela, ogr.-Valj. (Rad).

držína, f. der Inhalt, der Tonnengehalt, der Fassungsraum, DZ.

držitelj, m. d. knjig matic, der Matrikenführer, Levst. (Nauk).

držkati, am, vb. impf. dem. držati; halten (v otročjem govoru), Mik., Štrek.

držnost, f. die Haltbarkeit, Cig.

držúlja, f. eine Art Pfirsich, (die nicht vom Kerne geht), BlKr.

dualizem, zma, m. dvojnost (v verstvu, politiki i. dr.), der Dualismus.

důbek, bka, m. die Blütendote an der Birke, am Haselnußstrauch, C.; ein Büschel Kirschen,

Glas.; — morda nam. dobek; prim. hs. dubak, dem. dub, tudi: neka vrsta črešenj.

dúcat, m. = dvanajsterica (Dužend), Cel. (Ar.); — prim. tucat.

dúcniti, důcnem, vb. pf. = dudniti, stoßen, Dol.

dúda, f. 1) der Dudelsack, Habd., Cig., Jan.; = pl. dude, Mur., Cig., Jan., Nov.; — 2) dummer, einfältiger Mensch, C., Z.

dúdaló, n. ein langsamer Patron, Ip.-Erj. (Torb.).

dúdanje, n. das Dudelsackspiel, Dict.

dudás, m. der Dudelsackpfeifer, Habd.-Mik.

dúdati, důdam, vb. impf. 1) auf dem Dudelsack spielen, die Sachpfeise blasen, Habd.-Mik.; — 2) ungeschickt, langsam etwas thun, Ip.-Erj. (Torb.).

důdka, f. in pl. dudke = duda, dude, Cig.

důdla, f. eine Art Doppelpfeife, Lašče-Levst. (Rok.); — prim. bav. dudel, Pfeife, Flöte, Levst. (Rok.).

důdlati, am, vb. impf. na dudlo piskati, Lašče-Levst. (Rok.); dudeln, Cig.; — iz nem.

dúdniti, důdnem, vb. pf. = duniti, Jarn., Cig., Dol.

dúdnjati, am, vb. impf dröhnen, rollen; grom dudnja, SlGor.-C.; (prim. důdnanje, das Dröhnen, ogr.-Valj.(Rad.); stsl. tatšnati.

duët, m. dvospev, das Ductt.

důh, důha, m. 1) der Hauch, Mur., Jan.; smrtni d., der Todeshauch, Cig.; — 2) der Geruch; lep, dober duh, angenehmer Geruch; d. imeti po čem, nach etwas riechen; vinski d., der Weingeruch; pl. duhovi, wohtriechende Sachen, Mur.; — ni duha ne sluha za njim, po njem, er ist verschollen; — 3) (gen., acc. duhä) der Geißt: a) ein geistiges Wesen; sveti duh, der heilige Geißt; nebeški duhovi, die Himmelsgeißter; peklenski d., der Höllengeißt; — gorski d., der Berggeißt, Cig., Jan.; — = das Gespenft: strah pred duhovi; — b) der geistige Theil des Menschen: meso želi zoper duha, Dalm., Kast.; Kdo zna Noč temno razjasnit', ki tare duha? Preš.; viseokega, bistrega duha človek, nk.; — c) der Geißt = der innere Charakter, die inneren Eigenschaften: preroški d., der Prophetengeißt, Cig.; Bog tebi dodeli duha pobožnosti, Ravn.-Mik.; pesem — božjega prazna duha, Preš.; krščanski d., die christliche Gesinnung, Cig.; enega duha, von gleichem Geißte befeelt, Cig.

dúha, f. der Geruch, Habd.-Mik.; dobra duha, angenehmer Geruch, jvzhŠt.-C.; cvetlica je lepe duha, SlN. - C.; lisičja d., der Fuchsgeruch, Mik.

duháló, n., das Geruchsorgan, Jan.

dúhanje, n. das Riechen.

duhát, áta, adj. 1) Aroma enthältend: duhato vino, Z.; — 2) geißig, befeelt, C., Z.

dúhati, důham, vb. impf. 1) riechen, einen Geruch empfinden; imajo nos in ne duhajo, Traun-Valj. (Rad); wittern, Cig., Jan.; — beriechen, Cig.; — 2) hauchen, Mur.

dúhniti — dúkelj

— 184 —

dûkla — dúpa

dúhniti, dûhnem, vb. pf. haučen, wehen: kre-
pek veter duhne, Levst.(Zb. sp.).

duhobôłnik, m. der Seeelenkranke, Cig.(T.),
DZ.

duhomámen, mna, adj. geistlärmend, Cig.

duhomôrec, rca, m. der Geißtödter, Zv.

duhomôren, rna, adj. geißtödtend, Cig.(T.), nk.

duhóta, f. daš Aroma, Danj.-C.

duhotáj, tája, m. der Geisterläugner, Cig.

duhov, adj. duhovo. Pfingsten, Jan., Levst.
(Nauk); o duhovem, zu Pfingsten, Z.

duhóven, vna, adj. 1) = duševen, geistig,
Geistes-, Mur., Cig., Jan.; — 2) geistlich,
duhovni gospodje, duhovno opravilo, du-
hovne vaje.

duhóven, vna, m., pogl. duhovnik.

duhóvenski, adj. = duhovniški, Jurč.

duhóvenstvø, n. = duhovščina, Cig., C.

duhovîdec, dca, m. der Geisterscher, Jan.,
Cig.; — rus.

duhovîdstvø, n. die Geisterscherei, Cig.

duhovîn, m. ein Dämon, C., Rib.-Mik.; — der
bôše Geißt, der Teufel, Lašče-Levst.(Rok.);
E, prav gotovo je duhovin, Ker tolik né
smrtne matere sin, Levst.(Zb. sp.); nečisti
duhovin, = hudič, Vrt.

duhovína, f. das Gefenst, C., Krelj; — kadar
ris (= volkodlak) spi, gre njegova duho-
vina drugemu spečemu kri sesat, Nov.; (m.
pred „ednim“ duhovino, Krelj).

duhovít, adj. geistvoll, geistreich, nk.; duho-
vite domislice, geistfreiche Einfälle, Cig.(T.).

duhovítost, f. die Geistreichheit, nk.

duhôvnica, f. 1) die Priesterin, Cig., Jan., C.;
— 2) = duhovšćica, C.

duhovnîja, f. der einem Geißlichen untersteh-
ende Sprengel, die Pfarrre, Cig., Jan., nk.

duhóvnik, m. der Geißliche, der Priester.

duhovníšče, n. das Presbyterium, Cig., Jan.,
Vrt.

duhóvniški, adj. = duhovski, priesterlich, nk.
duhóvništvø, n. = duhovstvo, Z., nk.

duhóvnost, f. die Geistlichkeit (als Eigenchaft),
Cig., Jan.

duhóvski, adj. geistlich, priesterlich, Priester-;
d. stan, der Priesterstand.

duhôvstvø, n. 1) das Priesteramt, Mur., Cig.,
Jan.; — 2) = duhovščina, Mur., Cig., Jan.

duhovstvováti, újem, vb. impf. das Priester-
amt aušüben, vzhŠt.-C.

duhóvščina, f. die Geistlichkeit, der Clerus.

duhôvščnica, f. = duhovsko semenišče, daš
Priesterseminar, Mur., Cig., Jan., Slom.,
ZgD., nk.

1. důhtati, am, vb. impf. schwer athmen, C.

2. důhtati, am, vb. impf. Cig., SIN.-C., pogl.
tuhtati.

duhtéti, im, vb. impf. duften, Cig., Jan., M.,
nk.; vonjavo d., Zora; — prim. dehteti.

dukät, m. der Ducaten, Cig., Jan.

dukati, kam, čem, vb. impf. springen, C.;
selski učenci ves dan skačejo in dučejo, SIN.
dúkelj, klja, m. hoher, oben verengter Topf
(Milchtopf), Mur., vzhŠt., ogr.-C., Raič(Let.);
großer Trinkbecher, ein Humpen, vzhSt.-C.;

— „kar nima pravilne oblike, bodi si po-
soda, bodi si človek“, Valj.(Rad).

dûkla, f. neka posoda za mleko, Št.-Valj.(Rad); — prim. dukelj.

dúkniti, dûknem, vb. pf. davonpringen, C.

dúlce, n. dem. dulo, Cig.

dúlčast, adj. dem Ende des Flaschenhalses
ähnlich; dulčasto se držati, den Mund zu-
sammenziehen, dass die Lippen aufgeworfen
erscheinen, C.

důlček, čka, m. dem. dulec.

důlčnica, f. 1) = neka otročja piščalca, C.;
— 2) ženska, ki se dulčasto drži, C.

důlda, f. ime kravi, kajk.-Valj.(Rad).

dûlec, lca, m. 1) das Mundstück an Blasinstru-
menten, Mur., Jan.; — 2) der Gießschnabel
an Gefäßen, Cig., M., SlGor.; — das Ende
des Flaschenhalses, Dol., jvhŠt.; — 3) der vor
Unwissen zufammengezogene Mund: d. delati,
na d. se držati, C., Z., jvzhŠt.; (1 se ne
izgovarja kakor 1).

důležnica, f. eine Art Hirtenflöte, vzhŠt.-C.

dúlica, f. neka velika rumena hruška, C.

dúlití, im, vb. impf. röhrenförmig machen, C.;
klobuk d., dulo delati klobuku, den Hut fäu-
sten, Cig.; — d. se, anschwellen: kruh se
duli, Št.-C.; — deska se duli, das Brett
wirft sich, Mariborska ok.-C.; — slive se
dulijo (kadar v roge gredo), Fr.-C.; — d.
se = dulec delati, C.; prim. dulec 3).

dúlø, n. der Hutfopf (= štula), Cig., Dol.,
BlKr.; daj mi črešenj v dulo, Z.

dumati, am, vb. impf. = misliti (pri Rež-
janih po St. Vrazu, SlN. XII. 15-4.); abnen,
M. (t).

dúnajica, f. neko jabolko, Tolm., GBrda-
Erj.(Torb.).

dúnavče, n. neko jabolko, v Brkinih-Erj.
(Torb.).

dúnavka, f. neko jabolko, Ponikve (Goriš.)-
Erj.(Torb.).

dúncanje, n. das Stoßen, tako se imenuje
tudi neka otročja igra, Lašče-Levst.(M.).

dûncati, am, vb. impf. stoßen, stupfen, Levst.
(Rok.); — prim. dunkati.

důnda, f. = donda 2), Fr.-C., Trst.(Let.).

1. důnec, nca, m. der Stoß, der Knuff, Cig.;
— prim. duniti.

2. duneč, nca, m. = danka, die Blunzenwurst,
SlGor.-C.

důnek, nka, m. = dunec, der Stoß, der Knuff,
C., Z.

dúniti, dûnem, vb. pf. stoßen: sapa v mene
dune, ein Windstoß trifft mich, Z., Vest.; —
einen Knuff versehen; d. koga s pestjo; s pa-
lico d. koga, Vest.

dûnka, f. deklica, ki sesa prst, Vrsno-Erj.
(Torb.).

1. důnkati, am, vb. impf. 1) stoßen, puffen,
schlagen, vzhŠt.-C.; z nogami d., ogr.-Valj.
(Rad); — 2) krachen, Jan.; topovi dunkajo, Z.

2. důnkati, am, vb. impf. prst sesati, Vrsno-
Erj.(Torb.).

dúpa, f. 1) die Erdhöhte, C., Z.; — 2) neka
psovka ženski, kajk.-Valj.(Rad).

dúpati — duráncelj

— 185 —

duráncija — dúša

dúpati, dûpam, pljem, *vb. impf.* 1) auf etwas
Höhles schlagen, Z.; — 2) dumpf rauschen, C.

dúpełce, n. dem. duplo; das Höhlchen, Cig.

dúpelj, plja, adj. hohl, C., (dupel) Cig.; —
prim. stsl. dupl, hohl.

dúpeljnast, adj. = dupljast, *Dict., C., Mik.*

dúpeljnik, m. der Höhlenbewohner, Cig., nk.

dupína, f. = duplo, Cig.

dupír, rja, m. = netopír, *Mur., Mik.*

dúplar, rja, m. die Hohltaupe (columba oenas),
Cig.

dúplast, adj. = Duplinast: duplasto drevo,
Hal.-C.; v duplastih luknjah gnezda delajo,
Dalm.; — prim. duplo.

duplér, m. = duplir, ogr.-Mik., *kajk.-Valj.*
(Rad).

dúplika, f. odgovor na repliko, die Duplik.

duplikát, m. das Duplicat; — prim. dvojnica.

duplikátor, rja, m. der Duplicator (phys.),
Cig.(T.).

duplína, f. die Höhlung, *Mur., Cig.*; telesna
d., die Leibeshöhle, *LjZv.*; prebavna d., der
Verdauungscanal, predzobna d., die Backen-
höhle, prsna d., die Brusthöhle, trebušna d.,
die Bauchhöhle, ustna d., die Mundhöhle,
bobničeva d., die Trommelhöhle, *Erj.(Som.).*

duplínast, adj. Höhlungen enthaltend, Cig.; —
höhlenartig: duplinasta jama, Zora.

duplír, m. große Wachskerze, C., *BlKr.*; —
prim. it. doppiero.

dúplja, f. die Höhlung: die Baumhöhle, *Mur.,
Cig., Jan., Mik.*; — die Felsenhöhle, die Grotte,
Jan., *BlKr., vzhŠt.*; — das Dsenloch, C. —
prim. duplo.

dúpljast, f. = duplast, Cig., C., Mik.; —prim.
duplja.

dúplje, n. die Baumhöhle, Cig., *Rez.*—Mik.;
kolno d., die Radbüchje, Habd.—Mik.

dupljen, adj. Höhlen: dupljene čebele, Baum-
bienen, C.

dupljenica, f. hohler Baumstamm, Cig.

dúpljevje, n. coll. Höhlen, C.

dúpljica, f. dem. duplja; kleine Höhle: die
Zelle des Hornisneſtes, *Tolm.*

duplína, f. = duplina, *Mur.*

dúplo, n. die Höhlung, Cig.(T.); die Baum-
höhle, Cig., *Rib.-Mik., St., Gor.*; drugi ptíči
so po duplih skriti, Zv.; — die Erb= oder
Felsenhöhlen, C.; d. v pečevju, *Dict.*; — das
Aschenloch unter dem Herde, *Mariborska ok.-C.*

dupotáti, otám, ččem. *vb. impf. ſtampſen, C.*; — prim. dupati.

dúr, adj. scheu, *Ravn.-Cig.*; wild, menschenscheu,
Lašče-Levst. (Rok.); dure zveri, scheue, wilde
Thiere, Z.; Neudelan jezik vsak Dur pastuh
je, srep divjak, *Levst. (Zb. sp.)*; — prim.
slovaško: durný, scheu.

dúra, f. neumen človek, *Pivka-Cig.*, Jan.

dûrak, m. ein Kartenspiel: duraka igrati; —
der in diesem Spiel Verkierende, C., *Št.*; —
iz hs.; — prim. rus., češ. durak, = neumnež.

duránca, f. = durancelj, *Mur.*, C.

duráncelj, clja, (celjna), m. nicht vom Kerne
gehende Pfirsich, der Härtling, *SlGor.-C.*,

jvzhŠt.; — prim. it. duracine, hart und fest
(v. Früchten).

duráncija, f. = durancelj, Cig., C.

dúrati, am, *vb. impf. ad durniti*, = *suvati, C.*

dúrce, f. pl. dem. duri; 1) kleine Thüre, das
Pförtchen; — die Gatterthür, C.; — 2) der
Hosenlaß, Gor.

duré, éta, m. ein blöder Mensch, der Trottel,
Tolm.-Erj.(Torb.).

1. dûrec, rca, m. = dure, C.

