maslár — másliti

— 554 —

masljak — māstika

maslár, rja, m. der Schmalz, der Butterhändler, Cig., Navr.(Let.).

maslarica, f. die Schmalz, die Butterhändlerin, Cig.

masláriti, árim, vb. impf. den Schmalz, Butterhandel treiben, Cig.

maslárka, f. = maslarica, Zora.

maslárnicá, f. der Butterladen, Cig.

máslast, adj. butterig, Cig.

máslec, sleca (selca), m. Cig., Jan., pogl. maselje.

maslěn, adj. Schmalz, Butter, von Schmalz, von Butter; mit Butter, Schmalz bereitet: m. kruh, masleno testo, maslena jed; maslene tropine, der Butterfaß, Cig.; maslena kislina (chem.), die Buttersäure, Cig (T.); — maslena krava, eine Kuh, deren Milch viel Butter liefert, Polj., Dol.

maslěnast, adj. butteraritig, Cig.

maslenica, f. 1) das Buttergefäß, die Butterbüchse, Cig.; — 2) die Butterbirne, die Schmalzbirne, Cig., Jan., M.

maslěnik, m. 1) der Schmalztopf, Mur., Cig.; — 2) das Schmalzbröt, der Schmalzkrapsen, Z.; — 3) die Lysimachie (lysimachia vulgaris), Selnica(St)-Erv.(Torb.).

maslenజnast, adj. Liebeş= oder Paradeisapfel (solanum lycopersicum), C.

maslenjáča, f. das Buttergefäß, der Butternapf, Cig.

maslěnjak, m. der Schmalztopf, Mur., — das Butterfaß, das Rührfaß, Cig.

maslěnka, f. 1) das Buttermührfaß, C., Valj. (Rad), BlKr.; — 2) das Schmalzbrötchen, das Schmalzkipfel, Mur.; — 3) die Butterbirne, Cig., C., Tolm., Kras, Mariborska ok.-Erv.(Torb.), BlKr.; — tudi neko jabolko, Ip.-Erv.(Torb.); der Balsamapfel, C.; — 4) eine Art Angerblume mit gelben Blüten, („krave imajo od nje več masla“), C.; — = maselnica, maselnik, die Feldlilie (lilium martagon), Cig.

maslenokisel, adj. buttersauer, C.

maslenorumèn, ména, adj. buttergelb, LjZv.

maslina, f. der Delbaum oder die Dlve (olea europaca), Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.), DZ.; — tudi máslina, Valj.(Rad).

maslínec, nka, m. eine Art Mehlspise: der Schneeball, Cig.

máslinek, nka, m. neka jed: das Butterkoch (?), Vod.(Tz. b. sp.); pogl. maselnik.

maslínjak, m. 1) der Delgarten, Jan.; — 2) die Lysimachie (lysimachia vulgaris), SlGor.-Erv.(Torb.).

maslínka, f. die Delbeere, die Dlve, (máslinka) Mur.

maslínkovec, vca, m. das Dliven, h. t. - Cig. (T.).

maslínov, adj. vom Delbaum, Dliven, Jan.; maslinova jagoda, die Delbeere, Jan.

maslínovina, f. das Dlivenholz, Z.

maslínovka, f. maslinovke, die Delbäume, Cig.(T.).

másliti, im, vb. impf. schmalzen, Gust., Mur.

masljak, m. 1) jajca v maslo vbita („masljek“), Ravn.; (nam. maslenjak?); — 2) = teloh, die Nieswurz, Jan.(H.).

másló, u. 1) zerlassene Butter, das Rindschmalz, — presno, opresno m., die Butter, Cig., Vrt., Levst.(Nauk); = surovo m., Bled, Rib.-Cig., Jan.; — ušesno m., das Dhrenschmalz, Cig., Erj.(Z.); očesno m., die Augenbutter, Erj.(Som.); — 2) die Butter, Cig., Jan., Kras.

maslóba, f. Jan.(H.), pogl. maščoba.

máslov, adj. maslova trava = maslovec 2), vzhSt.

máslovec, vca, m. = 1) neka vinska trta: die Geißdutte, sivi, višnjavi m., C.; — 2) der gelbe Weiderich (lysimachia vulgaris), C.; SlGor.-C.

máslovina, f. vinska trta, Celje-Erv.(Torb.); die Schmalztranbe, grüner Kanigl, Trumm.

máslovka, f. 1) der Ackermaldmeister (asperula arvensis), C.; — 2) neko jabolko, Bolc-Erv. (Torb.).

máslovnik, m. das Schmalzmus, Mur.

máslovnjak, m. 1) das Schmalzmus, Mur.; — 2) der Butternapf, Jan.; der Schmalzkübel, Jan.(H.).

masnica, f. die Schmiele (aira), Cig., Medv. (Rok.); krivinasta m., die Waldschmiele (aira flexuosa), Tuš.(B.); (nam. mastnica, C.).

masnik, m. jed, spečena iz jajec, masla in turščične moke, Kobarid(Gori.-)Navr.(Let. 1890, 70.).

masörnica, f. neka hruška (doma od Masore?), Šebrelje(Gori.-)Erv.(Torb.).

masosen, sna, m. = macesen, Rez.-Zora(V. 162.).

masosna, f. = masosen, Zora(V. 162.).

mást, í, f. das Fett; bes. zerlassenes Schweinefett: z mastjo zabeliti, Dol.; — zajčja, pasja m., das Hasen-, Hundefett; ribja m., der Fischthran; kravja m., das Rindschmalz, ogr.-C.; drevna m., der Holzbalsam, Cig.; — das Schmierfett; z mastjo si črevlje mazati; bote na mast, v aržetu slast, Schmierstiefel und Geld im Sade, habend, Tolm.-Levst.(M.); — leskova mast (= leskova šiba, palica) čuda dela, die Hasetruthe wirkt Wunder, Slom.-C.

mastáč, m. mož, ki grozdje tlači ali masti, C., Vrtov.(Vin.).

másten, tna, adj. fett; mastna jed; mástno črevo, der Maſt= oder Fettdarn, Cig.; — mit Fett beschmiert; mastna obleka; — mastna zemlja, fetter Boden; mastna služba, fettes Ant, Cig.; mastna nedelja, der Fastnachtſomntag, vzhSt.; — mastno govoriti, Sau-glocken lauten, V.-Cig.

masteníca, f. die Fleischwurst, Dol.-Cig., Jan.; — die Breiwwurst, BlKr.

masteník, m. das Labkraut (galium cruciatum), Jan.(H.).

māstik, m. der Mastißbaum (pistacia lentiscus), Cig., Jan., C.

māstika, f. der Mastiß (ein Harz), Cig.(T.).

māstikov — māšča

— 555 —

māščar — mašína

māstikov, adj. Mastiz-, Cig., Jan.; mastikovo
drevo, der Mastizbaum, Cig., Jan.; masti-
kova smola = mastika, der Mastig, Cig., Jan.

mastilnica, f. die Kelter, das Kelterhaus, Cig.

mastilnik, m. velika kad, v kateri maste
grozdje, der Kelterkaffen, Stopice-Erj.(Torb.).

mastilło, n. das Fett, Nov.-C.; die Salbe, Jan.
mastít, adj. 1) fett, Mur., Jan., Met., Mik.;
feist, bausbäbig, Jan.; — 2) sich breit machend,
Meg., C.; mastito s kom korakati, Levst.
(Zb. sp.); Žene, možaki tudi, Mastito pri-
stopajte! Levst. (Zb. sp.).

1. mastítí, im, vb. impf. 1) fett machen, schmalzen, Mur.; — mit Fett bejudeln, Mur., Cig.; — m. se, sich wohl schmecken lassen, schmausen; na svatovščinah se m.; — brado si m., sich es wohl geschehen lassen, Jan.(H.).

2. mastítí, im, vb. impf. quetchen, Notr.,
Prim.; grozdje m., Trauben zerquetschen,
treten, Cig., Vrtov. (Vin.), Notr., Prim.; v
vreči se maste olike, kadar se dela olje,
Kras-Erj.(Torb.); — = gnesti, tlačiti: ve-
domec ga je mastil, LjZv.; —prim. 2. mestiti.

1. mastivек, vca, m. der Fettmacher, Cig.

2. mastivек, vca, m. der Traubentrefer, der
Kelterer, Cig., (mestivек) Jan.

mastnát, adj. fettlicht, Cig., Jan.

māstnec, neca, m. der Speckstein, Jan.

mastnica, f. 1) der Mastdarm, der Fettdarm,
Mur., Cig., Jan., Vod.(Bab.); — 2) neka trda
in mastna klobasa, Brkine-Erj.(Torb.); die
Plunzwurst, Jurč., Ig(Dol.); — 3) neka trava:
pogl. masnica.

mastníčen, čna, adj. Mastdarm*: mastnična čutnica, der Mastdarmnerv, Cig.

mastník, m. 1) der Mastdarm, Cig. (T.); —
2) = salovec, der Speckstein, Cig.; — der
Seifenstein, C.

mastnína, f. = mašćoba, Jarn., Mur., Cig.

mastnjáča, f. eine schmierige, mit Fett beju-
dete Frauenkörper, Mur.

1. mastnják, m. eine schmierige, mit Fett be-
judele Mannkörper, Mur.

2. mastnják, m. der Delpresser, C., v7hŠt.

mástnost, f. die Fettigkeit.

mastnóta, f. = mastnost, Jan.(H.).

máša, f. die Messe; pri maši biti, k maši iti;
mašo brati (germ.) = maševati; péta m.,
das Hochamt; = velika maša, Cig., Jan.;
nova m., die Primiz; šiba novo mašo poje
= gute Zucht bildet fühchtige Menschen heran,
Npreg.; rana m., die Frühmesse; zorna m.,
die Mette, Cig.; péta, šésta, sédma, deséta
m., die Messe um 5, 6, 7, 10 Uhr, črna m.,
das Vodtenant; = zadušna m., Jan.(H.);
založna m., gestiftete Messe, DZ.; velika,
mala m., der Groß-, Kleinfrauentag; med
(Mej) mašami (-a), zwischen Groß- und Klein-
frauentag, Dol., Št.; mala maša — v vsakem
grmu paša, Npreg.-Notr.

mašánegar, rja, m. der Vorsdorferapfel (Marsch-
lanzker, Maschanzker); — prim. gamovec.

1. mášča, f. das Fett.

2. mášča, f. das Zerquetschte, die Maische, bes-
die Traubenmaische, Cig., Strek.; die Obšt-

mašche, (mešča) Rez.-C.; maščo izplati, den
Moſt von der Maische ausschöpfen, Vrtov.
(Vin.).

māščar, rja, m. = mesar, posebno tisti, ki
kolje svinje, ogr.-C.

maščáti se, ám sc, vb. impf. = maščevati se,
Meg., C.

maščáva, f. das Fett, C., ogr., Dol.

maščávec, vca, m. der Rächer, Dict.-Mik.,
Hren-Cig., Dalm., Kast.; Krivic maščavec,
večni Bog, Preš.

maščávka, f. die Rächerin, Cig.

maščen, čna, adj. Maich-, Cig.

maščénec, nca, m. der Most, Cig., C.

maščénje, n. das Tieten der Trauben, Štrek.

maščevaten, ła, adj. 1) rächend, Rache-, Cig.,
Jan., nk.; maščevalni Bog, Skrb.; — 2) rach-
gierig, rachſüchtig, Mur., Cig., Jan., nk.

maščevánost, f. die Rachsucht, Mur., Cig.,
Jan., nk.

maščevânje, n. das Rächen, die Rache; krvno
m., die Blutrache, Cig., Jan.

maščeváti, ûjem, vb. impf. 1) rächen, Mur.,
Cig., Jan.; in Bog ne bode izvoljenih ma-
ščeval? Trub.; — 2) m. se, sich rächen; m.
se nad kom; m. se komu, Navr.(Kop. sp.),
Zora, (po stsl.); maščeval sem se obema, Jurč.

maščevâvec, vca, m. der Rächer; krvni m.,
der Bluträcher, Cig.

maščevâvka, f. die Rächerin; boginja m., die
Rachegöttin, Cig., Jan.; osoda m., die Re-
mesis, Jan.(H.).

maščevâvski, adj. 1) dem Rächer gehörig, zu-
kommend, Rache-, Cig., Jan.; m. meč, das
Racheschwert, Cig.; — 2) rachſüchtig, Mur.,
Cig., Jan.

maščevâvstvo, n. = maščevanje, Ravn.-Valj.
(Rad).

máščevina, f. das Fett, Mur., Cig.

maščevít, adj. voll Fett, fett, C.; — mašče-
vita prst, fette Dammerde, C.

maščica, f. dem. mašča; das Fett: Hejo hoj.
hoj! Volk ima loj, Zvita lisica Ima maščico
(„meščico“), Jurč.

maščina, f. to, kar se dobode od izmaščenega
grozdja: der Most, Erj.(Torb.), Notr.-Z.

maščóba, f. das Fett.

maščóben, bna, adj. fett.

maščobnost, f. die Fettigkeit, Jan.

mášek, ška, m. = zamašek, Jan.(H.).

mašělj, m. die geschmolzene Eisenmasse im Hoch-
ofen: Mašelj se vari, Vod.(Pes.); — prim.
it. massello od: massa, die Maße.

mášen, šna, adj. Meſſ-; mášne bukve, das
Meſſbuch, das Weißſale; m. oprava, obleka,
das Meſſkleid.

mašénje, n. das Stopfen.

maševánje, n. das Messelesen.

maševáti, ûjem, vb. impf. die Messe lesen.

maševâvec, vca, m. der Meſſpriester, Jan.

mašilło, n. das Stopfmittel; — das Flickwort,
Cig.; — das Flickwerk.

1. mašína, f. der Schuhſleff, Štrek, (mešína),
Soška dol., Goriška ok., Kras-Erj.(Torb.);
— prim. mašiti.

mašina — mâterin

— 556 —

materínji — máti

2. mašina, f. stroj, die Maschine; vrtalna m., die Bohrmaschine, DZ.; peklenska m., die Höllenmaschine, Cig.

mašinar, rja, m. der Maschinenmeister, Cig.

mašinast, adj. maschinenähnlich, Cig.

mašinist, m. der Maschinenmeister, der Maschinist.

mašinostâvbinski, adj. m. inženir, der Maschinenbauingenieur, DZkr.

mašinski, adj. Maschinen-.

mašinstvō, n. das Maschinenwesen, Cig.(T.), DZkr.

mašiti, im, vb. impf. stopfen, pstopfen; luknje m., Löcher zustopfen; kdo bo ljudem usta masil? wer kann den Leuten die Mäuler stopfen? Cig.; v žep jabolka m., den Sack mit Aepfeln voll stopfen; v sebe m., hastig, gierig essen.

mašivee, vca, m. der Stopfer, Cig., Jan.

maškara, f. ein mašfierter Menich, die Maske; v maškare iti, sich als Maske auf eine Unterhaltung begeben, jv7Št.

maškarâda, f. die Maskerade, das Maskenfest.

maškarâden, dna, adj. zur Maskerade gehörig, diese betreffend.

mašnik, m. der Priester; za (v) mašnika posvetiti, zum Priester weihen.

mašniški, adj. Priester-.

mašništvō, n. das Priesteramt, das Priesterthum, Cig., nk.

maštvō, n. das Priesteramt, Cig., Jan., M., Vrtov. (Sh. g.); velika čast maštva, Bas.; na m. učiti se, die Theofologie studieren, Mur., S1Gor.-C.; der Priesterstand (tudi: maštvō): Vsi stani na svetu Potrebni so nam, Posobno pa kmetstvo, Gospodstvo z „maštvam“ (nam. -om), Npes.-K.

matadôr, rja, m. prvak, der Matador, Cig.

mataroga, f. pogl. motoroga.

mátast, adj. dumm, närrisch, Z., Notr.; — bestaubt, schwindelig, Notr.; — prim. it. matto, närrisch.

matemătičen, čna, adj. zur Mathematik gehörend, mathematisch, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

matemătik, m. der Mathematiker, Cig.(T.), nk.

matemătika, f. nauk o številnih in prostorskih količinah, die Mathematik.

matemătiški, adj. mathematisch, Jan.(H.).

mater, adj. = motor, meter, Mik.

máteren, rna, adj. Mutter-, mütterlich; materna ljubezen, die Mutterliebe; materni jezik, die Muttersprache; (pravilno: materin jezik, Meg, DZ., Cv. 1'1. 7.).

materiālen, lna, adj. materiell, Jan., Cig.(T.), nk.; — materijalno blago, die Materialware, Cig., Jan.

materialist, m. der Materialist, Cig.(T.).

materializem, zma, m. der Materialismus, Jan., Cig.(T.).

matérija, f. 1) der Eiterstoff, die Materie; — 2) der Stoff, die Materie, Cig.(T.).

māterin, adj. der Mutter; — Mutter-: materino sree, das Mutterherz; materina ljubezen, die Mutterliebe; materino krilo, der Mutterchoß, Jan.

materínji, adj. Mutter-, mütterlich, Jan.; materinje sree, Jan.

materînski, adj. Mutter-, mütterlich, Mur., Cig., Jan.; materinske dolžnosti, Jurč.

materînstvō, n. 1) die Mutterschaft, Habd.-Valj. (Rad), Cig., Jan.; — 2) der Nachlass der Mutter, das mütterliche Erbtheil, Cig., Jan., Svet. (Rok.).

materînščina, f. die Muttersprache, Jan., nk.

máteriti, im, vb. impf. = materovati, Mur.

mâternica, f. 1) die Gebärmutter; — 2) die Mutterfrankheit, die Hysterie, Mur., Cig., Jan.; — der Mutterframpf, C.; die Kolik beim weißl. Geschlechte, v7h St.-C.; — 3) die Bienenkönigin, Cig., Polj.; — 4) die Plunzwurst, Pjk.(Črt.); — 5) kositerska m., die Zinnmutter, Cig.; — 6) = klobuk, die Effigmutter, Cig.; — 7) die Mutterzelle (stanica, ki se deli na dve ali več novih stanic), Tuš. (B.).

mâterničast, adj. materničasta žila, die Frauenader, die Mutterader (vena saphaena), V.-Cig.

mâterničav, adj. hysterisch, Cig., Jan.

mâterničen, čna, adj. Gebärmutter-: materično grlo, der Gebärmutterhals, Cig., Jan.; maternična bolezen, die Hysterie, die Mutterfrankheit, Cig., Jan.

mâterničnik, m. 1) die Gebärmutterhöhle, Cig., Jan.; — 2) jesenski m., die Herbstzeitloose (colchicum autumnale), C.

mâternik, m. der Mutterschwarm, Danj.-C.

mâternost, f. die Mütterlichkeit, Cig.

mâternji, adj. mütterlich, Mutter-: maternja skrb, maternje zavetje, Str.

materomór, mórá, m. der Muttermord, Cig.

materomôree, rca, m. der Muttermörder, nk.

materomôrnik, m. = materomorec, Cig.

materosèk, sèka, m. der Kaijserschnitt, Vod. (Bab.).

máterovati, ujem, vb. impf. Mutter sein oder werden, Mur., Vod.(Bab.).

máterski, adj. Mutter-, mütterlich, Mur., Vod.-Cig., nk.

máterstvō, n. die Mutterschaft, Mur., Cig., Jan.

máterščina, f. 1) das Muttertheil, Cig.; — 2) = materinščina, Z.

matěvžast, adj. berauscht: pivci so bili že dobro matevžasti, Andr.

matěvžek, zka, m. das Räuschen: imeti matevžka, jv7h St.

matěžen, žna, adj. launig, Mur.; (nam. metežen?).

máti, tere, f. 1) die Mutter; — stara m., die Großmutter; hišna m., die Hausmutter, die Hausfrau; košata m., die Hochzeitmutter, Cig.; pisana m., die Stiefmutter (bolj v zanialjivem pomenu); le čakaj, boš pisano mater dobil, Dol.; krstna m., die Tauspathin, ogr.-C.; po materi, mütterlicherseits; po materi biti s kom v rodu; mati zemlja, die Mutter Erde; mati slovenska zemlja, Zv.; — 2) der Maſtdarm, ogr.-C.; — die Plunzwurſt, C.; — 3) mati vše roz, eine Art artemisia, C.; — m. vše trav, das Fünſingerfraut (potentilla), C.

mática — mâvec

— 557 —

mâvek — mâz

mática, f. 1) die Bienenfö Königin, der Weisel; m. je obhojena, uplemenjena, die B. ist befruchtet, Cig.; — tudi = mravlja samica, Matrinje(Kras)-Ej.(Torb.); — 2) das Stamms capital, der Fonds, Cig., Jan., Nov.; — 3) das Originalschriftstüfie, Z., Brkini - Erj. (Torb.); — 4) die Matrikel, Cig., Jan.; o vseh občanīh se vodi matica, DZkr.; pomorska m., die Seematrikel, DZ.; v matico vpisati, im matrifikulieren, DZ.; — 5) die Matrize, Cig. (T.); — 6) die Schraubenmutter, das Muttergewinde, Cig., DZ.; vrtežna m., m. od vijaka, Cig.(T.); — 7) das Fahrtwasser eines Flusses, der Thalweg, Cig.(T.), DZ.; Savska matica je jako nepravilna, Erj.(Izb. sp.); hs.; — 8) opalova m., die Opalmutter, Erj (Mn.); — biserna m., die Perlmutter, DZ.; — 9) kisna m., die Effigimutter, C.; — 10) der Grundstöck einer Rebe, vzhŠt.-C.

mátičár, arja, m. das Mitglied eines Matica genannten Vereines, nk.

matičják, m. = matičnjak, Cig.

mátičnica, f. = matičnjak 1), C.

mátičnik, m. 1) panj za pleme, der Mutterstöck, Cig.; — 2) die Melisse (melissa officinalis), Medv.(Rok.); prim. hs. matičnjak (istega potmena).

mátičnják, m. 1) die Weiselzelle, Z.; (tudi hs.); — 2) = matičár, Zv.

matija, m. der gemeine Weberfnecht (phalangium opilio), Cig., Jan., Erj.(Ž.).

mátka, f. das Mütterchen, Cig., Zora; (češ.).

mátkati, am, vb. impf. immerfort mati ruſen, Mur.

matljáti se, ám se, vb. impf., Z., Jan.(H.), pogl. motljati se.

matofir, rja, m. = netopir, Cig., C., Polj.

matoga, f. neko strašilo, C.; (matoha, Z.).

matopír, rja, m. = netopir, Cig., Mik., jvzhŠt.

matór, adj. bejáhrt, alt, Jan., Zora; matora leta, Vrt.; matori gostje so se jeli razhajati, Zv.

mátora, (tudi: matóra), f. ime svinji, kajk.-Valj.(Rad).

matóren, rna, adj. = mator, Dict.-Mik.

matoréti, ím, vb. impf. alt werden, Z.

matoríti, ím, vb. impf. alt machen, Slc.-C.

matórost, f. das Greifenalter, Erj.(Som.).

matpríka, f. = dobrika, der Schlingbaum (viburnum lantana), (iz ma + dobrika), Zora.

matráč, m. žimnica, die Matrąge.

matrīca, f. matica, die Matrize, Cig.(T.).

matröna, f. priletna gospa, die Matrone, Cig., Jan.

máva, f. bajeslovno bitje, Pjk. (Črt.); — prim. mavje.

mâvček, čka, m. dem. 2. mavec; — die Federbinje, das Wollgraſs (criphorum), Cig.

mâvčica, f. dem. mavka; 1) das Käychen auf Bäumen, Z.; — 2) das Pfriemengraſs (stipa pennata), Kncžak(Kr.)-Ej.(Torb.).

1. mâvec, vca, m. pogl. malec.

2. mâvec, vca, m. die Klocke, Z.; ein Stückchen Baumwolle, C.

1. mâvek, vka, m. viseč otok, otekla bezgavka, GBrda.