2. dûrec, rca, m. zgornji durec hišnih vrat,
die obere Thorſchwalſe, *Jap.(Sv. p.).*

duréti, ím, *vb. impf. blöde dareinſchauen, Tolm.-
Erj.(Torb.).*

dúrgelj, glja, (geljna), m. der Drillbohrer, *Mur.,*
Cig., Jan.; — prim. bav. dürchel, Mik.

dúrgljati, am, *vb. impf. bohren, Cig.*

dúrgljež, m. = durgelj, Polj.
dúrhati, am, *vb. impf.* = prebadati: žabe d.,
Frösche ſpießen, *SlGor.* — C.; — prim. bav.
durcheln = durchbohren, C.

dúrhniti, důrnem, *vb. pf.* = prebosti, C.; —
prim. durhati.

dúri, f. pl. 1) die Thüre, das Thor; — 2) der
Preſsdeckel, (dveri) *Mariborska ok.-C.*; —
3) = veha, C.

duriti, ím, *vb. impf. verhafst, efelhaft machen:*
d. koga komu, *Hal.-C.*; — d. se, efeln, efel-
haft sein: jed se mu duri, *ogr.-C., kajk.-
Valj. (Rad)*; — 2) verabscheuern, verachten,
C.; Koga (= kogar) sem najbolj durila, Toga
(= tega) sem si dnes dobila, *Npes.-Vraz.*

dûrkanje, n. das Stoßen, das Rütteln: d. kol,
ogr.-C.

dûrkati, am, *vb. impf. stoßen, rütten* (o kolih),
*ogr.-C.*; proč d. koga, *fortstoßen, BlKr.*; —
prim. durniti.

dúrnica, f. der Thürſlügel, Cig., Jan.; oboja
vrata so imela dvoje durnice, *Jap. (Sv. p.).*

dûrnik, m. der Thürhüter, *Mur.*; — prim.
dvernik.

dúrniti, dûrnem, *vb. pf. stechen, stoßen, C.*; —
prim. hs. turiti.

dûrnjak, m. die Flaschenmündung, *jvzhŠt.*

duséti, ím, *vb. impf. vor Aerger schnauben,
BlKr.-M.*

duša, f. 1) die Seele; človek je iz duše in
telesa; pri moji duši! bei meiner Seele! tudi:
pri moji krščeni duši! *Št.*; na mojo dušo,
*LjZv.*; v dušo ginjen, innig gerührt, Cig.;
iz vse duše, aus dem Grunde des Herzens,
Cig.; —duša moja! ljuba duša! mein Herzen!
mein Vieber, meine Liebe! živa d. ne ve,
keine Seele weiß čs; vsaka živa (ali: krščena)
d., jedermann, *Št.-C.*; dobra d., eine gute
Seele; poštena duša, eine ehrliche Haut;
dober je, kakor duša, *Notr.*; duša je, er hat
Gemüth, Cig.(T.); —mesto šteje 30.000 duš
(= Einwohner); — 2) der Lampendocht; —
3) die eingenähte Knopfform, Cig., *Tolm.-C.,
Dol.*; — 4) die Nadel in dem Schüßen der
Weber und Tuchmacher, Cig., *BlKr.-M.*; —
5) der Dorn im Schlüsſeloch, Cig.; — 6) die
Federjeele, h. t.-Cig.(T.); — 7) das Mark in
den Früchten, Jan.; — 8) der Bügeleisenstahl,

důtka — dvanajsterogúben

— 187 —

dvanajsterokóten — dvîgljaj

důtka, f. das Dütchen, die Spielmarke, (dutika) Cig., Jan.; — iz nem.

dúvati, vam, vb. impf. ad duniti; stoßen, Z., jvzhŠt.

dúzati, am, vb. impf. stoßen, drängen, Z., C.; ljudje se v cerkev duzajo, C.

dúzniti, důznem, vb. pf. einen Stoß geben, Z.; dobro d. koga, Levst. (Zb. sp.).

dvâ, m. dvê, f. n. num. zwei; po dva, je zwei; po dva in dva, paarweise; = dva po dva, V.-Cig.; — ura je dve, dve je, es ist zwei Uhr; ob dveh, um zwei Uhr.

dvadnéven, vna, adj. = dvodneven, Cig., Levst. (Zb. sp.).

dvâjset, num. zwanzig; eden, ena, eno in d., einundzwanzig, dva, dve in d., tri in d., pet in d., Levst. (Sl. Spr.); dvajseti, ogr.-Valj. (Rad).

dvajseták, m. der Zwanziger (ein Geldstück), V.-Cig.

dvajsetěr, num. zwanzigerlei, zwanzig; — prim. četver.

dvajsetěren, rna, adj. zwanzigfach.

dvajsetěrat, adj. zwanzigfach.

dvajseterogúb, gúba, adj. zwanzigfältig, Cig.

dvajseterostrók, stróka, adj. zwanzigfältig, Cig.

dvajsetfünten, tna, adj. zwanzigpfündig, Cig., Jan.

dvajsetfüntnik, m. der Zwanzigpfünder, Cig.

dvâjseti, num. der zwanzigste.

dvajsetica, f. das Zwanzigfreuzerstück.

dvâjsetič, adv. zwanzigstens, zum zwanzigstenmale.

dvajsetína, f. der zwanzigste Theil, das Zwanzigstel.

dvajsetínka, f. das Zwanzigstel.

dvâjsetka, f. der Zwanziger (als Zahlzeichen), C.

dvâjsetkrat, adv. zwanzigmal.

dvâjsetkraten, tna, adj. zwanzigmalig.

dvajsetlěten, tna, adj. zwanzigjährig, Jan.

dvajsetlětnik, m. der Zwanzigjährige, Cig., Let.

dvâjst, num. = dvajset.

dvâjsti, num. 1) = dvajset, Mur.; — 2) = dvajseti.

dvâjščica, f. = dvajsetica, Mur., C., Mik., Savinska dol.

dvâkrat, adv. zweimal.

dvâkraten, tna, adj. zweimalig.

dvanájdesti, (f. dvenajdesti), num. = dvanajst, ogr.-C.

dvanájst, num. zwölf; ura je dvanajst, es ist zwölf Uhr; ob dvanajstih, um 12 Uhr.

dvanajstěr, num. zwölferlei, zwölf; — prim. četver.

dvanajstěrec, rca, m. das Dodekaeder, Cig. (T.).

dvanajstěren, rna, adj. zwölffach, dvanajsterna razdelba, die Duodecimaleintheilung, Cig.(T.).

dvanajstěrica, f. das Dußend, Cig., Ccl. (Ar.).

dvanajstěrka, f. 1) die Zwölf, der Zwölfer (als Zahlzeichen), Z.; — 2) das Duodezformat, Cig., Jan., Cig. (T.).

dvanajstěrnat, adj. zwölffach.

dvanajsterogúben, bna, adj. zwölffältig, Cig.

dvanajsterokóten, tna, adj. zwölfswinkelig (= zwölfselig), Cig.

dvanajsterokótnik, m. das Zwölfsel, Cig. (T.).

dvanajsteronóžen, žna, adj. zwölffüßig, Cig.

dvanajsteroġelnat, adj. zwölfselig, Cig.

dvanajsteroplóščen, ščna, adj. d. ogel, eine zwölfsseitige Ecke, h. t.-Cig.(T.).

dvanajsterostrán, strána, adj. zwölfsseitig, Cig.

dvanajstica, f. 1) die Zwölf, Cig.; — 2) = dvanajsterica, Cig.

dvanájstič, adv. zum zwölftenmale, zwölftens.

dvanajstíja, f. gospodarstvo dvanajsterih v občini, ker šteje občinski zbor dvanajst udov, Ljubušnje-Strek. (Let.).

dvanajstína, f. der zwölfte Theil, das Zwölfte! dvanajstínka, f. das Zwölfte!

dvanajstdělen, įna, adj. zwölftheilig, Cig.

dvanajstdnéven, vna, adj. zwölftägig, Cig.

dvanajstfünten, tna, adj. zwölfspfündig, Cig.

dvanajstfüntnik, m. der Zwölfspfünder, Cig.

dvanájstka, f. die Zwölf, Cig.

dvanájstkrat, adv. zwölfmal.

dvanájstkraten, tna, adj. zwölfmalig.

dvanájstlja, f. der Aposteltag, (dvanajstla), Meg.-Mik.

dvanajstlěten, tna, adj. zwölfjährig.

dvanájstnik, m. der Zwölffingerdarm, Cig. (T.), Erj. (Som.).

dvanajščák, m. = občinski svetovavec (ker šteje občinski zbor dvanajst udov), Kras-Strek. (Let.).

dvěčiti, im, vb. impf. = žvečiti, kauen, Meg., Dict., Šol., Boh., Trub., Dalm., Vrt., Nov.; — dvečiti, Kast.

dvegláven, vna, adj. = dvoglaven, Dict.

dvekáti, âm, vb. impf. = žvekati, kauen, C., Z.

dvelěten, tna, adj. = dvoleten, Cig., Met., Schönl.

dveštje, n. = dvoletje, Cig.

dvěrce, f. pl. = durce, Cig., C.

dvěrčnik, m. = durce 2), vzhŠt.-C.

dvěren, rna, adj. Thür., Mur.

dvěri, f. pl. = duri, vzhŠt., ogr.

dvěrnica, f. = durnica, Mur., Cig., Jan., C.

dvěrnik, m. 1) durnik, der Thürsteher, Mur.; prim. stsl. dvrsnik; — 2) der Thürhafen, auf den die Narbe gelegt wird, Hal.-C.

dvěstq, num. zweihundert (nav.: dve sto); — prim. sto in k sto spadajoče besede.

dvestqtni, num. der zweihundertste, Cig., Jan.

dvig, m. die Hebung, Cig. (T.); — der Auftact, Jan.; — dvig iz tabora, das Decampement, Cig.

dvigáč, m. der Hebearn, der Hebezapfen, Cig.

dvigáten, įna, adj. zum Heben dienend, Hebe-, Cig.

dvigátnik, m. die Hebestange, der Hebenagel, z. B. in den Uhren, Cig.

dvigálq, n. das Hebezeug, Cig.

dvíganje, n. das Heben, die Hebung.

dvígati, dvîgam, vb. impf. ad dvigniti; = vzdigati, heben; — d. se, sich heben; megla prah se dviga.

dvigljaj, m. der Zug (in der Lotterie), Cig.

dvígniti — dvogúbn

— 188 —

dvôj — dvôjčič

dvígniti, dvígnem, vb. pf. = vzdigniti, heben;
d. mačke, die Anker lichten, Cig.; d. oči, in
die Höhe bücken, Cig.

dvigováti, ûjem, vb. impf. = dvigati.

dvobárven, vna, adj. doppelfärbig, Cig.

dvobôj, bója, m. der Zweikampf, das Duell,
Cig., Jan., nk.; (tudi: dvôboj).

dvobojeváti se, ûjem se, vb. impf. sich duel-
lieren, Cig., nk.

dvobôjiti se, bôjim se, vb. pf. sich duellieren,
nk.

dvobôjnik, m. der Zweikämpfer, der Duellant,
Cig., Jan.

dvobôjstvo, n. = dvoboj, M.

dvobrôj, brója, m. die Zweizahl, Cig., Jan.;
pogl. dvojina, dvojstvo.

dvobrôjnik, m. = dvobroj, Cig.

dvocép, cépa, m. der Zweiflitz, V.-Cig.

dvocépen, pna, adj. zweiflitzig, Cig.

dvocéven, vna, adj. zweiröhrig, doppelläußig:
dvocevna puška, Cig., Jan.

dvocévje, n. der Doppellauf, Cig.

dvocévka, f. die Doppelflinte, Cig., Jan., C., nk.

dvocímnica, f. = dvokaličnica, Cig.

dvočelát, áta, adj. mit doppelter Stirn, Let.

dvočlěn, člěna, adj. zweigliedrig, zweiclementig,
Cig.(T.).

dvočlěnec, nca, m. das Binom, Cig.(T.),
Cel.(Ar.).

dvočlěník, m. zweigliedriger Ausdruck (math.),
Cig.(T.).

dvodánji, adj. = dvodneven, V.-Cig.

dvodělen, kna, adj. zweitweifig, Cig.(T.).

dvodělnost, f. die Dichotomie, Cig.

dvodněven, vna, adj. zweitwägig, Jan.

dvodom, dóma, adj. zweihäußig (bot.), Cig.(T.).

dvodómen, mna, adj. = dvodom, Cig.(T.),
Jan., Tuš.(B.); dvodomne rastline, LjZv.

dvodómnica, f. = dvodomna rastlina, Cig.
(T.).

dvodômstvo, n. die Zweihäufigkeit (bot.), Cig.
(T.).

dvodržávje, n. dualistisches Reich, S.I.N.-C.

dvoforíntnik, m. das Zweiguldenstück, Jan.,
DZ.

dvofúnten, tna, adj. zweipfündig, Cig.

dvofúntnik, m. der Zweipfünder, Cig.

dvoglásen, sna, adj. doppellautig, Cig.; —
zweifimmig, Cig.; dvoglásno petje, nk.

dvoglásje, n. der Zweilaut, Cig.; — der Zwei-
klang, Cig.(T.).

dvoglásnik, m. der Doppellaut, Divhthong,
Cig., Jan., Cig.(T.).

dvoglát, gláva, adj. zweiköpfig, Cig., Jan.;
dvoglavi orel, der Doppeladler, Jan.

dvoglávec, vca, m. der Zweiköpfige, Cig.,
C., M.

dvogláven, vna, adj. = dvoglav, Cig., Jan.

dvoglávka, f. die Zweiköpfige, Cig.

dvoglédén, dna, adj. dvogledni kot, die Paral-
lafe, Cig.(T.); — po čes.

dvogóvor, m. das Zwiegespräch, Z., Jan., Zgd.;
— po nem.

dvogúb, gúba, adj. zweifach, Jan., Cig.(T.).

dvogúben, bna, adj. = dvogub, nk.

dvôj, num. distr. 1) žwei; pri substantivih, ki
se ali sploh, ali v kakem posebnem pomenu
le v pluralu rabijo: dvoje vilice, žwei Gau-
belnt; dvoje škornje si dati napraviti, žwei
Paar Stiefel; tudi substantivno: dvoje; dvoje
vilic; — pri substantivih, pri katerih si
mislimo kako pripadajoče mnoštvo: dvoje
snubce je imela (vsak snubec je imel svoje
spremljevavce); — 2) die žwei; o dołočenih
skupaj spadajočih osebah ali rečeh: pet
hlebev kruha sem prinesel, dvoje manjsih
daj otrokom, die žwei kleineren Laibe; dvoje
volov, das Dchsenpaar, C.; — 3) žwei; ako
hočemo povedati, da sta predmeta različna
po spolu, starosti itd.: vzel je v ladjo vsake
živali dvoje, von jeder Thiergattung ein
Männchen und ein Weibchen; dvoje telet
(n. pr. teliček in telica); dvoje Judov (mož
in žena, mož in otrok ali žena in otrok,
toda: dva Juda, žwei jüdische Männer); —
4) zweierlei; dvoji otroci (od dveh očetov
ali dveh mater); dvoje vino; — 5) žwei,
zweifach, pri abstraktnih substantivih: dvojo
krivico dela, er begeht ein zweifaches Unrecht;
dvoja žalost, Dalm.; — 6) ako šteti pred-
met ni imenovan: žwei Dinge, Theile u. dgl.;
dvoje h krati loviti, nach žwei Dingen zugleich
streben, Cig.; na dvoje razdeliti, in žwei Theile
theilen; na dvoje iti, auseinander gehen, Z.;
eno uro sva na dvoje, wir sind eine Stunde
von einander entfernt, M.; bila sta uže dolgo
na dvoje, sie hatten sich schon vor langer Zeit
zertragen, Jurč.; — 7) dvoje = dva, dve;
Se dvoje kit mu dol' obes', Npes.-K.; —
— prim. četver.

dvojáča, f. das Zweigroschenstück (= 6 starih
= 10 novih krajcarjev), Cig., Mik., Kr.

dvojáčen, čna, adj. Twitterhaft, doppelartig,
Cig., Jan.; — prim. dvojak 2).

dvojáčnost, f. das Twitterwejen, Cig.

dvojâd, f. das Zweige spann, vzhŠt.-C.; vprežna
dvojad, Cv.

dvoják, m. 1) der Zweier (als Geldstück), Cig.,
Jan., ogr.- Cig.; — 2) der Zwitter, Cig.,
Jan., M.

dvojármen, mna, adj. zweijožig, Cig.

dvôjba, f. der Zweifel, Cig., Jan., Cig.(T.),
ogr.-C., Levst.(Pril.), nk.; brez dvojbe, un-
zweifelhaft, Cig., Navr.(Let.), nk.

dvôjben, bna, adj. zweifelhaft, Cig.

dvôjče, eta, n. = dvoječek; krdela so z dvoj-
četi breja, Dalm.; žena je porodila dvoj-
četi, vzhŠt.-Valj.(Vest.).

dvôjček, čka, m. 1) der Zwilling; dvojčke
imeti, Zwillinge geboren haben; — 2) der
Nebenhalm, V.-Cig.; — 3) dvojčka, Zwill-
ingškrystalle, Erj.(Min.).

dvôjčen, čna, adj. dvojčno drevo, der Doppel-
flug, C.

dvôjčeten, tna, adj. Zwillings-, SlGor., Fr.-
C.; dvojčetna deklina, weiblicher Zwilling, C.

dvôjčica, f. der weibliche Zwilling, Z.

dvôjčič, m. der Zwilling, Mur., Cig., Jan.,
C., Krelj; Tomas, kateri je imenovan dvoj-
čič, Dalm.

dvůjčiti — dvojljívost

189

dvůjna — dvoléten

dvůjčiti, im, vb. impf. doppeln, C.

dvůjčnat, adj. doppelt, Zwillings-: trs ima
dvojnaté rozge, IIal.-C.

dvůjec, jca, m. 1) = dvojček, LjZv.; — 2)
der Mischling, der Bастard, Cig.

dvojezičen, čna, adj. = dvojezičen, Dalm.

dvůjek, jka, m. = dvojček: dvojki, Guts.,
Mur., Cig., C., Trub., jvžŠt.

dvůjen, jna, adj. 1) zweifach, doppelt, Doppel-;
dvojna vrata, die Doppelthür; dvojno vpra-
šanje, die Doppelfrage, Cig.(T.); dvojne ko-
renike, gepaarte Radicale (chem.), Cig.(T);
tudi: dvójen; — 2) zweifelhaft, ogr.-C., nk.

dvojénje, n. 1) die Verdoppelung, (Cig.; — 2)
daš Zweifeln, Meg., Guts., Dalm., kajk-
Valj.(Rad), nk.; brez dvojenja, ohne Zweifel,
Guts.(Res.).

dvojeráščen, čna, adj. zweiwüchsig (o žitu, o
volni, V.-Cig.

dvojerézen, zna, adj. zweischneidig, V.-Cig.

dvojeséčen, čna, adj. d. travnik, eine Grum-
metwieße, Cig.

dvojesénčen, čna, adj. zweischattig, V.-Cig.

dvojestrížen, žna, adj. zweischürg, V.-Cig.

dvojezičen, čna, adj. 1) doppelzüngig, Cig.
(T.), nk.; — 2) zweifprachig, nk.

dvojezičnik, m. 1) der Doppelzüngler, Cig.; be-
sede dvojezičnika so kakor nedolžne. Škrinj;
— 2) der zwei Sprachen Redende, Navr. (Kop.
sp.).

dvojezičnost, f. 1) die Doppelzüngigkeit, Cig.,
Jan.; d. jutrovskih narodov, Cv.: — 2) die
Zweifprachigkeit, nk.

dvoježenstvo, n. = dvoženstvo, Cig.

dvojica, f. 1) daš Paar, Guts., Cig., Jan.: lepa d. je to! Jurč.; — die Ambe, Cig., Cel.(Ar.); — die Zweiheit, M.; za dvojico, um daš Doppelte, Boh.; — 2) der Zweiheit: brez dvojice, ogr.-C.; — 3) svinja v drugem letu, Dol.

dvojčiti, čćim, vb. impf. paaren, C.

dvojíčen, čna, adj. 1) doppelt, zweifach, C.; —
2) doppelzüngig: dvojčni pridigarji, Krelj.

dvojina, f. 1) daš Doppelte, Cig., Jan., Cig.
(T.), Hal.-C.; — 2) der Dual (gramm.),
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — 3) na dvojini
stati, im Zweiſel sein, Krelj.

dvojíti, im, vb. impf. 1) verdoppeln, Cig.,
Jan., C.; — vse, kar parklje dvoji, „alles,
was gespaltene Klauen hat“, Dalm.; — 2)
zweifeln, Habd., Guts., Jarn., Jan., kajk-
Valj.(Rad), nk.; d. o čem, nk.; dvojimo, ali
ne zdvojimo, ogr.-Mik.; d. na (nam. o) Kri-
stusovem vstajenju, Krelj; d. v čem, ogr.-
C., kajk.-Valj.(Rad); = d. se (po stsl.),
Cig.(T.); ni se dvojiti, es ist nicht zu be-
zweifeln, Levst. (LjZv.).

dvojívec, vca, m. der Zweiſler, Cig., Šol.

dvůjka, f. 1) die Zwei, der Zweiер; — 2) =
dvojina (die Zweizahl, das Paar), Cig., C.:
— 3) die Zwillingschweſter, Mur., C.:
— 4) = dvocevka, Cig.

dvůjklja, f. die Zwei (Biffer), Cig., Jan.

dvojljiv, íva, adj. zweifelhaft, ogr.-C.

dvojljívost, f. die Zweiſelhaftigkeit, ogr.-C.

dvůjna, f. der Zweiſel, C.; brez vsake dvojne,
kajk.-Valj.(Rad).

dvůjnast, adj. = dvojen, dvojnat, Mur., Cig.

dvůjnat, adj. zweifach, doppelt, Doppel-; ški-
lasti ljudje vidijo dvojnato, Žnid.

dvůjnica, f. 1) die Doublette, Jan.; — 2) die
Ambe, h. t.-Cig.(T.); — 3) čerta d., die Doppel-
linie, DZ.

dvůjnik, m. 1) = dvojček, ogr.-M.; dvojník,
kajk.-Valj.(Rad); — 2) der Doppelfaden,
Cig., Jan., C., M., Met.; — 3) daš Duplicat,
Cig., C., DZ.; — 4) = dvojina, der Dual,
Cig.

dvójnja, f. = dvojba, kajk.-Valj (Rad).

dvojnják, m. der Doppelpslug, C.

dvojnóg, nóga, adj. nam. dvojenog, = dvo-
nog, Habd.-Mik.

dvojnogłásnik, m. = dvogłasnik, C.

dvojnoizbóčen, adj. biconver, Sen. (Fiž.).

dvojnojámast, adj. biconcav, Sen. (Fiž.).

dvojnojezičen, čna, adj. = dvojezičen 1),
Mur.

dvojnomréžen, žna, adj. doppelt vergittert,
Zora.

dvójnost, f. die Zweiſältigkeit, die Zweiheit, die
Dualität; — 2) die Zweiſelhaftigkeit, der
Zweiſel, (C., Valj.(Rad); d. o čem, Zora.

dvojrög, róga, adj. nam. dvojeroğ, = dvo-
rog, Habd.-Mik.

dvojstrók, stróka, adj. nam. dvojestrok =
doppelt, Meg., Dol.-Cig.

dvójstven, stvena, adj. dvojstveno število, der
Dual, C.

dvójstvo, n. 1) die Zweiheit, der Duaſiſmus,
Cig.(T.), C., Nov.; — 2) der Dual, Levst.
(Sl. Spr.), Cv.

dvójščina, f. der Zweiſel, Raič(Let.); na dvoj-
ščini biti, im Zweiſel sein, Z.; — prim. dvo-
jina 3).

dvójški, adj. Zwillings-: d. porod, Mur.

dvokáčnik, m. šaliva beseda za: paragraf,
S/N.

dvokalíčnica, f. zweisamenlappige Pſlanze,
Tuš.(B.).

dvokápen, pna, adj. dvokapna streha, daš
Satteldach, Cig.; — prim. kap. m.

dvokis, kísa, m. daš Diorynd: ogljikov d., das
Kohlendiorýnd, Sen. (Fiž.).

dvokoléjen, jna, adj. zweigeleißig, DZ.

dvokolésen, sna, adj. zweirädrig, Jan., nk.

dvokolěsnica, f. zweirädriges Fuhrwerk, Cig.,
Jan.

dvokolěsnik, m. = dvokolesnica, Cig.

dvokólnica, f. zweirädriger Karren, Cig., Jan.,
C., Trst.(Let.); — dvokólnica?

dvokótnica, f. die Diagonale, Cig.(T.).

dvokótnik, m. sferičen d., ſphärisches Zweick,
Cig.(T.).

dvokrák, kráka, adj. zweiarmig, Cig.(T.).

dvokrálje, n. daš Doppelkönigthum, Cig.(T.).

dvokrítec, łca, m. pl. dvokrilci, Zweiſlügler
(diptera), Cig.(T.), Jan, Erj.(Ž.).

dvokríten, łna, adj. zweiflügelig, Cig., M.

dvoléten, tna, adj. zweijährig, Jan.

dvolštje - dvonogát

— 190 —

dvoņžec - dvorján

dvolštje, n. das Vienninn, das Zweiijahr,
(dveletje) Cig.

dvoličen, čna, adj. zweiförnig: dvolična vred-
nost, zweideutiger Wert (math.), Cig.(T.);
— heuchlerisch, Mur., Cig.; dvolično in dvo-
jezično ponašati se, SlN.

dvoličiti, lčim, vb. impf. doppelzüngig sein,
Mur.

dvoličnost, f. 1) die Dimorphie (chem.), Cig.
(T.); — 2) die Zweideutigkeit, SlN.

dvolih, liha, adj. dvoliho število, ungerad un-
gerade, doppelt ungerade Zahl (math.), Cig.
(T.).

dvolik, lka, adj. doppelsörmig, dimorph (chem.),
h. t.-Cig. (T.).

dvolik, lka, m. die Doppelgestalt (min.), h. t.-
Cig.(T.).

dvolisten, tna, adj. zweiblättrig, Cig., Jan.

dvolók, lóka, m. der Zwillingsbogen (arch.),
h. t.-Cig.(T.).

dvolóm, lóma, m. die Doppelbrechung, h. t.-
Cig.(T.).

dvolőmec, meca, m. der Doppelspat, Erj. (Min).

dvolőmek, mka, m. der Doppelbruch, Cig.(T.).

dvöm, óma, m. der Zweifel, Mur., Cig., Jan.,
nk.; brez dvoma, unzweifelhaft; ni dvoma,
kein Zweifel, Cig., nk.

dvómba, f. der Zweifel, Cig., Jan., nk.; brez
dvombe, unzweifelhaft, ohne Zweifel, Cig.,
Jan., M., nk.

dvómen, mna, adj. zweifelhaft, Mur., V.-Cig.,
Jan., nk.

dvomér, méra. m. v metriki: der Dimeter,
Jan., Cig.(T.).

dvomérén, rna, adj. dimetrisch (tudi: math.),
Cig.(T.).

dvomésečen, čna, adj. zweimonatlich, Cig., C.
dvomež, m. der Zweifler, SlN.

dvomíseln, seln, adj. doppelsinnig, Jan., nk.

dvomíšec, šca, m., pl. dvomišci, Zweimuškeler
(zool.), h. t.-Cig. (T.).

dvómiti, im, vb. impf. zweifeln, Pohl., Mur.,
Cig., Jan., nk.; d. o čem, d. nad čem, za-
stran česa, Cig., nk.; ni dvomiti, es ist kein
Zweifel, Cig., nk.; — prim. hs. dvoumiti,
zweifeln.

dvomîvec, vca, m. der Zweifler, LjZv.

dvomljénje, n. das Zweifeln, nk.

dvomljiv, iva, adj. 1) zweifelreich, zweifelsüchtig,
sfektisch, Mur., Cig.; — 2) = dvomen 1),
Cig., Jan., M.

dvomljívec, vca, m. der Zweifler, Mur., Cig.,
nk.

dvomljívost, f. 1) die Zweifelsucht, der Slep
ticišnuš, Mur., Cig., Jan.; — 2) = dvom-
nost, Cig.

dvómnost, f. die Zweifelhaftigkeit, Mur., Jan.

dvomôštvô, n. die Zweimännerei, Cig.

dvoníten, tna, adj. zweifäbig, (dveniten) Cig.

dvoniz, níza, m. die Doppelreihe (math.), h.
t.-Cig.(T.).

dvoņčen, čna, adj. zweinächtig, Cig.

dvonóg, nógá, adj. zweibeinig, Cig., Jan.

dvonogáč, m. der Zweifüßler, Jan.

dvonogát, áta, adj. = dvonog, Jan.

dvoņžee, žca, m. der Zweifüßler, Cig., Jan.

dvoņžen, adj. = dvonog, Cig., Jan.

dvoobrázen, zna, adj. mit doppeltem Gesicht:
dvoobrazni Janus, Let.

dvoogełnik, m. sferičen d., sphäisches Zweiek,
Cig.(T.).

dvoök, óka, adj. zweiungig, Cig., Jan.

dvoosnóven, vna, adj. dvoosnovna kislina,
zweißaische Säure, Cig.(T.).

dvopârklijar, rja. m. dvoparklarji, Zweifußer,
Spalthufer (bisulca), Cig.(T.), Erj.(Ž.).

dvopârklež, m. = dvoparklijar, C.

dvopěrnat, adj. doppelgejedert, Cig.

dvoperóten, tna, adj. zweiflüssig, Cig.

dvoperótnik, m. der Zweifügler, Cig.

dvopěv, péva, m. = dvospev, Cig.(T.).

dvopíčeje, n. der Doppelpunkt, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

dvoplásten, stna, adj. zweischichtig, (dvep-)
Cig.

dvopłósk, płóska, adj. zweiflächig, Cig.(T.).

dvr, dvóra, m. der Hof; gospodski dvor,
der Herrenhof, Jan.; — cesarski dvor, der
kaiserliche Hof; — sodni dvor, der Gerichts-
hof, DZ.; upravni sodni d., der Verwaltung-
gerichtshof, DZ.; — nebeški dvor, neko
zvezdje, v katerem so zvezde v krog po-
stavljene, Pjfk. (Crt. 259q.).

dvorámen, mna, adj. zweiarmig (phys.), Cig.
(T.), Sen. (Fitz.).

dvorán, ána, m. Mur.; pogl. dvorjan.

dvoranin, m. = dvorjan, Habd.; d. kraljevski,
Krelj; — hs.

dvorâna, f. der Saal, Cig., Jan., nk.; — hs.

dvorânič, m. Cig., Jan., pogl. dvorjanič.

dvorániti, ânim, vb. impf. nk., pogl. dvorjaniti.

dvorânski, adj. Cig., pogl. dvorjanski.

dvorânstvó, n. Cig.(T.), DZ., pogl. dvorjan-
stvo.

dvorazrédén, dna, adj. zweiclassig, nk.

dvôrba, f. die Pflege, die Bedienung, ogr.-C.,
kajk.-Valj. (Rad).

dvórec, rca, m. dem. dvor; 1) das Gehöfte,
Jan.; der Palast, nk.; biskupov letni d.,
Zv.; — 2) der Griff am Bohrer, ogr.-C.

dvorêdec, dca, m. 1) das Dichton, Cig., Jan.;
— 2) der Doppelsame (diplotaxis), C.

dvoréden, dna, adj. zweireißig, doppelreißig,
Cig., Jan., C.

dvorêdje, u. die Doppelreihe, Jan.

dvôrek, rka, m. der Griff am Bohrer: za dvo-
rek prijeti, Z.; — prim. dvorec 2).

dvóren, rna, adj. Hof.

dvorézen, zna, adj. zweischneidig, doppelschneidig,
Z., nk.; dvorezna sekira, die Querzagt, Jan.

dvoríšče, n. der Hofraum, der Hof; zdelovanje
na dvorišče, der hoffeitige Ausbau, Levst.
(Pril.); — dvorišče pometati ženskam, den
Hof machen, Erj. (Izb. sp.).

dvoríščnik, m. der Hofsuecht, Cig.

dvoríti, im, vb. impf. bedienen, außwarten, Cig.,
Jan.; prijatelju d., den Freund bedienen,
ogr.-C.; d. koga, Cig.; — hs.

dvorján, ána, m. der Hofmann, der Höfling,
Jan., ogr.-C.

dvorjânič – dvostránost

— 191 —

dvostránski – džůrdž

dvorjānič, m. der Hofjunker, (dvoranič) Cig.,
Jan.

dvorjanik, m. = dvornik, Prip.-Mik.

dvorjániti, anim, vb. impf. Hofdienste leisten,
C.; — d. si dati, sich den Hof machen lassen,
Jurč.

dvorjánka, f. die Hofdame, Cig.

dvorjānski, adj. hofmännisch, höflich, Mur.,
(dvoranski) Cig.

dvorjánstvō, n. der Hofstaat, die Hofleute, Mur.,
Jan.; dvorjanstvo velikega kralja nebeškega,
Cv.

dvorljīv, iva, adj. bedienksam, höflich, Mur.,
Jan.

dvorljívost, f. die Höflichkeit, Jan.

dvōrnica, f. die Hofdame, Cig., Jan.

dvōrnik, m. 1) der Höfling, der Hofdienstmann,
Cig.: kralj in njegovi dvorniki, vse svoje
dvornike je povabil, Ravn.; — 2) der Hof-
meister, der Haushälter, Meg., Dict., Dalm.;
kraljevski d., Krelj; kraljev d., Ravn.; — der
Obernecht: kadar veliko hlapcev imajo,
ednega izmej njih izvole in postave za dvor-
nika ali „safarja“, Krelj; — 3) der Bediener,
ogr.-C., — tudi: dvorník, Dict., pos. v po-
slednjem pomenu, Valj. (Rad).

dvōrniški, adj. Hof: dvorniški žolnerji, Trub.

dvōrništvo, n. der Hofstaat, SlN.

dvorob, róba, adj. zweikantig, Cig.(T.).

dvorōčen, čna, adj. z dvema ročema; zwei-
henkelig, Cig., Jan.

dvorōg, róga, adj. zweikörnig, Cig.

dvorök, róka, adj. zweihändig, zweiarmig, Cig.,
Jan., Erj. (Z.).

dvorováti, újem, vb. impf. das Hoflager halten,
Cig.(T.), Zora.

dvorōžnik, m. = kozel, Zv.

dvōrski, adj. Hof; dvorska služba, Trub.;
d. običaj, die Hofetiquette, Cig.(T.); dvorska
šega, Cig.; d. zvezdar, der Hofastrolog, Zora.

dvōrstvō, n. = dvorjanstvo, dvorništvo, C.,
SlN., Zgd.

dvosénčen, čna, adj. doppelschattig, C.

dvosēnčnik, m. dvosenčniki, zweiskattige Be-
wohner (geogr.), Cig.(T.).

dvoskrg, skrga, adj. zwei Kiemen habend, Cig.
(T.).

dvosód, sóda, adj. dvosodo število, gerad ge-
rade Zahl (math.), Cig.(T.).

dvospěv, pěva, m. das Duett, Jan., C., nk.

dvospōlnik, m. der Zwitter, der Hermaphrodit,
Cig.(T.); — rus.

dvostáven, vna, adj. dvostavni račun, die
Zweißabrechnung, Cig.(T.), Cel.(Ar.).

dvostébrje, n. die Säulenknoppelung, Cig.(T.).

dvostih, stiha, m. das Distichon: latinski d.,
Zv.

dvostōlpje, n. = dvostebrje, Cig.(T.).

dvostožčren, rna, adj. bipolar (phys.), h. t.
Cig.(T.).

dvostrán, strána, adj. doppelseitig, Jan.; —
zweihändig (arch.), Cig.(T.).

dvostránost, f. die Doppelseitigkeit, Jan.

dvostránski, adj. doppelseitig, zweiseitig, Jan.,
C., nk.

dvostrānstvō, n. = dvostranost, Cig.

dvostrók, stróka, adj. zweifach, Cig., Jan.,
Cig.(T.), C.

dvoťelec, lca, m. = dvotelesnik, Pot.-Cig., C.

dvotelešnik, m. der Zweileibige, Cig.

dvoŭh, úha, adj. zweuhriq, Cig., Jan.

dvoŭm, úma, m. 1) der Doppelsinn, Jan.; —
2) der Zweifel, Cig.(T.).

dvoúmen, mna, adj. 1) zweideutig, doppelsinnig,
Cig., Jan., Cig.(T.), C.; rad je kaj dvo-
umnega povedal, Zv.; — 2) (po hs.) zwei-
selhaft, Cig.(T.).

dvoúmiti se, im se, vb. impf. = dvomiti, Cig.
(T.); — stsl.

dvoŭmje, n. 1) der Doppelsinn, die Zweideutig-
keit, Cig., Jan., Cig.(T.), C.; — 2) (po hs.)
der Zweifel, Cig.(T.), DZ.

dvoúmnost, f. die Doppelsinnigkeit, Cig.(T.).

dvoúren, rna, adj. zweifündig, (dveuren) Cig.

dvovéjen, jna, adj. zweitästig, (dvevejen) Cig.

dvovějnat, adj. doppelszweig, Cig.

dvovíden, dna, adj. doppelschichtig, Cig.

dvovídnost, f. die Doppelsichtigkeit, Cig.

dvovládje, n. das Duumvirat, Cig.

dvovládnik, m. der Duumvir, Cig.

dvovrěžen, žna, adj. zweispännig, nk.; dvo-
vprežna kočija, LjZv.

dvovřh, vrha, adj. zweigipfelig, Cig.

dvovřsten, stna, adj. doppelseitig, Cig., Jan.;
— doppelartig, Cig., Jan.

dvovrstičen, čna, adj. zweizeilig: dvovrstična
kitica, zweizeilige Strophe, Zora.

dvořstje, n. das Distichon, Cig.

dvozakónstvō, n. die Doppelehe, Cig., Jan.

dvozlóg, zlóga, adj. = dvozložen, Cig., Jan.

dvozlóžen, žna, adj. zweifjilbig, Cig., Jan., nk.

dvozmíseln, selná, adj. doppelsinnig, Cig.(T.).

dvozmíslica, f. der Doppelsinn, Cig.(T.).

dvoznáčen, čna, adj. doppelseitig, Cig.

dvoznáčnost, f. die Doppelseitigkeit, Cig.

dvozob, zóba, adj. zweijähnig, Cig.

dvozrn, zŕna, adj. zweiförnig, Cig.

dvozvězdje, n. der Doppelstern, Cig., Jan.,
Cig.(T.), C.

dvoženec, nca, m. der Bigamist, Cig.

dvožěnstvō, n. die Bigamie, Cig., Jan., DZ.

dvožíčen, čna, adj. zweidrähtig: dvožični ma-
gnetomer, das Bisilarmagnetometer, Cig.(T.).

dvožíven, vna, adj. doppellebig, Cig.; — Ant-
phibien, Cig.

dvožívka, f. das Amphibium, Cig., Jan., Cig.
(T.), Erj. (Ž.).

dvřst, ï, f. neka riba (abramis vimbra), Krško
na Savi • Erj. (Torb.).

džók, interj. plumpš! BlKr.

džókniti, džónkem, vb. pf. plumpen, BlKr.

džůndž, m. die Perle, ogr.-Valj.(Rad).

džůndžek, džeka, m. das Knabenkraut (orchis),
vžhŠt.-C.

džůrdž, m. der Krug: sneha jim napolni
džurdže z vinom, vžhŠt.-Pjk.(Črt.).