2. mâvek, mavka, m. das Miauen der Kage, Cig.

mâvha, f. pogl. malha.

mávhelj, hiha (heljna), m. Josch, pogl. malhelj.

mâvje, n. coll. bajeslovna bitja: duše nekrsčenih otrok, Pjk.(Črt.).

mâvka, f. 1) das Flaumköpfchen des abgeblühten Löwenzahnes, Kr.-Valj.(Rad), Levst.(Rok.); — der Pflanzenbaum, C.; — 2) eine Art Windblume (anemone montana), Du-tovlje(Kras)-Ej.(Torb.).

mâvkanje, n. das Miauen, Mur.

mâvkati, kam, čem, vb. impf. = mijavkati, miauen, Mur., Cig., Gor.

mâvra, f. 1) eine schwarzgeſtreifte Kuh, Mur., Met.; črnomarogasta krava, Mik.; — eine schwarze Kuh, Cig., Jan., Zil.-Jarn.(Rok.), Levst.(Rok.); po noči je vsaka krava mavra, nachtſind alle Kühe schwarz, Z., Kr.-Valj.(Rad); — 2) kozje ime, Erj.(Torb.); — 3) der Regenbogen, Dict., Mur., Halm.; = božja m.: vedno pije kakor božja mavra, Glas.; — 4) ein regenbogenfarbiges Kleid, Lašče-Levst.(M.); — 5) der Schwarßkecht (picus martius), Z.; — 6) das Ríſpengraſs (poa), Z.

mâvrah, m. die Maurache, der Morchelschwamm, Cig., C., Kr.

mavránek, nca, m. der Míſtkaſer, (mov-) Mur., C., Zora.

mâvrast, adj. schwarzſlebig, gefrapenſelt, Cig.; mavrast junec, LjZv.; mavrasta povka bobna po operelem drevesu, Zv.

mâvrica, f. dem. mavra; 1) ime ovei, Plužna na Bolškem-Evj.(Torb.); — = črna kravica, C.; — 2) eine Spechtart, Pjk.(Črt.), Št.; — 3) gozdna, hostna m., eine Art Lyſi-machie (lysimachia), Cig.; — 4) der Regenbogen; — die Regenbogenhaut, die Iris, Jan., Cig.(T.), Erj.(Ž.).

mâvrič, m. die Feldgrille, (mov-) Cig.

mâvričast, adj. regenbogenſärbig, Cig.

mâvriček, čka, m. dem. mavrič, die Feldgrille, (mov-) Idrija.

mâvričen, čna, adj. Regenbogen; mavrične barve, die Regenbogenfarben, Žnid.; mavrična kožica = mavrica, die Regenbogenhaut, Cig., Jan.

mâvričiti, im, vb. impf. irisieren (min.), Cig.(T.).

mâvričnica, f. = mavrica, die Žrišhaut, C.

mâvričnik, m. der Regenbogenstein, Cig.

mavrín, m. = mavranec (mov-), Mur.

mâvroh, m. = mavrah, Vod.(Izb. sp.), Glas.

mâvrovina, f. vinska trta, der Portugieſer, Trumm.

mavzolěj, m. krasna rakev, das Mausoleum, Cig., Jan.

mâvžina, f. = mala južina, Jan., Kor.-Ej.(Torb.).

mâvžinati, am, vb. impf. = južinati, Jan.

mâž, f. 1) das Schmieren, Habd-Mik.; — 2) die Schmiere, Mur., Cig.; sklepna m., die Gelenkschmierc, Erj.(Som.); die Salbe, Guts.-Cig., M., Valj.(Rad).

máza — mazilár

— 558 —

mazilaríca — mécati

máza, f. 1.) die Schmiere, M., Z.; — 2.) eine
gewisse Maske am Faschingsdienstag, Rib.-M.;
— 3.) ein schmückiges Weib, Z.; psovka ne-
izkušeni gospodinji, Gor.; — ein verzärteltes
Kind, Z.

mazáč, m. der Kleckser, der Farbenkleckser, der Tintentleckser, Cig., Jan.; — der Anstreicher, Jan.; — der Quacksalber, Cig., Jan., M., nk.

mazáča, f. der Pinfel, C.

mazáčiti, ácim, vb. impf. schmieren, sudeln, Jan.(H.); — Quacksalber sein, Z.

mazáčka, f. die Quacksalberin, Cig.; knet se
rajši zateka k svojim konjedercem in ma-
začkam, LjZv.

mazáten, kna, adj. Schmier-, Mur.; mazátni
il, der Kleiberlehin, V.-Cig.

mazáló, n. 1) die Salbe, Mur, ogr.-Valj.(Rad);
— 2) der Kleckser, der Klektmaler, Cig.

mazána, f. eine größere Weinflasche, = stari
bokal: eno mazano vina, BlKr.; — prim.
mezana.

mázanec, nca, m. das Eierbrot, Cig.

mázanje, n. das Schmieren; das Salben; slednje
m., die lekte Delung, ogr.-C.; = poslednje
m., C.

mázanka, f. die Lechmhütte, Šol.

mázár, rja, m. der Klecker, der die hölzernen
Gebäude mit Lehm verschmiert, Mur.

mazaríja, f. die Schniererei, die Kleckerei; —
die Quacksalberei, Cig.

mazáriti, árim, vb. impf. schmieren, Jan.(H.).

mázast, adj. schmierig.

mazáštvő, n. die Charlatanerie, die Curpsu-
scherei, Jan., Nov., Pjk. (Crt.), Strp.

mázati, mážem, vb. impf. schmieren; m. kaj
s čim; kola m.; črevlje s salom m.; kakor
mažeš, tako teče, wie man es treibt, so geht
es, Cig.; salben, einschmieren, einreiben; prsi
z lojem, opeklino z oljem m.; außstreichen,
aufschmieren, auftragen, Cig.; ktor ima dosti
medu, maže ga po steni, wer Honig genug
hat, streicht ihn auf die Wand, Rib.-M.; be-
schmuzen; Naj si s tinto prste maže, Pres.;
mokra barva maže, nasse Farbe fleckt ab, Cig.;
— bestechen, Cig.; ktor maže, temu teče,
Levst.(Rok.); ktor maže, mu kaže, wer
schmiert, der fährt, Valj.(Rad).

mázav, adj. schmierig.

mázavec, vca, m. der Schnierer, der Salber,
Cig., Jan.; — der Anstreicher, der Flach-
maler, Cig.

mázavka, f. die Schmiererin, Cig.; — die An-
streicherin, Cig.

mázavt, m. der Klecker, Cig.

mážec, zca, m. = mazač, der Quacksalber, Cig.

mázek, zka, m. die Schmiere, Jarn.; ein Stück
Schmiere: m. sala, Z.

mazg, m. = mezg, Habd., Dict.

mázgati, am, vb. impf. = mazati, C.

mazgina, f. der Schmierstiefel, Tolm.-Levst.
(M.).

mazginja, f. = mezgica, die Mauleselin, Habd.-Mik.

mazilár, rja, m. der Salbenmacher, der Salben-
krämer, der Quacksalber, Mur., Cig., Jan.

mazilaríca, f. die Salbenmacherin, die Salben-
krämerin, die Quacksalberin, Cig.

maziláriti, árim, vb. impf. quacksalbern, Mur., Cig.

mazilárstvő, n. die Quacksalberei, Mur.

mazítee, n. 1) dem. mazilo; — 2) = čopič,
der Pinfel, Zv.

mazíten, kna, adj. Salben-, Jan.(H.).

mazilitev, tve, f. die Salbung, Jan.

maziliti, ťlim, vb. impf. salben; balsamieren,
Mur., Cig., Jan.

maziljenec, nca, m. der Gesalbte, Mur., Cig.,
Jan., Ravn.

mazíljenje, n. das Salben, die Salbung; die
Balsamierung, Mur., Cig.

mazíljenka, f. die Gesalbte, Cig., Jan.

mazíkrica, f. die Salbenbüchje, Cig.

mazílo, n. 1) die Schmiere, die Salbe; zdra-
vilno m., die Heilsalbe, Cig.; v mazilo de-
jati truplo, einbalsamieren, Ravn.; — 2) das
Salben, das Einschmieren; zapisati bolníku
kaj za mazilo; — die Salbung: m. opraviti,
Ravn.; — 3) das Beslechungsmittel, das Be-
stechungsgeld, Cig., Jap. (Prid.); — 4) die
Bestechung, Levst.(Rok.); — 5) planinsko m.,
die Alproje (rhododendrum), Cig.

mazínec, nca, m. = mezinec, der kleine Finger
an der Hand, Št., Dol.; dokler bom živ in
bode moj mazinec gibal, Jurč.

mazljáv, áva, adj. schmierig: mazljava zemlja, C.

mazljiv, íva, adj. schmierig, Jan., C.; leicht be-
schmuzend, Nov.; — klebrig, C.

mazníca, f. der Anstrich, die Wandschmiere, C.

maznína, f. das Schmiergeld, C.

mázniti, máznem, vb. pf. einen Klecks hin-
machen, hinschmieren, Mik.

mazovína, f. das Schmiergeld, C.

mazúr, rja, m. ein verzärteltes Kind, Št.-Glas.

mazůra, f. umazana ženska, C.

mazúrka, f. poljski narodni ples, die Masurka.

1. máža, f. die Schmiere, die Salbe; kopitna
m., die Hufsalbe, Cig.

2. máža, f. ein großes Bündel, vzhŠt.-C.; ein
großer Sač, Dol.-Levst.(Rok.); ein Sač von
2—3 Wießen, C.; — prim madž. mazsa, der
Centner, = hs. maža, Mik.(Et.).

mážar, rja, m. 1.) „narod zove tako zamaza-
nega človeka“, LjZv.; — 2) = mazač, der
Quacksalber, Cig.

mážarica, f. = mazačka, die Quacksalberin,
Jan.(H.).

máželj, zlja (zeljna), m. = pečenka, zavita v
mreno, KrGora.

mažúga, f. ein schmieriges Weib, C.

mažúlja, f. = mažuga, Cig.

mažúr, rja, m. ein kleiner, dicker Mann, kajk.-Valj.(Rad).

mécati, am, vb. impf. 1) weich machen, Dict.,
Mur.; vime m., vor dem Mieffen das Kuh-
euter erweichen, vzhŠt.-C.; sadje, grozdje m.,
(saljivo) = poskušati, če je že mehko, Cig.,
vzhŠt.; — m. koga, cinem hart zuseßen,
z. B. um ihm ein Befemtnis abzužwingen,
Cig.; — sadje m., das Obst abliegen lassen,
Gor., vzhŠt.; m. se, weich werden, abliegen;

měcavec – méčati

— 559 —

měčati – mečina

hruške se mecajo, grozdje se meca, Mik.,
Dol., Gor., v7hŠt.; —2) weich werden, Cig.
(T.), Vrtov.(Vin.), Dol.; grozdje meca, Ri-
henberk-Erj.(Torb.); petrovke (hruške) me-
cajo že o sv. Petru in Pavlu, LjZv.; — 3)
zögern, zaudern, mit der Sprache nicht heraus
wollen, Cig., C., Lašče-Erj.(Torb.); meca
in meca in noče na dan z besedo, ZgD.;
— prim. mehek, koren mek.

měcavec, vca, m. = mečalo 2), C.

mecēn, m. podpornik, zaščitnik pesnikov,
umetnikov, učenjakov, der Mäcent.

mecès, cesa, m. Zora, pogl. macesen.

mecésen, sna, m., Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.),
pogl. macesen.

meciniti, înim, vb. impf. = mecati 3), C.

mecir, rja, m., Notr., pogl. mocvir.

mecljáti, ám, vb. impf. 1) zu erweichen füchten,
Z.; —2) stotternd hervorbringen, Z.; —3) hart
umgehen: kaj bi z otrokom mecljal! lusk-
niti ga mora, Gor.-Mik.

měcljej, m. = rogoz, Celjska ok.

měč, j, f. = 1. meč m., Goriš.-Erj. (Torb.).

1. měč, m. 1) das Abliegen des Obſtes: klasti ja-
bolka v meč, hruška je trdea meča („dolgo
jej treba ležati, da se zmeči“), Goriš.-Erj.
(Torb.); — 2) der Spielball, Z.; — prim.
meča 3).

2. měč, měča, m. 1) das Schwert; lovski m.,
der Hirschfänger, Cig.; sekalni m., der Haut-
degen, Cig.; pod meč dejati, über die Klinge
ſpringen lassen, Cig.; vse pod meč pripra-
viti, Jsvkr.; — po meču, in väterlicher Linie,
Cig.; — 2) die Stegivurz (gladiolus communis),
Gorjansko na Krasu-Erj.(Torb.).

měča, f. 1) das Weiche von einer Sache: das
Weiche am menschlichen Körper, beſ. die Wade;
— das Dhrläppchen: ušesna m., Meg., Guts.-
Cig., Dalm.; mečo obeh ušes prebadati,
Cv.; — živčna m., das Nervenmark, Erj.
(Som.); — das Fleisch von saftigem Obſt,
von Kürbissen, C., Dol., Polj.; hruška goste,
redke meče, Dol., Polj.; — = sredica, die
Brotfrume, C., Mik., SIN.; mečo pojesti,
skorjo pa pustiti, Št.; — das weiche, flüssige
Schweinefutter, C., BlKr.; — 2) das Ab-
liegen des Obſtes, das Lager des abliegenden
Obſtes, die Maufe: v mečo dejati jabolka,
imam veliko mečo hrušek, Gor.; — 3) der
Spielball, Železniki(Gor.).

měča, u. pl. = meče, die Waden, Polj.; od
solnca so mu ogorela lica, roke in meča,
Erj.(Izb. sp.).

mečāj, m. 1) der Schub beim Kegelspiel, Dol.;
— 2) die Epilepsie, die Fallsucht, Cig., Jan.

mečák, m. das Kirchenpех, C.

mečár, rja, m. der Schwertſchmied, Meg., Guts.,
Cig.; mečar, meče je na prodaj delal, Jsvkr.;
der Schwertpüßer, der Schwertſeger, Mur.,
Cig., Jan.

1. méčast, adj. schwertförmig, Cig.

2. měčast, adj. diſtwadig, Jan. (H.).

méčati se, am se, vb. impf. fechten, Cig.

1. méčati, am, vb. impf. = metati, Z., Štrek.

2. měčati, am, vb. impf. Ball spielen, Želez-
niki(Gor.).

měčati, im, vb. impf. weich werden, Kropa(Gor.).

1. mečáva, f. 1) das Weiche am Körper, Mur.;
die Fontanelle, die weiche Stelle des Hauptes
an neugeborenen Kindern, Cig., Jan.; — das
Dhilsleisch, Z.; — 2) der Morast, Cig., Jan.,
V.-Cig.

2. mečáva, f. feuchtes Südwetter, C.; — prim.
hs. mečáva.

mečěčen, čna, adj. erweitend, Cv.

méček, čka, adj. = mehek, Guts.-Cig., Jan.

1. měček, čka, m. der Spielball, Cig., Vrt.

2. měček, čka, m. dem. 2. meč; 1) das Schwert-
chen; der Dolch, Mur., Cig.; — 2) die Sieg-
wurz (gladiolus communis), Cig., Z.

měčen, čna, adj. Waden: měčna mišica, der
Wadenmuſſel, Erj.(Som.).

mečenje, n. das Weichmachen, das Aufweichen.

mečenôſeec, sca, m. der Schwertträger, Cig., Jan.

mečéti, čim, vb. impf. mečern, Jan.

1. měčev, adj. Schwert-, Degen-: mečev gumb,
der Degenknopf, Cig., Jan.; = mečeva gla-
vica, Cig.; mečeva ploskev, die Degenfläche,
Cig., Jan.; mečeva nožnica, die Schwert-
scheide („tako pravi kmet“), Levst.(Zb. sp.);
m. vitez, der Schwertdorsritter, nk.

2. mečěv, adj. m. kruh = črn kruh od sla-
bejše, mešane moke, Tolm.-Erj. (Torb.); —
prim. mlačev.

mečevanje, n. das Fechten, Jan., DZ.

mečeváti se, újem se, vb. impf. fechten, Cig.,
Jan., C., nk.

mečevina, f. die Binsen, C.; —prim. 2. mečič.

mečevinje, n. coll. Binsen, C.

méčevje, n. = 2. meček 2), Jan.(H.).

1. měčica, f. dem. 1. meča; das Mächden, Mur.,
Cig.; — das Dhrläppchen, Dalm.

2. mečica, f. die Epilepsie, Cig.

3. měčič, m. dem. 1. meč 2), = meča 3), der
Spielball, Jan.(H.).

2. mečič, íča, m. = 2. bič, biče, Cig. (?); prim.
mečiček.

mečiček, čka, m. der Rohrfolben (typha lati-
folia), Z., Medv.(Rok.), Dol.; mečiček rabi
se posušen v ovijanje čepov in veh, tudi
v pletenje „cekrčkov“, Dol.; prim. rogoz;
— = trst, Cig., Tuš.(R.).

mečičevje, n. = mečičje, Cig.

mečičje, n. coll. Rohrfolben (typha latifolia),
Medv.(Rok.), Dol., Gor.; — = trstje, Cig.

mečíka, f. die Schwertlilie (iris), C.

mečiten, ſna, adj. erweitend, Mur., Cig.; me-
čilno zdravilo, Cig.; — abführend, purgie-
rend, Cig., Jan.

mečiłnik, m. der Ort, wo das Obſt abliegt:
vsak otrok ima svoj mečiłnik, Otaleče-Strek.
(Let.).

mečíł, n. 1) das Erweichungsmittel, Cig., Jan.;
— das Abführmittel, Cig., Jan.; — 2) die
Mauke: sadje v mečilo dejati, das Obſt in
die Mauke (zum Abliegen) legen, Cig.; —
prostor, kjer meče orehe, da oblatovje raz-
pona, Temljine (Tolm.)-Strek. (Lct.).

mečina, f. das weiche Fleisch der Früchte, Jan.

mečínek — měd

— 560 —

mèd — medčâsje

mečínek, nka, adj. sehr klein, C.; — mečinko,
ein klein wenig, Met.-Mik.

mečír, rja, m. = mečar, der Schwertseger,
Guts., Mur.

mečišće, n. das Schwertstheft, C.

mečitev, tve, f. die Erweichung, die Aufwei-
zung, Cig.

mečiti, im, vb. impf. weich, mürbe machen,
ausweichen; v vodi m., im Wasser beizen,
Cig.; — sadje m., das Obst abliegen lassen,
Cig., Jan.; — abfüthren, Cig., Jan.; — zu
erweichen, zu rühren fuchen, Cig.; srce, clo-
veka m., Cig.; nachgiebig zu machen fuchen:
że zdaj se meči prihodnji občni zbor, Levst.
(Zb. sp.); — m. se, weich, mürbe werden,
ausweichen, Cig., Jan.; abliegen (vom Obst),
Cig., Jan.; — srce se mi je żalosti me-
ciło, Levst. (Zb. sp.).

měčka, f. das zum Einrühren gebrauchte Mehl,
Mur.; — prim. podmetati.

mečkăt, m. Kr., pogl. mečkalo 2).

mečkálast, adj. säumig, Cig.

mečkǎten, lna, adj. zum Quetschen dienend,
Quetsch-, Cig.; mečkǎtna priprava, die Quetsch-
vorrichtung, Cig.

mečkálo, n. 1) die Quetschmaschine, das Quetsch-
wertzeug, Cig., M.; grozdno m., Nov.; —
2) der Säumige, der Zögerer, Cig.

mečkáti, äm, vb. impf. 1) quetschen, zusammens-
drücken, weichdrücken; grozdje m., knittern,
knüllen; papir, obleko m.; — 2) langsam
arbeiten, säumig sein; vedno le mečka, pa
nikoli nič ne izgotovi.

mečkåv, áva, adj. säumig, zauderhaft, Cig.,
Jan., M.

mečkåvec, vca, m. 1) der Quetscher, Cig.,
Jan.; — 2) ein langfamer, säumiger Arbeiter.

mečkåvka, f. 1) die Quetscherin, Cig.; — 2)
eine langfame, säumige Arbeiterin.

mečkávost, f. die Säumigkeit, Cig.

mečkě, f. pl., KrGora, pogl. nečke.

mečkön, m. der Säumige, der Unbehöfliche, Cig.

mečkúlja, f. eine langfame, säumige Arbei-
terin, Jan.

mečníca, f. die Schwertscheide, Mur., V.-Cig.,
Jan., C.; tibo so meče poteknili v mečnice,
Glas.

mečník, m. die Saudifstel (sonchus oleraceus), C.

mečnják, m. ein Gefäß für das Schweinefutter,
C.; — prim. meča 1).

mečůš, m. 1) ein Ei ohne harte Schale, Jan.,
C.; — 2) der Mieterkrebs, Jan.

měd, í, f. das Erz, das Metall, bes. das Kupfer
oder eine Legierung desſelben, Mur., Jan.,
Cig.(T.), C., Mik., ogr., kajk.-Valj.(Rad);
baker ali med, Erj.(Min.); rumena, žolta m.,
daſ Messing, Cig., C., Erj.(Min.), Levst.
(Nauk); rdeča m., das Tomback, Jan.(H.);
— med, das Messing, Mur., Cig., Jan., nk.

1. měd, m. = med f. ogr.- Mik.; sabljica,
z žoltim medom medena, Npes.-Vraz; med
z drugo medino premešan (se na zlivanje
zvonov, žlic i. t. d. rabí), ogr.-Valj.(Rad).

2. měd, měda, medů, m. der Honig; satovni m.,
= m. v satovju, der Honigseim, Cig., C.;

divji m., der Waldhonig, Cig.; der Lufthonig,
der Honighthau, V.-Cig.; kosmati m., der Rauh-
oder Tonnenhonig, V.-Cig.; cukrasti m., der
Zuckerhonig, Cig.; steklenasti m., der Glas-
honig, Cig.; — kako reč za med jesti, etwas
gerne essen, Rib.-M.; za med kaj vzeti, etwas
gerne annehmen, Z.; brez potu ni medu,
Npreg.- Cig.; govori, kakor bi med lizal,
er ist von jüßen Worten, Met.; na jeziku
med, na srcu led, Npreg.-Zv.; — mačkin
m. = smola, das Harz, Meg.

méd, I. praep. A) c. acc. na vprašanje kam?
zwischen, unter; vozu med kolesa priti, med
ljudi iti; če golob med orle zajde, gotovo
smrt najde, Npreg.-Jan.(Słowm.); med ljudi
dati knjigo, ein Buch herausgeben; med lačne
kruh lomiti, Ravn., šteti koga med mrtve,
unter die Todten rechnen; — B) c. instr. 1)
na vprašanje: kje? zwischen, unter; med hi-
šami so vrtovi; — biti med svojimi; med
mano in tabo ni razločka; — 2) v parti-
tivnem pomenu: unter; eden med njimi; naj-
večji med vsemi; — 3) kaže vzajemno raz-
merje: unter; med seboj (sabo), unterein-
ander: ljubiti se med sabo; vojaki si dele
plen med sabo; — 4) v časnem pomenu:
während; med jedjo; med tednom; med
potom, unterwegs; med tem (časom), unter-
dessen; (= med tem toga, ogr.- Mik. IV.
197, 544.) med tem ko, während; — II.
praef. (le po zgedlu drugih jezikov), n. pr.
medmet, das Empfindungswort (po lat. inter-
jectio), medčasje, die Zwischenzeit (po nem.).

měda, f. kraj, kamor se sadje deva, da se
ومedi, Savinska dol.; — prim. mada.

medāt, dlà, adj. = medel, („madal“) Dict.

medālja, f. svetinja, kolajna, die Denkmünze,
die Medaille, Cig.(T.), nk.

medāljar, rja, m. der Medailleur, Cig.(T.).

medāljarstvō, n. die Medailleierkunft, Cig.(T.).

medaljōn, m. das Medaillon, Jan., Cig.(T.), nk.

1. medán, adj., pogl. 1. meden.

2. medân, dnà, adj. = 4. meden 2).

1. mědar, rja, m. der Kupfer-, der Messing-
händler, Cig.; — der Rothergicher, Jan.; der
Gelbgießer, der Messingschläger, Cig., Jan.

2. medár, rja, m. 1) = čebelar, der Honig-
bauer; der Honighändler; 2) = medičar,
der Methbrauer, der Lebzelter, Mur., Jan.

medarica, f. die Honighändlerin, Mur., Cig.
medarija, f. = medarstvo, Mur.

medarina, f. der Honigzinß, Jan.(H.).

1. mědarnica, f. das Messingwerk, die Messing-
hütte, Cig., Jan.

2. medárnica, f. die Methstube, Mur.

medárski, adj. zum Honighandel gehörig.

medárstvō, n. der Honighandel.

1. mědast, adj. messinggelb, Z.

2. mědast, adj. honigartig, Cig.(T.).

medbožičen, čna, adj. medbožična (nedelja),
der Weihnachtsfonntag, Jan.(H.).

medčásen, sna, adj. Interims-, interimistisch,
Cig., Jan., C.

medčásje, n. die Zwischenzeit, Cig., Jan., DZ.

medčeljústen — medenica

— 561 —

mèdenica — medigra

medčeljústen, tna, adj. zwischen den Kiesern gelegen: medčeljústna žleza, die Kozdrüse, Nov.; = medčeljustna grča, Cig.

meddežěten, lna, adj. 1) zwischen den Ländern bestehend: meddežětna carina, der Zwischenzoll, Cig. (T.); — 2) = notranji, medzemen, sredozemski, Binnen-, Cig., Jan.

meddežětski, adj. = meddeželen 2), C.

meddûrje, n. der Raum zwischen zwei Thüren, Jan., (meddverje) Cig.

mêdec, dca, m. der Mellit (min.), Cig.(T.),

medèt, dlà, adj. schwach, matt; m. človek, medla živina = slab č., slaba ž., Ip.-Erj. (Torb.); medlo oko, ein müdes, mattes Auge, Cig.; — matt (vom Geschmacke), Mur.; medlo vino, kraftloser, flauer Wein, Cig.; — medla beseda, ein krafttöses Wort, Cig.; medlo vreme, trübes Wetter, Z.; — medlo mi je, es ist mir unwohl, übel, Mur., Cig., vzhŠt.; — hager, mager, Cig., Jan., Štrek.; — m. od žalosti, abgehärmt, Šol.; m. kakor ključ, klapperdürr, Cig., Jan.; — tudi: médel.

medélo, n., Cig., Jan., M., nam, metelo.

1. méden, ena, adj. 1) = bakren, aus Kupfer, Kupfer-, Kr.-Mur., Jan., Cig.(T.), Trub.-Mik.; v uganki: medena gora, črez-njo železen most (= kotel), Volče-Erj. (Torb.); — 2) aus Messing: medena žica, Messingdraht, Levst.(Beč.); meděn, Mur.; (médan, medján, Št.-Mur.).

2. měden, dna, adj. 1) Kupfer-, aus Kupfer, Jan., Cig.(T.); — kupferhäftig, Cig., Jan.; — Messing, aus Messing, Cig., Jan., nk.

3. meděn, adj. aus Honig, Honig=; medena potica, der Honigkuchen; medeni tedni, die Flitterwochen; — medene besede, honigfüße Worte; medena usta, der Honigmund, Cig.; — medeni les, der Palmbusch, Št.

4. měden, dna, adj. 1) Honig-, Mur., Mik.; medni duh, der Honiggeruch, Mur.; medna voda, das Honigwasser, Mur.; medna rosa, der Mehlthau, Cig., Jan.; — 2) meděn, méden, abgelegen, mürbe, Cig., Jan., Gor.; medno sadje, abgelegeneš, mürbes Obst, Gor.; potpljenje je boljše ko medna hruška, Jurč.

mèdenár, rja, m., Cig.; — pogl. 1. medar.

medénec, nca, m. 1) neko jabolko, Sv. Duh pri Krškem-Erj. (Torb.); — 2) der Honigstein, Cig.

medeněti, im, vb. impf. 1) honicht werden, Honig bekommen: jelka medeni: zdaj bodo že lahko nabirale čebele, Polj.; — 2) mürbe werden, Cig.

1. mědenica, f. 1) die Stecknadel, Gor.-Mik., Kr.Gora-DSv., Banjščice-Erj.(Torb.); z medenico pripeti „pušelc“ na klobuk, Npes. (Kor.)-Kres; — 2) das Becken, das Waschbecken, Meg., Habd., Mur., Cig., Jan., Boh., Dalm., Trub., Jap.(Sv. p.), Vod.(Bab.), DZ.; m. mrzle vode, Mik.; — das Becken (zool.), Cig.(T.), Erj.(Som.); tudi medenica, Jarn., Valj.(Rad).

2. medenica, f. 1) der Brandregen: m. rosi, der Brandregen fällt, Cig.; — 2) langblümiger Waldmeister (asperula odorata), M., Kr.-

Valj.(Rad); — 3) = mednica, die Honigbirne, Jan.(H.).