è — edînèc

— 192 —

edînica — edînščina

E.

è, interj. vzklik, ki izraža nevoljo: c, pusti me!

ëbehtnica, f. das Fest Maria Verfändigung, Guts: — prim. tirol. ebnachten = Maria Verfändigung, C.; srvn. ebennaht, Tag- und Nachtschleiche, Mik. (Et.).

ëbehtnik, m. der Monat März, Guts.; — prim. ebehtnica.

ëben, m. der Ebenbaum, Cig.

ëbenast, adj. ebenartig, Cig.

ëbenov, adj. vom Ebenbaum, Cig.; ebenov les, Dalm., Tuš. (B.).

ëbenovec, vca, m. der Ebenbaum (diospyxos ebenum), Tuš. (B.).

ëbenovîna, f. das Ebenholz, Cig., Tuš. (B.).

éden, (pred substantivi: èn, Mik., Levst. /Sl. Spr.j) éna, éno, g. énega, éne num. 1) einer, ein; eden izmed vas, vas eden, einer von euch; eden čita, drugi piše, tretji spi; dvoje škornje imam, pa le en klobuk; ene škarje, ene rokavice, eine Schere, ein Paar Handachuše; šteje se: eden, dva, tri itd., ali: ena, dve, tri itd., eins, zwei, drei u. Í. w.; po eden, je einer; eden za drugim, einer nach dem andern; oba eno godeta, beide sind von einem Schlage, Mct.; ob enem, zugleich; v eno mer, in einemfort (tudi: v enomer); prim. ona ne spi vse v eno, Hip. (Orb.); — 2) pl. eni, einige, etliche; eni ter eni, hie und da einige; eni pravijo da, drugi da ne; ena dva, enih pet = kaka dva, kakih pet, etliche zwei, fünf; ene krate (krati), etliche male; — 3) kot nedoločen členek (ein); en volovski voz, en duhovni, Cv.; (novejša književna slovenščina se ga ogiblje): — edna, edno, Mur., Jan. (Slovn.) in tu in tam v knjigah, starejših in novejših; poudarjeno tudi „eden“ pred substantivi: pred Bogom je tisoče let kakor eden dan, Krelj; ena vera, eden krst, Schönl.; eden krivičen vinar deset pravičnih sne, Npreg. - Jan. (Slovn.); — prim. jeden.

edikt, m. razglas, das Edict, Cig.

ediktken, tna, adj. Edictal-: ediktni rok, die Edictalfrist, DZ.

edín, adj. 1) einzig; edini sin, der einzige Sohn; edina tolažba, der einzige Trost; edino, einzig, ausschließlich; — vsak edin, jeder einzelne, C.; — 2) edino število = edinstvo (die Einzahl), Cig.; — 3) verlaffen, elend, armselig, Dict., C., Mik.; edino živeti, Z.; jaz sem edin (jedin) in reven, Dalm.; — 4) einig, Cig., Jan., nk.

edinček, čka, m. dem. edinec; einziger Sohn, Z., Nov., SIN.

edînec, nca, m. der Einzige: der einzige Sohn, V.-Cig.; božji edinec je za mizo pri njih, Ravn.; v tem je c., hierin ist ihm niemand zu vergleichen, Cig.; — 2) = poedinec, das

Individuum, Cig.; — 3) der Verlassene, der Arme, C.

edînica, f. 1) die Einzige, C.; die einzige Tochter, C.; Vida jima je bila edinica, Jurč.; prim. hs. jedinica; — 2) = edinka 3), Cig.

ediníten, ĩna, adj. einigend, C., SIN.

edinîšče, n. der Einigungspunkt, der Concurrenzpunkt (math.), h. t.-Cig. (T.).

edinit, adj. vereinzelt (math.), Cig. (T.); — singulär, edinita sodba = sodba o poednini, Cig. (T.).

ediniti, ōnim, vb. impf. einig machen, einigen, vereinigen, Cig., Jan., nk.; duše se bodo edinile s telesi, Guts. (Res.).

edinják, m. der Einser, ogr.-C.

edînjenje, n. die Einigung, die Vereinigung, Cig., C.

edînka, f. 1) die einzige Tochter, Cig.; — 2) die Einheit (Zahl), Slom.-C.; — 3) die Eins (Zahlzeichen), Cig., Jan., Cig. (T.).

edinobǒžje, n. der Monotheismus, Cig. (T.).

edinodůšen, šna, adj. einheilig, Cig.

edinodůšje, n. die Eintracht, Cig.

edinogúben, bna, adj. = enoteren, C.

edinoosében, bna, adj. edinoosebna sodišča, Einzelgerichte, DZ.

edinorójen, éna, adj. eingeboren: edinorojeni sin božji.

edinorójénec, nca, m. der Eingeborne, Mur., Cig., Jan., Ravn.

edínost, f. 1) die Einzigkeit, die Einheit, Cig., Jan., Cig.(T.); — 2) die Einigkeit, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), C.; v edinosti živeti, Cig.; — 3) die Dürftigkeit, das Elend, Meg.-Mik.

edinovladár, rja, m. = samovladar, Cig.(T.).

edinovladárski, adj. = samovladarski, Cig. (T.), Jes.

edinovladárstvő, n. = samovladarstvo, Cig. (T.), Jes.

edinovládec, dca, m. = samovladar, Cig.

edinozveličálen, ĩna, adj. alleinseljigmachend; edinozveličalna vera, cerkev.

edinstven, stvena, adj. einheitlich, Cig., Levst. (Pril.), nk.

edinstvenost, f. die Einheitlichkeit, die Zusammengeschörgkeit (stil.), Cig. (T.).

edinstvő, n. 1) die Einzigkeit, Jan.; die Einheit, Cig., Valj. (Rad); e. duha, C.; — die Einzaht, der Singular (gramm.), Jan., Levst. (Sl. Spr.); — 2) die Einheitlichkeit, die Zusammengehörigkeit, Cig. (T.); — 3) die Union: stvarno e., die Realunion, Jes.; osebno e., die Personalunion, Jan., Cig. (T.), Jes.; colno e., der Vollverband, DZ.; — 4) = edinost, die Einigkeit, Cig., Nov.

edinščina, f. die Einheitkeit, V.-Cig., Jan.; die Kinderlosigkeit, C.; — das Elend, die Armut, Dict., Cig., Jan., C.; v edinščini

ednájst — eléktričn

— 193 —

eléktričnost — enajstěrnat

živeti, Z.; iza edinščine neredno življenje,
Zv.; edinščino trpeti, Jurč.

ednájst, num. = enajst, Mur., Cig., Jan.

ednák, adj. = enak, Mur., Jan.

edníca, f. 1) der Einser, Mur., Jan.; der Einer,
(jednica) Cel.(Ar.); — 2) ednice, die Uni-
onen (math.), Cig.(T.); — die Einheit: dol-
gostna e., die Längeneinheit, Cig.(T.); dav-
kovna, colna e., die Steuer-, Verzollungs-
einheit, DZ.

ednína, f. die Einzahl, der Zingular (gramm.),
Jan., Cig.(T.), nk.

ednínski, adj. singularisch, Navr. (Let.).

edno-, išči pod: eno-.

ednók, adv. = enok, ogr.-C.

edúkt, m. po kemični poti izločena tvarina,
das Éduct (chem.), Cig.(T.).

efekt, m. učinek, der Effect, Cig.(T.).

efemerida, f. aſtronomische Tafel, die Epyhe-
meride, Cig.(T.).

êgriš, m. = agres, ogr.-Valj (Rad)

ěh, interj. vzklik, ki izraža nevoljo: eh, pusti
me!

ej, interj. = eh: ej, vrag, pa že blodi kdo
tu okoli, LjZv.; ej, saj je dejal doktor, da
se ni bati, LjZv.; traun: ej, da je res, eš
išt traun wahr! Cig.; ej res! traun! Jan.,
— ei! Cig., Jan.

eklekticizem, zma, m. izbiranje raznih mo-
droslovnih naukov iz raznih sistem, der
Elekticišmuš (phil.), Cig.(T.).

ekliptika, f. dozdevna solnčna pot na nebes-
nem obloku, die Ekliftik.

éklq, n. Dalm. (Predg.), pogl. jeklo.

eksäkten, tna, adj. natančen, exact: eksaktna
znanstva, exacte Wissenschaften, Cig.(T.).

ekscelēncija, f. odlikovalen naslov, die Ex-
cellenz, Jan., nk.; — prim. vzvišenost.

ekscěntričen, čna. adj. excentrijsch (math.,
astr.), Cig.(T.), Cel.(Geom.); — prim. iz-
sreden.

ekscěntričnost, f. die Excentricität, Cig.(T.),
Cel.(Geom.).

eksegēza, f. razlaganje, die Exgegeje, Cig.(T.).

eksekúcija, f. posilna izvršba kake razsodbe,
die Execution.

eksekutíven, vna, adj. executiv, nk.

eksekŭtor, rja, m. izvrševavec, der Egecutor.

eksemplār, m. das Exemplar; — prim. izvod.

ekvätor, rja, m. der Aequator, Cig.(T.); —
prim. ravnik, polutnik.

elástičen, čna, adj. prožen, elastijsch.

elástičnost, f. prožnost, die Elasticität.

elce, n. die Handhabe, Meg.; — prim. helce.

elegānten, tna, adj. izboren in vkusen, elegant,
Cig.(T.), nk.

elegāntnost, f. die Eleganz, Cig.(T.), nk.

elēgičen, čna, adj. milotožen, elegisch, Jan.,
Cig.(T.), nk.

elegija, f. milotožna pesem, die Elegie.

elegijski, adj. elegiji primeren, elegisch, Cig.,
Jan.

eléktričen, čna, adj. elektrisch; električna iskra;
elktrična ločba, die Elektrolyse, Cig.(T.).

eléktričnost, f. die Elektricität (als Eigen-
schaft), Cig.(T.).

elektrika, f. die Elektricität (als Materie), Cig.,
Jan., Cig.(T.); e. vzbujena z dotikanjem (po
dotiku). Verführungselektricität, e. vzbujena z
drgnjenjem, Reibungselektricität, e. vzbujena
s toploto, Thermoelektricität, razdelbna e.,
die Vertheilungselektricität, Cig.(T.).

elektrizováti, ûjem, vb. impf. elektrizieren, Cig.
(T.), nk.

elektrodināmika, f. medsebojno vplivanje
električnih tokov, die Elektrodynamik, Cig.
(T.).

elektrofór, m. der Elektricitätsträger, der Elektro-
phor.

elektrolíza, f. električna ločba, die Elektro-
lyje, Cig.(T.).

elektromagnetizem, zma, m. vplivanje elek-
trike na magnetizem, der Elektromagnetismus,
Cig.(T.).

elemēnt, m. prvotna sestavina, das Element,
(math., phys.), Cig.(T.), Cel.(Ar.); — prim.
prvina.

elementāren, rna, adj. začeten, Elementar-
Cig.(T.), nk.

elipsa, f. pakrog, die Ellipse.

elipsoid, m. pakrožno telo, das Ellipsoid.

eliptičen, čna, adj. pakrožen, elliptisch, Cig.
(T.), nk.

elīzij, m. podzemelski raj pri starih Grkih,
das Elystium, Cig.

elīzija, f. izpah, die Elixion (gramm.), Cig.(T.).

eminēncija, f. odlikovalen naslov: die Eminenz,
Cig., Jan.; — prim. prevzvišenost.

empiričen, čna, adj. opirajoč se na izkušnjo,
empirisch, Cig.(T.), nk.

ěn, num. išči pod: eden.

enačáj, m. das Gleichheitszeichen, Jan., Cig.
(T.), Cel.(Ar.).

enačba, f. die Gleichung (math.), Cig.(T.);
enačbo postaviti, sestaviti, die Gleichung an-
setzen, Cig.(T.); osnovna e., die Fundamenta-
le Gleichung, Cig.(T.); razstavna, sestavna e.,
analytische, mathetische Gleichung, Cig.(T.).

enačben, čbena, adj. Gleichungs-: enačbeni
členi, die Glieder der Gleichung, Cig.(T.).

enaček, čka, m. das Aequivalent: pristojbinski
e., nk.

enáčenje, n. die Gleichstellung, die Gleichma-
dung, Cig.

enačica, f. das Pendant, das Zeitenstück, Cig.
(T.).

enačílq, n. 1) der Vergleichungspunkt, Cig.; —
2) der Egalisator (mech.), h. t.-Cig.(T.).

enačiti, áčim, vb. impf. gleichstellen: e. koga
komu, Cig., Jan., Cig.(T.); — gleichmachen,
Cig.(T.); smrt nas vse enači, Cig.: — e.
se komu, sich jemandem gleichstellen, gleich-
dünken, Cig.

enački, adv. gleichfalls, Mur.

enačnik, m. das Gleichheitszeichen, Cig., C.

enájst, num. eilf.

enajstěr, num. eilf, eilserlei; — prim. četver.

enajstěren, rna, adj. eilffach.

enajstěrnat, adj. = enajsteren.

Slov.-nem. slovar.

13

enájsti — enakorámen

— 194 —

enakoramên — enobítnost

enájsti, num. der eilfte.

enajstica, f. der Eilfer, die Eilf, Cig., Jan.

enájstič, adv. zum eilstenmal, eilstens.

enajstína, f. der eilfte Theil.

enajstinka, f. das Eilstel.

enájstkrat, adv. eilsmal.

enájstkraten, tna, adj. eilsmalig.

enajstlěten, tna, adj. eilsjährig.

enák, adj. von einerlei Beschaffenheit, einerlei, gleich; svet je bil vselej enak, Kast.; ni mu enacega, keiner gleich ihm, ist ihm zu vergleichen, Cig.; enako, auf gleiche Weise.

enakobárven, vna, adj. von gleicher Farbe, nk.

enakocên, cěna, adj. von gleichem Werte (al pari). Cig.(T.).

enakocénost, f. die Gleichwertigkeit, die Partität, Jan., Cig.(T.).

enakôča, f. = enakost, C.

enakočuten, tna, adj. gleichführend, Cig.

enakoděten, dňa, adj. gleichtheilig, Jan.; isomer (chem.), Cig.(T.).

enakodúšen, šna, adj. gleichmüthig, Cig., Jan., M.

enakodůšje, n. der Gleichmuth, Cig., Jan.

enakodúšnost, f. der Gleichmuth, Mur., Cig., Jan.

enakoelěktričen, čna, adj. gleichnamig elektrisch, Cig.(T.).

enakoglásen, sna, adj. gleichklängig, gleichstimmig, Cig., Jan.

enakoglásje, n. der Gleichklang, der Gleichlaut, Cig., Jan.; die Baronomasje, Cig.(T.).

enakokóten, tna, adj. gleichwinkelig, Cig., Jan., Cig.(T.), Cel.(Geom.).

enakokrák, kráka, adj. gleichschenkelig, gleicharmig, Cig.(T.), C., Cel.(Geom.).

enakokrílec, kca, m. enakokrílei, Gleichflügler, Cig.(T.), Erj.(Ž.).

enakolětnica, f. (črta) e., die Ifothere, Cig. (T.).

enakoličen, čna, adj. analog, C.

enakoměren, rna, adj. gleichmäßig, Mur., Cig., Jan., nk.

enakoměrje, n. das Ebenmaß, das Gleichmaß, Cig.(T.), C.

enakoměrnež, m. der Gleichmäßige: to je e., srca pa níma nič, Ljub.

enakoměrnost, f. die Gleichmäßigkeit, Mur., Cig., Jan.

enakomísełn, sělna, adj. gleichgesinnt, Jan.

enakomíselnost, f. die Gleichgesinntheit, Jan., Cig.(T.).

enakomíšljenik, m. = enomiselnik, nk.

enakomóčen, čna, adj. = istomočen, ijodynamisch, Cig.(T.).

enakonóčen, čna, adj. Nequinoctial, Cig., Jan.

enakonóčje, n. das Nequinoctium, Cig., Jan., Cig.(T.), Jes.

enakoógeń, gělna, adj. gleichedig, Cig.(T.).

enakopis, písa, m. das Pare, C., DZ.

enakopráven, vna, adj. gleichberechtigt, Cig., Jan., nk.

enakoprávnost, f. die Gleichberechtigung, Cig., Jan., nk.

enakorámen, mna, adj. gleicharmig, Cig.(T.).

enakoramên, adj. gleicharmig: enakoramena vaga, gleicharmige Wage, DZ.

enakoraménica, f. enakoramena vaga, DZ.

enakorób, róba, adj. gleichfantiq, Cig.(T.), C.

enakoróden, dňa, adj. ebenbürtig, Jan.

enakoródnik, m. der Ebenbürtige, Cig.

enakoródnost, f. die Ebenbürtigkeit, Cig., Jan.

enakosilje, n. das Gleichgewicht der Kräfte, Cig.(T.).

enakoslóven, vna, adj. gleichlautend, DZ.

enákost, f. die Gleichheit; moje enakosti, meineßgleichen, C.

enakostrán, strána, adj. gleichseitig, Cig., Jan., Cig.(T.).

enakostraníčen, čna, adj. gleichseitig, Cel. (Geom.).

enakostrók, stróka, adj. das gleiche Fach betreffend, SIN.

enákošen, šna, adj. Cig., Jan., C., nk., pogl. enakovšen, enakšen.

enakotěžen, žna, adj. gleichgewichtig, Jan.; — enakotežna lega, die Gleichgewichtslage, Cig. (T.).

enakotěžje, n. das Gleichgewicht, Cig., Jan., Cig.(T.).

enakotláčen, čna, adj. isobarometrisch, Cig. (T.); — prim. tlak.

enakoveljáven, vna, adj. von gleicher Geltung, nk.

enakovŕsten, stna, adj. von gleicher Gattung, Classse, Z., nk.

enákovšen, šna, adj. = enakšen, (prav. nam. enakošen; „enakušen“, Rec., Jsvkr.).

enakozvóčje, u. der Gleichklang, Cig.(T.).

enákšen, šna, adj. von gleicher Beschaffenheit, gleichartig, gleichförmig, Mur., DZ.; gleichlautend, Cig.(T.); e. spis, ein Pare, DZ.

enákšnost, f. die gleiche Beschaffenheit, die Gleichförmigkeit, Mur.

enciklopedija, f. delo, ki obsega jedro vsch znanstev, die Encyklopädie.

enděmičen, čna, adj. v kakem kraju navaden (o boleznih), endemijch, nk.

endemija, f. endemische Krankheit, DZ.

endívija, f. die Endivie (cichorium endivia).

eneagōn, m. deveterokotnik, das Enneagon, Cig.(T.).

enérgičen, čna, adj. krepko delujoč, krepkovoljen, energičch, nk.

energija, f. krepka moč, krepkost. die Energie, Cig.(T.), nk.

eníca, f. = odnica, Cig.

énjati, am, vb. pf. = jenjati, henjati, C.

énklja, f. = edinka 3), die Eins, der Einjer, Mur., Cig., Jan., Met.

énkrat, adv. 1) einmal; še e., noch einmal; — 2) na e., auf einmal, plößlich, (po nem.); — 3) = nekdaj, kedaj, einmal; (po nem.); tudi: enkrát.

énkraten, tna, adj. einmalig; tudi: enkráten.

enobárven, vna, adj. einfärbig, Cig., Jan.

enobíten, tna, adj. einer Wesenheit, conſubstantiell, Cig.

enobítnost, f. die Weseneinheit, die Conſubstantialität, Cig.

enobōštvo — enokopíten

— 195 —

enokósen — enorazrědnica

enobōštvo, u. der Monoththeismus, (Cig.(T.)).

enobōžnik, m. der Monotheist, Jan.

enobōžnost, f. = enoboštvo, Bes.

enocéven, vna, adj. einröhrig, Cig., Jan.

enocěvka, f. einröhriste Büchse, Jan.

enocāsen, sna, adj. synchronistisch, gleichzeitig, Cig.(T.), Žnid.

enočlěn, člěna, adj. eingliedrig, Cig., Jan., Cig.(T.).

enočlěnec, nca, m. eingliedriger Ausdruck (Nom), Cig.(T.).

enočlěník, m. = enočlenec, Cig.(T.), Cel.(Ar.).

enočlěnski, adj. eingliedrig: e. izraz, Cel.(Ar.).

enoděběrn, bělna, adj. einstammig, Cig., Jan. enodělen, lna, adj. eintheilig, Cig., Jan.

enodněven, vna, adj. eintägig, ephemerisch, Cig., Jan.

enodněvnica, f. die gemeine Eintagssliege (ephemerula vulgata), Cig., Jan., C., Erj.(Ž.); — prim. vodni cvet.

enodběben, bna, adj. contemporär, synchronistisch, Cig.(T.).

enodbom, dóma, adj. einhäufig (bot.), Cig.(T.).

enodómen, mna, adj. = enodom, Tuš (B.).

enodúšen, šna, adj. einmütig, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

enodúšje, n. die Einmütigkeit, Cig.(T.); vse pokliče k enodušju in enomiselnosti, Cv.

enodúšnost, f. die Einmütigkeit, Cig., Jan.

enofúnten, tna, adj. einpündig, Jan.

enoglásen, sna, adj. 1) einständig, monoton, Cig., Jan.; — 2) einstimmig: enoglasno petje, nk.; — enoglasno, unisono, Jan.; einhellig, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; enoglasno izvoljen, einstimmig gewählt, nk.

enoglásje, n. 1) die Monotonie, Cig.; — 2) die Einstimmigkeit, die Einhelligkeit, Cig.(T.).

enoglásnost, f. 1) die Eintönigkeit, Cig.; — 2) die Einstimmigkeit, die Einhelligkeit, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

enogřb, gřba, adj. einhöckerig, Šol.; enogrbi velblod, das Dromedar, Cig.

enogúb, gúba, adj. einfach: enogubi glasi, Hip.(Orb.).

enogüber, bna, adj. 1) einfältig, Cig.; — 2) einfach, Cig., Jan., C.

enoimên, adj. einnamig, gleichnamig, Cig.(T.).

enõj, num, einerlei, Mur., Jan.

enojadrílnica, f. der Einmaster, Cig.

enojámboren, rna, adj. einmastig, Jan.

enojámbornica, f. der Einmaster, Cig., Jan.

enõjen, jna, adj. einfach, Mur., Cig., Jan.; enojna nit, Dol.

enõjnat, adj. = enojen, Žnid.

enõjnik, m. = ednina, edinstvo (Singular), Cig., Jan.

enõjnost, f. die Einfachheit, Mur., Cig., Jan.

enõk, adv. = enkrat, vzhšt.-C., Mik., Zora.

enokaličen, čna, adj. einsamenlappig, Jan., Šol.

enokaličnica, f. enokaličnice, Z投资keimer (monocotyledones) Jan., Tuš.(R.).

enokolěnčast, adj. einknötig, Cig., Jan.

enokolěsen, sna, adj. einrädrig, Cig., Jan.

enokopíten, tna, adj. einhußig, Cig.

enokósen, sna, adj. = enoscěen, Cig.

enokošenj, šnja, adj. = enoscěen, Cig.

enokrák, kráka, adj. einarmig (mech.), h. t.-Cig.(T.).

enokráten, tna, adj. = enkraten, Cig.

enoléten, tna, adj. einjährig.

enoličen, čna, adj. einförmig, gleichartig, Cig., Jan., Cig.(T.), C., Erj.(Min., Som.), nk.

enoličina, f. das Acquivalent, Cig.(T.); — prim. enolik.

enoličnost, f. die Einförmigkeit, die Gleichartigkeit, Cig., Jan., Cig.(T.); enoličnost in monotonija, Zv.

enólik, adj.1) gleich groß, Dict., Cig., Jan., Rib.-Mik., Lašče-Levst.(Zb. sp.); enolika sva si, wir zwei sind gleich groß, Cig.; enolike visave, Levst.(Močv.); — enoliko, gleich viel: kadar je enoliko glasov, bei Žtimmengleichheit, DZkr.; enoliko glasov, DZ.; enoliko svetlobe, Žnid.; resničnosti imata obe enoliko v sebi, Zv.; — 2) = enakšen, Jan., Cig.(T.), C.

enolikôst, f. gleiche Größe, Cig.

enolist, lista, adj. einblättrig, Cig.

enolisten, stna, adj. einblättrig, Cig., Jan.

enoměr, měra, m. = enomerec, Jan.

enoměrec, rca, m. das Monometer (in der Metrik), Cig.(T.).

enoměren, rna, adj. = enakomeren, M., Z.

enoměsečen, čna, adj. einmonatlich, Cig., Jan.

enomíseln, sełna, adj. einmütig, gleichgesinnt, Cig., Jan., Cig.(T.).

enomíselje, n. das Einverständniš, (-slije) DZ.

enomísełnik, m. der Gesinnungsgenossè, Cig.; (-slenik), Cig.(T.).

enomísełnost, f. die Einmütigkeit, die Einhelligkeit, Cig.(T.).

enomíščen, čna, adj. einmuškelig (-šičen), Erj.(Ž.).

enomóden, dna, adj. einhödig, Cig.

enonòg, nóga, adj. einfüßig, Cig., Jan.

enonogát, áta, adj. enonog, Jan.

enonóžen, žna, adj. = enonog, Jan.

enonóžec, žca, m. der Einbeinige, Cig.

enóčen, čna, adj. = enook, Mur.

enóčnica, f. das Monocle, Žnid.

enóok, óka, adj. einäugig, Mur., Cig., Jan., nk.

enóos, ósa, adj. einachsig, Cig.(T.).

enooşben, bna, adj. einpersönig, Cig.

enóosen, sna, adj. einachsig, Cig.

enooşnóven, vna, adj. einbašitich: enoosnovna kislina, einbašische Žäure, Cig.(T.).

enopárkljast, adj. einflaüig, Cig.

enopěrka, f. die Leberblume (parnassia), Cig., C., Medv.(Rok.).

enopičen, čna, adj. einpünftig, Cig.

enoplásten, stna, adj. einschichtig, Cig.

enoplemên, adj. von einer Abstammung, S.I.N.

enoplóden, dna, adj. einfrüchtig, Cig., Jan.

enoramên, adj. einarmig (mech.), Cig.(T.), Sen.(Fiz.).

enorazrěden, dna, adj. einclassig, C.; enorazredne sole, nk.

enorazrědnica, f. = enorazredna šola, nk.

13

enorèden — enotíren

— 196 —

enótnost — āpika

enorèden, dna, adj. einreihig, Cig., Jan.

enorèzen, zna, adj. einschneidig, Cig., Jan.

enoròb, róba, adj. einfangtig, Cig.(T.),

enoróčen, čna, adj. 1) = enorok, Cig.; —
2) einhenkelig, Cig.

enoróden, dna, adj. von gleicher Abstammung,
nk.

enoródnost, f. die gleiche Abstammung, Trst.
(Let.).

enoró, róga, adj. einförnig, Cig., Jan.

enoròg, róga, m. 1) das Einhorn (bajeslovno
bitje), Cig., Jan.; — 2) = samorog, narval,
Cig.

enorogát, áta, adj. = enorog, Mur., Cig.

enoròk, róka, adj. einhändig, einarmig: eno-
rok človek, Cig., Jan.

enoróžec, žca, m. = samorog, Cig.; — rus.

enoróžen, žna, adj. = enorog, Jan.

enoséčen, čna, adj. kar se le enkrat seče
(kosi), einmähdig, einhäug, Cig.

enosêmenski, adj. einjamig, Cig.

enosénčen, čna, adj. einschattig, Cig.

enosênčnik, ka, m. enosenčniki, einschattige
Bewohner, Cig.(T.).

enoslóvčen, čna, adj. = enozložen, Jan.

enosòd, sóda, adj. enosodo število, ungerad
gerade Zahl, Cig.(T.).

enosrèden, dna, adj. concentrijsch, Cig.(T.).

enostaničen, čna, adj. einzellig, C.

enostáven, vna, adj. einfach (nicht zusammen-
gefeßt), C., Tuš.(B.), Cel.(Ar.), nk.; enostavna
svetloba, Žnid.; — hs.

enostébeŕn, bělna, adj. einstämmig, Cig.

enostópje, n. die Monopodie (in der Metrik),
Cig.(T.).

enostràn, strána, adj. 1) einseitig, Jan., C.; —
2) parteiisch, Cig., C.

enostráneč, nca, m. 1) der Einseitige, C.; —
2) der Parteinehmer, Cig.

enostránost, f. 1) die Einseitigkeit, Cig., Jan.,
Cig. (T.), C., nk.; — 2) die Parteilichkeit,
Cig., C., nk.

enostránski, adj. = enostran 3), Cig., Jan.,
nk.

enostránstvó, n. die Parteilichkeit, C., nk.

enotrópen, pna, adj. einstöckig, Let.

enotròk, stróka, adj. einfach, (-struk) Habd.-
Mik.

enostrúnka, f. das Monochord, Cig.(T.); —
po rus.

enóta, f. die Einheit, Cig., Jan., Cig.(T.);
državna e., die Staatseinheit, C.

enotědenski, adj. einwöchentlich, nk.

enóten, tna, adj. einheitlich, Jan., nk.; enotni
državni dolg, die einheitliche Staatsschuld, nk.

enotěr, num, einerlei, Levst.(Sl. Spr.).

enotěřen, rna, adj. einfach, Levst.(Sl. Spr.);
enoterna rudnina, einfaches Mineral, Cig.
(T.); enoterna poslanica, einfache Depesche,
DZ.; = enoter, einerlei, einförmig, Cig.(T.).

enotěrnost, f. die Einfachheit; — die Einför-
migkeit, Cig.(T.).

enotěrost, f. die Einerleiheit, Cig., C.

enotíren, rna, adj. eingeleisig: enotirna proga,
SIN.

enótnost, f. die Einheitlichkeit, nk.

enoušěsnat, adj. einhörig, Cig.

enověree, rca, m. = enovernik, Cig., Jan.

enověrnik, m. enoverniki, die Glaubensge-
nossen, Cig.(T.); — po stsl.

enověrstvó, n. die Glaubensgemeinschaft, Cig.
(T.).

enovéseŕn, seŕna, adj. einrudrig, Cig.

enovít, adj. einfach, nicht zusammengesetzt: eno-
viti delek, das Alom, enovito delajoč, ein-
fach wirkend, h. t.-Cig.(T.); solnčna svet-
loba ni enovita, Žnid.; enovita stanica, ein-
fache Belle, Erj.(Som.).

enovítost, f. die Einfachheit, Cig.(T.).

enovóljen, ljna, adj. einträchtig, einmühig,
C., Z.

enovóljnost, f. die Eintracht, die Einmühig-
keit, Cig., C.

enovóljščina, f. = enovoljnost, C.

enovprěžen, žna, adj. einspännig, Jan.

enovprěžnik, m. der Einfähnner, Jan.

enovřst, vršta, adj. = enovrsten, Jan.

enovřsten, stna, adj. einreihig, Cig., Jan.; —
enartig, gleichartig, Cig., Jan.

enovřstnost, f. die Gleichartigkeit, Jan.

enozlóžen, žna, adj. einfilbig, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.; enozložni jeziki, isolierende Spra-
chen, Cig.(T.).

enozlóžnica, f. einfilbiges Wort, Cig.

enozlóžnost, f. die Einfilbigkeit, Cig., Jan.,
Cig.(T.).

enoznáčen, čna, adj. synonymisch, Cig.(T.).

enoznáčnica, f. das Synonymum, Cig.(T.).

enozòb, zóba, adj. einzähnig, Cig.

enozóbec, bca, m. = samorog, der Narwal
(monodon), Cig.

enozŕn, zŕna, adj. einkörnig: enozrna pira, das
Einkorn, Cig.

enozŕnica, f. das Einkorn (triticum monococ-
cum), Cig.

enozvóčen, čna, adj. cintönig, Jan., Cig.(T.),
Let.

enozvóčje, n. die Eintönigkeit, Cig.(T.).

enozvók, zvóka, adj. = enozvočen; enozvoki
glasovi, SIN.

enožěnstvó, n. die Monogamie, Cig., Jan., nk.

eparhija, f. bischöflicher Sprengel, die Eparchie,
Cig.

epicikloida, f. neka krivulja, die Epichkloide,
Cig.(T.).

épičen, čna, adj. zur Epik gehörig, épisch, Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.

epidemičen, čna, adj. med ljudstvom razširjen
(o boleznih), epidematisch, nk.

epidemija, f. med ljudstvom začasno razšir-
jajoča se ali razširjena bolezen, die Epi-
demie, DZ., nk.

epigráf, m. napis, das Epigraph, Cig.(T.).

epigráfika, f. napisoznanstvo, die Epigraphik,
Cig.(T.).

epigrám, m. pesniški napis, das Epigramm;
— prim. puščica.

epigrámski, adj. epigrammatisch, Cig.

ëpik, m. der Epiker, Jan., nk.

ëpika, f. pripovedno pesništvo, die Epik.

epilōg - facielj

— 197 —

čter - fafljáti

epilōg, m. sklep (pri govoru, tračediji), der
Epilof.

episkop, m. = škof, Krelj.

episkoplji, adj. škofovski: episkoplja služba,
Krelj.

epizōda, f. manjše postransko dejanje vple-
teno v glavno (pri epičnih in dramatičnih
delih), die Epijođe.

epopēja, f. junaški epos, die Epopōe, Cig.,
Jan., nk.

ēpos, m. obširna epična pesem, daš Epoš,
Cig.(T.), nk.

ēpski, adj. = epičen, nk.

ěrb, érba, m. po nem. Erbe, pogl. dedič.

ěrbič, m. der Erbe, Trub.-Mik., pogl. dedič.