3. mědenica, f. die Buttermolken, Gor.; — nam. metenica.

mědeničast, adj. beckenförmig, Cig., Jan.

mědeničen, čna, adj. Becken-, Cig.; medenični vezek, das Beckenband (zool.), Cig.; medenični vpletek, das Beckengesfecht, Cig.

medeník, m. 1) der Honigapfel, Cig.; — 2) das Honigbrot, Z.

medeníka, f. 1) das Immenblatt (melittis melissophyllum), Tuš.(R.); — 2) neko jabolko, Goriš.-Erj.(Torb.).

medeníkovec, vca, m. der Honigapfel, Cig., Jan.

1. mědenína, f. die Kupferware, Jan.; — die Messingware, Jan.

2. medenina, f. der Honigzucker, Cig.

medeníti, im, vb. impf. sadje m., das Obst abliegen lassen, Cig.

1. mědenják, m. der Messingring, Mur.

2. medenják, m. 1) das Honigfašs, C.; — 2) das Honigbrot, Valj.(Rad); der Honigkuchen, Z.

1. mědenka, f. die Stecknadel, Mur., Cig., Met., Vrt.

2. medénka, f. 1) die Honigbirne, C.; — 2) neko jabolko, kajk.-Valj.(Rad), Sv. Jakob na Savi, Vrsno(Tolm.)-Erj.(Torb.); — 3) die Narcisse (narcissus poëticus), Videž nad Prešnjico-Erj.(Torb.).

medenobárven, vna, adj. honigfarben, Cig.

medenorumèn, ména, adj. honiggelb, Cig.

medenosládek, dka, adj. honigsüß: medenosladka usta, der Honigmund, Cig.

meděnost, f. die Honigsüße, Cig.

meděnovec, vca, m. der Honigbrantwein, Cig.

mederež, m. kozje ime, Krn-Erj.(Torb.).

méderje, n. = medernja, Drežnica-Erj.(Torb.), (medrje) Valj.(Rad).

mědernja, f. ograda, v kateri so ovce ali koze zaprte, Drežnica-Erj.(Torb.); — prim. medrija.

medglásje, n. das Intervall (bei Tönen), Jan., Cig.(T.).

medgôrec, rca, m. der zwischen den Bergen wohnt, Z.

medgörje, n. ein Ort zwischen den Bergen, Mur., Cig., Valj.(Rad).

medgörka, f. die zwischen den Bergen wohnt, Z.

mediatizîrati, am, vb. impf. (pf.) suverenstvo vzeti, mediatisieren, Cig., Jan.

medica, f. der Meth, der Honigtrank; brezova m., der Birfenmeth, Cig., Jan.

medicina, f. zdravilo, zdravništvo, die Medicin.

medicinālen, lna, adj. Medicinal-, Jan.

medičar, rja, m. 1) der Methsieder; der Lebzelter; — 2) medičarji (zool.), die Immen, Cig.(T.), Erj.(Ž.).

medičarnica, f. die Methschenke, Cig.

medičarstvo, n. die Methsiederei.

medičnica, f. die Methschenke, Cig.

medičnik, m. der Süßkapfel, Jan.

medigra, f. = vmesna igra, das Zwischenspiel, das Interludium, das Intermezzo, Mur., Cig., Jan., Zora.

Slov.-nem. slovar.

36

medija — medlívost

— 562 —

medlóba — medojědec

medija, f. = 2. mednica 1), Cig., M.

medíka, f. das Immenblatt, das Waldbirnen-
fraut (melittis melissiphyllum). Cig.

meditnica, f. der Ort, wo das Obst abliegt,
die Obsttammer, Cig.

medłó, n. das Abliegen des Obstes, Nov.;
sadje v m. dejati, Cig.; — ein Lager solchen
Obstes: celo m. jabolk sem dobil, Ig(Dol.).

medína, f. das Erz, das Metall, ogr.-C.; —
pl. medine, das Bergwerf, ogr.-C.

meděnar, rja, m. = 1. medar, Cig.

mediška, f. neko jabolko, Vrsno(Tolm.), Sv.
Duh pri Krškem-Fry.(Torb.).

1. medíti, ím, vb. impf. 1) mit Honig versüßen,
Mur.; — 2) sadje m., das Obst abliegen
lassen, damit es nürbe und süßer werde, m.
se, abliegen, Guts., Cig., Jan., M., Štrek,
Gor., Ig(Dol.), Notr.; — prim. mladiti.

2. méditi, im, vb. impf. mit Erz belegen, be-
erzen, Cig.; (sabljica, z žoltim medom me-
dena, Npes.-Vraz).

medívó, n. der Lebzelten, der Honigkuchen, C.

medjéd, f. ein Gericht nach dem Fleische und
vor dem Braten, V.-Cig.

medklópje, n. der Raum zwischen zwei Bänken,
Mur., C.

medlek, leka, m. medel človek, vzh.Št.

medlěn, adj. Schwach, ogr.-C.; — trübe, Z.;
medleno vreme, trübes Wetter, Z.

medlenják, m. schwacher Mann, Cig.

medlěnje, n. 1) die Schwäche, die Uebelkeiten,
Cig.; — 2) das Schmachten.

medlěti, ím, vb. impf. 1) sich abhärmen, siechen,
Cig.; — schmachten, Cig., Jan.; od lakote
in žeje m., vor Hunger und Durst schmachten,
Cig.; od ljubezni, od žalosti m., Skrínj.-
Valj.(Rad); m. po kom, čem, nach jemand
schmachten, sich heftig sehnen, Cig.(T.), Savin-
ska dol.; — 2) medli mi, es ist mir übel,
Cig., M.; — 3) magern, abmagern, Jarn.,
Cig., Jan., M., Gor.; vaša živina vsak dan
huje medli, Z.; — 4) sich matt, schwach zeigen;
drevje medli (kadar jeseni neha rasti), Pirc;
luč medli, das Licht brennt schwach, Z.; schwach
scheinen: solnce je medlelo na zapadu, Eirj.
(Iz. sp.); schwach glänzen: ljuba materska
ljubezen jim iz očesa medli, Ravn.

medlévati, am, vb. impf. 1) sich abhärmen: v
žalosti mi srce medleva, Str.; — schmachten,
Jan.; — 2) hager werden, Jarn.

medlíca, f. die Honmacht, Mur.; — die Uebelkeit,
Cig.

medlín, m. ein hagerer Mensch, Jan.

medlína, f. eine hagere Gestalt, Jarn.

medlíti, ím, vb. impf. 1) matt machen, schwächen:
m. koga, SlGor.-C.; Uebelkeiten, Unwohlsein
verurjachen, SlGor.-C.; medli me, es wird
mir unwohl, Mur.; — zlato m., das Gold
glanzlos machen, Št.-Cig.; — 2) m. se, ab-
magern, Vrtov.(Km. k.).

medliv, íva, adj. hager, schwindsüchtig, Z.

medlívec, vca, m. ein schwacher, abgemagerter
Mensch, Jarn.

medlívost, f. der Zustand der Kräfteabnahme:
m. drevja (kadar neha rasti), Pirc.

medlóba, f. 1) die Mattigkeit, Mik.; — 2) die
Dhunmacht, das Uebelwerden, Mur., Cig.; —
3) die Magerkeit, Cig., Jan.

medlóga, f. die Dhunmacht, Mur., Danj.-Mik.,
Valj.(Rad).

medlóst, f. 1) die Mattigkeit, die Schwäche;
— 2) die Magerkeit, Jarn., Cig., Jan.

medlóta, f. = medlost 1), Jan.

medlóven, vna, adj. 1) matt, schwach, ogr.-
M., C.; — 2) mager, ogr.-Mik.

medlóvnost, f. 1) die Mattigkeit, die Schwäche,
C., M.; — 2) die Magerkeit, ogr.-Mik.

medlúh, m. 1) der Schwächling, C., Z.; — 2)
ein abgemagerter Mensch, Jarn.-Jan.

medlúsen, šna, adj. schwächlich, C.

medlúsnost, f. die Schwächlichkeit, SlN.

medlúštvó, n. die Schwäche, SlN.-C.

medmášen, šna, adj. kar se rodi, dozori med
mašama (= med veliko in malo gospojnico);
medmášna mačka, hruška; medmašna žaba
(= med mašama ujeta), Levst.(Zb. sp.).

medmášnica, f. neko jabolko, Dol.

medmášnik, m. der Monat August, C.

medmét, měta, m. das Empfindungswort („in-
terjectio“), Jan.(Slov.), Levst.(Sl. Spr.).

medmětek, tka, m. der Zwischenzaß, die Zwischen-
rede, SlGosp.-C.

medmórje, n. die Landenge, der Jſthmus, Mur.,
Jan., Cig.(T.), M., C., Jes.

mednâmeec, mca, m. der Zeitgenosse: mednamci
in zanamci, Levst.(Zb. sp.).

mednaróden, dna, adj. international, Cig.,
Jan., nk.; mednaródna pravica, das Völker-
recht, C.; — tudi: mednároden.

mědnat, adj. kupſerhältig, Jan.

1. mědnica, f. medna ruda, das Kupſerz,
Cig.

2. mednica, f. 1) prostor, kjer se sadje medí,
Savinska dol.; — 2) neka smokva, GBrda-
Eij. (Torb.); — neka hruška, C., Dol.; —
3) pl. mědnice, der Germ, die Héſe, Guts,
Jarn., Fr.-C., Kor., SlGradec; (medníce
Mur.).

mědničar, rja, m. der Germträger, Guts., Jarn.,
(mednčar) Mur.

mednîčnik, m. neka vrsta zgodnjih jabolk, C.

1. mědnik, m. das Messing, Jarn.

2. medník, m. die Honigdrije (bot.), Tuš.(B.).

1. mědnína, f. = 1. medenina, Messing, Kupſer-
ware, Cig., Jan.

2. mednína, f. der Honigzins, Cig.

mědnínar, rja, m. ktor mednino izdeluje ali
z njo trži, Cig.

mědnínarstvó, n. der Handel mit Kupſer,
Messingware, Cig.

mednôžje, n. die Schamgegend, Cig., Jan.

mědø, n. das Messing, Habd.-Mik.; Guts., Št.-
Mur., BlKr.-Mct.

medoběr, béra, m. der Honigsammler, Jan.(H.).

medóčen, čna, adj. zwischen den Augen be-
findlich, Mur.

medóčje, n. der Raum zwischen den Augen,
Mur., Cig., Danj.-Mik.

medojéd, jěda, m. = medojedec, Jan.

medojědec, dca, m. der Honigesser, Cig., Jan.

medpōkenje - medpōtek

— 563 —

medpōtje - medvědče

medpōkenje, n. das Ladensfeld, Cig.

medokráden, dna, adj. Honig stehlend, Jan. (H.).

medokrādnik, m. der Honigdieb, Cig.

medolīzec, zea, m. das Honigmaul, Cig.

medometālnica, f. die Honig-Schleuderma-
schine: polno satovje je treba izprazniti po
medometalnicah, Nov.

medopěk, pěka, m. der Lebkucheubäcker, der
Lebzelter, Mur., Zora.

mědopis, písa, m. = medorez, Cig.(T.).

mědorěstvą, n. die Kupferstecherkunst, Cig.

mědorěz, rěza, m. = bakrorezec, der Kupfer-
stich, Jan., Cig.(T.), DZ., nk.

mědorězba, f. die Kupferstecherkunst, Jan.

medorězec, zea, m. = bakrorezec, der Kupfer-
stecher, Cig., Jan., nk.

mědorězen, zna, adj. = bakrorezen, Kupfer-
stich, Cig.; mědorězna igla, die Radiernadel,
Cig.; = medorezna šola, „Erzverschneidungs-
schule“, Navr. (Let.).

mědorísec, sca, m. der Kupferzeichner, Jan.

medoróden, dna, adj. Honig erzeugend, Cig.

medosés, sésa, m. der Honiglauger, der Honig-
folibri (mellisuga), Cig., Erj. (Ž.).

mědotisk, tíska, m. der Kupferstichdruck, C.

medotóčen, čna, adj. honigsließend, Cig.; honig-
trieſend, Cv.

medoústen, stna, adj. von ſüßen Worten, Jan.
(H.).

medováča, f. čebela medovača, die Honigbiene,
Vrt.

medováti, újem, vb. impf. Honig sammeln (o čebelah), Mur.

mědovčen, čna, adj. medovčne češplje, neke
rane, debele in prav sladke češplje, Z., Ig
(Dol.), Notr.; medovčni oves, frühzeitiger
Hafer, Z., Gor.

mědovec, vca, m. = vedomec, Senožeče, Kras,
Ipavska dol.-Erj. (Torb.).

1. mědovina, f. = 1. medenina, Kupfer-
Messingware, Glockenspeise, Jan.

2. medovina, f. 1) eine Art Aufguss (Mlaret),
Cig., Jan.; — 2) der Honiggeschmack, Jan.(H.).

medovit, adj. honigführend, Cig.(T.).

medovje, n. die Mistel (viscum), Reż.-C., Z.

1. mědovka, f. das Kupfererz, der Cuprit, Cig. (T.).

2. mědovka, f. 1) neko jabolko, v Brkinih-
Erj. (Torb.); — 2) die Maulbeere, C.; —
der Maulbeerbaum, C.; — 3) der Mehlthau,
Jan.

medovkò, à, n. neko jabolko, Lašče - Erj.
(Torb.).

mědovnat, adj. honigreich, Cig.

medovník, m. das Honiggefäß, Cig.(T.).

medovnják, m. das Honiggefäß, Cig.

medpalùbje, n. das Zwischendek, Cig. (T.).

medpléčen, čna, adj. zwischen den Schultern
befindlich, Mur.

medpléčje, n. der Körpertheil zwischen den
Schultern, Danj.-Jarn., Mur., Cig., Mct.

medpōtek, tka, m. medpotki, die Zwischenrajen,
die Rasenflächen zwischen neben einander be-
findlichen Wegen, Nov.

medpōtje, n. die Fläche zwischen zwei Wegen,
Jan. (Slovn.).

medpōtoma, adv. unterwegs; marsikaj mu je
povedala medpotoma, Jurč.

medpřstje, n. die Spalte zwischen zwei Fingern,
Cig.

mědra, f. = mezdra, das Häutchen, ogr.-Mik.

medrěbrje, n. die Gegend zwischen den Rippen,
Cig.

medrěbrn, adj. zwischen den Rippen befindlich,
Cig.

medrěčje, n. das Gebiet zwischen zwei Flüssen,
das Flussbinnentand, Cig.(T.), Zora.

medrědje, n. prazni prostor za koscem, der
Jahn, Cig.

mědrija, f. die Dürde, Sol.; („mederja“, Cig.,
Tolm.); — prim. mandrija.

medsében, bna, adj. = medsebojen, Jan.

medsebójen, jna, adj. = vzajemen, wechsel-
feilig, gegenseitig, Jan., nk.; — medsebojna
vojska, der Bürgerrieg, Cig., Jan.

medsebójnost, f. die Wechselfeiligkeit, nk.

medstāničen, čna, adj. zwischen den Zellen
befindlich, Intercellular-, Cig.(T.); medsta-
nični prohodi, die Intercellulargänge, die
Zwischengänge, medstanična tvarina, die Inter-
cellularjubifanz, Cig.(T.), Tuš.(B.).

medstávek, vka, m. der Zwischenfach, die Paren-
these, Cig., Jan., C.

medstébrje, n. die Säulenweite, Cig.(T.).

medstótpje, n. die Säulenweite, Cig.(T.); —
rus.

medstóven, vna, adj. medstovni („mestovni“)
med, der Wabenhonig, ogr.-C.

medsvěten, tna, adj. ktor med svetom živi:
medsvětno duhovstvo, ZgD.

medtědenski, adj. in der Woche geschehend,
SIN.-C.

medtémen, mna, adj. mittlerveilig, Cig., Jan.

medúlja, f. der Schlingbaum (viburnum lan-
tana), Medv.(Rok.).

medúljevec, vca, m. = medulja, Medv.(Rok.).

medúljevina, f. = medulja, Cig., Tuš. (B.),
Medv.(Rok.).

medúljica, f. die Kandelbeere, die Frucht von
viburnum lantana, Jan.

medůrje, n. die Zwischenstunde, Jan.(H.).

meduža, f. meduze, die Meduſen (zool.), Cig.
(T.).

médvěd, éda, m. 1) der Bär; beli m., der
Eisbär (ursus maritimus), érni m., der schwarze
Bär (ursus americanus), rjavi m., der braune
Bär (ursus arctos), šobasti m., der Lippen-
Bär (ursus labiatus), Erj. (Ž.); — morski
m. (neki tjulenj), der Žeebär, Erj. (Ž.); —
neko zvezdje: der Bär, Cig.(T.); — 2) pl.
medvedi = tlancati, Notr.

medvěda, f. = medvedka, Cig., Jan.

medvědar, rja, m. 1) der Bärentreiber, Cig.,
Jan., ogr.-Valj.(Rad); — 2) der Bärenjäger,
LjZv.; — 3) der Bärenbeißer (lovski pes),
Cig.

medvédast, adj. bärenhaft, Cig.

medvědče, eta, n. junger Bär; Prišel je med-
ved z medvedčet. Npes - K.

36*

medvěděck - meglá

— 564 —

megláča -- měh

medvěděck, čka, m. dem. medvedec 1).

medvědec, dca, m. dem. medved; 1) junger,
fleiner Bär, Cig., Jan., Valj.(Rad); — 2) die
Erdgriffe, die Werre (gryllotalpa vulgaris), C.

medvědek, dka, m. junger, kleiner Bär.

medvědica, f. = medvedka, die Bärin, Mur.,
Cig., Jan.

medvědič, m. 1) junger Bär, Z.; — 2) die
Bärenmotte (phalaena bombyx), Cig.

medvědina, f. das Bärensfleisch, Cig., Jan.; —
die Bärenhaut, Cig., Zora.

medvědinja, f. = medvedka, Mur.

medvějak, m. der Bärenfoth, Cig., Jan.

medvědji, adj. = medveji, Bären-; medvedja
mast, das Bärenfett; — medvedja moč,
Npes.-K.

medvědka, f. die Bärin.

medvědnik, m. neka trava, Dict.; — der Weiß-
dorn (crataegus oxyacantha), Mur.

medvědov, adj. des Bären, Bären-; — med-
vedove hruške, hrušice = glog, Mur., Fr.-
C., Tuš.(R.).

medvědovica, f. = medvedka, Jarn.

medvědovina, f. das Bärensfleisch, Dict.

medvědovka, f. die Zaubirne, Cig.

medvědovnják, m. der Bärenzwinger, SIN.-C.

medvědovski, adj. Bären-, Mur.

medvědski, adj. Bären-, Mur.

medvěji, adj. Bären-, des Bären: Po medveje
gruli in mnlja, Vod.(Pes.).

medvějak, m. der Geißbart (spiraea aruncus),
Vas Krn-Erj.(Torb.).

medvějka, f. 1) neka hruška, Mariborska ok.-
Erj.(Torb.); — 2) der Geißbart (spiraea arun-
cus), Tolm.-Erj.(Torb.).

medvěrski, adj. interconfessionell, Nov.; med-
verska postava, interconfessionelles Gesetz,
SIN.-C.

medvladár, rja, m. začasni vladar, der Zwischen-
regent, Jan.(H.).

medvladje, n. das Zwischenreich, das Inter-
reguum, Cig., Jan., nk.

medvôden, dna, adj. zwischen den Wässern be-
findlich, Mur.

medvôdje, n. das Flußsinnenland, das Delta-
land, Mur., Cig.(T.).

medvřsten, tna, adj. zwischen den Zeilen be-
findlich, interfinear: medvřstna prestava, Jan.

medzémen, mna, adj. medzémno morje, das
Binnenmeer (geogr.), Cig.(T.).

medzídje, n. = vmesni zid, die Zwischenmauer,
Mur., Cig., Jan., DZ.

medzóben, bna, adj. zwischen den Zähnen be-
findlich, Mur.

megetáti, tám, áčem (éčem), vb. impf. 1) flint-
mern, C., („magačem“) Dalm.; — 2) blinzein,
Jan., C.

megetávec, vca, m. der Blinzler, C.

meglá, è (E), f. der Nebel; gosta m., dichter
Nebel; meglä je, stoji, es nebelt; mokra m.,
das Nebelreissen, Cig.; tenka m., der Nebel-
dunst, Cig.; — m. se mi dela pred očmi,
es ist mir wie ein Nebel vor den Augen,
Cig.; — die Wolke, Jan., St.; megli zvoniti
= hudi uri zvoniti, Zv.; vleče se kakor

meglä brez vetra, er geht sehr langsam einher;
zelena m., neka uima, LjZv.; — mégla, St.

megláča, f. der Nebel, C.; — die Wölfe, C.

meglên, adj. Nebel-, nebelig; meglena podoba,
slika, das Nebelbild, Cig.(T.); megleno je,
es nebelt; megleno mi je pred očmi, es ist
mir wie ein Nebel vor den Augen, Cig.;
meglene oči, trübe Augen, Cig.

meglênast, adj. nebelicht, nebelgrau, Cig.; me-
glenasta podoba, das Nebelbild, Jan.

meglénéti, í, vb. impf. nebeln: megleni, es
nebelt, V.-Cig., Jan.

meglénica, f. der Nebefftern, Cig.(T.).

meglénina, f. der Nebefflech, Jan.

megljenják, m. fauler Mensch, ogr.-M., Slom.

meglénka, f. = meglenica, Cig.(T.).

meglěnost, f. die neblichte Trübe.

meglěnščak, m. der Salamander, C, Zora;
(pravijo, da iz megel pade, C.).

megléti, í, vb. impf. trübe werden (o očeh),
Habd.-Valj.(Rad).

meglíca, f. dem. meglä; 1) das Nebelchen;
Na lepi ravnici Meglica stoji, Npes.-K.; —
pl. meglice, die Lämmerwolken, Cig.; — 2)
der Nebefflech (astr.), Cig.(T.; — tudi: me-
glicà, Kr.-Valj.(Rad), in méglica, St.

meglíti, ím, vb. impf. einen Nebel um sich ver-
breiten (z. B. durch Tabafdampf), Mur.; —
megli se, es nebelt, Mur., Cig., Jan.; —
megli se = oblačí se: črno se megli, Danj.
(Posv. p.); megli se mi pred očmi, es
ist mir wie ein Nebel vor den Augen, Cig.

meglóven, vna, adj. = meglen, Mur., C.

meglovína, f. der Nebefflech, Jan., Cig.(T.).

meglovít, adj. nebelig, Mur., Cig., Jan., Levst.
(Močv.), Zora.

megníti, mágnem (mégnem), vb. pf. = migniti,
mit den Augen winken, Mur., Jan., C., Mik.,
ogr.-M., Trub., Dalm., Krelj; magnejo nje-
govemu očetu, Krelj; (megnjeno, der Augen-
blík: vsakšo megnjeno, ogr.-Let.).

mégnjenje, n. der Augenblík, kajk.-Valj.(Rad);
(„magnénje ali meglenje“ = trenotje, Pod-
krinci-Erj.[Torb.]); — prim. magnjenje.

megoléti, ím, vb. impf. = mrgoleti: vse mi
megoli pred očmi, BlKr.

1. měh, měha, měhů, m. 1) der Balg; zajčji m.,
der Hasenbalg; kačji m., der Schlangenbalg,
Jan.; na m. odreti, den Balg ganz abstreifen,\ohne ihn aufzuschneiden; — ein starker Esser,
Erinker, nikdar sit m., Cig.; — ti měh me-
hasti! tako grajajo otroka, BlKr.; — die
Hülle der Inspectenpuppe, Cig., C.; — 2) der
Blasebalg; ročni m., der Handbalg, Cig.; pl.
mehovi, das Gebläse (z. B. bei Hochösen, bei
der Orgel); m. goniti, pritiskati, mehove tlá-
čiti, vleči, den Blasebalg treten, ziehen; —
3) ein lederner Sack oder Schlauch; iz tega
meha ne bo moke = daraus wird nichts,
Met., Cig.; — 4) der Dudelsack, Cig., Jan.;
— die Handbarmonika, C.; tudi: pl. mehi,
C.; — 5) die Blase, die Urinblase, Mur.; —
6) die Hirsenhülse, Cig.; — die Weinbeer-
hülse, Cig.

mehkóten — mehovlèk

— 566 —

mehúlja — mejáčiti

mehkóten, tna, adj. weichlich, Cig., Jan., M.; — weichmüthig, Mur.

mehkotiti, ím, vb. *impf.* weich machen, Mur.

mehkótnica, f. weicher, nasser Boden, M., Cig.; na mehkotnicah premehka vinca pridelujejo, Vrtov. (Vin.).

mehkótnik, m. der Weichling, Danj.-M.

mehkótnost, f. die Weichlichkeit, M.; — die Weichmüthigkeit, Mur.

mehkoúdnik, m. = mehkúznik, Levst.(Zb.sp.).

mehkovóljen, ljna, adj. willensschwach, nachgiebig, Bes.

mehkožívec, vca, m. der Weichling, Cig.

mehkúž, m 1) der Krebs gleich nach der Häutung, Cig., Jan.; — jajce brez trde lupine, Vst.; — 2) der Weichling, der Zärtling, Mur., Cig., Vrtov., ZgD.

mehkúža, f. jajce brez trde lupine, Vest.

mehkúžast, adj. weich, zart, Guts.-Cig.

mehkúžav, adj. weichlich, Fr.-C.

mehkúžec, žca, m. 1) = mekužec, das Weichthier, Cig., Jan., Cig. (T.), Žnid.; — 2) der Weichling, Cig., Jan.

mehkúžen, žna, adj. weichlich, verzärtelt, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

mehkúženje, n. die Verzärtelung, die Weichlithung, Cig, M.

mehkúžika, f. ein verweichlichtes Mädchen, Vrtov.

mehkúžiti, ûzim, vb. *impf.* verweichlichten, verzärtelten, Cig., Jan., M., nk.

mehkúžljiv, adj. verweichlichtend, Vrt.

mehkúžnež, m. = mehkužnik, Mur., nk.

mehkúžnica, f. ein verweichlichtes Weib, Z., Valj. (Rad).

mehkúžnik, m. der Weichling, der Zärtling, Guts., Jarn., Mur., Cig., Jan., nk.

mehkúžnost, f. die Weichlichkeit, Mur., Cig., Jan., Ravn., nk.

mehljár, rja, m. der Milchbartige, C.; — prim. mehelj.

mehlji, adj. compar. ad mehek, BlKr.-Mik.; nam. mečji, mehkejsi.

1. mehníca, f. 1) = mehunica, die Weinbeerbülse, jvžhSt.; — 2) vzbočen krog pod očesom, der Augenting, Cig., Lašče-Levst. (M.); — 3) die Strieme: roke z mehnicami, C.

2. mehníca, f. mehka hruška, Temljine(Tolm.)-Strek. (LjZv.), Bolc, Podkruci-Erj. (Torb.); — neka breskva, GBrda-Erj. (Torb.); — prim. mehan, Strek. (LjZv.).

mehnjáč, m. neki oreh, Volče(Tolm.)-Erj. (Torb.).

mehgón, góna, m. = mehovlek, Cig.

měhov, adj. vom Blasembalg, Balg; mehov pihalnik, das Balgrohr, Cig.; mehova platnica, das Balgbrett, Cig.

měhovec, vca, m. mehovci, die Schlauchthiere (coelenterata), Erj. (Ž.).

mehvôvje, n. coll. das Balgwerk, die Blasembälge, Cig., M.; — die Schläuche, M.; mehovjè, ogr.-Valj. (Rad.).

mehovlêčee, čca, m. = mehovlek, Sol.

mehovlěk, vlěka, m. der Blasembalgreter, Cig., Levst. (Zb. sp.).

mehúlja, f. die leere Weinbeerbülse, SlGosp.-C. mehúljica, f. dem. mehulja, C.

mehúna, f. = mehulja, Mariborska ok.-C.

mehuníca, f. menda pravilna oblika nam. menhenica; — prim. mehuna.

mehúr, rja, m. die Blaše; die Harnblaše; der daraus gemachte Tabat= oder Geldbeutel; — žolčni m., die Gallenblaše, Erj.(Som.); srčni m., der Herzbeutel, Cig., Jan.; — die Blatter; m. se naredi tam, kjer se človek opeče, po koži se mehurji spustijo; stekleni m., die Blašblaše, Jan.

mehúrčarica, f. = mehurnjak, der Blasenwurm, Cig., Z.

mehúrčast, adj. voll Bläschen, C.; mehurčasti šen, der Blasenwothlauf, Cig.; m. spuščaj, ein Blasenausschlag, Cig.

mehúrček, čka, m. dem. mehur; das Bläschen; — zračni mehurčki, die Luftblasen, Sen. (Fiž.).

mehúrčkast, adj. kleinen Blasen ähnlich, blasenförmig, Cig., Jan.

mehúrec, rca, m. dem. mehur, das Bläschen; plučni m., das Lungenbläschen, Erj. (Som.); tolščni m., das Fettbläschen, Erj. (Som.); vodeni m., die Wasserblaše, Cig., Jan.

mehúrek, rka, m. dem. mehur; — die Balgfrucht, Tuš. (B.).

mehúren, rna, adj. 1) Blasen-, Cig.; — 2) blasenziehend, Cig.

mehúriti se, ûrim se, vb. *impf.* Blasen bilden; (vroča) voda se kadi in mehuri, SlN., Bes.; — sich sachen: ohlapna obleka se mehuri, Cig.

mehúrjast, adj. blasenförmig, blasicht, Mur., Cig., Jan.; — blasig: mehurjasta haluga, der Blasentang, Jan.

mehúrjevec, vca, m. = mehirjevec, das Besicatorium, Z., Jan. (H.).

mehúrka, f. 1) die Seeblaše: modra m. (physalia caravella), navadna m. (phys. Arethusa), Erj. (Z.); — 2) der Blasenstrauch (colutea arborescens), Jan., Tuš. (R.).

mehúrnat, adj. blasig.

mehúrnik, m. das Blasenpflaster (vesicatorium), Cig., Jan., C.

mehurnják, m. der Blasenwurm, Jan., Erj. (Ž.).

mehúta, f. die leere Haut der Insectenpuppe, Kr.

mèj, praep. = med, Levst. (Sl. Spr.), Trub., Dalm., Krelj, Dol., BlKr., nk.

méja, f. 1) die Grenze; na meji, an der Grenze; črez mejo uiti; — 2) meja ali živa meja, ein lebendiger Zaun, die Heefe; mejo klestiti; — 3) das Gebüsch, das Gehölz, niederer Wald, der Hain, BlKr.-M., Mik., Cirk.-Baud., Ip., Idrija-Erj. (Torb.), Polj.; v mejo iti, Tolm.; — 4) Klarina m., neka vinska trta, Ip.-Erj. (Torb.), Vrtov. (Vin.).

mějač, m. 1) der Augrenzer, der Grenznachbar, Mur., Cig., Jan., Ravn.-Valj. (Rad.).

mějačíca, f. die Grenznachbarin, Valj. (Rad.).

mějáčiti, áčim, vb. *impf.* m. s kom, jemandes Grenznachbar sein, Cig.

meják — mejnogrofijski

— 567 —

mejpalúbje — mekníti

meják, m. 1) der Grenznachbar, Mur., Cig., Jan., Mik.; Ne vrag, le sosed bo mejak, Preš.; — 2) = mejnik, Jan.

mejáš, m. 1) der Angrenzer, der Grenznachbar, Mur., Cig., Levst. (Cest.), Slom., St.; — 2) = mejnik, Cig., C., BlKr. - Navr. (Let.), DZkr.

mejášenje, n. das Angrenzen, Cig.

mejašica, f. die Angrenzerin, die Grenznachbarin, Cig.

mejášiti, âšim, vb. impf. angrenzen, Cig., BlKr., jvžŠt.; najina trtja mejašijo, unsere Weingärten grenzen aneinander, BlKr.; — tudi: m. se, Zora.

mejáški, adj. Angrenzer-, grenznachbarlich, M.

mejášnica, f. črta m., die Grenzlinie, DZ.

mejáštvő, n. die Grenznachbarchaft, Št.

mějati, am, vb. impf. = mejiti, Mur.

mejdežěken, hna, adj. = meddeželen, Cig.(T.).

mějen, jna, adj. Grenz-; mějno drevo, der Grenzbaum, Cig.

mejglásje, n. = medglasje, Cig. (T.).

mějica, f. dem. meja, Kr.; mejica, Valj.(Rad); — mejica, die Grenzlinie, Mur.; der Grenzrain, vzhŠt.-C.

mejíciti, ičim, vb. impf. = mejiti 2), Jan.

mejčník, m. der Rieſenſke (melilotus albus), Z.; (meječnik) Cig., Medv. (Rok.).

mejíten, hna, adj. begrenzend, ſcheidend, Cig.; mejítna gorstva, Scheidegebirge, Cig. (T.); = mejilno pogorje, Jes.

mejítnica, f. (črta) m., die Grenzlinie, die Demarcationslinie, Cig.

mejił, n. die Begrenzung, die Demarcation, Cig.

mejíše, n. der Grenzpunkt, Jan.(H.).

mejíti, ím, vb. impf. 1) begrenzen, Grenzen sezen; — beschränfen, Cig., Jan.; — 2) intr. grenzen; m. s čim, s kom, an etwas grenzen, jemandes Nachbar sein, Cig., Jan.; m. s kraljevstvom, Ravn.; meječa dezela, angrenzendeš Land, Cig.; — 3) m. se, angrenzen, anrainen, Guts., Cig., Jan., Fr.-C.

mejína, f. das Buischheut, das Buschgras, M., Z.

mejíše, n. der Grenzpunkt, Cig.(T.).

mejkósten, tna, adj. mejkostne mišice, die Zwischenmuſſeln, Erj.(Som.).

mejmášen, šna, adj. = medmašen, Vrt.

mejmášnica, f. der Ruhralant (inula dysenterica), Medv.(Rok.).

mejnáróden, dna, adj. = mednaroden, nk.

mejnica, f. die Scheideinlinie, Cig., Jan.; — gore mejnice, das Grenzgebirge, Cig.(T.).

mejničiti, ičim, vb. impf. 1) mit Grenzsteinen versehen, abmarken, Cig., Jan., C.; — 2) m. se, = mejiti, grenzen, Jarn.

mejník, m. das Grenzzeichen, der Grenzstein, der Grenzpfahl, die Grenzfanle; mejnike staviti, Grenzsteine sezen; mejnike prestavljati, Grenzsteine versezen; mejniki, die Gemarſung (geogr.), Cig. (T.).

mejníški, adj. die Grenzzeichen betreffend: mejniške bukve, das Flurbuch, Cig.

mejnogrofijski, adj. zur Markgraffchaft gehörig, markgräſlich, Cig., Jan.

mejpalúbje, n. = medpalubje, das Zwischendef, DZ.

mejstáničen, čna, adj. zwischen den Zellen befindlich, Jan.(H.).

mejstaničnína, f. die Intercellularsubſtanz, Erj.(Som.).

měju, praep. = mei, med Trub.-Mik., nk.

měk, m. ein ſeuchter Weideplaß an einem Flusſe: gnati na m., vzhŠt.-C.

1. měka, f. der durch Anſchlagen weich gewordene Theil, der Anſchlag (beim Obſte), Cig.

2. měka, f. = beka, Šaleška dol. (Št.) - C., Trst.(Let.).

mekáč, m. 1) neki oreh, Sv. Jakob na Savierj.(Torb.); prim. mehnjač; — 2) mekači, weichleibige Käſer (malacodermata), Erj.(Ž.).

mekák, mehká, adj. = mehek, Meg., Dalm.

měkast, adj. mekasto sadje, angeschlagenes Obſt, Cig.; — prim. 1. meka.

měkáſti, áſtim, vb. impf. s silo sem ter tja premikati, Cv.; rütteln, Bes.

měkek, měhka, adj. = mehek, Mur.

mekèt, éta, m. das Meſtern, Cig., Jan.

meketáč, m. der Meckerer, Cig.

meketálo, n. die Rüttelvorrichtung, DZ.

1. meketânje, n. das Meſtern.

2. meketânje, n. das Rütteln, Cig.; — die Zuſung, Cig.

1. meketáti, etám, éčem, vb. impf. meſtern; ovce, koze meketajo, mekečeoje.

2. meketáti, etám, áčem, vb. impf. 1) rütteln, beuteln, Cig., Jan., C., Mik.; meketali („makatali“) in gazili so ga, Trub.; mrzlica ga meketa, das Fieber schüttelt ihn, Cig.; — 2) intr. zittern (von erhißter Luft), slimmern, C.

meketáv, áva, adj. medernd, Let.

meketávec, vca, m. der Meckerer.

meketávka, f. die Meckernde.

meketávica, f. das Zuſen, die Zuſung, Cig. mekétec, tca, m. das Beutelſieb, Hal.-C.

meketiniti, ſnim, vb. impf. schütteln, rütteln, quälen, plagen, Hal.-C.

meketljáti, ám, vb. impf. ſanſt rütteln, (makat-) Mur.

mekína, f. die Getreidehülſe: reso noseči měšíček (luščina), v katerem tiči žitno zrno, Tolm.- Štrek.(Let.); nav. pl. mekine, die Kleien: luščine od žita, ki se v stopah pha, posebno od prosa, Kr.; tudi: luski od lanenih glavic, SlGor.

mekínar, rja, m. der Kleienhändler, Cig.

mekínast, adj. einer Getreidehülſe ähnlich, Jan. (H.).

mekínav, adj. kleiig, Cig.

mekíniti, ſnim, vb. impf. schütteln, bewegen, Cig., M., Št. - Test.; m. se, sich bewegen: drevo se mekini, Test.

mekinovec, vca, m. das Hirſkeleinfrot, M., C.

meklěn, klěna, m., Mur., Cig., Jan., Josch.; měklěn, klěna, Kamnik - Levst. (M.), Valj. (Rad); meklěn, Cv.; pogl. maklen.

meklénovec, vca, m. = meklen, Josch.

1. měkniti, měknem, vb. pf. weich werden, C.

2. mekníti, máknem (měknem), vb. pf. 1) = makniti, rücken, einen Rück geben, Mur., Cig.,

mekóta — melce

— 568 —

melce — meljájnik

Jan., C.; Plug na ogon meknem, Danj. (Posv. p.); proč. m., Dalm., Trub.; — 2) zúfen, Meg., Guts.; bewegen (phys.), Cig., (T.); m. se, rücken, Cig., M.; makni se! rühre dich! Cig.; — to ga je maknilo (mek-nolo), das hat ihm Kosten verursacht, C.

mekóta, f. eine Ackerfläche von einer bestimmten Größe, etwas kleiner als ein Zoch, vzhŠt.; — prim. hs. mekota, aufgelockerte Erde, Brach- ader.

mekotníca, f. eine nasse Ader in einem Acker, Cig.

měkšati, am, vb. impf. = mehčati, Jan. (H.).

měkši, adj. compar. ad mehek, C., ogr.

mektânje, n. das Rütteln, (makt-) Mur.

mektáti, äm, vb. impf. schütteln, rütteln, Mur., C., Mik.; mrzlica me mekta, Z.; to ga je mektalo! (o jeznem človeku), Mik.; —schwin-gen: palico m., C.; sulico m., Vod. (Pes.).

mekúlja, f. neka črešnja, Rihenberk (Goriš-, Erj. (Torb.)).

mekúza, f. der Armleuchter, der Hoss (chara vulgaris), Cig.; razne mehke trave, rastoče po Cerkniškem jezeru, Erj. (Torb.).

mekúž, m. 1) der Weichling, M.: zapravljivci so pridni in mekuži, kaj-li? Jurč.; človek, mekuž na duši in telesu, Zv.; — 2) = mekuž, der Krebs gleich nach der Häutung, Jarn., Cig., Jan., Krelj-Mik.; rak m., Erj. (Izb. sp.); — 3) še mehko jajce brez trde lupine, Kras; — 4) die Weißengerste, Notr.

mekúžec, žca, m. mekužci, die Weichthiere (mollusca), Erj. (Ž.).

mekúžen, žna, adj. = mekužen, Jan., C.

mekúžiti, ůžim, vb. impf. = mehkužiti, Cig., Jan.

mekužljiv, íva, adj. verzärtelt, C.

mekužnež, m. = mehkužnež, Cig.

mekužnica, f. neka črešnja, Ip.-Erj. (Torb.).

mekúžnost, f. = mehkužnost, Cig. (T.).

1. mět, m. 1) das Mahlen: moka od prvega mela, das Mehl vom ersten Gange, Cig.; — 2) das Staubmehl, Guts., Jarn.; — der Schlich: kamenje se stolče v stopah, in iz stolčenega mela se izloča zlato, Erj. (Min.); — 3) eine mergelartige Erde, C.; — 4) die Abrutschung von Sand oder bröckeligem Erdreich: mel je potegnil, Št.; — die abschüssige Stelle einer solchen Abrutschung, Mik., St. Sedlo - Erj. (Torb.), Trst. (Let.), Gor.; po melu hoditi, Gor.

2. mět, m. eine Art Eiche, GBrda.

měl, meli, f. 1) das Mahlen, Cig., Met.; — 2) das Mahlgetreide, Cig., Jan.; — 3) der Flugsand, Jan.; die dadurch gebildete Sandbank, UčT., KvGora; — 4) die Riese: Kdo b' se po meli Drknit' bal? Vod. (Pes.).

měla, f. die Mistle (viscum), Z.; —prim. melje.

melafir, m. črni porfir, der Melaphyr (min.), Cig. (T.).

melanholičen, čna, adj. težkokrven, klavrn, melanchofisch, Cig. (T.).

melanholija, f. die Melanholie, Cig. (T.).

melce, v reku: v melce iti, hoditi, zappeln, unruhig hin- und hergesehen, ungeduldig sein,

in der Klemme sein, Cig.; (v meljce,) Črni Vrh-M.

melce, lca, m. der Kehrwisch, Fr.-C.

mětek, lka, adj. zerreiblich, milde: lojevec je melek, rekše, pod nožem ne škriplje in struzine ostanejo na nožu, Erj. (Min.).

melečen, čna, adj. mehlig (vom Getreidekorn), mehlreich, vzhŠt.-C.

melek, m. schlecht gemahlenes Mehl, C.; das Wurnstichmehl, C.

mělek, lka, m. neka drobna živalca, morebiti: pajek; če kdo vpraša, kaj se mu poda v plačo za kakovo delo, reče mu se šalivo: dam ti jajce od melka, Dornberg - Erj. (Torb.); — prim. malek.

melekovit, adj. = melečen, vzhŠt.-C.

melerin, m. = malarin, eine größere Hand- art, Notr.

mělin, m. = malin, mlin, die Mühle, C., Prip.-Mik.

melína, f. 1) die Sand-, Mergelrieße, Cig., C.; meline okrog steze so se izprenenile v rusršine, Let.; — 2) die Sandbank, Jarn., Mur., Cig., Jan., Mik.

melínast, adj. mulmicht, rollig, Cig.; m. svet, Cig.; m. breg, das Bruchufer, Vrt.

meliniti, ňnim, vb. impf. zerbročeln, C.; bik melini zemljo, wählt auf, Notr.-Cig.; — m. se, sich bröckeln und abrutschen, Cig.; pesek se melini z brega, der Sand rieselt vom Berge, Cig.

melísa, f. die Citronenmelisse (melissa officinalis), Mur., Cig., Jan., Tuš. (R.).

melisen, sna, adj. Melissen-, Mur.

melisovec, vca, m. der Meliffengeift, Mur., Cig., C.

melíše, n. = melina, C.

melíti se, im se, vb. impf. in Sand, Mulm zerfallen, Mur., C.; —abrutschen (von lockeren, schroffen Bergwänden), C.

melívq, n. das Mahlgetreide, Jan.

mělj, m. die Sandrieße, Z., Gor.; die Sandbank, Valj. (Rad).

mělja, f. 1) das Mahlen, Dict., Št.; — 2) das Mahlgetreide, Jan.; imam melje za ves teden, Vreme, Kras, Ip.-Erj. (Torb.), BlKr.; kar se žita na mlenje prinese, Savinska dol.; — 3) das Gemahlene, Jarn.; das Mehl, Mur., Cig., Jan., Strek., ogr.-Valj.(Rad), vzhŠt., BlKr.; Sneg kak melja („mela“) se kadi, Danj. (Posv. p.).

meljáč, m. 1) der Mahlgaßt, Z., C., Lašeč-Levst. (Rok.); — 2) der Mahlzahn, Erj. (Som.).

meljáča, f. der Stiel an der Handmühle, der Handmühltriebel, C.

meljád, f. kar se razmelje, C.

meljáj, m. 1) človek, ki prinese ali pripelje žito mlet, Vreme, Rihenberk- Erj. (Torb.); der Mahlgaßt, Cig., C., Notr.; — 2) der Handmühltriebel, Hal.-C.; — 3) der Gang (beim Mahlen): moka od prvega meljaja, das Mehl vom ersten Gange, Cig.

meljájnik, m. der Handmühltriebel, C.

melják — ména

— 569 —

ménája — menèk

melják, m. die Stelle der Abrutschung, Hal.-
C.; — prim. mel m. 4).

meljákovec, vca. m. = meljak, Hal.-C.

meljár, rja, m. der Mahlgaſt, Cig., Kr.-Valj.
(Rad).

meljáva, f. 1) das Mahlen in der Mühle, Valj.
(Rad); — 2) das Mahlgetreide, Z., Cig.(T.).

meljávec, vca, m. = meljač, der Mahlgaſt,
Jan.

1. meljě, n. coll. die Měſtel (viscum album),
Z., jvzhŠt, Poh.; — prim. imela, omela.

2. melje, n. 1) = melivo, das Mahlgetreide,
Šaleška dol.(Št.)-C.; — 2) = melina, das
Gerölle, Št.-C.

meljév, adj. m. hrast, Kras - Erj. (Torb.);
— prim. 2. mel, melov. (?)

meljévati, am, vb. impf. zu mahlen pslegen,
Mik.

měljica, f. dem. melja; das Mehl, Jan.(H.).

meljiv, íva, adj. zerreiblich, C.

měljnat, adj. mehlig, Mur.

meljůsnik, m. ein veržärfelter Mensch, Lju-
bušnje (Goriš.-)Štrek. (Let.).

měłka, f. pesek za malto, der Kalfsand, Cig.

měłnica, f. neka hruška, Mariborska ok.-Erj.
(Torb.).

měłnik, m. der Sandberg, das Grusgebirge,
Cig.

1. měłọ, n. der Reiber (ein Werkzeug, damit
zu reiben), V.-Cig.

2. měłọ, n. = omelo, der Wisch, der Kehr-
wisch, C., Z.

melődičen, čna, adj. lepoglasen, melodisch,
Cig., Jan.

melodija, f. napev, die Melodie.

melodrama, f. dramaticána pesem, spremljana
z godbo, das Melodrama.

melónka, f. neko jabolko, Biljana (Goriš.-)
Erj. (Torb.).

mělov, adj. kar je od mela: m. les, GBrda;
— prim. 2. mel.

melővje, n. die Erdrieſe, die Abrutschung, C.

mělša, f. veha pri kapusu (zelju), Plužna pri
Bolcu-Erj.(Torb.).

měłtra, f. die Mulde, Št.-C.; — prim. nem.
(dial.) multer = Mulde; stvn. muoltra, C.

měm, adv., praep. = memo.

měmba, f. der Wechſel, C.; die Veränderung,
Z.; der Austauſch, Rec.

memljáti, ám, vb. impf. Mur., pogl. momljati.

měmọ, adv., praep. = mimo, Mur., Jan., Gor.;
luč je boljša memo teme, Škrinj.

1. ména, f. = mnenje, die Meinung, Jarn.,
Mur.

2. ména, f. der Tausch, der Austauſch, Cig.
(T.); C.; pogodba o meni, der Tauschvertrag,
DZ.; meno razdreti, den Tauschvertrag auſ-
ſöfen, Svet.(Rok.); — der Wechſel, die Aen-
derung, Habd.-Mik., Jan., Cig.(T.), C., Krelj;
čudna m., Skalar-Let.; ta mena (= levitev)
dela raku preglavice dovolj, Erj.(Iſb. sp.);
m. glasov, der Lautwechſel, die Lautwandung,
Cig.(T.); m. topline, der Temperaturwechſel,
Cig.(T.); m. tvari, der Stoffwechſel, Cig.(T.);
— m. prebivalstva, die Bewegung der Be-

völkerung (stat.), Cig. (T.); — die Phaſe,
Jan., Cig. (T.); mesečne, lunine mene, die
Mondphasen, Cig. (T.), Jes.; m. nihaja, die
Schwingungsphäſe, Cig.(T.).

ménája, f. = pomenek, das Geſpräch, die Be-
ſprechung, Krn-Erj.(Torb.).

ménáti se, ám se, vb. impf. meniti se, ſich
beſprechen, Tolm.-Erj. (Torb.).

menažerija, f. zbirka živih, tujih živali, die
Menagerie.

mencálo, n. der Reiber, das Reißzeug, Cig.

mencanje, n. das Reiben, die Reibung, Cig.

mencáti, ám, vb. impf. 1) reiben; perilo m.;
oči si m.; — zerreiben, Štrek.; zerknüllen,
C.; — 2) mit den Füßen austreten: proso
m., Št.; — 3) kleinschrittig gehen: hitro je
mencal po gazi proti vasi, Jurč.; — 4) un-
ruhig sich bewegen, wehen, Mur., C., Z.; —nicht
vorwärtis kommen, nicht zum Entschluß kom-
men, zögern, Štrek., Kr.

mencěla, f. die Hirſeaustreterin, Lašeč-Levst.
(Rok).

mencljáti, ám, vb. impf. 1) reiben: oči m.,
Z.; — 2) wehen, Z.; — 3) kleinschrittig gehen, Z.

mencorit, rita, adj. gerne hinundherweidend,
Lašeč-Levst. (Zb. sp.).

mencorititi, ritim, vb. impf. unruhig hinundher-
wehen, Lašeč-Levst (Zb. sp.).

měnča, f. der Verdacht, der Argwohn, ogr.-C.,
Mik.; menče metati na koga, menčo imeti
na koga, C.

měnda, adv. vernutlich; menda ne bo dežja
danes; tudi: mendá; — iz: menim da.

mendekáti, ám, vb. impf. nekako mrmraje ali
momljaje govoriti, BlKr.; — prim. it. men-
dicare, betteſt.

mendíbati, am, vb. impf. die Weinleſe halten,
Trub.-Mik.; — prim. mandiba.

mendrálo, n. človek, ki mendraje hodi, Z.

mendrânje, n. 1) das Treten; brez mendranja
ne zleze tkalcu platno na brdo, Jan.(Slovn.):
— das Zertreten; — 2) das Schütteln, M.;
— 3) kleinschrittiges Gehen, Z.

mendráti, ám, vb. impf. 1) mit den Füßen
treten; zertreten, zu Boden treten; m. travo;
jezdeci mendrajo proso, LjZv.; ilovico m.,
den Lehm mit den Füßen kneten, Cig.; aus-
treten, z. B. Körner aus Aehren herausbringen,
Cig.; — 2) tresti, schütteln, beuteln: člo-
veka, drevo m., Mur., Poh.; — 3) klein-
schrittig gehen, Z.; hin und hergehen, ohne
vorwärtis zu kommen, Z.; zappeln, Jan.(H.).

mendrâvec, vca, m. 1) der etwas mit Füßen
tritt, M.; — 2) ktor mendraje hodi, Z.; —
3) konj, ki ima eno jajce skrito v trebuhu,
Notr.; na pol skopljen konj, der Halbhengst,
V.-Cig.

měnče, nca, m. der Hirſetreter, Z., Dol.;
menci so ljudje, ki svojemu sosedu zastonj
„měno“ proso, Lašeč-Erj. (Torb.); — der
Delschläger, C.