ěrbščina, f. pogl. dedščina.

esej, esa, eso, pron. = ta, Rez.-C.; esej zde
= ta-le, Rez.-C.

esi, adv. = sem (hieher), ogr.-Mik., Raič
(Let.).

eskādra, f. oddelek vojnega ladjevja, die Es-
cadre, Jan.

eskamotēr, rja, m. slepilni glumač, der Es-
camoteur, Žnid.

esode, adv. = tod, C.

estětičen, čna, adj. k estetiki spadajoč, aestheti-
sch, Cig.(T.), nk.

estētik, m. der Aesthetiker, Cig.(T.), nk.

estētika, f. znanstvo, kateremu je predmet
lepota, die Aesthetik.

estetikováti, ûjem, vb. impf. jich mit Aesthetif
beschäftigen: e. in kritikovati, Zv.

ešče, adv. = še, ogr.-C.

eta, adv. ogr.-C., pogl. etam.

etak, adj. = tak, ogr.-M., C.; — etako to
bodi! = amen! Rez.-C.

etak, adv. = tako-le, ogr.-Mik., C.

etakši, adj. = takšen, ogr.-Mik.

etam, adv. 1) = tam, vzhŠt., ogr.-C.; — 2)
neulich, C., vzhŠt.

ete, eta, eto, pron. = ta, ogr.-Mik., C.,
vzhŠt.

etec, adv. = tod: od etec = odtod, ogr.-
Mik.

čter, rja, m. der Aetber, Cig.(T.), Žnid., Sen.
(Fiz.); — tudi: eter, tra, nk.

čterski, adj. aetkerišch, Cig.(T.).

eti, adv. pogl. etu.

etikēta, f. die Etikette: šege in navade pri
ljudeh visokega stanu; — tudi: napisek na
blagu, kažoč ceno, kakovost i. t. d.

etimolōg, m. kdor se z etimologijo peča, der
Ethmolog.

etimologija, f. nauk o postanju besed, die
Ethymologie; — prim. besedoslovje.

etimologičen, čna, adj. = etimološki, Jan.

etimologijski, adj. k etimologiji spadajoč, eth-
mologisch, Cig.

etimolōški, adj. etymologisch, nk.

etnogrāfičen, čna, adj. = narodopisen, Jan., nk.

etnografija, f. die Ethnographie; — prim.
narodopis.

čtrov, adj. Aether: etrova soparica, Aether=
dämpfe, Levst.(Nauk).

etu, adv. = tu, ogr.-C. (eti, ogr.-Vest., SlN.).

evangēlij, m. daš Evangeliurn.

evangēlijčan, m. = evangelijec, (evangelijčan)
Zora.

evangēlijec, jca, m. der Evangelische (-lec, Cig.,
-ljec, Jan.).

evangēlijski, adj. evangelisch, Cig.

evangēlik, m. der Evangelische, Cig.

evangelist, m. der Evangelist.

evangēlj, m. = evangelij.

evangēlje, n. = evangelij, Krelj.

evangēlijski, adj. = evangelijski.

evčūnec, nca, m. die Pfuhlischnepfe, der Šumpf=
wader (limosa melanura), Frey.(F.).

eventuālen, lna, adj. (o tem, kar bi se uteg-
nilo zgoditi), eventuell, Cig.(T.); eventualna
prememba, DZkr.

eventuālen, lna, adj. = eventualen, nk.

evfemizem, zma, m. lepši, blažji izraz name-
stu pravega, pa ostrega, spotekljivega, der
Euphemišmus, Cig.

evfonija, f. blagoglasje, die Euphonie, Cig.

evo, interj. ſieh da! Prip.-Mik., nk.; — hs.

ezde, adv. tu-le, Rez.-C.

F.

fābričan, m. der Fabriksarbeiter, Ljublj.

fābričanka, f. die Fabriksarbeiterin, Ljublj.

fābrika, f. die Fabrik; — prim. tvornica;
it. fābbrica; (tudi: fabrika po nem. Fabrik).

fabrikānt, m. der Fabrikant; — prim. tvornik.

fābriški, adj. Fabriks-; po fabriško, fabriks=
māßig, DZ.

fābrištvō, n. das Fabriksweisen, Cig., Jan.

fābula, f. Jan., pogl. basen.

facalég, m. = facanetelj, ogr.-Valj.(Rad).

facančtelj, tlja (teljna), m. = ruta, das Tüchel;
prim. bav. fazenetl, it. fazzoletto, Tüchel.

fāček, cka, m. = facelj 2), jvžhŠ.

fācelj, clja (celjna), m. 1) ein Pfropf Charpie,
Dict.; — f. snega, eine Schneeflocke, Blc.-

C.; — 2) die Schoppnudel, Guts., C.; testo
se ugnete, narede se faceljni, s katerimi se
žival vsak dan pita, Vod. (Izb. sp.); — prim.
it. fazzuolo (fazzoletto), Mik.

fāček, čka, m. 1) uneheliches Kind, SlGor.-C.,
jvžŠt., BlKr.; — 2) die Puppe: otroci si
delajo iz cunj fačke, BlKr.; — prim. fačuk.

fāčuk, m. uneheliches Kind, ogr.-C., M., kajk.-
Valj.(Rad); tudi: fačuk, kajk.-Valj.(Rad);

— prim. madž. fattyú, Mik.(Et.).

fāflja, f. = perotnica, Valj.(Rad); čebele
sicer nimajo nobenega druzega glasu, kakor
tistega s svojimi fafljami, Gol.

fafljáti, âm, vb. impf. 1) lodern: ogenj, pla-
men fałija, C.; — voda fałija, walt, Hip.-
C.; — 2) fliegen, flattern, Hip.-C., Krelj-M.

fagöt — fánt

— 198 —

fánta — fárba

fagöt, m. neko glasbeno orodje, das Fagott;
prim. it. fagotto.

fajënčina, f. neko glinasto blago, die Fayence,
Cig., Jan.

fājfa, f. = pipa, die Tabakpfeife; — iz nem.
Pfeife.

fājfar, rja, m. der Tabakpfeisenmacher, Cig.

fājka, f. = fajfa, Mur.

fájmošter, tra, m. der Pfarrer: — pogl. far-
mošter.

fakīn, m. der Lastträger: — prim. it. facchino.

fåkt, m. das Factum, Cig. (T.).

fåktičen, čna, adj. dejanski, faktisch, Cig.
(T.), nk.

fåkтор, rja, m. 1) opravnik, poslovodja, der
Factor V. B. einer Buchdruckerei); — 2) či-
nitelj, der Factor (math.), Cig., Cel. (Ar.).

faktūra, f. račun za poslano blago, die Factur.

fakultěta, f. všeúčilišni oddelek, die Facultät,
Cig. (T.), nk.

fála, f. der Feſen, Fr.-C.; — prim. faloga.

falájdrati, am, vb. impf. lumpen, Fr.-C.

falájdriga, f. die Landstreicherin, Fr. - C.,
(-drga), Volkmer-M.

falájdrman, m. der Landstreicher, Fr.-C.

falānga, f. težko oborožena vojaška truma
pri starih Grkih, die Phalanx, Cig.

fálat, áta, m. = kos, das Stück, Cig., vŕhŠt.,
ogr., BIKr.; — prim. madž. falat, Mik. (Et.).

falátčee, čeca, m. dem. falatec; das Stückchen,
obr.-C.

falátček, čka, m. dem. falatec; das Stückchen,
(-laček) Mur., Vest., ogr.-Valj. (Rad).

falátec, tca, m. dem. falat, ogr.-Valj. (Rad).

fáld, fálda, m. = guba, M., Št.; —iz nem. Falte.

fálinga, f. = pogrešek, Mur., Mik.; — prim.
faliti.

falíti, im, vb. impf. 1) = mankati, nedostaji;
— 2) vb. pf. = napačno storiti, Št.; —
3) = ponesrečiti se, končati se: človek,
vol, toporiše čali, Fr.-C.; — prim. bav.
fálen = fehlen, Mik. (Et.).

falóga, f. der Feſen, zerrissenes Kleid, Fr.-C.;
— prim. haloga.

falót, m. der Lump; — prim. kor.-nem. valott,
morda pokvarjeno iz fr. tilou, Gauner, Lever,
Kavnt. Wörterbuch.

falôtati, am, vb. impf. vagabundieren, lumpen,
Mur., StGor., Fr.-C.

faloti, f. pl. = faloge, Fr.-C.; — prim. haloti.

famílija, f. die Familie.

famílijski, adj. Familien-.

fanátičen, čna, adj. sanjarsko, strastno ndu-
dušen, ſanatīſch, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.

fanātik, m. der Fanatiker, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.

fanatízem, zma, m. der Fanatísmuš, Cig.,
Jan., Cig. (T.), nk.

fáncek, cka m. = fancelj, C.

fáncelj, clja (celjna), m. der Pfannenkuchen
(„Pſanzel“), Cig.; — der Krapſen, SIN.

fáncołt, m. = fancelj, Šol., Gor., (fancut), C.

fánjek, njka, m. = fancelj, vŕhŠt.-C.

fánt, fánta, m. 1) junger Mensch, der Bursche;
fantje in dekleta; — 2) der Junggeselle; on

je še fant, er ist noch unberührt; — prim.
bav. fant, Knabe, junger Mensch, iz it. fante,
C., Mik. (Et.).

fánta, f. die Rache, kajk.-Valj. (Rad); — prim.
fantiti se.

fantalîn, m. der Bube; poreden f., ein Range,
Cig.

fantalínski, adj. bühßich, Cig., nk.

fantást, m. sanjar, der Phantast.

fantastičen, čna, adj. phantastiſch, Cig. (T.).

fantávati, am, vb. impf. = fantovati, Štrek.

fantazíja, f. zmožnost domišlevanja in tudi:
domišljena reč, die Phantastie.

fantè, éta, m. der Junge; kar se fante nauči,
starček še stori, Ravn.

fántec, tca, m. dem. fant; = fantek.

fántej, m. der Bursche, Valj. (Rad).

fántek, tka, m. dem. fant; der Knabe, das
Bürſchen.

fantič, iča, m. 1) das Bürſchen, Mur., Jan.;
— 2) = fant; Fantič dekliči V taberno
gredo, Npes.-K.; tudi fantič.

fantiček, čka, m. das Knäblein, das Bübchen.

fantiń, m. der Bursche, der Knabe, Cig., Jan.,
Kr.-Valj. (Rad); še mlad fantin je prišel sem,
Erj. (Izb. sp.).

fantína, m. = fantin, Štrek.

fántiti se, im se, vb. pf. sich rächen, Mur.,
Mik., kajk.-C.; — prim. nem. fahnden, C. (?)

fántnik, m. der Rächer, kajk.-Valj. (Rad).

1. fantovânje, n. das Burschenleben; das Nacht-
chwärmen, M.

2. fantovânje, n. die Rache, Volkmer-M.

1. fantováti, ûjem, vb. impf. 1) burschenmäßig
sich benehmen, ein Burschenleben führen: nachts
herumschwärmen, M.; — 2) (o dekletih)
mit Burschen herumschwärmen, C.

2. fantováti se, ûjem se, vb. impf. sich rächen,
Mur.

fántovski, adj. 1) Burschen-, burschenhaft; fan-
tovsko življenje, das Burschenleben; fantovske
pesni, Burschenlieder; fantovska, der
Jugendstreich, Cig.; — fantovska, ein Mädchen,
das sich mit Burschen abgibt, Ip.-Mik.;
preveč je fantovska, LjZv.; — 2) Junggesellen.

fántovstvo, n. 1) der Burschenstand, das Bur-
schenleben; — 2) die Junggesellenschaft, Cig.

fántovščina, f. 1) die Burschenschaft, die Bur-
schen, Cig., M.; — 2) kar mora mlad fant
drugim fantom plačati, da sme ž njimi fan-
tovati, Strek.

fantůh, m. der Bursche (zaničl.), Slom.-C.

fár, rja, m. der Pfaffe (zaničl.); ne boji se ne
farja ne cesarja, C.; (pri pisateljih 10. veka
še brez zaničljivega pomena; n. pr. Mojzes
in Aron sta mej njega farji, Trub., visoki
far, Krelj); — iz nem. Pfarrer.

fára, f. die Pfarre; v katero faro ste? zu
welcher Pfarre gehört ihr? Cig.; fant od fare,
ein tüchtiger, trefſlicher Bursche; — iz nem.
Pfarre.

farán, ána, m. das Pfarrkind, der Pfarrinsſaffe
Cig., Jan., C.

fárar, rja, m. der Pfarrer, Mur., ogr.-C.

fárba, f. pogl. barva.

fârčič — federalist

— 199 —

federativen — figurānt

fârčič, m. das Pfäfflein, Krelj-M.

fären, rna, adj. die Pfarre betreffend, Pfarr-;
farna cerkev; farni urad, das Pfarramt,
Jan., nk.

farěža, f. eine Art Mantel, Pohl., Hip.-C.; —
prim. ferega.

farica, f. das Pfaffenweib, Mik.

farizěj, m. der Pharifäer.

farizějec, jca, m. = farizej.

farizějski, adj. phaririäisch.

farizějstvą, n. das Pharifäerthum, der Phari-
sjäismus

fárjevec, vca, m. das Pfaffenkäppchen (evony-
mus), vzh.Št.-C.

färji, adj. Pfaffen-, C.

fârman, m. 1) = faran; prim. nem. Pfarr-
mann = Pfarrinsfasse; — 2) = župnik, Meg.
Notr.

fârmanica, f. die Pfarrinsassin, das weibliche
Pfarrkind, Mur., Mik.

fârmanka, f. = farmanica, Cig.

fármešter, tra, m. = župnik, Cig., Jan., St.-
Valj.(Rad).

fármošter, tra, m. = župnik, Mur., Trub.-
Let.(1891, 147.), (farmojšter), Meg.; — iz
nem. Pfarrmešter.

fârnik, m. = faran, ogr.-M., Rez.-C.

fárof, m. der Pfarrhof, Mur., Št.; —iz nem.

fárofski, adj. psarrhöflich, Št.

farovščák, m. eine psarrliche Wirtschaftsre-
sität, Mur.

fárovški, adj. zum Pfarrhof schörig, psarr-
höflich.

fárovž, m. das Pšaarhaus, der Pfarrhof; —
prim. nem. Pfarrhaus.

fârski, adj. pfaſſisch, Pfaffen-; — Priester-,
Dalm.; farsko službo opravljati, das Priester-
amt aušřuben, Krelj; — prim. far.

fârstvą, n. das Pfassenthum, Jan.; — das
Priesterthum, Dalm.

fârški, adj. nam. farski.

fårt, m. = bart, Boh.; pogl. krat; drug fart,
ein anderešmal, Kr.; — prim. bav. ein fart
= einmal, C.

fasija, f. die Fassion, Cig.; — prim. napoved.

fašina, f. butarica protja, vejevja, die Faschine,
Cig.; — prim. it. fascina, Reisbund.

fatalist, m. kdor veruje v usodo (fatum), der
Fatalist.

fatalizem, zma, m. vera v usodo, der Fata-
lišmus.

fazân, m. der Fasan (phasianus colchicus),
Erj. (Ž.).

fazânka, f. die Fasanenhenne, Cig., Jan.

fazanorěja, f. die Fasanenzucht, Cig.

fažok, m. Cig., Jan., = fižol.

fažína, f. = fašina, Jan.

februār, rja, m. der Monat Februar.

februārij, m. = februar, nk.

februārski, adj. Februar-.

federácija, f. zaveza v državnih razmerah, die
Föderation, Cig. (T.), nk.

federalist, m. kdor se za federacijo poteguje,
der Föderalist, Jan., nk.

federativen, vna, adj. zavezen, föderativ,
Jan., nk.

fekljáti, ám. vb. impf. plapperн, Pohl., vzhŠt.-
C., Mik.; pogl. fuhjati.

fegec, gca, m. nekak stroj, ki se vrti kakor
klopotec, pa ne klopoče, Raič(Let. 1878,
III. 72.); — prim. migljec.

fegetáti, etám, ććem, vb. impf. = migetati,
Raič(Let.).

fegúlja, f. der Haarslechtenknäuel der Weiber,
(figulja?), BlKr.

fěj, interj. pfui! fej te bodi! pfui über dich.

féla, ę, f. die Art, die Gattung, Mur., ogr.-
Valj. (Rad), Volk.; — prim. madž. fél, die
Hälfte, sokféle, vielerlei, Mik. (Et.).

fendáti, ám, vb. pf. = fundati, Notr.

fěnik, m. der Pfenig, Cig., DZ.; — iz nem.

fenoměn, m. prikaz, pojav, das Phänomen,
Cig. (T.).

fěntati, am, vb. pf. = uničiti, Mur., Kr.; —
prim. fendati, fundati.

ferěga, f. kako oblačilo: če ima le gospodske
ferege, pa misli, da je gospod, BlKr.; —
prim. hs. feredža iz tur.

féištvó, n. der Fetischdienst, Cig. (T.).

févd, m. das Lehen, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.;
— iz it. feudo.

févden, dna, adj. Lehenš-, Feudalš-, Cig., Jan.,
Cig.(T), nk.; fevdna prisega, der Lehenšeid,
Jan.; fevdno pravo, das Feudalrecht, Cig.,
Jan.

févdnik, m. der Lehensträger, der Lehenšmann,
Cig., Jan.

févdnost, f. die Lehenbarkeit, Cig.

févdstvą, n. das Lehenwesen, Cig., Jan., Cig.
(T.).

fičati, ím, vb. impf. pfeisen, Hip.-C.; skozi
razpoko burja fiči, Z.

fidejkomis, m. neprodajno dedno posestvo;
das Fideicommiſs, Cig., Jan.

fidejkomīsen, sna, adj. Fideicommiſs-, Cig.,
Jan.

fidúlica, f. = fidulika, C., Z.

fidúlika, f. die Eſula—Wolſsmilch (euphorbia
esula), Medv. (Rok.).

figa, f. 1) = smokva, die Feige; — 2) konjska
f., der Pferdemiſtkumpen; ni vredno konjske
fige, C.; — 3) figo komu kazati, einem die
Feigen weisen; (pest pokazati tako, da palec
izmed kazalca in srednjaka moli, preprosto
znamenje odbijanja prošnje); spredaj z me-
dom maže, zadaj figo kaže, Z.; — iz nem.;
prim. stvn. figa, Mik. (Et.).

figamož, m., ali; figa-mož, der sein Wort nicht
hält.