1. meněk, nkà, m. 1) die Aaſtraupe, die Quappe
(lota vulgaris), Cig., Jan., Mik., Erj.(Torb.),
Kr.; (= kapelj, der Gropp, Goriš.- Erj.
[Torb.]).

mênek — menîstvîo

— 570 —

mêntelj — menjáva

2. měnek, nka, m. die Meinung, C.; — = po-
menek, das Gespräch, C.

menekovina, f. die blaue Vogeltraube (wild-
wachfender Rebenstodc), Trumm.

menênje, n. = mnenje, Meg., Alas.

mênež, m. der Tausch, C.

mêngelič, m. die Feldgrille (grillus campestris),
(v Žabčah pri Tolminu ga otroci ogovarjajo,
drezajoč sè slamko v jamico: „šáver, šáver,
mêngelič! ven se izklič'! Erj.(Torb.).

mènica, f. 1) der Wechsel, Cig., Jan., nk.; m.
edinica, der Sola-Wechsel, DZ.; m. izdana
na koga, gezogener, transfierter Wechsel, die
Tratte, Cig., Jan.; = potegnjena m., Cig.,
Jan.; oddnevna m., der Datowechsel, Cig.;
m. na pokaz, der Sichtwechsel, Jan.; na me-
nice denar posojati, Wechsel beheznen, DZ.;
m. je dotekla, der Wechsel ist fällig, verfallen,
Cig., Jan.; menico prevesti ali prepisati na
koga, den Wechsel indossieren, girieren, Cig.,
Jan.; — 2) neko jabolko, Mariborska ok.-
Erj. (Torb.); (mènica, rdeče, kiselnato ja-
bolko, C.).

menič, ča, m. = 1. menek, Mur., Cig., Jan.,
C., Mik.

mèničárjenje, n. die Wechselreiterei (merc.),
h. t. c. (T. C.).

mèničen, čna, adj. Wechsel-, Cig., Jan., nk.;
menične stvari, Wechselfachen, DZ.; menično
pravo, das Wechselrecht, DZ.

mèničnopraven, vna, adj. wechselrechtlich, Cig.,
Jan., DZ.

menih, iha, m. 1) der Mönch; menih prosjak,
der Bettelmönch, Cig., Jan.; med menihe iti,
die Kutte anlegen, Cig.; — 2) glavni steber
pri stogu, Krn-Erj.(Torb.); — 3) der Ameisen-
haufen, Z.; menihe okositi, bewachsene
Ameisenhaufen abmähen, Z.; — 4) morski
m., eine Art Robbe (phoca monachus), Erj.
(Z.).

mènilg, n. 1) das Tauschmittel, Cig.(T.); —
2) der Tausch, Svet.(Rok.).

menina, f. das Dhrgeschmeide, der Dhring,
Koborid-Erj.(Torb.); — prim. stsl. monisto,
der Halßschmud. (?)

mènišče, n. der Wechselplaß, Cig.

mènišček, ška, m. dem. menišec; — die Blau-
meije (parus caeruleus), Cig., C.; — tudi:
die Bartmeije (parus barbatus), Frey.(F.),
ali: die Hanfmeije, die Tannenmeije (parus
ater), Cig., Frey.(F.).

mènišec, šca, m. dem. menih; — nekaka vinska
posoda, C.

mènišek, ška, m. dem. menih; das Mönchlein,
Cig., Cv.

mènišč, m. dem. menih; das Mönchlein, der
Mönch, Preš.

mèniški, adj. Mönchš-, mönchisch; m. red, der
Mönchsorden.

mènišnica, f. die Mönchsklause, Vrt.; die
Mönchszelle, Zv.

1. menîstvîo, n. das Mönchthum, der Mönch-
stand, Mur., Cig., C.

2. mèniştvîo, n. das Wechselwesen, Cig.

mènîtelj, m. die Reductionszahl (math.), Cig.
(T.).

1. mènîtev, tve, f. die Meinung, das Trachten,
Cig., Jan.

2. mènîtev, tve, f. der Wechsel, die Verände-
rung, Cig., Jan., M.

1. mèniti, im, vb. pf. wechseln, umwechseln,
Mur., Cig., Jan.; dvajsetico mu je menil,
Mur.; tauschen: m. kaj za kaj, Cig.(T.), C.;
— ändernt: leta mene čas in človeka, Jurč.;
— m. se, abwechseln, Cig., Jan.; m. se s
kom, mit jemandem tauschen, ogr.-C.; —
vozovi se menijo, die Wagen weichen ein-
ander aus, vžhŠt.-C.

2. měniti, im, vb. impf. 1) meinen, glauben,
dafürhalten; menili so, da je mrtev, man
hieft ihn für todt; kaj meniš? was meinst
du? menim da! das möchte ich meinen!
menim da, meine ich, = menda: iz tega
zgleda je menim da zadosti ocitno, Cv.;
nanj menijo, er steht im Argwohn, Cig.; —
2) m. se, sich unterreden, discurieren; m. se
s kom o čem; s teboj se ne menim, mit
dir spreche ich nicht; — 3) m. se za koga,
za kaj, sich um jemanden, etwas kümmern,
sich fehren, beachten; kdo se za tebe meni!
še menim se ne za to!

mènj, adv. pogl. manj.

mènja, f. das Wechseln, der Wechsel, die Ab-
änderung, Cig., Jan.; po mnogih menjah,
Cv.; der Tausch, der Untausch, Mur., Cig.,
Jan., Jap.(Sv. p.); — der Tauschhandel, BlKr.

mènjáč, m. 1) der Wechsler, M., C., Ravn.;
— 2) das Wechselrad, Jan.(H.).

mènjáčica, f. raztegnjena m., das ausgestreckte
Wechselthierchen (amoeba porrecta), Erj.(Ž.).

mènjáten, Ina, adj. Wechsel-, DZ.; menjáta
postaja, die Wechselstation, DZ.

mènjališče, n. 1) die Wechselstation, der Wechsel-
plaß, Cig.; — 2) der Wechsel an der Eisen-
bafin, die Weiche, Cig., DZ.

mènjátnica, f. die Wechselstube, die Wechselbank,
Cig., Jan., Nov.-C., nk.

mènjáló, n. 1) das Tauschmittel, Cig.(T.); —
2) m. toka, der Stromwechsler, der Commu-
tator, das Gyrotrop (phys.), Cig.(T.).

mènjanje, n. das Wechseln, der Wechsel; m.
denarja.

mènjár, rja, m. = menjač, der Wechsler, Cig.,
Jan.

mènjárček, čka, m. dem. menjar, Cig.

mènjárnica, f. = menjalnica, die Wechselstube,
Cig., Jan.

mènjátev, tve, f. der Wechsel, der Austausch,
Cig., Jan.

mènjati, am, vb. pf. (impf.) 1) wechseln; zlat
denar m.; konjem; — 2) m. s kom, mit jemand
tauschen; ne menjam z nikomer; — 3) m.
se, wechseln; vreme se menja; — m. se v
čem s kom = vrstiti se, wechselweise, ab-
wechselnd etwas thun, Cig.; — m. se = sre-
čati se, an einander würiber kommen, Gor.

mènjáva, f. der Wechsel, die Abänderung, die
Abwechselung, Cig., Jan., SlN.-C.; — der
Tausch, Cig., M., C.

ménjávati — měra

— 571 —

mérati — meríló

ménjávati, am, vb. impf. ad menjati, = menjevati; wechseln; — tauschen.

ménjávec, vca, m. 1) = menjač, menjevavec, der Wechsel, Dict., Cig., Jan., Trub., Dalm., ogr.-Valj., — 2) der Pferdemäkler, Meg.

ménjávka, f. der Wechselgrund, Notr., Tolm.; spolovina in m., Wechsel- und Wandelgrund, DZkr.

ménjávski, adj. Wechsel-, Cig., M.; menjavska miza, Cig., Trub.

ménjeváti, újem, vb. impf. ad menjati; wechselni; denar m.; — m. se, abwechselni; črki r in l se menjujeta v slovanščini, Let.; (menovati, Dict., Mur.).

ménjevâvec, vca, m. der Wechsel, Ravn.

ménjica, f. Cig., Jan., pogl. menica.

menkiček, čka, m. der Kaukopf (cottus gobio), Frey.(F.).

menkovec, vca, m. der Aal, die Muräne (mueraena), C.

ménljiv, íva, adj. gesprächig, C.

mentálen, lna, adj. v umu bivajoč, mental, Lampe(D.).

ménten, m. der Mantel, kajk.-Valj.(Rad); — iz madž.

mentováti, újem, vb. impf. befreien, ogr.-C., M.; m. koga pekla, ogr.-C.; berauben, kajk.-Valj.(Rad); m. koga življenja, jemanden des Lebens berauben, BlKr.-M.; — m. se česa, befreit werden, sich entledigen, kajk.-Valj.(Rad); — iz madž., Mik. (Et.).

mepríka, f. = matprika, dobrika, der Schlingbaum (viburnum lantana), ogr.-C., vzhŠt.-Valj.(Rad).

měr, m. župan, der Maire (fr.).

měr, í, f. die Richtung, Cig., Jan., Cig.(T.), Cel.(Geom.), Žnid., DZ., nk.; v katero mer je tekel? Laše-Levst. (Zb. sp.); = v eno mer (tudi: venomer), unausgefeßt, immerfort; v svojo mer, geradehin, Z.

měra, f. das Maß; Na mero ta ujec tvoj ima srebra, zum Messen (nicht zum Zählen), Preš.; pet vaganov dobre mere (gut gemessen); mere in uteži, Maße und Gewichte; mokra m., das Flüssigkeitssmaß, Z.; votla m., das Hohlmaß, Vrt., DZ.; dolgostna m., das Längenmaß, nk.; obodna m., das Spannmaß, DZ.; razalna m., das Streichmaß, DZ.; valjasta, skrinjasta, okvirasta, nečkasta m., das Chylinder-, Kasten-, Rahmen-, Kippmaß, DZ.; kotna m., das Winkelmaß, Cel. (Ar.); — skupna m., das gemeinschaftliche Maß, Cel.(Ar.); novčna m., der Münzfuß, Cig.(T.); goldinarska m., der Guldenfuß, Cel.(Ar.); desetinska m., das Occimalmaß, Jan.(H.); mero si vedeti, sich mäßigen, Cig., UčT.; otrok, kateri si v mero pri jedi, Ravn.; ne ve si mere, er kann sich nicht mäßigen, Cig., mero imeti, Maß halten, Cig.; črez mero, unmäßig, im Uebermaß; z mero, mit Maß, mäßig; z mero piti, mit Maß trinken, Z.; v mero, nach dem Maße, genau, Vrt.; srednjo mero, mittelmäßig, ziemlich; po nobeni meri, auf keine Weise, Cig.; po meri, nach Maßgabe, DZ.; — hudodelnik, hudobnež stare

mere = ein großer Missfetäter, ein Erzböswicht, Levst.(Zb. sp.), jvzhŠt.; — v eno mero = v eno mer, in einemfort, Cig.; — das Metrum: daktilska, trohejska m., nk.

mérati, am, vb. impf. umirati, ogr.-Mik.

měrba, f. die Messung, Cig.(T.).

merčín, m. = merčun, der Messer, Cig.; cestni m., Cig.; — der Aichner, Cig.; — pos. der Weinmesser, Alas., M., Vrtov.(Vin.); vsaka vas na Ipavskem ima svojega merčina: „kadar pride vinski kupec v hišo in se je gospodar z njim pogodil za ceno, potem pokliče merčina, da toči in meri“, Ip.-Ej. (Torb.); — der Feldmesser, der Geometer, Cig., Jan., Cig.(T.), Hrušica - Ej. (Torb.), Tolm.-Levst.(M.), Štrek.; rudarstveni m., der Bergbauingenieur, DZ.; stavbinski m., der Bauingenieur, Cig.

merčinski, adj. Messer-, Cig.; merčinska palica, der Aichstab, Cig.

merčün, m. der Messer, Dict., Cig., Jan., Dalm.; žitni, vinski, solski m. (v prisegi iz 16. stol., Let. 1884., 205, 206, 211.); der Aicher, Cig.; — der Feldmesser, Jan.; pridеjo dnevi, ino bom na njega merčune poslal, Škrinj.

merčuniti, únim, vb. impf. merčunski posel opravljati: aichen, Cig.

měrec, rca, m. der Messer, der Vermesser, Mur., Cig., Jan., nk.

měrek, rka, m. die Fliege auf dem Gewehrlause, das Vifierkorn, C., Z., Tolm.-Štrek. (Let.).

měren, rna, adj. 1) Meſſz-, Dalm.; měrna priprava, der Meſſapparat, Cig.(T.); merna palica, der Aichstab, C.; — 2) = zmeren, Mur., Cig., Jan.

merésec, sca, m. = merjasec, neresec, der Eber, der Saubär, Jan., Mik., Trst. (Let.), Bes., Zora, vzhŠt.

měřeš, m. = měrez, der Messer, Danj.-Mik.

měrěščina, f. der Ebergeruch, C.

měrež, m. der Messer, der Feldmesser, der Geometer, Mur., Cig., Valj.(Rad).

měrica, f. dem. mera; ein kleines Maß; — ein Meſſgeschirr, Cig.: das Seitel, Istra; — der Eimer, ogr.-M.; — der Scheffel, Jan., Dalm.-M., KrGora; — kolikor se v malinu vzame za zaslužek, die Mahlmeşe; Boš Bogu odgovor dajal, Ker si velike mer'ce jemal, Npes.-K.

méričica, f. dem. merica; ein kleines Maß, Dalm.

meričnják, m. posoda za merjenje moke, Poh.

meridián, m. poldnevnik, der Meridian (geog.).

meríłce, n. dem. merilo; ein kleines Meſſinstrument: krožno m., der Kreisnonius, Cig.(T.).

měříkem, lna, adj. Vermessungs-, DZ.; merúna paluba, das Tonnendeck, DZ.; merilne čeljusti, die Aufsatzbacken am Gewehre, Jan.(H.).

měríkna, f. die Meſſanstalt, DZ.

mérílo, n. das Meſſinstrument, der Maßstab, Cig., Jan., M., Cel.(Geom.), Sen.(Fiz.), nk.; poprečno m., der Transversalmaßstab, Cel. (Gcom.); denarno m., der Münzfuß, Cig.,

merinovka — meroizkûsnik

— 572 —

meroizkûstven — mescè

Jan.; obrestno m., der Zinssuß, Cig., DZ., Nov.; — das Augenmaß, Valj.(Rad).

merinovka, f. das Merinoſchaf, C.

meritev, tve, f. die Messung, Cig. (T.).

mériti, méri, vb. impf. 1) messen; zemljo, cesto, zeleznico m.; — m. koga po čem, beurtheilen, Cig.; s preveliko merico m., = auſchueiden, Cig.; — m. se s kom, sich mit jemandem vergleichen, messen; kaj se boſ si z nami meri! ničee se ne more z njim meriti; — 2) ein Maß haben, messen; koliko meri to v dolgost, koliko v širokost? Pet čevljev merim, palcev pet, Preš.; — 3) zielen; v glavo m.; — m. na kaj, auf etwas abziehen, hinziehen, berechnet sein; to na-te meri, es ist auf dich abgeſehen; pravljica meri na mene, die Fabel spielt auf mich an, Cig.; na to merim, das ist mein Ziel, meine Tendenz, Cig.; m. zoper kaj, wider etwas gerichtet sein, DZ.; semkaj merereče določe, dies fallige Bestimmungen, Levst. (Pril.); — visoko, daleč m., hoch hinaus wollen, Cig., Jan.

merîvec, vca, m. 1) der Messer, Cig., Jan.; — 2) der Ziefer, Cig., Jan.

merjásec, sca, m. 1) der Eber, der Saußar; — 2) der Gebirgsdoppelpflug (ima dva lemeža, C.)

merjáščina, f. das Ebergeld, Cig.

merjáva, f. die Messung, C.

měrjavec, vca, m. der Messer, Cig., Jan.; der Feldmesser, der Geometer, Cig., Jan., Valj. (Rad), Svet. (Rok.), Bes., ZgD., Nov., Vest., Gor.

merkaj, m. pogl. markaj.

měrkoca, f. = merkovca, C., Štrek. (Arch.).

měrkovca, f. = opica; — prim. nem. Meeraſze, Mik. (Et.).

merkucîn, m. = škrat, der Waldteufel, Valj. (Rad), (mirkucin) Mur.; — prim. merkovca.

měrkvica, f. = merkovca, Meg.

merljiv, iva, adj. 1) mäßig, C.; — 2) = izmeren, meſſbar, vermeſſbar, Cig., Jan.

merljívost, f. die Mäßigkeit, C.

měrnica, f. die Richtungslinie, C.

měrnik, m. 1) ein Gefäß zum Messen des Ge-
treides (gew. = ½ Mezen), der Scheffel; pet
mernikov pšenice; ima denarjev na mernike
= er hat Geld in großer Menge; Bom pri-
zenil z ženo črno, Penezov na mernike,
Preš.; — 2) der Meſſtag: tisti dan, kadar
se na tehtnici meri mleko, ki ga posamičen
kmet od svoje živine daje v skupno gospo-
darstvo, Bolske planine - Erj. (Torb.).

mernína, f. der Messerlohn, das Meſſgeld, die
Nichgebür, Cig.

měrnost, f. = zmernost, die Mäßigkeit, Mur.,
Cig., Jan.

merodájen, jna, adj. = odločilen, maßgebend,
Jan., nk.; — po nem.

merodáven, vna, adj. merodájen, DZ., Nov., SIN.

meroizkúsen, sna, adj. Aich-; meroizkúsni
red, die Aichordnung, meroizkusni urad, das
Nichtamt, DZ.

meroizkůsnik, m. der Nichteister, DZ.

meroizkûstven, tvena, adj. Aich-; meroizku-
stvena pristojbina, die Aichgebür, DZ.

meroizkůstvó, n. das Aichgeſchäft, DZ.

měroma, adv. beiläufig, Cig.; kolika meroma
je palica? Lašče-Levst. (Zb. sp.); tu m., bet-
läufig hier, Rib.-M.; tukaj-le meroma bi pa
moral že biti, Str.; kako globoko m. leži pola
blata? Levst. (Močr.); m. devet pedi visok,
Z.

meroslôvje, u. die Metrologie (math.), Cig.(T.).

merosóden, dna, adj. = meroizkusen, DZ.

merovína, f. die Maßengebür (mont.), Cig.
(T.), DZ.

měrovníca, f. der Meſſbrief, DZ.

meroznânstvó, n. die Meſſkunde, die Metro-
logie (math.), Cig.(T.).

měrski, adj. Meſſ-, Maß-, Cig.(T.); merska
vrvca, die Meſſchnur, Cel.(Geom.); merska
veriga, die Meſſkette, DZ.; merska dela,
Vermessungsarbeiten, merska stroka, das Ver-
messungſach, DZkr.; — merska enota, die
Maſkeinheit, Levst.(Cest.).

měrstven, tvena, adj. das Messen betreffend,
Vermessungſ-, geometrisch, Cig.(T.), Žnid.

měrstvó, n. 1) die Vermessungsfunde, Cig.,
DZkr.; — die Geometrie, Cig. (T.), Žnid.;
opisno, likopisno m., die darſtellende Geome-
trie, DZ.; — 2) das Maßſystem, Cig.(T.).

měrščina, f. das Vermeſſgeld, Cig.

mértek, m. der Drescherlohn, der in Getreide
gegeben wird, Mur., Mik., SI Gor.-C.; — prim.
madž. mérték, kar je iz slov., Mik.(Et.).

mértik, m. = mertek, vzhŠt.

mertučljiv, iva, adj. = merljiv, mäßig, ogr.-C.

mertučnják, m. kstor za mertuk mlati, C.

mértuh, m. = mertek, jvzhŠt.

mértuk, m. = mertek, (tudi: mertúk), kajk.-Valj.(Rad).

merzamîn, m. = berzamin, eine Art Rebe, C.

mesár, rja, m. der Fleischhauer, der Meßger;
mrzli m., der Abdecker, der Schinder, St.,
ogr.-C.; — prim. nem. (dial.) Kaltſchläger.

mesaríca, f. 1) die Fleischhauerin; — 2) das
Schlachtbeit.

mesarîčiti, ſeim, vb. impf. Fleischerin sein,
Cig.

mesarîja, f. = mesarstvo.

mesarína, f. die Fleischteuer, Jan.

mesáriti, árim, vb. impf. 1) das Fleischerhand-
werk betreiben; — 2) zerſleischen, meſeln.

mesárjenje, u. 1) das Fleischern, die Ausübung
das Fleischerhandwerkes; — 2) die Meßefel,
das Gemebel.

mesárnica, f. = mesnica, die Fleischbank,
Mur., Cig.

mesarnína, f. das Schlachtgeld, Cig.

mesárski, adj. Fleischer-; m. pes, der Fleischer-
hund; mesarskega se učiti, das Fleischer-
handwerk lernen; — mesarsko klanje, mörde-
riſches Gemebel, Preš.

mesárstvó, n. das Fleischergewerbe, das Fleischer-
handwerk.

meseč, n. dem. meso: 1) das Fleischchen, Mur.,
Cig., Jan., Met.; mese mej nosnicami pre-
badati, Cr.; — 2) kurje m., die wahre Hohl-

mêsec — mesenîna

— 573 —

mesenják — mesopüst

wurz (corydalis cava), Cig.; — tudi: mêsce, Valj.(Rad).

mêsec, seca, sca, m. 1) der Mond; mladi, stari m., der zunehmende, der abnehmende Mond; m. (v sajcu), der teere Raum am Ende eines hartgesottenen Eies, Z., Gor., Dol.; — 2) der Monat; meseca (mesca) maja, im Monat Mai:—mali m. (t. j. čas od mlaja do mlaja), die Lunation, h. t.-Cig. (T.); — 3) morski m., der Mondfisch (orthagoriscus mola), Erj.(Z.); — 4) das Hirtentäschel (capsella bursa pastoris), Koborid-Evj.(Torb.).

mesecevid, vída, m. die Mondkarte, Cig.(T.).

mesečàn, ána, m. der Monndewohner, Cig., Jan.

mêsečast, adj. mondförmig, C.

mêsečav, adj. = mesečen 3), mondfüchtig, Jan.

mêseček, čka, m. dem. mesec; — die Ringelblume (calendula officinalis), Cig., Jan.

mêsečen, čna, adj. 1) Mond-; mesečni žarki; — 2) mondbell; mesečna noč; — 3) mond-füchtig; — 4) mondbblind, V.-Cig.; — 5) Monat-, monatlich: mesečna plača.

mêsečev, adj. Mond-, Jan., C.; mesečev kamen, der Mondstein (min.), Cig.(T.).

mêsečeveč, vca, m. der Mondstein, Erj.(Min.).

mêsečič, m. dem. mesec; 1) das Feldchen der Muscheln, Cig. (T.); — 2) das Mondbein, h. t.-Cig.(T.).

mesečina, f. 1) der Mondschein; o mesečini, bei Mondschein; — 2) die Menstruation, Mur.; = pl. mesečine, C.; — 3) morska m., die leuchtende Seequalle (pelagia noctiluca), Erj.(Z.).

mêsečljiv, íva, adj. mondfüchtig, Guts., Mur.; m. človek, Pjk. (Črt.).

mêsečljivost, f. die Mondsucht, Guts., Mur.

mêsečnast, adj. mondförmig, Cig.

mêsečnica, f. die Mondfüchtige, Cig., Jan., M.; — 2) mesečnica, die Mondviole, die Mondraute (botrichium lunaria), C., Medv. (Rok.).

mêsečnik, m. 1) der Mondfüchtige, Cig., Jan., M.; — 2) die Monatsschrift, Cig., Jan., nk.

mesečnína, f. das Monatsgehalt, die Monatsrate, Cig.(T.), DZ., nk.

mesečnják, m. = mesečnik 1), Cig.

mêsečnost, f. 1) die Mondsucht; — 2) die Mondblindheit, Cig., DZ.

mésen, sna, m. = mecesen, Tolm., Bolško-Evj.(Torb.).

1. mesên, adj. 1) aus Fleisch, Fleisch-: mesena klobasa; — 2) fleischlich, finnlich; meseno poželjenje, finnliches Verlangen.

2. mésen, sna, adj. Fleisch-; mésna jed, eine Fleischspeise.

mesênast, adj. fleischicht, Cig.

mesenc, m. = mesec, Jan., Št.-C., Guts.(Res.), Roz.-Kres.

mêsenčki, m. pl. eine Art Strohrosen, Kr.Gora.

mesenica, f. die Fleischwurst, Cig.

mesenina, f. die Fleischware; mesenino pro-dajati; — Fleischspeisen, Mur., Cig.; — die fleischigen Theile des thierischen Körpers, Bleiv. (Let.).

mesenják, m. 1) finnlicher Mensch, Mur., C.; — 2) = mesnjak, prostor, kjer meso sušijo, C., Z., mêsčnjak, Poh.

mesenjáški, adj. fleischlich, finnlich, Mur.

mesênost, f. die Fleischlichkeit, die Sinnlichkeit, Mur., Cig., Jan.

mesênosten, tna, adj. zur Sinnlichkeit gehörig, finnlich, Mur.

mesésen, sna, m. Kr.Gora, pogl. macesen.

mésiknica, f. die Knetbank, die Brechbank, Cig.

mésiló, n. das Knetscheit, Cig., Jan., C.; — die Knetmaschine, Cig.(T.).

mesina, f. 1) trohice mesa, ki se še kože drže, kajk.-Valj.(Rad); — 2) das Kürbiš-fleisch, C.

mêsing, m. rumena ali žolta med, das Messing.

mësingast, adj. iz rumene ali žolte medi, messingen.

mésitev, tve, f. = mešenje, Cig.

mésiti, im, vb. impf. 1) trockene Dinge mit nassen mischen; moko z vodo, z mlekom m., das Mehl einteigen; pos. kvas in moko pre-mesavati, predno se začne testo gnesti, Kr.; kvas v testo m., den Teig jäuern, Cig.; — 2) kneten: testo za kruh m., den Brot-teig kneten; ilovico m., den Thon kneten; — z nogami m., mit den Füßen unruhig sein, Mur.

měsitnják, m. stolica, na kateri mesijo kruh, C.

meskljer, m. neka vinska trta, Vrtov. (Vin.).

měsnast, adj. fleischicht, Mur., Cig.

mesnát, áta, adj. fleischig.

mesnátost, f. die Fleischigkeit, Cig.

mesníca, f. die Fleischbank.

mesnína, f. kar je od mesa, die Fleischware; die Fleischspeise: m. v soku, Vod.(Izb. sp.).

mesniti, im, vb. impf. irre führen, täuschen, m. se, sich irren, Jan., Glas.

mesnják, m. prostor, kjer je meso obešeno, da se v dimu suši, Gor.

mesnomléčen, čna, adj. mesnomlěčna kislina, die Fleischmilchfüre, Cig.(T.).

mesô, n. das Fleisch; kjer meso, tam psi = wo Aas ist, dort sammeln sich Raben, Cig.; skrito m., der Lendenbraten, V. - Cig., C.; hudo meso, wildes Fleisch, der Polyp, Cig., Dol.

mesoglèd, gléda, m. der Fleischbeschauer, Cig., Jan.

mesojèd, jéda, m. der Fleischesser, Cig., M.; — mesojedi, die Fleischfresser (zool.), Cig.(T.).

mesojèd, jéda, adj. = mesojeden, Cig., Jan.

mesojèdec, dca, m. der Fleischesser.

mesojèden, dna, adj. fleischʃeffend, fleischʃressend, Mur., Cig., Jan.

mesojèdka, f. die Fleischesserin, M.; mesojedke, fleischʃressende Thiere, Jan.

mesojèdstvó, n. das Fleischʃessen, die Zoophagie, Cig.

mesojéja, f. das Fleischʃessen, C.; mesojeja, vinopitje, Dalm.

mësoma, adv. = vmes, dazwischen, inzwischen, Guts., Kor.-M., Z., Bes.

mesopüst, pústa, m. (eig. das Aufgeben des Fleischʃessens), die Fastnacht.

mesoslôvje — městnik

— 574 —

městnina — měšanec

mesoslôvje, n. die Fleischslehre, Cig.

mesotrôvnica, f. der Brand (als Krankheit), Guts.

mesóven, vna, adj. 1) Fleisch: mesóvni oglednik, der Fleischbeschauer, Levst.(Nauk); — 2) fleischig, Jan.

mesovína, f. die Fleischspeise(n), M.

mesovít, adj. fleischreich, wohlbeleibt, C.

mesovjje, n. coll. Fleischstücke, Fleischware, Jarn., Cig., Jan., KrGora.

mesožřec, rca, m. der Fleischresser, Jan.; (zool.), Cig.(T.).

mesožřten, tna, adj. fleischfressend, Cig., Jan., M.

mesožrtnost, f. die Fleischfressgier, Cig.

mest, m. der Saft, bej. der Traubenhaft, der Most, C.; — prim. stsl. můst, lat. mu-stum.

městânčar, rja, m. = meščan, ogr.-Valj.(Rad).

městce, n. dem. mesto; das Städtchen.

městece, teca, n. dem. mesto = mestece, (mestice) Jan. i. dr.; „mestace“, Krelj.

mesteje, f. pl. die Ofenmündung, Mur., Cig., Jan., Caf(Vest.), Gor.; vzemi največe pleče, katero imate nad mestejami, Andr.; — prim. isteie.

mestějnik, m. der quer über der Ofenmündung liegende Stein, Gor.

mésten, tna, adj. 1) Orts-: městno čutilo, der Ortsfinn, Cig.(T.); Stellen: mestna vrednost, der Stellenwert (einer Ziffer), Cel. (Ar.); — 2) Stadt-, städtisch; mestni ljudje, die Stadtleute; mestna hiša, das städtische Rathhaus.