figojédka, f. der weißhalsige Fliegenfänger
(muscicapa albicollis), Frey. (F.).

figov, adj. Feigen-; figovo drevo, der Feigen-
baum; figovo pero, das Feigenblatt.

figovec, vca, m. der Feigenbaum (ficus carica),
Tuš.(R.).

figūra, f. die Figur; — die Redefigur, Cig.(T.).

figūren, rna, adj. prenesen, figürlich, Cig.(T.).

figurānt, m. tiha oseba na gledališkem odru,
der Figurant, Cig.

filigrân — fîstrna

200

fit — flajsîkati

filigrân, m. drobno delo, zlasti iz zlate in
srebrne žice, die Filigranarbeit, Cig.

filister, stra, m. človek, omejen v mišljenju
in dejanju, der Philister, Cig., Jan., nk.

filológ, m. der Philolog.

filologičen, čna, adj. = filološki, Cig., Jan.

filologija, f. znanstveno pečanje s tujimi,
zlasti klasičnimi jeziki in njih literaturami,
die Philologie.

filologovânje, n. pečanje \ filologijo, Str.

filološki, adj. philosophisch, nk.

filozôf, m. modrosloveč, der Philosoph.

filozofija, f. modroslovje, die Philosophie.

filozofijski, adj. kar v filozofijo spada, philo-
sophisch, Cig.(T.,

filozôfinja, f. die Philosophin, Cig.

filozofováti, újem, vb. impf. philosophieren,
Cig.(T.)

filozôfski, adj. philosophisch, Cig.(T.), nk.

fîn, adj. sein; — prim it. fino.

fîna, f. starker Athem, StGor.-C.; — prim.
finiti.

finânce, f. pl. državno denarno gospodarstvo,
die Finanzen, Cig., Jan., Cig.(T.).

finânčen, čna, adj. Finanzen-, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.; finančni minister, der Finanzminister,
uk.

fîncelj, clja (celjna), m. = bincelj, jvžhŠt.

fîncica, f. dem. finka; weibliche Scham, Dol.

fînciti se, im se, vb. impf. um nichts weinen,
Strek.

fînčkati, am, vb. impf. = prasičkati, svinjko
biti, (neka igra), vžhSt.-Vest (1. 12.5).

fînež, m. der Schnaufer, Mur., StGor.-C.; —
prim. finiti.

fîniti, im. vb. impf. schnauben, keuchen, Mur.,
Jan., C., Mik., vžhSt.

finjotati, am, vb. impf. = finiti, Fr.-C.

fînka, f. 1) der Hühnersteiß, Blc.-C., Z.; — die
äußeren Geschlechtstheile der Sau, der Hündin,
BKr.; — die weibliche Scham, Kr.-Valj.
(Rad); — 2) = prasiček, svinjka (pri igri,
prim. finčkati), vžhSt.-Vest.

fînkošti, f. pl. = binkošti, Št.

fîrkelj, klja, m. = bokal, die Maß; —iz nem.
Viertel.

firma, f. 1) trgovski naslov, die Firma;
kupčijska firma, die Handelsfirma, Cig.; —
2) = birma, Št.

fîrnaž, m. = firnež, Cig.

fîrnež, m. der Firnis, Cig., Jan.; svetli f.,
der Glanzfurniš, Jan.; s firnežem prevleči,
firnissen, Jan.

firnik, m. = ¼ funta, C., Nov.; = ¼ ¼ va-
gana, jvžhŠt.; — prim. kor.-nem. viertink,
ein Viertelpfund.

fiskâlen, Ina, adj. Fiscale, fiscalisch, (fiskalen)
Cig., Jan.

fiskus, m. državni zaklad, der Fisicuš, (fiskus)
Cig., Jan.

fîster, tra, m. der Bäcker, Dalm., Hip.(Orb.); —
prim. nem. (dial.), Pfister, lat. pistor, Bäcker.

fîstrna, f. das Dienstbotenzimmer, Z., Št., Kr.;
— prim. nem. (dial.) Pfisterei, lat. pistrina,
die Backstube.

fit, fita, m. = najem, zakup, najemščina, za-
kupščina, Cig., Notr.; — iz it. fitto, Miete,
Bacht.

fizičen, čna, adj. priroden, telesen, physisch,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

fizik, m. der Physiker, Jan., Cig.(T.), nk.

fizika, f. del prirodoslovja, die Physik.

fizikâlen, Ina, adj. prirodosloven, physikalisch,
Cig., Jan., Cig.(T.), Žnid.

fiziognöm, m. dor umeje fiziognomiko, der
Physiognom.

fiziognomičen, čna, adj. physiognomisch, Jan.

fiziognomîja, f. dušnih svojstev zunanji izraz
(pos. v obrazu), die Physiognomie, Cig.(T.).

fiziognômika, f. umetelnost, iz zunanjih, po-
sebno obraznih znakov dušna svojstva spo-
znavati, die Physiognomik.

fiziológ, m. dor umeje fiziologijo, der Phy-
siolog.

fiziologičen, čna, adj. = fiziološki, fiziologij-
ski, Jan., Cig.(T.).

fiziologija, f. nauk o organskih telesih zlasti
živih bitij, die Physiologie.

fiziologijski, adj. physiologisch, zur Physiologie
gehörig, Cig.(T.), Žnid.

fiziolôški, adj. physiologisch, nk.

fizôł, óla, m. die Fisole; navađni f. (phaseolus
vulgaris).

fizôłar, rja, m. = fižolovec (šaljiva beseda),
LjZv.

fizôłec, łca, m. dem. fižol, Valj.(Rad).

fizôłek, łka, m. dem. fižol; fižôlek, Št.

fižolíca, f. die Zuerbergböhne (phaseolus nanus),
Z., Medv. (Rok.); pos. neki droben, bel fižol,
jvžhŠt.

fižolînje, n. die Fisolenhülsen, jvžhŠt.

fizôłka, f. neka drobna vrsta fižola, Kr.-Valj.
(Rad).

fizžôlov, adj. Fisolen-; fižolova juha, die Fisolen-
juppe.

fizžôlovec, vca, m. der Fisolenliebhaber (šaljiva
beseda), LjZv.

fižolovína, f. das Fisolenstroh, Jan., C.

fizžôlovka, f. 1) die Fisolenstange, Notr.; —
2) die Fisolenjuppe, Notr.; — 3) = fižolo-
vina, Jan.

fizhôn, m. = fižol, Dol.

flâcka, f. der Schmucklecf, Fr.-C., Z.

flackáti, ám, vb. impf. súdeln, schmücken, Fr.-
C., Z., jvžhŠt.

flâckar, rja, m. neka (strupena) goba, C.

flafolišče, n. kraj, kjer kura flafoli, Blc.-C.

flafolíti, im, vb. impf. nit den Flügeln schlagend
im Sand baden (o kurah), Blc.-C.

flafót, fóta, m. der Flügelschlag, Jan.

flafóta, f. = flafuta, perot, Jan., Blc.-C.; —
mlinsko kolo na flafote, unterschlächtiges
Wühfrad, Blc.-C.

flafotáti, otám, óčem, vb. impf. mit den Fittigen
schlagen, Z.; slattern, Šol., Blc.-C.

flafúta, f. der Flügel, Cig., Štrek.

flafútica, am, vb. impf. leчен, Z., jvžhŠt.

flájsati, am, vb. impf. leчен, Z., jvžhŠt.

flajsíkati, am, vb. impf. gierig leчен, fressen,
Mik

fláka — flégma

— 201 —

flegmátičen — formálen

fláka, f. 1) der Fehen, vžhŠt.-C.; Wäschje:
flake na pranje prejete, kajk.-Valj.(Rad);
peča, ogr.-C.; — 2) die Schlampe, vžhŠt.-
C.; —prim. kor.-nem. flanke, ein in der Luft
wehendes Stück Tuch, Leinwand.

flakáti, ám, vb. impf. 1) judeń, schmužen: po
blatu f., Fr.-C.; judeńd fressen: pes flaka,
Z., BlKr.; — Zotten reißen, BlKr.; — 2)
= flankati, lumpen, Fr.-C.

flakôt, f. 1) der Fehen; pl. flakoti, alte, zer-
tissene Kleider, Fr.-C.; — 2) die Schlampe,
Fr.-C.

flakotáti, otám, óčem, vb. impf. = flakati,
Fr.-C.

flakótiti, im, vb. impf. sich als Schlampe be-
nehmen, Fr.-C.

flakótkast, adj. feßig, ogr.-C.

flakûdra, f. die Schlampe, SlGor.-C.

flakudráti, ám, vb. impf. vagabundieren, ein
Schlampenleben führen, SlGor.

flakúz, m. der Bagabund, Fr.-C.

flakúza, f. die Schlampe, Fr.-C.

flakúzati, am, vb. impf. 1) = flakati 1), Fr.-
C.; — 2) flakudrati, Fr.-C.

flâm, m. die Dünnung, die Flanke, die „Flähme",
vžhŠt.-C.; — iz nem.

fláma, f. = flam, Ščav.-C.

flamovína, f. = flam, Št.-C.

flâncat, m. flancati, Schneeballen, (eine Art
Mehlspeife), Cig., Kr.; — prim. fancelj.

flân, m. = flam, Dol., Polj.

flândra, f. liecherliches Weib, Fr.-C.; — prim.
bav. fländerlein, flatterhaftes Mädchen, Levst.
(Rok.).

flandráti, ám, vb. impf. vagabundieren, Blc.-C.

flaněla, f. der Flanell.

flanělast, adj. aus Flanell.

flanělen, Ina, adj. Flanell=, Cig., Jan.

flanělnat, adj. = flancen, Cig.

flânk, m. 1) ein Stück: f. mesa, Z.; — 2) der
Bagabund, Z., jvžhŠt.; — prim. kor.-nem.
flanke, m., ein großes Stück, flanke, f., die
Bagabundin.

flankáti, ám, vb. impf. vagabundieren, Z.,
jvžhŠt.; — prim. kor.-nem. flankeln, herum-
schweisen.

flára, f. = maroga (der Flec); flare, eine Art
Ausfass (elephantiasis), Mik.; — prim. kor.-
nem. flarn, eine große Kräge, here, wund-
geriebene Stelle der Haut.

flárast, adj. = marogast, Polj.

fláša, f. iz nem. Flasche: pogl. steklenica.

flášter, tra, m. iz nem. Pflaster; pogl. oblepek,
obliž.

flâvta, f. die Flöte, Cig., Jan.; — prim. it.
flauto.

flâvtar, rja, m. 1) der Flötenmacher, Cig.; —
2) der Flötenbläser, Zora.

flâvten, tna, adj. Flöten=, Cig.

flâvtica, f. dem. flavta, Cig.

flavtist, m. der Flötenbläser, der Flautist, Cig.

flážerina, f. das als Unterfutter gebrauchte
Leder, Fr.-C.

flažír, m. = flážerina, jvžhŠt.

flégma, f. lenokrvnost, das Phlegma, Cig.(T.).

flegmátičen, čna, adj. lenokrven, phlegmatisch,
Cig.(T.), nk.

flegmátik, m. flegmatičen človek, der Phleg-
matifer, Cig.(T.), nk.

fleksiven, vna, adj. = pregibalen: fleksivni
jeziki, fleATIVE, fleETierende Sprachen, Cig.(T.).

flênča, f. die Schlampe, Z., BlKr.; — prim.
flaka in kor.-nem. flentsche, ein heraus=
getiffenes Stück Fleisch, ali: bav. flitschen f.,
junge Mädchen.

fléra, f. = flara, Rez.-C.

fléten, tna, adj. sauber, hübsch; fletno dekle;
Na Gorenjskem je fletno, Npes.; — prim.
srvn. vlat, Sauberheit, Mik.(Et.).

flêtken, kena, adj. = fleten, Kr.

fletnóba, f. = fletnost, M.

flétnost, f. die Sauberheit, die Hübschheit.

flint, m. das Flintglas, Cig.(T.).

flînta, f. puška, die Flinte; — iz nem.

flintov, adj. flintovo steklo, das Flintglas,
Žnid.

flíkati, flíkam, vb. impf. ad flikniti, Polj.

flíkniti, flíknem, vb. pf. mit einem langen,
dünnen Gegenstande schlagen, Polj.

flofúta, f. = flafuta, BlKr.

florëta, f. die Florettseide, DZ.

flôs, m. das Floß; — iz nem.; pogl. plav,
plavica.

flôsar, rja, m. der Flößer.

flôsarica, f. die Flößerhače, C.

flôsarka, f. = flosarica, Z., C.

flôsk, interj. plumps! Ben.-Mik.

flôta, f. ladjevje, die Flotte, Cig.(T.), Zora.

flotilja, f. majhno ladjevje, die Flottille, Jan.,
Cig.(T.).

flûndra, f. 1) der Fehen, Kor.-C.; — 2) die
Schlampe, BlKr., kajk.-Valj.(Rad).

fluör, m. das Fluor (chem.), Jan., Cig.(T.).

fluorescēncija, f. neko barvno izpreminjanje,
die Fluorescenz, Cig.(T.).

fluorovânje, u. = fluorescencija, Cig.(T.).

fofót, óta, m. das Geflatter, der Flügelschlag,
Jan., Mik.

fofotáti, otám, óčem, vb. impf. 1) mit den Flü-
geln rauschen, flattern (o velikih ptičih), Cig.,
M., C.; — 2) sprudeln, wallen (o vroči
vodi), C.

fôlč, m. ein Messer mit krummer Klinge, die
Weingartenhippe, Notr., Prim.; —iz it. falce,
Hippe; pogl. vinjačič.

fonolit, m. zveneč kamen, der Phonolith,
Cig.(T.).

för, m. = por (Laud)), Dalm.-Valj.(Rad).

föringa, f. die Fuhre, Mik., vžhŠt.; tudi: fu-
ringa, Kr.; — po nem.

foringáš, m. der Fuhrmann, ogr.-Valj.(Rad).

forint, m. = goldinar, Cig., Jan., nk., Dol.,
vžhŠt.; — prim. madž. forint, it. fiorino.

forintnik, m. das Einguldenstück, Jan., DZ.

formácija, f. die Formation (geol.), Cig.(T.);
— prim. tvorba.

formálen, Ina, adj. oblike se ticoč, formell,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; formalni razlog, der
Formalgrund, formalna beseda, das Form-
wort (opp. Begriffsswort), Cig.(T.).

formālnost — frančiškān

- 202 -

frančiškānce - frfoléti

formālnost, f. die Formalität, die Förmlichkeit, Cig. (T.), nk.

formāt, m. knjižna oblika, das Format, Cig. (T.), nk.

fórmula, f. za posebne slučaje določeno besedilo ali (math.) s črkami izraženo računko pravilo, die Formel, Cig. (T.).

formulár, m. obrazec, vzorec, das Formular, Jan.

fortúna, f. der Sturm, Dict., Krelj, Gor., jvžSt.; velika fortuna vstane na morju, Trub.; fortune in vihri, Dalm.; od velike fortune bučeče morje, Jap. (Prid.); — prim. it. fortuna, Sersturmt.

fórželj, žlja (željna), m. die Rinderhaltskette, jvžhSt.; (tudi: furželj, Z., Kr.); (—v drugem delu tiči menda nem. Scil.).

fósfor, m. kemična tvarina, der Phosphor, Cig., Jan., Cig. (T.).

fósforen, rna, adj. Phosphor-, Cig., Jan.

fósforov, adj. Phosphor-, Jan.; fosforova kislina, die Phosphorsäure, Cig. (T.).

fotív, m. der Baštard, ogr.-Valj. (Rad.); — prim. madž. fattyú, Mik. (Et.)).

fotogēn, m. neko mineralno olje, das Phosphogen, Cig. (T.).

fotogrāf, m. der Photograph.

fotografija, f. die Photographie; — prim. svetlopis.

fotoměter, tra, m. svetlomer, das Photometer, Cig. (T.).

fotosfera, f. svetlobna kroglja, die Photoiphäre, Cig. (T.).

fráča, f. 1) = prača, die Schleuder, Meg.-Mik., Alas., Mur., Cig., Jan., Dalm., Štrek.; kamen v fračo dejati, Jsvkr.; — 2) eiserner Beschlag am Wagendrittel, Cig., Mik., an der Egge, Cig.

fráčar, rja, m. der Schleuderer, Dict., Cig.; mesto je od fračarjev obdano, Jap. (Sv. p.).

fráčen, čna, adj. Schleuder-: fračno kamenje. Dalm.

fračkáti, ám, vb. impf. verschlendern, vergeuden, BlKr.; — prim. zefračkati.

frájhn, m. omet, der Maueraunwurf.

frájhati, am, vb. impf. mit Wörtel verreiben, verrappen; — iz nem. „verreifeln“, C. (č); prim. obrajhati; pogl. ometati.

frájtar, rja, m. der Gefreite (prva vojaška stopnja nad prostakom); — iz nem.

frák, m. sukniša, kateri ste spredaj poli odrežani, der Frak.

frákelj, klja (keljna), m. das Halbscitel; — prim. bav. frackele, v istem pomenu, Levst. (Rok.).

frákelje, keljca, m. dem. frakelj.

fraktüren, rna, adj. frakturno (t. j. oplato) pismo (pisanje), die Fractur, die Fracturzchrift, Cig., Jan., Cig. (T.).

francgzi, m. pl. die Luftseuche.

francozljiv, íva, adj. mit der Luftseuche behaftet, Cig., C.

francozováti, újem, vb. impf. französische Wörter in der Rede gebrauchen, Pres.

frančiškān, m. der Franciscanermönch.

frančiškānee, nca, m. = frančiškan, Jan.

frančiškânka, f. die Franciscanernonne, Cig.

frančiškânski, adj. Franciscaner; f. samostan.

fránjevec, vca, m. = frančiškan, Let.; — hs.

fránk, m. der Frank; — franki = Steuern: franke plačevati, Kr.

fránža, f. die Franje; — iz nem.

frânžar, rja, m. der Franjenmacher, Cig.

fránžast, adj. fransicht.

frânžati, am, vb. impf. fransen, Cig.; f. se, sich fajern, jvžhŠt.

frâska, f. das Reisig, Mik.; — prim. it. frasca, belaŭter Ast.

fráta, f. 1) das Abholz, Cig.; — 2) die Schonungssfläche (koder se ne sme pasti), Gor.; — 3) eine Waldlichtung, Kr.; frisch ausgestockter Wald, Goriš., Gor.-DSv.; — prim. it. fratta, lebendiger Zaun; kor.-nem. frate, Waldlichtung, tirol. Holzschlag, C.

fráter, tra, m. der Laienbruder.

frátje, n. coll. 1) Laubbuschen, Reisig, Cig., Dol.; smrekovo fratje, Cv.; ausgehauenes Gestruppe, (fratje) Gor.; — 2) die Schonungsfläche (koder se ne sme pasti), Gor., Ig.; — prim. frata.

frâza, f. die Redensart, die Phrase, Cig. (T.).

frazeologîja, f. nauk o frazah ali zbirka fraz, die Phrazeologie, Cig. (T.).

frcánja, f. 1) eine Art Schwamm, Mur., Fr., StGor.-C.; — 2) die Schlampe, Fr.-C.

frcânjka, f. die Schlüsselbume (primula versis), C.

1. frcati, frcam, vb. impf. 1) = 1. frkati 1); ptiči frcajo, Gor.; — 2) sprißen, Štrek.

2. frcati, frcam, vb. impf. 1) auf einer Pfeife aus Weidenrinde oder einem Pflanzenstengel fagottartige Töne hervorbringen, jvžhSt.-C.; — 2) schnauben (o konjih), StGor.-C.; — prim. 3. frkati.

frceka, f. die Rinden- o. Halmenpfeise, vžhSt.-C.

frceniti, frcnem, vb. pf. sprißen, Štrek.

frćanje, u. das Schwirren.

frčati, im, vb. impf. sausend, schwirrend fliegen; ptiči frče; ogenj frči (konjem izpod nog), Npes.-K.; iskre frče, Junten sprühen, Z.

frček, čka, m. C. pogl. hrček 4).

frčiti, frčim, vb. impf. kraisen, kräuseln, f. se, sich kräuseln, Z., vžhSt.-C.

fréča, f. die Schleuder, Rez.-C., Fr.-C.; — prim. frača, prača.

frêčka, f. die Schleuder, vžhSt.-C.

fregáta, f. vojna ladja s tremi jadrniki, die Fregatte.

frêska, f. na makro slikana podoba, das Frescobild, Cig. (T.).

fréta, f. eine armstelige Bauernwirtschaft, Fr., StGor.-C.; — prim. bav. frett'n, f. C.

frfetati, etám, éćem, vb. impf. = frfotati, M., Valj. (Rad).

frfljáč, m. der Leichtsinnige, C.

frfljast, adj. flattersinnig, leichtsinnig, C.

frfljáti, ám, vb. impf. slattern, Nov., Blc.-C., StGor.-C.

frfoléti, ím, vb. impf. slattern, Jan., Blc.-C., Štrek.

frfolévati — frká

— 203 —

frkálica — frnclja

frfolévati, am, *vb. impf.* zu flattern pflegen,
flattern, Let., Zora.

frfolič, íca, m. die Fledermaus, C.

frfolína, f. frfolicí mrědes, Nov.

frfót, óta, m. das Geflatter, der Flügelschlag,
Sól., Blc.-C.

frfotánje, n. das Flattern, Cig.

frfotáti, otám, óčem, *vb. impf.* flattern, mit
den Flügeln raußen, Fr., Blc.-C.

frſſra, f. 1) der gerne herumfuchtelt, der über-
eilig arbeitet und hudelt, Z., *jvzhŠt.*; — 2)
die Schwägerin, C.

frfránje, n. das Geflatter, Cig.

frſfrast, adj. schleuderisch, flatterhaft, leichtsinnig,
Z., *jvzhŠt.*; — *frfrasta* deklica, ki rada po
plesih *frfra*, C.

frfrátí, ám, *vb. impf.* 1) flattern, Cig., C.; —
po plesih *frfrati*, C.; — 2) *suchtein*: z lučjo
f., *jvzhŠt.*; hudlerisch arbeten, Z.; übereilig
etwas thun, *jvzhŠt.*; — 3) *sprudeln*, Fr.-C.;
brodeln, *Mur.*; — plapperne, SlGor.-C., Valj.
(Rad); prim. *brbrati*; — 4) auf einer Pfeife
aus Birkenrunde gewisse schwirrende Töne her-
vorbringen, *Mur.*, Fr.-C.; prim. *frfravka* 2).

frfrávec, vca, m. 1) der *Hudler*, Cig.; —
*flatterhafter* Mensch, Fr.-C.; — 2) der Plau-
derer, C.

frfrávka, f. 1) *flatterhaftes*, leichtsinniges Mäd-
chen, M.; — 2) eine Art Pfeischen aus Birken-
rinde, Mur.

frfúlja, f. 1) der *Uebereilige*, Blc.-C.; — 2)
die Plaudertasche, Kr.-Valj.(Rad)

frfúra, f. = frfulja 2), Habd.-Mik., Fr.-C.

frfúriti, ûrim, *vb. impf.* schwäken, Fr.-C.

fríča, f. v uganki: *fríča frača*, po *gozdu pra-
siče vrača* (= glavnik), Sv. Peter pri Go-
rici-Erj. (Torb.).

frígati, am, *vb. impf.* = pražiti, rösten, Mur.,
C., Mik.; frigana jetra, Z.; — prim. it. frig-
gere, in der Pfanne backen.

frígelj, glja, m. neka riba, Valj.(Rad); die
Eflrije (leuciscus phoxinus), Frey.(F.).

frígelje, geljca, m. = frigelj, Frey.(F.).

fríl, fríla, m. neka ribica, Valj.(Rad); das Bam-
belein, Cig.; die Naapfe (leuciscus aspius),
Frey.(F.).

fríšek, ška, adj. 1) *fríšch*, *vzhŠt.*; f. in mlad
srd, Krelj; — 2) uren, hurtig; Ena mor-
ska deklica fríško gre Po eno ročko fríšne
vode, Npes.-Vraz.; — prim. nem. *fríšch*,
stvn. *frisc*, it. fresco.

fríšen, šna, adj. *fríšch*; — iz nem.

frivólen, Ina, adj. lahkomiseln ali objecten v
važnih, svetih rečeh, frivol, Cig (T.), nk.

frivólnost, f. die Frivolität, Cig.(T.), nk.

frizér, rja, m. der Friseur; — prim. brivec.

frk, interj. *flugš!* frk na vejo! (tako govore čarovnice, kadar hočejo zleteti na vejo), *jvzhŠt.*

1. frk, frka, m. das Auffliegen, Fr.-C.; na en
frk so se ptiči razleteli, Rez.-C.

2. frk, frka, m. die Noke, Fr.-C.; — die
Schraube, Mur.; — prim. frkati.

frká, f. der Rasenstüber, Blc.-C., Z.

frkálica, f. eine Art Kinderpfeife, um sagott-
artige Töne hervorzubringen, Mariborska ok.-
C.; — prim. 3. *frkati* 1).

1. *frkati*, *frkam*, čem, *vb. impf.* 1) *hüschen*,
hin und her schwirren, flattern; miš po sobi
frka; ptiči *frkajo*, fliegen *schnell hin* und *her*,
Blc.-C.; čebelica hiti po rožicah *frkati*, Čb.;
— *herumschwärmen*, Blc.-C.; — 2) *schnell*
werfen: drva v peč f., Rez.-C.; — 3) *sprí-
ben* (intr.), C.; — 4) *geräusch* von sich
geben, wie *siedendes Mus*, Strck.; — 4) *leichte*
Schläge versehen: f. koga, Dol.

2. *frkati*, *frkam*, čem, *vb. impf.* drehen, *fräu-
ſeln*: lase, niti l., Fr., SlGor.-C.; brke si
frče, SlN.; — nos f., die Nase rümpſen, Mur.

3. frkati, *frkam*, čem, *vb. impf.* 1) = 2. *frcati*
1), Mariborska ok.-C.; — 2) = *hrkati*, ogr.-
C.; — 3) crepieren, vzhŠt.-C.

frkavec, vca, m. leichtsinniges Bürschlein, Cig.,
Slom.-C., M.

frketáti, etám, ččem, *vb. impf.* flattern, Fr.-
C.; — *schnell laufen*, Blc.-C.

frkljáti, ám, *vb. impf.* flattern, Mur.-Cig.

frkniti, *frknem*, *vb. pf.* 1) *hüschen*, schwirrend
entſliegen; miš v luknjo, ptič na vejo *frkne*;
— 2) *einen leichten Schlag versehen*: f. koga, Dol.

frkocáti, çam, *vb. impf.* *fräuſeln*, Mik.

frkôč, m. etwas Verdrehtes; der Buben im
Gespinnft, C.

frkôčen, čna, adj. verdreht (o preji), SlGor.-C.

frkôčiti, čëim, *vb. impf.* *fräuſelt*: lase f., C.;
— preja se *frkoči*, = krotiči se, *jvzhŠt.*
nos f., die Nase rümpſen, Jan.

frkolás, lása, adj. krauškóppig, Blc.-C.

frkolín, m. 1) der Schlingel, das Bürschlein,
Jan., jvzhŠt.; der Bube, Štrek.; — der Stužer,
M., Z.; — 2) der Schwärmer, Blc.-C.

frkolínček, čka, m. dem. *frkolin*, jvzhŠt.

frkót, óta, m. die Kräujielung: v frkot iti, sich
*fräuſelt*, Hal.-C; die Verdrehung: les se na
frkot vleče, wirſt sich, vzhŠt.

frkotíti, otám, óčem, *vb. impf.* flattern, Fr.-C.

frkotíti, im, *vb. impf.* *fräuſeln*, C.; Zvesto se
za nit skrbim, Naj je kde ne *frkotim*, Danj.
(Posv. p.).

frkúlja, f. *flatterhaftes* Mädchen, C.

frlánka, f. 1) neka mala sekirica, Lašče-Levst.
(Rok.); — 2) franke, neke dobre črešnje,
LjZv.; — pogl. furlanka.

frlěti, im, *vb. impf.* flattern, Mur., Cig., Jan.;
trakovi, cunje od njega frlé, Blc.-C., BlKr.,
jvzhŠt.

frlíka, f., C., ogr.-Valj.(Rad), pogl. prilika
(Gleichniš).

frliti, frlim, *vb. impf.* *kräuſeln*, SlGradec-C.;
— f. se, *sich kräuſeln*: lasje se *frlijo*, Fr.-
C.; *zusanimenschrumpſen* (o listju), Slgra-
dec-C.

frljáv, áva, adj. *krauš*: frljavi lasje, Fr.-C.

frljenje, n. das *Kräuſeln*, Štrek.

frnáča, f. eine Hütte zum Dörren des Malzeš,
Mik.(Et.); — der *Leindörroſen*, Gor.; —
prim. it. fornace, der ſen.

frnclja, f. kobilica na perotnici pri kolovratu,
Polj.

frňček - fušljáti

204 -

füňnja - fužňar

frňček, čka, m. der Hühnersteiß, vžhŠt.-C.

frňčica, f. die Holzbirne, vžhŠt.-C.

frníkola, f. das Schnellkügelchen (kamena kroglica, s katero po mestih in trgih dečki igrajo), Ljublj.-Erj. (Torb.).

frnjáča, f. = frnača 2), Št.-C.

frnjáž, m. = frnjača, Poh.-C.

frňkati, frňnkam, čem, vb. impf. 1) schnellen, Schnippchen geben, C.; — 2) hinschwirren, C.; — prim. 1. frkati.

frňkniti, frňknem, vb. pf. 1) schnellen, C.; — 2) schwirrend enteilen, C.

frrodj. dlja, m. belaubte Zweige (als Viehwutter), Cig., Jan., Nov.-C., Polj.: frodelj ali veje klestiti, Dict.; — prim. it. fronde, Laub.

fromentîn, m. der Maiš, Cig., Rib.; — prim. it. formentone, Maiš.

frônta, f. Rüben, Möhren, Erdäpfel u. dgl. als Schweinefutter, Poh.

frôš. m. der über den Boden hinaus ragende Theil der Dauben, die Zarge eines Fassés, der „Zrojch“, SlGor., Fr.-C., jvžŠt., ogr.-Valj.(Rad); — iz nem.; pogl. utor, otor.

frošnják, m. der Randreif, jvžhŠt.

frtáča, f. = frača, Polj.

frtâvek, vka, m. Gor., pogl. vrtavek.

frtâvka, f. Gor., pogl. vrtavka.

frtíca, f. mesto, kjer ima veter veliko moč, na frtici, starkem Winde ausgejeßt, Polj.; (nam. vrtica ).

frúla, f. die Hirtenflöte, Jan.; die Flöte: godec s frulo = frular, Erj. (Ižb. sp.); tudi hs.; prim. madž. furulya, Mik. (Et.).

frúlar, rja, m. = godec s frulo, Erj. (Ižb. sp.).

frúliti, im, vb. impf. pfeifen, Dol.; heulen: veter, vihar, burja fruli, Jan., Z., Fr.-C.

frûnta, f. 1) glavica na palici, kajk.-Valj.(Rad); 2) = fronta, Št.

fržôł, ôla, m. = fižol; — prim. tirol.-nem. farsöl, Levst. (Rok.).

fücati, cam, vb. impf. neka igra, pri kateri denar z obrnjeno roko kvišku mečeo in ugi-bajo ali bo obležavši kazal „moža“ ali „cifro“, Ljub.

fücek, cka, m. grajalna beseda porednemu otroku: ti fucek ti! jvžhŠt.

fückati, am, vb. impf. 1) huſchen: ponočni ptiči okoli fuckajo, Glas.; — 2) = fucati, C.

füčati, im, vb. impf. 1) pfeifen (o vetru), Hip., Blc.-C.; — 2) fuči mi, = drči mi, polzko je, BIKr.

füčka, f. das Vogelpfeifen ogr.-Valj.(Rad).

füčkati, am, vb. impf. mit dem Munde pfeifen, BIKr., vžhŠt., jvžhŠt., ogr.-Vest.

fudljáti, âm, vb. impf. wehen: čist veter fudlja, Fr.-C.

füſlja, f. flatterhaste Person, der Windbeutel, Cig.; psovka: fuſlja fuſhasta! Polj.

fuſljáč, m. der in den Tag hinein, ohne Ueberlegung handelt, Polj.

fuſljáti, âm, vb. impf. ohne Ueberlegung handelt, „pfeuſeln“, Polj.; — iz nem.

füňnja, f. der Hühnersteiß, SlGor.-C.

fufnjáti, âm, vb. impf. schnüffeln, Cig., ogr.-C., Blc.-C., Trst(Let.).

füga, f. die Fuge (pri glasbi), Cig., Jan.

füj, interj. = ſej, pfui!

füjkati, am, vb. impf. f. na koga, nad kom, jemandem seine Verachtung zeigen, („pfui“ fagen), Fr.-C.

fük, interj. huſch, Cig., C.

fükati, kam, čem, vb. impf. 1) huſchen, SlGor.; voda iz škornjic fuka, Blc.-C.; — 2) hauſchen, blaſen, pfeifen, SlGor.-C., ogr.-Valj. (Rad); prim. hukati; — 3) = jebati.

fükniti, ſüknem, vb. pf. 1) huſchen, Štrek.; f. kam, irgendwohin entſlattern, ogr., Rež.-C.; — 2) einen Pſij thun, vžhŠt., ogr.-C., Mik.

fulíka, f. = čist veter, Fr.-C.; — prim. fuliti.

füliti, im, vb. impf. 1) hauchen, blaſen: veter fuli, Št.; v roke si f, jvžhŠt.; — mit dem Munde pfeifen, SlGor.-C.; — 2) abſtreifen: perje, kožo f., Rež.-C., — schleifend gehen, Rež.-C.

fumarôl, m. fumaroli, čadobljuvní ognjeniki, die Fumarolen, Cig. (T.), Jes.

fündati, am, vb. pf. zugrunde richten, Dict., ogr.-Valj.(Rad); fundati in končati, Krelj; s sveta f. koga, ogr.-Let.; — prim. it. af-fondare, verſenken.

fûnduš, m. das Fundament (eines Hauseš), jvžhŠt.; — prim. lat. fundus.

fúnkcija, f. die Function, Cig. (T.).

fünt, ſunta, m. das Pfund; na funte prodajati, pfundweise verkaufen.

fünten, tna, adj. Pfundz, pfündig, Cig., Jan.; funtна ščuka, Cig.

füntnica, f. kar je funt težko, Cig.; n. pr. die Pfundbirne, Cig., Jan., C.

füntnik, m. kar je funt težko, der Pfündner, Cig., Jan.; sulec f., Cig.; — der Pfundapfel, Cig.

fürež, m. 1) pojedina ob kolinah, Št.; — 2) črna juha ob kolinah, Hal.; die Wurstjuppe, Valj.(Rad).

fúrija, f. 1) die Jurie, Cig.; — 2) der Ungestüm; — 3) ungeſtümer Mensch.

fúrijast, adj. ungeſtüm, wild.

furlânka, f. eine kleine Axt mit kurzem Stiel, Rib., Notr., Polj.

fúrovž, m. zmečkan krompir z mlekom, Gor.; — prim. furež.

füšpan, m. der Buchšbaum (buxus), Z., jvžhŠt.

füšta, f. das Wapperschiff, Dict.; — prim. it. fusta.

fütač, m. der Wiedehopf, kajk.-Valj.(Rad), SlN. füželj, žlja, m. der Docht, Boh.

fužîna, f. die Nagelschniede, Valj.(Rad); — die Hammerhütte, tudi pl. fužine, das Hammerwert; — prim. it. fucina, die Schniede, Mik. (Et.).

fužînar, rja, m. der Besißer eines Hammerwertes, Dol.; fužinár, Gor.