1. mésti, métem, vb. impf. segen, kehren, Mur., Cig., Mik.

2. mésti, métem, vb. impf. 1) werfen: metite, werjet, Trub.-Mik.; — 2) mete, sneg mete, es jchneit, es ist ein Schneegestöber; s snegom mete, Sl.N.; (tudi: méde; mede ali snezi, Vtov. [Km. k.]).

3. mésti, métem, vb. impf. 1) rühren; kadar se mleko mete, se iz njega maslo dela, Dalm.; S čim ste ga (namr. mleko) meli? Npes.(BKr.)-Let.; méteno mleko, die Buttermilch, Cig., Dol.; — 2) verwirren: m. se, sich verwirren, sich fitzen (vom Haar), Jan.; — nav. praes. médem.

mestic, m. mestici so mešanci belih in indijanskih roditeljev, Jes.

městíšeče, n. die Stätte, der Plaž, Mur., C.

mestitelj, m. der Rächer, Jan., Sol., Zora.

1. mestiti, im, vb. pf. Rache nehmen: (ino je temu, kateremu se je krivina godila, mestil (et fecit ultionem ei, qui injuriam sustinebat), Trub.(N. T.); — m. se, sich rächen, Jan., Raič(Slov.).

2. mestiti, im, vb. impf. = 2) mastiti, Jan., Erj.(Törb.).

městján, ána, m. Mur., Jan., pogl. meščan.

mestljiv, íva, adj. rachjüchtig, Sol., C.

městničán, ána, m. Mur., Cig., Jan., Ravn., pogl. meščan.

městnik, m. 1) der Local (gramm.), Cig., Jan.; — 2) = meščan, Mur., Volk.-M., C., Guts. (Res.), Škrb., Danj.(Posv. p.).

městnína, f. stojina, das Standgeld, Jan.

městnján, ána, m. = meščan, Cig.

městnjánstvø, n. = meščanstvo, C., Jap. (Sv. p.).

městnomějen, jna, adj. die Stadtgrenze betreffend; mestomějna colnija, das Linienamt, Cig.

městø, n. 1) die Stelle; na tem, na onem mestu; na mestih, stellenweise, Svet.(Rok.); pšenica je na mestih redka, Raič (Glas.); = na mesta: na mesta skoro navpična reber, LjZv.; Krka je na mesta jako globoka, LjZv.; — der Plaž; na svojem mestu ostati; prvo m., der erste Plaž; der Borstig, Cig., Jan.; na visokem mestu biti, eine hohe Stellung einnehmen; — na mojem, njegovem mestu, an meiner, seiner Statt; na vseh mestu, Krelj; — mesto (mesta) dati čemu, stattgeben, Cig.(T.); obtožbi se daje mesto, der Anklage wird Folge gegeben, DZ.; mesto imeti, statthaft sein, DZ.; mesto najti, Eingang finden, V.-Cig.; — z mesta besediti, zapeti, extemporieren (beim Reden, Sin-gen), Cig.(T.); — z mesta, sogleich: da se z mesta naredi pismo, Erj.(Izb. sp.); = na mestu, Cig.; = k mestu, ogr.-C.; — 2) die Stadt: glavno m., die Hauptstadt; stolno m., die Residenzstadt, Cig., Jan., nk.

městø, praep. c. gen. = namesto, anstatt, Jan., Mik., nk.

městodrštvø, n. = namestništvo, die Statthalterei, DZ.

městodřezec, žca, m. namestnik, der Statthalter, Cig.(T.), DZ.; (po stsl., češ.).

městokázen, zna, adj. mestokáznø čutilo, der Ortsfinn, Cig.(T.).

městoma, adv. stellenweise, Jan., DZ., nk.

městováti, újem, vb. impf. in der Stadt leben, C.

městoven, vna, adj. pogl. medstoven.

městovína, f. das Standgeld, C.

městu, praep. c. gen. = mesto, namesto, anstatt, Levst.(Sl. Spr.).

městva, f. der Schnürschuh, Jan., BIKr.; mestve, die Schnürschuhe, die Bundschuhe der Männer aus Leder, Habd.-Mik., BIKr.; m. na zaplete, Mik.(Et.).

městvica, f. dem. mestva; mestvice, črevlji za dečeke, BIKr.

1. měša, f. das Gemisch, Z.; — eine Mischspeise (zelje ali repa, namešana s fižolom ali z lečo ali z ječmenom), Z., Dol., Ljub.

2. měša, f. = maša, vžhŠt.

měšač, m. tisti, ki obrača seno, SlGosp.-C.

měšałnica, f. die Rührvorrichtung, DZ.; die Rührkelle, Cig., C.

měšałnik, m. das Rührholz, V.-Cig., C.

měšáłø, n. 1) das Mengzeug, Cig.; — 2) der Menger (zanič.), Cig.

měšanec, nca, m. 1) der Mischling (geogr.), Cig.(T.), Jes.; zamorci in mešanci, Cw.; — der Bastard (zool.), Cig.(T.); — 2) der Compostdünger, Nov.-C.; — 3) = mešani vlak, der gemischte Eisenbahnzug, nk.

měšničen — metálen

— 576 —

metálen — mětenee

měšničen, čna, adj. Dudelsack: mešnični pi-
šěec, der Dudelsackpfeifer, Meg.

měšnik, m. = mašnik, vžh.St.

1. měšnjak, m. der Monat August, ogr.-M.,
kajk.-Valj.(Rad); — prim. meša = maša.

2. měšnják, m. = mehovec, das Schlauchthier,
Cig. (T.).

měšta, f. das Gemisch, M; eine aus allerlei
Ueberreften gemischte Speise, Levst. (Rok.);
— die Maife, Cig.; — das Muš, Guts;
— der Sterz, Kor.-Jarn. (Rok.), Jan., M.;
sirkova m., Npes.-Schein.; — die Polenta,
Jan.; — der Kalfmörtel, M.; — prim. it.
mestare, rühren, mischen, C.

měštati, am, vb. impf. abquetschen, maischen,
V.-Cig.; — prim. meša.

měšter, tra, m. = mojster, vžh.St.

meštráti, ám, vb. impf. abrichten, üben; —
prim. nem. muſtern. (?)

měštrija, f. 1) = mojstrtvo, Mur.; — 2)
= rokodelstvo, ogr.-Valj.(Rad).

mět, měta, m. 1) der Wurf, V.-Cig., Jan.,
Cig.(T.), Sen.(Fiž.); priti komu na met, in
den Wurf kommen, Cig., Lašče-Levst. (M.),
Svet.(Rok.), Vrt.; — na m. priti, aufs Tapet
kommen, Levst.(Zb. sp.); — 2) das Ringen,
die Rauſerei, C., Z.; iti na met, Z.; — 3)
die Gattung, die Art, C.; dobrega meta =
dobrega plemena, C.

1. mět, ſi, f. otrobi, slabo žito ali moka, sploh
vše, kar se meša v oblojo, da je boljša,
Jan., C., Ip.-Erj.(Torb.), Celjska ok.

2. met, f. die Stange, C.; der Pſoffen, die Säule,
C.; (mět, ſi), eine dicke Holzstange, Štrek.; —
prim. mot f.

1. měta, f. kar se enkrat vrže perotnini (?):
ena meta ječmena, graha, pšenice, Vod.
(Vz. sp.).

2. měta, f. die Minze (mentha); poprova m.,
die Pſefferminze (mentha piperita), Cig.,
Jan., Tuš.(R.); konjska m., die Krauſeminze
(mentha crispa), Mur., Cig., Jan., Tuš.(R.),
Gor.; — gozdna m., der Herzenſtロſt (mentha
silvestris), Cig., Jan.; — drobna m., die
Poleiminze (mentha pulegium), Guts., Mur.,
Cig.; — lepa, žlahtna m., die Baſſanminze
(mentha gentilis), Cig.; — črna m., die grüne
Minze (m. viridis), Hlad.; tudi: der Indorn
(marrubium peregrinum), Cig., Jan., Medv.
(Rok.).

metáč, m. der Butterſößel, Valj.(Rad).

metafizičen, čna, adj. k metafiziki spadajoč,
metaphyſiſch, Cig.(T.).

metafizik, m. der Metaphyſiker.

metafizika, f. znanstvo o nadčutnem svetu,
die Metaphyſik.

metáfora, f. beseda v prenesenem pomenu
rabljena, prenos, die Metapher, Cig. (T.).

metáforen, rna, adj. metaphorisch, Cig. (T.).

metafráza, f. prevod po smislu ali po besedi,
die Metaphrase.

metál, m. kvovina, das Metall, Cig.(T.).

1. metálen, lna, adj. Wurf=; metálno kopje,
der Wurſpieß, Cig.; metalna mreža, das
Wurfsneß, V.-Cig.

2. metálen, lna, adj. = kovinski, metallisch,
Cig. (T.).

metálica, f. der Fuchſchwanz (alopecurus sp.),
Volče-Erj. (Torb.).

metałika, f. die Metallique Obligation, Cig.
(T.).

metałišče, n. der Ringplaß, Cig., Jap.-C.

metałnica, f. 1) die Wurſmaschine, Cig.; —
2) das Wurſgarn, Mur., Cig., Jan.

metałq, n. 1) das Wurſgeschſſ, Cig.; — 2)
die Wurſmaschine, Cig. (T.).

metalurgija, f. nauk o napravljanju kovin iz
rud, die Metallurgie, Cig. (T.).

metamorfóza, f. preobrazba, die Metamor-
phose.

metánje, n. 1) das Werſen; — 2) das Erbre-
chen, Cig., Jan.; m. krvi, das Blutbrechen,
Cig.; — 3) das Ringen, die Rauſerei.

metaplázem, zma, m. pretvorba, der Meta-
plaſmuš, Cig.(T.).

metáteza, f. prestavitev, predevanje, die Meta-
thefis, Cig.(T.).

métati, měčem, vb. impf. 1) werſen; kamenje,
puſečice m.; — s kamenjem koga m., stei-
nigen, Vrt.; — ogenj m., Feuer speien; iz sebe
m., sich erbrechen; kri m., Blut außbrechen;
— außbrechen: ovca, konj meče zobe, Cig.;
— božje ali božjast ga meče, er hat die Fall-
ſucht, er hat einen epileptischen Anſfall; tudi
samo: meče ga; — m. komu kaj na oči,
Vorwürſe machen, C.; = m. v oči, Cig.;
— bob v steno m. = tauben Ohren pre-
digen; pšenico k plevam m. = das Kind
mit dem Bade außgießen, Cig.; — m. se,
sich gegenseitig zu Boden zu werſen ſuchen,
ringen; 2) m. se, sich ergießen: potok se
meče iz preduha črez steno, Glas.; — 3)
m. se, in Samen jchießen, Aehren anſeßen, C.

metávec, vca, m. der Ringer, der Raußbold,
Mur., Cig., C.; velik m., nk.

métavica, f. = metelica, das Schneegestöber,
Jan.; ko po zimi metavice nastopijo, burja
sneg odnese, SIN.; — 2) die Brechſucht, C.

metčica, f. kleine Stange, C.; — prim. met
f. 2).

metelčica, f. Metelkov črkopis, nk.

metelica, f. = 1. metavica, das Schneegestöber,
Cig., Jan., Cig.(T.), DZ., Bes.-C.; — hs.,
cčs.

meteljáti, ám, vb. impf. sich drehen: oproščeni
prasec pa dirja meteljaje in prekopicujoč se
navzdol, LjZv.; = m. se: koza se je me-
teljala pri źlebu, Glas.; — nam. metiljati?
prim. metljati in metilj 2).

metěljka, f. der Lužernerklee (medicago sa-
tiva), Cig., Jan., C., Tuš.(R.).

metélo, n. der Rührſtoſ, Sol.; (medelo, Cig.,
Jan., Gor.-M.).

měten, tna, adj. Wurf=; mětna brzina. die
Wurſgeschwindigkeit, Cig. (T.).

metěn, m. nekak plače, Danj. (Posv. p.), vžh-
Št.; — prim. menten.

mětenec, nca, m. die Butter, Slom -C., Zil.-C.
(medence, Cig.).

metenica - metiljck

— 577 —

metilnica - metljáti

metenica, f. 1) der Rührkübel, C.; — 2) =
repna nat, das Rübenkraut, Guts.

1. meténje, n. das Kehren, M.

2. meténje, n. das Gestöber, Cig.

3. métenje, n. 1) das Nühren; — 2) das Ge-
wirre: šviganje strel in metenje oblakov,
Glas.

meteör, m. izpodnebna prikazen, das Meteor.

meteören, rna, adj. Meteor-, Cig.(T.).

meteorolit, m. izpodnebnik, der Meteorolith.

meteorolög, m. vremenoslovec, der Mete-
rolog.

meteorologija, f. vremenoslovje, die Mete-
rologie.

metér, adj. 1) reif: meterše mladeništvo, das
reisere Jugendalter, Ravn.; žitno zrno še
manj metero, Ravn.; — alt, betagt, Mur.,
Cig, Jan.; — 2) ansehntlich, Mur.; metero
in živo mesto je bilo, Ravn.; — prim. mator,
mater.

mēter, tra, m. dolgostna mera: das Meter.

metérec, rca, m. der Greiß, Cig.

metéren, rna, adj. erwachsenen, großjährig, M.

metérnost, f. die Großjährigkeit, M.

metěrstvo, n. reiſes Alter, Ravn.-Cig.

1. mětev, tve, f. neka mreža v ribjo lov, Cerk-
nica-Erj. (Torb.).

2. mětev, tve, f. 1) das Reiben, Cig., Jan.;
— 2) das Austreten der Hirje, Cig.; — 3)
das Delschlagen, Slom.-C.

1. mětež, m. das Schneegeſtöber, Jan., C., Lašče-
Levst. (M.); — bil je strašen metež in ka-
deža, Materija (Istra)-Erj. (Torb.).

2. mětež, m. 1) die Verwirrung, das Gewirre,
1.-Cig., Jan., C.; das Gewühl, Sol.; bojni
m., nk.; — der Tumult, die Meuterei (po
stsl., rus.), Cig., C., DZ.; — 2) die Unpäſz-
lichkeit, der Kagenjammer, Z., Dol.; — 3)
der Lelsag, Cig.

1. mětežen, žna, adj. metežno vreme, das
Schneegeſtöber, Laše-Levst. (Rok.).

2. mětežen, žna, adj. meuterisch, Cig.(T.).

metežiti, ím, vb. impf. trüben: vodo m., C.

mětežnik, m. der Meuterer, Cig.(T.).

měti, mánem, vb. impf. 1) reiben; roke, oči m.;
— m. se, sich austrühren (vom Getreide), Cig.;
z rokami proso m., Gor., St.; (z nogami)
m. proso, die Hirje austreten; — z valjar-
jem m., auswalzen, Cig.; — 2) mit kleinen
Schritten gehen, Cig., SlGor.-C.; — 3) faum-
jelig sein, zaudern, Zil-Jarn. (Rok.).

mštica, f. dem. meta, die Minze, Habd.-Mik.,
Mur.; drobna m. = drobna meta, die Polei-
minze (mentha pulegium), C.; — božja m,
die Stabwurz (artemisia abrotanum), C.

metič, íča, m. der Butterſtößel, Cig.

metilj, tilja, m. 1) = metulj, Jan., Danj.-
Mik., Kor.-Jarn. (Rok.), Rož.-Kres; — 2)
der Hirnblasenwurm der Schafe, der Egel-
wurm, Cig.

metiljav, áva, adj. drehkrank, Jan.

metiljavica, f. die Drehkrankheit der Schafe,
Jan.

metiljek, lika, m. dem. metilj, der Schmetter-
ling, Gor.

metilnica, f. der Rührkübel, Mur., Jan., Vrt.,
StGor.

metilq, n. 1) der Rührſtößel, Mur., Jan.; —
2) das Einfreunnehm des Schweinefutterſ, Poh.,
vzhSt.-C.

métiliti, im, vb. impf. 1) in das Schweinefutter
Meßl einſtreuen, C.; — 2) = motiti, BlKr.

mětje, n. das Reiben.

méta, f. 1) der Besen; iz brezja metle ve-
zati; — der Scheiſ eines Kometen, Cig.,
Jan.; — hudičeva m., die Windsbraut, Cig.;
— 2) ein unbeständiger Menſch, Cig.; — 3) der
Gänsefuß (chenopodium album), Jan., Tuš.
(R.).

metlár, rja, m. der Besenbinder.

metlárček, čka, m. dem. metlar, Cig.; bos
m., Levst. (Zb. sp.).

metlarija, f. die Besenbinderei.

metláriti, árim, vb. impf. die Besenbinderei be-
treiben, Cig.

metlárski, adj. Besenbinder.

métlast, adj. besenartig, Cig.

metlíca, f. dem. metla; 1) kleiner Besen; der
Kleiderbejen, Mur.; pernata m., der Feder-
besen, Cig.; — 2) die Rispe, Cig.; — tudi:
métlica, St.

metlíčast, adj. besenartig, Cig.

metlíčen, čna, adj. 1) zu einem kleinen Besen
gehörig; — 2) Beifuß-, Cig.

metlíčevje, n. bodeče m., das Pſvriemenkraut
(spartium scoparium), Medv. (Rok.).

metlíčica, f. dem. metlica, Cig., Jan.

metlíče, n. coll. 1) das Besenreis, Cig., Jan.;
metličja (= brezovih vej) narezati, Jurč.;
— 2) eine Art Flockenblume (centaurea ja-
cea), Štrek.

metlíčka, f. dem. metlica, kleiner Besen.

metlíka, f. der Beifuß (artemisia vulgaris),
Mur., Cig.; — tudi: das Besenkraut (arte-
misia campestris), Cig.; divja ali mala m,
das Leinkraut (linaria), vzhSt.-C.

metlíkovina, f. coll. der Beifuß (artemisia
vulg.), Z., M.; — das Besenkraut (artemisia
campestris), Dict., Cig.

metlína, f. coll. das Besenreis, Jan.

metlínje, n. coll. das Besenreis, Cig., Jan.,
C., Vrt., Gor., Notr., BlKr.

metlínjak, m. die Besenhirſe, die Moorhirſe
(sorghum), C.; — das Besenkraut (cheno-
podium [Kochia] scoparia), Mur.-Cig.

metlínovka, f. = divja metlika, das Lein-
kraut (linaria), C.

metlíšeče, n. der Besenſtiel.

metljáj, m. ein Geschwür, Cig., Laše-Levst.
(Rok.), Polj.; — der Fingerwurm, Notr.;
metljaji so neki mozolji, ki se človeku na
nogah po mečah delajo, Ig(Dol.); nav. pl.
metljaji, die Egelfrankheit der Schafe, Cig.,
Jan., Notr., BlKr.; metljaji v jetrih, Strp.

metljájast, adj. = metljav, Jan.

metlják, m. die Moorhirſe (sorghum vulgare),
Skrilje pod Čavnom-Erj. (Torb.).

metljáti, ám, vb. impf. 1) sich drehen, Dol.;
— 2) eine Sache sophiftisch verdrehen, Svet.

Slov. -nem. slovar.

37

metljáv - metúljkast

— 578 —

metúljnica — mězdrica

(Rok.); — 3) = gobezdati, čvekati, wirres
Zeug schwäken, Dol.

metljáv, áva, adj. mit der Egelkrankheit be-
haftet, Jan., Lašče-Erj. (Torb.); metljavij
ovac ozdravljanje, Levst. (Zb. sp.); metljava
jetra, Gor.; — verwiert, nicht recht bei Sinnen,
Dol.; ne bodimo metljavi! DSn.

metljávee, vca, m. das Egelkraut, das Pfenниг-
krant (lysimachia nummularia), Cig.

metljávica, f. die Egelkrantheit, Cig.
mětnica, f. črta m., die Wurſtinie, Cig. (T.);
— die Parabel, Let.

metōda, f. način, die Methode.

metōden, dna, adj. po kakem načinu urejen,
methodisch, Žnid.

metōdičen, čna, adj. methodisch, Jan., Cig. (T.).

metódika, f. nauk o metodi, die Methodik.

mštoma, adv. wursweise, Cig.

metonimija, f. preimenovanje, die Metonymie.

metópa, f. das Zwiſchenfeld am doriſchen Frieſ,
die Metope (arch.), Cig. (T.).

mětričen, čna, adj. k metriki spadajoč, me-
trisch, Cig. (T.), nk.

1. mětrika, f. nauk o ritmu (o verzih), die
Metrik.

2. metrika, f. = matprika, der Schlingbaum
(viburnum vitana), vžh St.-C., Mariborska
ok.-Erj. (Torb.).

metrologija, f. nauk o merah, die Metrologie.

metronōm, m. der Taktmesser, das Metronom
(phts.), Cig. (T.).

metropolit, m. nadbiskup, der Metropolit.

metropolitānski, adj. = metropolitski, Cig.

metropolitški, adj. nadbiskupski, Metropo-
litan, Cig.

mětrovnik, m. der Meterstab, DZ.

mětrski, adj. Meter-, metrisch, Cig. (T.); me-
trska palica, der Meterſtab, Cel. (Geom.);
metrski cent, seženj, der Metercentner, die
Meterkrafter, nk.

mětrum, m. das Veršmaß, das Metrum, nk.

metúda, f. die Buttermilch, die Rührmilch, Zil.-
Jarn. (Rok.), Jan., Rožna dol. (Kor.)-Mik.,
Bolc-Erj. (Torb.); (matuda, Guts., M.); —
prim. 3. mesti in it.-ben, battuda, furl. ba-
tüde (v istem pomenu), Štrek. (Irch.).

metúlj, m. 1) der Schmetterling; — flatterz-
hafter Mensch: visokorojen metulj brez ime-
nja, Jurč.; — 2) pl. metulji, = metljaji,
die Egelkrantheit, Cig., BlKr.; — metúlj, úlja,
Valj. (Rad).

metuljáča, f. der Nachtsalter, kajk.-Valj.(Rad);
— der Todtenkopfschwärmer, St.-Jan.(H.).

metúljast, adj. 1) schmetterlingsförmig, Cig.,
Tuš. (B.); — 2) flatterhaft, Dol.-M.

metúljav, adj. an der Egelkrankheit leidend:
metuljava ovca, Levst. (Nauk), Kras-Erj.
(Torb.), BlKr.; — betäubt: saj sem še ves
kakor metuljav, Zv.; — prim. metljav.

metúljavost, f. die Egelkrantheit, Cig., Jan.

metúljček, čka, m. dem. metuljec; kleiner
Schmetterling.

metúljec, ljca, m. dem. metulj.

metúljkast, adj. m. človek, = metljav človek,
Tolm.

metúljnica, f. metuljnice, die Schmetterlings-
blütler oder Hülsenfrüchtler (papilionaceae),
Cig. (T.), Tuš. (R.).

metūn, m. der Balger, der Raufbold, Cig.

mštva, f. = z. meta, Mik.; — prim. hs.
metva.

mèv, interj. rekel nisem ne bev ne mev,
Jiurč.; — prim. bev.

měv, î, f. das Austreten der Hirſe, Jan., Bes.

měvka, f. das Austreten der Hirſe: nocoj je
mevka pri nas = nocoj manemo proso,
Polj.

mevljáti, ám, vb. impf. z ustnicami gibati,
kakor bi žvečil, BlKr.

měvlje, velj, f. pl. die Madenwürmer, Z.; die
Wurmkolik der Pferde, Dol.-Cig.; konja so
mevlje napele, das Pferd hat die Wurm-
kolik, Z.

měvža, f. ein feiger, zaghafter, wehleidiger
Mensch; — ein Ignorant, ein nichtsnußiger
Mensch, Temljine (Tolm.) — Štrek. (Let.); —
ein unreißes Geschöpf, C.

měvžast, adj. seige, zaghaft, unmännlich; weh-
leidig, Cig.

měvžati, am, vb. impf. langsam und nachläffig
arbeiten, Jan. (H.).

měza, f. die Lymphe, Cig., Jan.; razlita meza
se je strdila, Strp.

mezána, f. ein Trinkgeschirr von drei Maß,
der Krug, C.; — prim. mazana; it. mezzina.

1. mezda, è, f. der Lołn, Guts., V.-Cig., Go-
riš.-Cig., Jan., Cig. (T.), Mik., C., Levst.
(Nauk, Močv.), Soča- Erj. (Torb.); — pla-
ninsko gospodarstvo na Bolškem svetu osno-
vano je na mezdi, ki ima 80 liber (funtov)
mleka; čim več liber mleka ima kdo v mezdi,
tem več sira in skute mu pride v del; tisti,
ki ima največ mleka v mezdi, imenuje se
mezdar, a drugi menj imoviti pridenejo mu
svoje mleko, da je mezda polna; kar je čez
80 liber, gre v „venalnico", Erj. (Torb.,
Let. 1883, 213.).

2. mězda, f. 1) die Membrane, ogr.-Mik.; —
2) pl. mezde, das Gefröſe, das Leimleder,
Jarn., Mik.; — prim. mezdra.

mezdár, rja, m. tisti, ki ima največ mleka v
mezdi, Bolško-Erj. (Torb.); —prim. 1. mezda.

mezdèn, dnà, adj. = meden, weich, mürbe,
abgelegen: mezdno sadje, Cig., C.

mezdíti, ím, vb. impf. = mediti, weich machen:
čirki (= čiriči) grozdje mezde, Z., C.

mezdník, m. der Sölding, Sol.

mězdra, f. 1) der innerste Theil der Haut, das
Unterhautzellgewebe, Mur., Cig., Jan., Cig.
(T), Mik., Erj. (Z., Som.); kravjo kožo oči-
stiti mezdre, Vrtov. (Km. k.), Gor.; — die
zarte Haut auf frischer Wunde, Mik.; — die
Haut, die sich auf gefochter Milch oder anderen
Speisen bildet, C.; — 2) das Leimleder, Mur.,
Cig., Mik., DZ.; — 3) die innere weiche
Baumrinde, Cig.; — 4) kar je mehkega zno-
traj buče, Hal.-C., Dol.; tudi: mězdra.

mězdrica, f. dem. mezdra; — das Zellen-
gewebe: mast je shranjena v posebne iz mez-
drice narejene mešičke, Vrtov. (Km. k.).

mežírek - mičiken

— 580 —

mičinek - mîgljec

mežírek, rka, m. mežirki se mi delajo, es
wird mir dunkel vor den Augen, C., Mik.

mežírka, f. mežirko igrati, blinde Ruth spielen,
Cig.

méžiti, im, vb. impf. 1) zur Zeit des Saft-
ganges die Rinde von einem Zweig, Ast so
abtösen, daß sie ganz bleibt, BlKr.-Mik.; —
2) Weiches niedertreten (Gras u. dgl.), Sl-
Gor.- C.; auſtreten: m. zelte v kadi. m.
proso, Rogatec-C.; — 3) m. se, Saſt bekom-
men, ſaſten, Cig., Jan.; drevje se meži,
Cig.

mežkáti, ám, vb. impf. = mežikati, blinzeltn,
Cig., C.

mežkniti, nem, vb. pf. blinzelnd bliden, SlN.-C.

mežkováti, újem, vb. impf. blinzeln, C.

mežkráti, ám, vb. impf. blinzeltn, Bes.; —
einen zitternden Schein von sich geben, ſlim-
mern: sveče so mežkrale, Bes.

mežljanina, f. verworrene Fäden, Cig.; ver-
silžtes Zeug, Cig.; — prim. meželj 2).

1. mežljáti, ám, vb. impf. verwirren (beim
Garnwinden), M.

2. mežljáti, ám, vb. impf. blinzeln, C.

mežljívec, vca, m. der Blinzler, C.

měžnar, rja, m. = cerkovnik, der Meſsner;
— iz nem.

měžnarica, f. cerkovnikova žena.

mežnarija, f. cerkovnikova hiša ali služba.

mežnáriti, árim, vb. impf. za cerkovnika biti.

mežníca, f. das Augenlid, C.

mežpôčnik, m. der Blinzler, C.

mežočnják, m. der Blinžler, C.

mežúr, úrja, m. das Bild, das sich in den
Augen bildet, wenn man sie schließt, nachdem
man in die Sonne geschaut hat, Kr.-Valj.
(Rad).

mežúra, f. češpljevec, kuhane češplje z na-
rezanim kruhom, Kr.-Valj.(Rad).

mežúrati se, am se, vb. impf. zusammen-
schrumpfen, runzelig werden, Cig.

mežúrek, rka, m. 1) meglá pred očmi, ako
človeka slabost prime: „m. se mi je na-
redil", Krn-Erj.(Torb.); — 2) = mežur, M.

mežúrkanje, n. das Blinzeln, Jan.

mežúrkati, am, vb. impf. blinzeln, Cig., Jan., C.

mežúrkav, adj. blinzelnd, Jan.

mî, pron. wir.

mícati, mîcam, vb. impf. = mikati, rücken,
bewegen, Trst. (Let.); — m. se, sich bewegen,
Prip.-Mik.

micen, cena, adj. kleinwinzig, Mur., Cig., C.,
Zil.-Jarn.(Rok.), Mik., SlGor.; — miceno,
jehr wenig, Cig.; — prim. mičkin.

micenek, nka, adj. kleinwinzig, Mur.

micicen, cna, adj. = micen, C.

micken, ena, adj. kleinwinzig, Cig., M., Zil.-
Jarn.(Rok.).

1. mičen, čna, adj. reizend, interessant, Cig.,
Jan., C., Mik., nk.

2. mičen, čna, adj. weich: mično sadje, mürbež,
abgelegenes Obſt, Guts.; — milde, ſaſſt, Guts.,
Jarn.; — nam. mečen?

mičiken, kna, adj. sehr klein, Mik.

mičinek, nka, adj. kleinwinzig, mičinko, ganz
wenig, Celjska ok.

mičken, ena, adj. sehr klein, Cig., Jan., C.

mičkin, adj. sehr klein, Štrek., Volče - Erj.
(Torb.); mičkino, sehr wenig, Cig.; — prim.
it. miccino, micchino, wenig, ein bisſchen,
Mik. (Et.).

mičljiv, iva, adj. = 1. mičen, niedlich, Guts.,
Mur.

mičnost, f. der Reiz, die Interessantheit, Cig.
(T.), M., nk.

mîdva, mèdve, pron. wir zwei.

mîg, m. der Augenwimt, Cig., M., C., ogr.-
Mik.; der Augenblicd, Mur., Cig.

mîga, f. die Augenwimper, Mur., C., jvzhŠt.

migáč, m. neka užitna goba, Hal.-C.

mígalica, f. das Zittergras (briza), Jan.(H.).

mígalq, n. der Winker (zaničl.), Cig.

míganje, n. das Winken mit den Augen; —
das Hinundherbewegen; — das Wimmeln, M.

mígati, mîgam, vb. impf. 1) kleine Bewegungen
machen: mit den Augen winken; z roko, s
prstom m., winken; z ramami m., mit den
Achſeln zucken; z repom m., wedeln; osel
miga z ušesi; — sich bewegen, mezinec na
roki miga; ušesa mu migajo; — 2) funkeln,
M; — wimmeln, M.

mígavee, vca, m. 1) der einen Theil des Kör-
pers ſortwährend bewegt, Mur.; — 2) der
Winker, Jan., Valj.(Rad); — 3) das Uhr-
pendel, SlN.-C.

mígavka, f. die Augenwimper, C.

mígavt, m. ein unruhiger Mensch, Mik.

mîgeljček, čka, m. dem. migljec; — pozl-
čene ali posrebrene rese na pirhih, Gor.-
Levst.(M.).

migetálka, f. die Flimmerzelle, das Flimmer-
haar, Erj.(Som.).

migetáti, etám, éčem, vb. impf. = megetati;
1) kleine, schnelle Bewegungen machen: z očmi
m., mit den Augen blinzeln, zwinkern, Mur.,
C.; — 2) flimmern: migeta mi pred očmi,
Vrt.; — schimmern, Cig.; zvezde migetajo,
Let.; nebo migeta od zvezd, C.

migětee, tca, m. der Schimmer, C.

mîgič, m. = štorovka, neka užitna goba po
štorih, C.

miglica, f. = migalica, das Zittergras (briza),
Mcdv.(Rok.).

mîglja, f. das Straußgras (agrostis), C.

migljáč, m. die Zitterpappel (populus tremula),
Cig.

mîgljaj, m. der Wink; na migljaj, Cig.; —
der Augenblicd, Cig., M., Rawn.-Valj.(Rad).

migljânje, n. eine zitternde Bewegung; das Ge-
wimmel; das Gefunkel, das Flimmern.

migljáti, ám, vb. impf. 1) schnell hinundher-
bewegen: z očmi m., blinzeltn, Cig., Mik.;
— z repom m., wedeln; — 2) in zitternder
Bewegung sein, flimmern, schimmern; pred
očmi mi miglja; zvezde migljajo na nebu;
— 3) wimmeln.

mîgljec, eca, m. neka reč, ki miga: = fegec:
stroj, podoben klopotcu brez małjekov in

migljenka — mîkati

— 581 —

mikati se — mîček

blanje, kteri samo migeče (= fegeče), a
ne ruži in ne ropoče, Raič(Let.).

migljenka, f. der Flitter, Jan., Mik.

migljiv, iva, adj. beweglich: oko je migljivo,
Cig.(T.); — stsl.

mígñiti, mîgnem, vb. pf. winken; — Janezu
in Jakopu migneta pomagat, Ravn.; — kakor
bi mignil, in einem Augenblick; predno mignil
bi z očmi, Preš.

mígñenje, n. der Wink, Cig., ogr.-M.

mígoma, adv. augenblicklich, Bes., St.N.-C.

migrêna, f. glavobolja, nav. le po eni strani
glave, die Migräne.

mihâtek, lka, m. = mihec, das Schnapp-
mesferchen, Mur.

mihâlsčak, m. der September, Valj.(Rad).

mihati se, am se, vb. impf. planłos hinund-
hergehen, BlKr.

mîhec, hca, m. das Schnappmesferchen, Mur.,
Jan., C.

mîhen, hena, adj. = majhen, Guts., Goriš’-
Mik., Kr.Gora; mihen čas, Guts.(Res.); Mam
miheno kajło, Npes.-Schein.

mihôłka, f. neka hruška, ki dozori o sv. Mi-
helu, Erj.(Torb.).

mihôłsčak, m. der Monat September, ogr.-
M., Fr., ogr.-C., Valj.(Rad).

mihôłsčnik, m. miholščak, Fr., ogr.-C.

mijävek, vka, m. das Miauen, Cig., Jan.

mijävkanje, n. das Miauen.

mijävkatı, kam, čem, vb. impf. miauen.

mîk, m. der Reiz, Cig., Jan.; — die Anwand-
lung, der Trieb, die Luft, Mur., Cig., Jan.,
C.; mik ga je prijel, Ljub.; m. do nena-
vadnih jedi, das Verlangen nach ungewöhn-
lichen Speisen, Mur.; sla in mik po posebnih
grizljajih in kapljicah, Ravn.-Valj.(Rad).

mikác, m. der Hechler, Cig.

mikačica, f. die Hechlerin, Cig.

mikačka, f. die Hechlerin, Cig.

mikałica, f. das Zucken, Mur., Cig., C.

mikâlnica, f. 1) = mikalnik, Cig., Jan.; —
2) die Bildungsanstalt: šola je m., Nov.-C.

mikâlnik, m. = greben, die Hechel, Mur., V.-
Cig., Jan.

mikáló, n. 1) die Hechelmashine, Cig. (T.); —
2) das Reizmittel, Jan.

mikánica, f. ein Bund gehechelten Flachses, Z.

mîkar, rja. m. der Hechler, Goriš.; — der
Seiler, Mik.

mikarica, f. die Hechlerin, Goriš.; — die Sei-
lerin, Mik.

mîkast, adj. bissig (o psih), C.; — prim. mi-
kati 1).

mikástiti, ástim, vb. impf. = mekastiti, rütteln,
schütteln, zerren, Jan., Mik., C., Lašče-Levst.
(Glas.); vihar je mikastil staro zidovje, Zv.;
m. se, raufen: trgajo in mikastijo se za
drobiž, Zv.

mîkati, kam, čem, vb. impf. 1) zuckende Be-
wegungen machen, Cig.; m. z ramenoma,
LjZv.; tudi: rame m., C.; mika me = kolca
se mi, ich habe das Schluchzen, C.; — zu-
pfen, Mur., Cig.; za lase m. = lasati, C.;
m. se, sich balgen, Mur., C.; — heißen (o

psih): pes rad miče, C.; — plagen, Kor.-
Jarn.(Rok.); — 2) mit der Hechel reinigen,
hechelt: prediv m.; — bilden, civilisieren,
Jan., nk.; — 3) reizen; mika me, es reizt
mich, ich habe Luft; Kar mat' je učila, Me
mika zapet', Vod.(Pes.); — anziehen, inter-
effieren, Cig., Jan., nk.

mikati se, am se, vb. impf. von sich in der
Mehrzahl sprechen, „mi“ statt „jaz“ sagen, C.

mîkav, adj. bissig: m. pes, C.

mîkavee, vca, m. 1) der Zupfer, Mur.; — 2)
der Hechler, Cig., Jan., Valj.(Rad); — 3) der
Mühlbetel, C.

mîkaven, vna, adj. reizend, einnehmend, inter-
effant, Cig., Jan., nk.; mikavna knjiga, Cv.;
— govori se tudi: mikaven.

mîkavka, f. die Hechlerin, Cig.

mîkavnost, f. der Reiz, die Interessantheit,
Jan., Cv, nk.

mîkee, kca, m. der Mühlbeutel, Cig.

mîken, kena, adj. = micen, winzig, Kor.-M.,
Rož.-Kres.

miketáti, etâm, çêem, vb. impf. rütteln, zerren:
neusmiljeno stresati in m. koga, Jurč.

miketúlja, f. der Mühlbeutel, Cig., Jan.

mikroközem, zma, m. majhen svet, človek,
mîšljen kot majhen svet, der Mikrokosmus.

mikroskôp, m. drobnogled, das Mikroskop.

mikroskôpen, pna, adj. mikroskopisch, Cig.
(T.).

mîł, î, f. = mel, f. mergelartige Erde, Rib.-
Mik.; (mîł, m., Valj.(Rad)).

mîł, mila, adj. 1) barnherzig, gnädig; mil biti
do koga, Ravn.; mile sestre = usmiljene
sestre, Gor.-Svet.(Rok.); mild: milo soditi;
mili darovi, milde Gaben, nk.; — 2) Mitleid
erregend: milo se jokati, bitterlich weinen;
milo prositi, flehentlich bitten; — wehmüthig;
milo pogledati koga; milo se ozirati po kom;
mili glasovi; — milo se mi storilo, ich
bin von Wehmutth ergriffen worden; milo
mi je zanj, es thut mir leid um ihn, Cig.;
milo pogrešati koga, jemanden schwer ver-
messen, Levst.(M.); — rührend, Cig., Jan.; mila
prigodba, C.; mil konec, ein trauriges Ende,
Pohl.(Km.J); — traurig: mila Jera, ein zum
Weinen geneigter, trübfeliger Mensch, Cig.,
LjZv.; držati se kakor mila Jera, Jvžh.St.;
— 3) lieb; mila moja mati! mili Bog! pod
milim Bogom nimam nikogar, auf der ganzen
lieben Welt hab' ich niemanden; — hodi za
milim Bogom! geh' in Gottes Namen! C.;
pod milim nebom, unter freiem Himmel; —
4) = neslan, Savinska dol.

mîlar, rja, m. der Seifensieder, Cig., Jan., DZ.,
nk.

mîlarica, f. die Seifensiederin, Cig., Jan.

miláriti, árim, vb. impf. das Seifensieder-
gewerbe betreiben, Cig.

milárnica, f. die Seifensiederei, Cig., Jan., DZ.

milârstvą, n. das Seifensiedergewerbe, Cig.(T.),
DZ., nk.

mílast, adj. seifenartig, Cig., Jan.

míček, čka, m. dem. milec; der Liebling, das
Herzenskind, Cig., Jan., C.

milce - mîlnica

582

mîlą — míloščina

milţec, lea, m. der Geflebte, Bes., Zora.

mîlen, adj. lieb: ljubica milena, Cig., C., Npes.-K.; Ji Milica prav'jo, Res milena vsa, Vod. (Fes.); — iz hs. (?)

1. mîten, Ina, adj. = mil: milno vpiti, weh- mûthig, kläglich schreien, C.; milno gledati, Z.; lieb: dete milno, Danj. (Posv. p.); milni Bog, kajk.-Vest.

2. mîten, Ina, adj. Seifen-, Cig., Jan.; mîlni klej, der Seifenleim, Cig (T.).

mîlica, f. das Viebchen, Cig., Jan., C., Bes.

milicija, f. die Miliz, Cig.(T.).

miligräm, m. tisočni del grama, das Millt- grammt.

milijârda, f. die Milliarde.

milijôn, m. die Million.

milijonár, rja, m. der Millionär.

milijonârka, f. die Millionärin, Preš.

milijônovka, f. der Millioner (Zahlzeichen), Cig.

milimêter, tra, m. tisočni del metra, das Milli- meter.

milîna, f. die Aumuth, die Lieblichkeit, Cig., Jan., nk.; — hs.

mîlitî se, im se, vb. impf. 1) dauern, leid sein: on se mi mili, er dauert mich, ta reč se mi mili, um diese Sache ist mir leid, Mur., Cig., C., M.; Men' se že žolnirje milijo, Npes.-Vraz; tudi: mili se mi koga, česa, Jan.; — 2) schmeicheln, Habd.-Mik., V.-Cig., Jan.; m. se komu, LjZv.; kokoš se mili (z glasom), Dol.

mîlitî, îm, vb. impf. seifen, einseifen, Mur., Cig., Jan.; — prim. milo.

mîlja, f. die Meile.

miljáčina, f. = melina, mel, die Riese, Ko- borid (Goriš.).

miljarina, f. = miljnina, DZ., SIN., Zv.

miljáriti, ârim, vb. impf. bemitleiden, ZgD.

mîljati se, am se, vb. impf. winſeln, C.

miljâva, f. = žerjavica (morda: muljava .), Drežnica-Erj. (Torb.).

miljekáz, káza, m. der Meilenzeiger, Cig., Jan.

1. mîljen, adj. lieb, geliebt, Štrek.; annuthig, Jan., Cig.(T.); — prim. milen.

2. mîljen, ljna, adj. Meifen-, Cig., Jan.

mîljenček, čka, m. dem. mîljenec; der Lieb- ling, das Herzenkind, Cig.

mîljenec, nca, m. der Liebling, Jan.

mîljenica, f. die Geflebte, Jan., SIN.

mîljenka, f. die Geflebte, Cig.

mîljnik, m. der Meilenzeiger, Jan., Cig.(T.), C., Nov.

miljnîna, f. das Meilengeld, Cig.

1. milka, f. kozje ime, Erj. (Torb.).

2. mîłka, f. feiner Flusſsaud: milko rabijo zidarji, Ljub.

milkováti se, ûjem se, vb. impf. liebeln, C.; m. se s kom, SIN.-C.

mîlnat, adj. feisig, Mur., Cig.

mîlnica, f. 1) das Seifenwasser, Cig., Jan., C., DZ.; — 2) das Seifenkraut (saponaria), Cig., C., Tuš.(B.).

mîlą, n. das Waischmittel: die Seife, Mur., V.-Cig., Jan., nk.; — po drugih slov. jezikih.

milóba, f 1) die Wehmuth, Cig., Jan., M., C.; — 2) die Holdseligkeit, Cig. (T.), nk.

milóben, bna, adj. wehmüthig, Cig., Jan.

milôča, f. = milost, die Gnade, ogr.-C.

miločúten, tna, adj. Mitgeführl habend: ubo- gim m., skrben oče, Slom.

milodár, m. nam. mil dar, die Liebeßgabe, Mur., Cig., Jan.

milodären, rna, adj. mildthätig, Cig., Jan., Vrt.

milodârnik, m. der Mildthätige, Slom.

milodárnost, f. die Mildthätigkeit, M., Slom.

milodüh, dúha, adj. wohlriechend, Vrt.

miloglásen, sna, adj. sanft o. lieblich tönend, Jan., M., C., nk.

miloglásje, n. der liebliche Klang, der Wohl- klang, Jan., M., nk.

milosřčen, čna, adj. mildherzig, barmherzig.

milosřčje, n. = milosřčnost, Cv.

milosřćnica, f. die Barmherzige; — die barm- herzige Schwester, Cig., Jan.

milosřćnik, m. der Barmherzige; — der barm- herzige Bruder, Cig., Jan., SIN.

milosřćnost, f. die Mildherzigkeit.

milosřden, dna, adj. = milosřčen, Mur., Jan.; — hs.

milosřdje, n. = milosřčnost, Jan., M., Zora; — hs.

milosřdnost, f. = milosřčnost, Mur.; božja m., Guts.(Res.); — hs.

mílost, f. 1) die Gnade; božja m., die Gnade Gotteš; milosti prositi, um Gnade bitten; milost storiti komu, jemandem Gnade er- weifen, Kast.-Levst. (Rok.); ena milost če pride, dve pa, če ne pride, jvžhŠt.; — Vaša milost! Euer Gnaden! Cig., nk.; — 2) božja m., das Gnadenfraut (gratiola ofčinalis), Cig.; — zel božje milosti, das Robertskraut (geranium Robertianum), C.; —moška m., die Feldmannstreu (eryngium), Cig.

mílosten, tna, adj. gnädig, barmherzig; — milostna gospa! gnädige Frau! nk.

milostínja, f. das Almosen, Mur., Cig., Jan., Mik.; v pušico milostinjo dajati, Zv.

milostíti, îm, vb. impf. begnadigen, Jan.; m. upornike, Zv.; kaznovati in m., Zv.

milostiv, îva, adj. = milostljiv, gnädig, gnaden- voll, barmherzig, Mur., Cig., Jan., Trub. (Post.), Schönl., Kast., nk.; pogleda ga s svojimi milostivimi očmi, Jsvkr.

milostíven, vna, adj. = milostiv, Mur., Jan., Danj.-Mik.

milostívnost, f. = milostivost, Mur., Jan.

milostívost, f. die Barmherzigkeit, die Gnade, M.

milostljiv, îva, adj. gnädig, barmherzig; bodi nam milostljiv! milostljivi gospod! gnädiger Herr! — tudi: milostljiv.

milostljívost, f. die Barmherzigkeit.

milostnik, m. der Erbarmer, Jan.

milostnost, f. die Barmherzigkeit, Mur., Cig.

mílošča, f. = milost, Habd.-Mik., Caf(Vest.), vžhSt.-C., ogr.-C., Let.

míloščina, f. das Almosen; miloščine prositi, um ein Almosen bitten.

míloščinar — minčč

— 583 —

mínek — minováti

míloščinar, rja, m. der Almošenier, Jan.(H.).

míloščinski, adj. Almošen-.

milóta, f. die Anmuth, Cig. (T.), Jan., Šol.,
Z., nk.; milota jih je gledati, es ist eine
Wonne, sie anzufchauen, Prip.-Mik.

milóten, tna, adj. anmuthig, nk.; — mild,
ZgD.

milotinka, f. = elegija, Nov., Zora, Let.

milótnost, f. der Liebreiz, Cig.(T.), nk.

milotžen, žna, adj. elegisch, wehmüthig, Cig.
(T.), Jan.

milováten, lna, adj. bedauernd, Beileidš-, nk.

milovánec, nca, m. der Bedauerte, Cig.

milovánje, n. das Bemitleiden, das Bedauern,
Dict., Cig., Jan., M., Rez.-Valj.(Rad).

milovánka, f. die Bedauerte, ZgD.

milovár, vára, m. = milar, der Seifenfieder,
Mur., Jan., Nov.-C.

milovárnica, f. 1) = milarnica, die Seifen-
siederei, Jan., C.

milováti, ûjem, vb. impf. 1) bemitleiden, be-
dauern, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) m. se
komu, jemandem schmeicheln, Polj.; — tudi
milovati, vam, Ravn., Vrtov.

milovávec, vca, m. der Bemitleider, Mur., Cig.

milovávka, f. die Bemitleiderin, Z.

milovec, vca, m. 1) der Seifengeift, Strp.; —
2) der Seifenstein, C.

milovíden, dna, adj. lieblich anzufehen, graziös,
Cig.(T.); srebro je milovidno belo, demant
je miloviden, Erj.(Min.).

mílovka, f. der Talf, h. t.-Cig.(T.).

milozvčen, čna, adj. lieblich klingend, nk.

milozvök, zvóka, adj. lieblich klingend, Cig.
(T.).

mímičen, čna, adj. k mimiki spadajoč, mimisch.

mímik, m. der Mimiker.

mímika, f. die Geberdensprache, die Mimik.

mîmò, l. adv. vorüber, vorbei; m. iti, vorüber
gehen; — II. praep. c. gen. 1) an—vorbei;
mimo česa, koga iti; — 2) außer; vsi mimo
tobe; mimo tega, außerdem, überdies; —
3) im Vergleich zu: on ni tacega trpljenja
mimo druzih zaslužil, Dalm.; (za kompa-
rativom) als: moja hiša je lepša mimo tvoje;
mimo vseh kupcev, vor allen Käufern, Rec.

mimočúten, tna, adj. außerseßentlich, Cig (T.).

mîmòd, adv. = mimo, vorüber: šel je mimod,
C., vzhŠt.

mîmògredě, adv. = mimo grede, im Vorüber-
gehen, nebenbei, flüchtig; m. kaj omeniti, nk.

mîmògredčě, adv. = mimogrede, nk.

mimohód, hóda, m. der Vorübergang, Mur.,
Cig., DZ.

mimohódec, dca, m. der Vorübergehende, Cig.

mimohója, f. das Vorübergehen, C.

mimolèt, lěta, m. der Durchstrich (der Zug-
vögel), Cig.

mimorèden, dna, adj. außerordentlich, außer-
gewöhnlich, Jan., C., SIN.-C.

mimozór, zóra, m. die Parallaxe (astr.), h. t.-
Cig.(T.), Žnid.

mincen, cena, adj. = micen, winzig, Mik.,
Npes.-Vraz., St.-Trst.(Let.), Nov.

minčč, čča, adj. Guts.(Res.), pogl. minljiv.

1. mínek, nka, m. mlada žaba, der Kaukopf,
Tolm.-Erj.(Torb.).

2. mínek, nka, m. v rekih: na juhi ni ne
cinka ne minka, Gor.; ni imelo ne cinka ne
minka, Pohl.(Km.).

minen, nena, adj. = majhen, Rož.-Kres.

minerál, m. rudnina, das Mineral.

minerálben, lna, adj. rudninski, Mineral-, mine-
ralisch.

mineralóg, m. rudninar, der Mineralog.

mineralogija, f. rudninoznanstvo, die Mine-
ralogie.

minévati, am, vb. impf. schwinden, vergehen,
Jan., nk.; tedy so minevali, kakor ure, Erj.
(Izb. sp.).

miniatúra, f. drobna slika, die Miniatur.

miniatúren, rna, adj. Miniatur-, miniaturna
slika, drobna slika, ein Miniaturbild, Cig.(T.).

mínica, f. zlata m., der Rosen- oder Gold-
fächer (cetonia aurata), Jan., Erj.(Ž.); — 2)
die Buschwindblume, weißes Waldhähnchen
(anemone nemorosa), Cig., Medv.(Rok.).

mīnij, m. der Wiennig (minium), (chem.), Cig.
(T.).

minimálen, lna, adj. najmanjši, Minimał, DZ.

miníster, tra, m. eden izmed najvišjih uradni-
kov, vladarskih svetoalcev, der Minisfer.

ministěrij, m. das Ministerium.

ministerijálen, lna, adj. = ministrski, Mini-
sterial-.

ministránt, m. mašni strežnik, der Ministrant.

ministrski, adj. Minister-, ministeriell.

ministrstvó, n. das Ministerium.

miníti, minem, vb. pf. 1) vergehen, ein Ende
nehmen; vse mine; usuši se morje, vse reke
minejo, Ravn.; spomlad, zima mine; —
aufgehen: strezi mu: kar več mine, ti bom
nazaj grede plačal, Ravn.; mine veliko drv,
Cig.; — mine mi kaj, es vergeht mir, es
verlässt mich etwas; zakaj me žalost ne mine?
M.; mine te tvoja bolečina, Npes.-Mik.; ves
strah jo mine, Ravn.-Mik.; vse bo nas mi-
nilo, C.; le naj bodo ošabni, saj jih bo
minilo, DŠv.; dobra volja ga ni nikoli mi-
nila, LjZv.; — part. praet. tudi: minúł:
minula je maša, Gor.; vergangen, verslossen :
minuli teden, nk.; — 2) m. koga, an jeman-
dem vorüber kommen, Raič(Slov.), jvzhŠt.; —
= izgrešiti: m. koga, an jemandem vorüber-
gehen, ohne ihn zu bemerken, zu sprechen,
omgr.-C.; m. se = izgrešiti se, C.; — miněm,
omgr.-Valj.(Rad).

minljiv, iva, adj. vergänglich; vsaka sila je
minljiva.

minljívost, f. die Vergänglichkeit.

minóč, óča, adj. = minljiv, (minuč) Meg.,
Krelj, Dalm.

minóga, f. die Lamprete (petromyzon marinus),
Erj.(Z.).

minorát, m. prednost najmlajšega v dednem
nasledstvu, das Minorat.

minorit, m. redovnik sv. Frančiška, der Mi-
norit.

minováti, ûjem, vb. impf. ad miniti; (allmählich)
vergehen, Šol.

minuēnd — mírnast

— 584 —

mîrnat — mîsel

minuēnd, m. zmanjševanec, der Minuend.

minūta, f. šestdeseti del ure, die Minute.

minüten, tna, adj. Minuten-.

minütnik, m. der Minutenzeiger, Cig. (T.); —
rus.

1. **mîr**, mîra, mirû, m. der Friede; nima mira, er kann nicht zur Ruhe kommen; nimam mira pred njim, er gibt mir keine Ruhe; plačaj, pa bo mir; v hiši sem jaz gospodar, pa mir besedi! und hiemit Punctum! na miru, pri miru pustiti, jemanden in Ruhe lassen; z mirom, ruhig, Dict., Dalm., Gor.; stojte z mirom! Trub.; z mirom pustiti, in der Ruhe lassen, Meg., Trub., Jsvkr., Preš.; (prim. nem. jemanden „zufrieden“ lassen); m. storiti, Frieden schließen: mir sta med sabo storila, Dalm.; s čistega mira, ohne Veranlassung, ohne Ursache, BlKr.; — mîr, Valj. (Rad).

2. mir, m. 1) die Mauer, Guts., Jan., Poh., Rož.-Kres, Bolc-Erj.(Torb.); bef. die Mauer ohne Mörtel, z. B. zur Einfriedung, Rež., Goriš.-C.; — pl. mirovi, das Gemäuer, C.

mīra, f. die Myrrhe (myrrha).

miraběla, f. francoska cibora, die Mitrabelle oder Reine-Claude, Tuš.(R.).

mirabělšica, f. nekaka sliva, C.; — prim. mirabela.

mirálica, f. eine Art Kreuzdorn (rhamnus ru-
pestris), Vodice(Istra)-Erj.(Torb.).

mirár, rja, m. der Maurer, Zil.-C.

míren, rna, adj. ruhig; mirno dete; mirno morje; — friedsam; miren človek.

miriāda, f. = deset tisoč, die Myriade.

miriaměter, tra, m. = deset tisoč metrov, das
Myriameter.

mirič, ča, m. dem. mir; das Mäuernchen, Jan.

miríka, f. = vresa, das Heidekraut (erica),
Dalm.

miríten, tna, adj. beruhigend, besänftigend, Cig., Jan.

miríł, n. das Beruhigungsmittel, Cig., Jan.

mirína, f. ältes Gemäuer, Istra-Cig., Jan.

miríše, n. das Gemäuer, die Ruinen, Jan.,
Kras-Erj.(Torb.); zelišča, ki rastejo na mi-
riščih, Vrtov.(Km. k.).

miritelj, m. der Friedenſtifter, Mur., C.

miriten, tna, adj. verföhnlich, Mik.

mirítev, tve, f. die Friedenſtiftung, Cig.

1. **miríti**, ím, vb. impf. beruhigen, beschwichtigen, Frieden machen; če se kje kregajo, tepejo, pojdi jih mirit.

2. **miríti**, im, vb. impf. = zidati, Guts., Jan., Rež.-C.

mirîvec, vca, m. der Friedenſtifter, Cig., Jan.

mirîvka, f. die Friedenſtifterin, Cig., Jan.

mîrje, n. ältes Mauerwerk, die Ruinen, Istra-Cig., Jan.

mirjénje, n. das Beruhigen, das Friedenſtiften.

mirkucîn, m. der Waldteufel, Mur.; pogl.
merkucin.

mirljiv, íva, adj. friedfertig, Cig., Jan.

mirljívost, f. die Friedfertigkeit, Cig.

mírnast, adj. = mirnat: Voda teče, da vse cinglja, Izpod ogla mirnastega, Npes.-Schein.

mîrnat, adj. gemauert, C.; mirnata miza, Kor.-
C.; mirnata kajža, Npes.-Schein.

mîrnik, m. neki siv in črn ptiček, ki se gnezdi v mire, morebiti: der Steinschmäger (saxi-cola oenanthe), Bolc-Erj.(Torb.); — die Affel, Guts.

mirnodúšen, šna, adj. gleichmühig, Jan., SIN.

mirnosřčen, čna, adj. gleichmühig, Jan.

mirnosřčnost, f. die Gleichmühigkeit, Jan.

mirnost, f. die Ruhe (als Eigenschaft); die Gelassenheit; die Friedlichkeit.

mirodvor, m. nk., pogl. pokopališče.

miroljúb, ljúba, m. der Friedenſfreund, Cig.

miroljúben, bna, adj. friedliebend, Mur., Cig., Jan., nk.

miroljúbje, n. die Friedenſliebe, Jan., nk.

miroljúbnik, m. ein friedliebender Mensch,
Mur., Cig.

miroljúbnost, f. die Friedfertigkeit, Jan., nk.

mirolöm, łgma, m. der Friedenſbruch, Jan.

mirolömec, mca, m. der Friedenſbrecher, Cig.

mirolómen, mna, adj. friedenſbrüchig, V.-Cig.

mirolómvstvó, n. der Friedenſbruch, Cig., Jan.

mirovališče, n. der Ruhepunkt (phys.), Let.

mirovánje, n. das Ruhigsein, das Ruhen.

mirováti, újem, vb. impf. sich ruhig, friedlich verhalten; miruj! sei ruhig! Dol.-Levst.(M.).

miróven, vna, adj. friedlich, Friedenſ-, Meg., Cig., Jan., ogr.-M.; mirovni čas, Dalm.; mirovni vojvoda, der Friedenſfüst, Trub. (Post.); mirovni stan, der Friedenſstand, DZ.; — ruhig, friedfertig: A miroven bodi, veš? Levst.(Zb. sp.).

mirovít, adj. friedfertig, Cig., M.; m. človek, LjZv.

mirovíten, tna, adj. = mirovit, Mur., Cig., Jan.

mirovitnost, f. die Friedfertigkeit, Mur.

mirovítost, f. die Friedfertigkeit, Cig.

mirovje, n. coll. das Mauerwerk, Jan., C.

mirozóv, zóva, m. der Zapfenstreich, nk.; —hrv.

mírta, f. die Myrte (myrtus).

mirtov, adj. Myrten-; m. venec.

mirtovje, n. der Myrtenwald, Cig.

mirtvik, m. der Mastaſig, Guts.-Cig., Mur., Jan.,
C.; pogl. mrtvika.

mísanje, n. das Haaren, Mur., Jan.

mísati se, am se, vb. impf. = misiti se, Mur., Mik.

mîsel, sli, f. 1) der Gedanke; po mislih pisati, etwas schreiben, ohne hinzusehen, Svet.(Rok.); na m. priti, einfallen; domovina jim je zopet bolj hodila na misel, sie dachten wieder mehr ans Waterland, Jurč.; ni mu hodilo na misel, er ließ es sich nicht beifallen, LjZv.; na mislih, v mislih imeti, gedenken; tudi: v misli, na misli imeti; na mislih, v mislih mi je kaj, ich denke an etwas; V mislih ti niso, Preš.; v misel vzeti kaj, gedenfen, cr- wähnen; to ni vredno, da bi se v misel jemalo, das ist nicht der Rede wert, Cig.; fant, tega več ne jemlji v misel! Jurč.; iz misli pustiti, nicht beachten, St.-C.; po misli, mislih, nach Wunſch, Cig., Polj.; po misli biti, zuſagen, Cig.(T.); biti, ko misel, ganz nach

mîsulca - misticizem

— 585 —

místičen — míška

Wunsch sein, Rib.-M.; lepa je kakor misel,
schön wie man sie sich nur denken kann, Zv.;
za eno misel = prav malo, Zv., Str.;
— die Meinung, die Ansicht; enih misli biti,
gleichgesinnt sein; dvojnih misli biti, zweifeln,
C.; — misel me je, ich beabsichtige, ich habe
vor; katerega teh dveh zgledov vas je misel
posnemati? Ravn.-Mik.; — na misli imeti
kaj, im Sinne haben, vorhaben, Cig., C.;
= v mislih imeti, Cig., Jan.; — 2) dobra m.,
daš Wohlgemuth, der Dosten (origanum vul-
gare), Mcg., C., pod Kaninom, Srpenica-
Erj.(Torb.), vzhSt.; = božja m., Hal.-C.;
= m. Marije device, C.

mîselača, f. 1) dem. misel, Valj.(Rad); — 2) =
dobra misel, Hal.-C.

mîselačka, f. der Gedankenstrich, ogr.-C.

mîseln, selna, adj. Gedanken-, (mislen) Cig.
(T.); intellectuell, Cig.

mîselnik, m. = mislec, der Denker, Cig.(T.),

mîselnost, f. die Denkraft, Mur., Cig., Jan.,
Cig.(T.).

mísija, f. poslanstvo, die Mission, Cig. (T.),
Cig., Jan.

misijón, m. von Missionären abgchaltener Pre-
digtenkyklus, die Mission.

misijónár, rja, m. der Missionär.

misijonáriti, árim, vb. impf. Missionär sein,
Kop. sp.

misijónec, nca, m. = misijonar, C.

misijónski, adj. Missionš.

mísika, f. ime psici, kajk.-Valj.(Rad).

mísiti se, mîsim se, vb. impf. sich mausen,
Mur., St.-Erj.(Torb.); sich haaren (o živini),
StGor.; — = osipati se: grozdje te trte se
rado misi, Erj.(Torb.); drevo se misi, der
Baum verliert das Laub, C.

mîslec, sleka, selca, m. der Denker, Jan., C.,
nk.; stari miselci, LjZv.

mîslek, sleka, m. ime volu, kajk.-Valj.(Rad).

mîslištelj, m. der Denter, Cig.(T.), Sin.

mísliti, mîslim, vb. impf. denken, sinnen; —
misli, misli, na zadnje si to izmísli; m. na
koga, kaj, an jemanden, etwas denken; m. v
druge reči, an andere Dinge denken, Burg;
radi mita jemljo ino mislijo po dareh, sie
haben ein Verlangen nach Geschenken, Dalm.;
veliki točaj ne misli po Jožefu več, der
Mundschenk gedenkt Jošefs nicht mehr, Ravn.;
— m. si, bei sich denken; kaj čem tu stati?
misli si in odide; sich vorstellen; misli si
človeka brez rok in nog; vermuthen; ali si
kaj mislis? — denken, meinen; kako mislis
o tej stvari? — dobro m. komu, es mit je-
mandem gut meinen, Levst.(Rok.); hudo m.
komu, Krelj; — beabsichtigen; misli se ožc-
niti; tega ne mislim storiti.

misliv, íva, adj. 1) denkend, Z.; — verständig:
Naravna je i misliva, Levst.(Zb. sp.); — 2) ge-
dankenreich: misliva pripodoba, Zv.

mislivec, vca, m. der Denker, Cig.. Jan.

mistěrij, m. skrivnostni nauk, skrivnost, das
Mysterium, Cig.(T.).

misticizem, zma, m. pretirana gojitev skriv-
nostnih naukov, der Mysticiismus.

místičen, čna, adj. skrivnosten, mystišch, Cig.,
Jan., Cig.(T.).

mistikfácija, f. zvoditev lahkovernega člo-
veka, die Mystification, Cig.(T.), nk.

mîstik, m. kstor se z mistiko peča, der Mh-
ſtifer.

místika, f. skrivnostni verski nauk, die Mhſtik.

mîš, mîši, f. 1) die Mauš (mus); domača,
hišna m., die Hausmaus (mus musculus);
dimasta m., die Brandmaus (m. agrarius),
Jan.(H.); poljska m., die Feldmaus (hypu-
daeus arvalis), Erj.(Ž.); — moker kakor
miš; reven kakor jara miš, Jurč.; ni ptiči
ni miš, er hat keinen ausgesprochenen Charak-
ter, Jurč.; slepe miši loviti, „blinde Kuh“
ſpielen; — miš, miša, m., Valj.(Rad), Dol.,
kajk.

mišák, m. 1) das Maušmännchen, C.; — 2)
ein unfruchtbarer Weinstod, C.

mišár, rja, m. der Mäuſebuffard, der Mauš-
geier (buteo vulgaris), Cig., Erj.(Ž.).

mišarica, f. das Mäuſegift, Cig.

mísast, adj. mausfarben, V.-Cig.

mîsca, f. 1) dem. miš; — 2) der Muskel, C., Lj-
Zv.; (nav. mišica); — 3) der Oberarm, C.; za
mišce se primeta, da bi se metala, C., vzhSt.

mîše, eta, n. das Mäuſchen, Mik., Vrt.; Prišla
je miška z mišeti, Npes-K.; — mišè, ęta,
Valj.(Rad).

mîšec, šca, m. ein mausfarbenes, aschgraues
Pferd, Cig., Jan.

mísejédina, f. der Mäuſefraß, C.

mîšelj, šlja, m. v uganki: Mîšelj mišlja, Kro-
celj kroclja; Mîšelj dolu pade, Krocelj ga
popade, (svinja in želod), Šenpas (Goriš.)-
Erj.(Torb.).

mîselôvka, f. die Mäuſesalle, V.-Cig., Jan.,
M., Dol.

míšenje, n. das Mausen, die Mausje, Javn., Jan.

míšerba, f. die Gelbsucht, Cig., Gor.; iz nem.
Mijšfarbe? C.; (prim. mišvarost, Guts.).

míševina, f. = mišina, Cig.

mísica, f. = mišca 2), der Muskel, Cig., Jan.,
Erj.(Som.), ņk.

míšičast, adj. muškulôß, C.

míšičen, čna, adj. Muskel-, Cig., Jan., Cig.
(T.).

míšičje, n. das Muskeſſystem, Erj.(Som.).

míšičnat, adj. muškelig, Cig., Jan.

míšina, f. das Mäuſeloch.

mîšjak, m. 1) der Mäuſekoth; — 2) der Flecken-
ſchierling (conium maculatum), Cig., Medv.
(Rok.); = pikasti m., Tuš.(R.).

mîšjerepast, adj. verbuttet, abholzig, V.-Cig.;
mîšjerepasta jelka, eine verbuttete Tanne,
der Kollerbusch, Cig.

mîšji, adj. Mauš-, Mäuſe-; mišji rep; mišja
dlaka, die Flaumfedern, Zv.

mîšjica, f. das Giftmehl, der Hüttenrauch, Erj.
(Min.).

mîška, f. 1) dem. miš, das Mäuſchen; —
2) = mišca 2), der Muskel, Mur., Cig., Jan.,
ogr.-C., Vrtov.; — 3) der Oberarm, ogr.-C.,
Mik.; pokrepi svoje miške, C.; za miške
se prijeti, Mik.

mižáv - mlâd

— 587 —

mláček - mladič

mižáv, áva, adj. = mežav, Mik.; mižavo gle-
dati, Jurč.

mižávost, f. = mežavost, Cig., Jan.

mižec, žca, m. der Blinzler, Jan.

miživnica, f. luknja na čebelnem košu, C.;
(nam. mižalnica?).

mižkût, m. die Fledermaus, Solkan-Erj. (Torb.).

mižnják, m. Jan., pogl. miznjak 2).

mižol, m. = mužol, das Trinkglas, C., Nov.

mláč, mláča, m. 1) kamen za črno moko, C.;
na mláč mleti = črno mleti, Rihenberk-Erj.
(Torb.); — 2) mešanica vsakovrstnega žita,
kakor ga mlinar pobira od meljajev, Erj.
(Torb.), Kras.

mlâčec, čca, m. das Zartried (isolepis), Medv.
(Rok.).

mláčen, čna, adj. lau; mlačna voda; mlačno
vreme; — lausinnig, indifferent, Cig., Jan.,
Cig.(T.), nk.

mláčenje, n. das Dreschen.

mláčev, čve, f. das Dreschen, Cig., Jurč., Dol.,
Gor.

mláčev, adj. mlačev kruh = črn kruh od
mešane moke, schwarzes Brot, V.-Cig., C.,
Kras, Ip.-Erj.(Torb.); — prim. mlač 2).

mlačevína, f. tisto snopje, ki ga je treba po
otepanju še mlatiti, C.

mláčina, f. 1) die Pfüße, Guts.; der Sumpf,
Mur., Cig., Jan.; — 2) kisla, močvirna trava,
Hrušica-Erj. (Torb.).

1. mláčiti, mláčim, vb. impf. lau macheu, Cig., C.

2. mláčiti, im, vb. impf. mlake delati razlivajoč
vodo, n. pr. po sobi, C.

mláčeje, n. coll. Lachen; die Sumpfgegend, Mur.

mláčnast, adj. laulich, Cig.

1. mláčnat, adj. laulich, C.

2. mláčnat, adj. = mlačev: mlačnato zrnje,
Nov.

mláčnež, m. der Lauling, Cig., Jan., C., nk.

mláčnica, f. das Pfüßenwasser, Cig.

mláčnik, m. = mlačnež, Cig.

mláčnost, f. die Laueit, die Laueigkeit; der
Indifferentismus, Cig.(T.).

mlačnověree, rca, m. der Laugläubige, Cig.

mlačnověrka, f. die Laugläubige, Cig.

mlačnověrnost, f. die Laugläubigkeit, Cig.

mlačnověrstvą, n. die Laugläubigkeit, Cig.,
ZgD.

mláčva, f. = mlačev, das Dreschen, der Drušj:
o mlačvi, zur Dreschzeit.

mlâd, m. 1) = mlaž, der Neumond, Mur.,
ogr.-C., Danj.-Mik.; — 2) = mlad f., junger
Nachwuchs: pleme, katero ne bi rodilo mo-
škega in ženskega mladu, moralo bi nehati,
Levst. (Beč.).

mlâd, î, f. junger Nachwuchs beim Vieh und
Gestlügel, Krn-Erj. (Torb.).

mlâd, mláda, adj. jung; mlada leta, die Jugend-
zeit; od mladih let, von Jugend auf; = od
mladih nog; = iz mladega, Cig., Jan., M.;
= iz mlada. Jan, Mik.; (pomni: od mla-
diju, Trub.); —mlada, die Braut, Dol.-Cig.,
BIKr.; — mladi meseč, mlada luna, der
Neumond; mlada nedelja, der erste Sonntag
nach dem Neumonde; — frisch, neu: mlad

sneg, frischer Schnee; mlad kruh, frisches
Brot, Cig.; — compar. mlâjši, mlâji.

mláček, čka, m. dem. mladec; der Frischling,
(mlasček) Cig.

mladè, ćta, m. junger Mensch, Jan., Let.; —
das Junge, C.

mládec, dea, m. junger Mensch, Cig., Jan.,
Levst.(Nauk.); —mladci = mlad f. die Zungen,
die junge Zucht, Cig.; prasice imajo mladce
(mlasce), po štiri, pet, šest, Ravn.Abc.).

mláden, dna, adj. mürbe, weich, Z., Mik.;
mladno sadje, Dol.

mladénče, eta, n. das Knäblein, C.

mladénček, čka, m. dem mladenec, der Knabe,
Mur., Ravn.

mladénčič, m. dem. mladenec; der Knabe,
Mur., Dalm., Slom., SIN.

mladénec, nca, m. der Züngling, Mur., ogr.-
Valj.(Rad), Raič(Slov.), Vrt.

mladénič, m. 1) der Züngling: — star m.,
ein alter Zunggesell, ein Hagestolz, Jan.(H.);
— 2) pl. mladeniči, das Brautpaar, BIKr.;
— 3) das Junge: za svoje mladeniče skrbeti,
Krelij; — 4) der Neumond, ogr.-C.

mladéničnica, f. das Knabenjeminar, Cr.

mladéniški, adj. Zünglings-, Jugend-, jugend-
lich; mladeniška navdušenost.

mladéništvą, n. das Zünglingshalter, das
Zünglingšlehen.

mladēnje, n. das Jungwerden, M.

mladénka, f. 1) das Mädchen, Jan., Prip.-
Mik., Žnid.; Mladenke me srecavajo, Npes.-
Vod.(Pes.); Ni take je mladenke, Ko naše
je krvi dekle, Preš.; mladeniči in mladenke,
LjZp.; — 2) die Kindbetterin, C.; — 3) krava
po teletu, dokler ima še mleka, Krn-Erj.
(Torb.).

mladénkinja, f. = mladenka 1), vzhŠt.-C.

mladénski, adj. jugendlich: mladenske presi,
Levst. (Zb. sp.).

mladěti, im, vb. impf. jung werden, sich ver-
jüngen, Mur., Jan., Met.

mladětina, f. die junge Brut, C.; — junger
Waldbestand, Litija-Svet. (Rok.).

mladězen, zni, f. 1) die Jugend, ogr.- Mik.,
C.; — 2) junge Leute, Bcs.-C.; knjige za
m., Raič(Slov.).

mladěznost, f. = mladezen 1), ogr.-C.

mládež, m. 1) der Neumond, C.; — 2) tri
leta star trs, C.

mládež, f. = mladina, die Jugend, Cig., Jan.,
nk.; — hs.

mladica, f. 1) junger Trieb, der Sprojs; jaz
sem vinska trta, vi ste mladice, Guts.(Res.);
— 2) seno tretje košnje, Sv. Duh pri
Krškem-Erj.(Torb.); mlada detelja, Z.; —
3) jungeš Mädchen, Bcs., Zora, Jurč.; —
4) mlada, letošnja svinja, Gor.; mlada če-
bela, Levst.(Beč.).

mladič, ica, m. 1) das Junge von einem Thiere;
Abel mu prvega mladiča od svoje črede
daruje, Ravn.; pos. mladiči, die junge Vogel-
brut; orlovi mladiči, Ravn.; — 2) junger
Bienenstock, Jarn., Mur., Cig., Jan., C., Met.;
— 3) der Junge, junger Bursche, Cig., Jan.,

mladiček - mladolčt

588

mladolčtce mlaja

C.; — 4) mladiči, das Brantpaar, Dol.-
Cig., Jan.; — tudi: mladič, Valj. Rad).

mladiček, čka, m. dem. mladič, das Junge,
ogr.-Valj. (Rad), Vrt.; — junges Vögelein,
LjZv.

mladiček, čka, adj. sehr jung, Mur., C.

mladičen, čna, adj. jugendlich, Jan.

mladičica, f. dem. mladika, junges Zweiglein.

mladičje, n. coll. junge Zweige.

mladičnat, adj. voll junger Zweige, Mur.

mladičnik, m. der Jungferstwurz, C.

mladika, f. junger Trieb o. Zweig; divja, nora
m., der Wasseraft, die Wasserrebe, Cig.

mladíkar, rja, m. der Zweigabstecher (rhyn-
chites conicus), Nov.

mladikast, adj. einem jungen Triebe ählich;
jung, Cig., C.

mladikav, adj. = mladikast, jung, Jan.; m.
obraz imeti, jugendlich aussehen, Dol.; mladikav les, mladikavo drevo, Kr.

mladíkavec, vca, m. junger Bursche, SlN.;
kaj bi se tak mladíkavec o babi menil! Jurč.

mladíkavina, f. junges Holz, Cig.

mladina, f. coll. 1) die Jugend, die jungen
Leute; — 2) die junge Brut o. Zucht, das
Zungvieh, Cig., Jan., M.; — 3) neue Freid-
früchte, M.; junger, neuer Wein, C.; — 4)
mesečna m., der Neumond, C.

mladince, nea, m. junger Mensch: Popravdne
starine Ovrje mladinč, Vod. (Pes.); — junger
Rebenstofc, C.

mladinka, f. die Bierwürze, DZ.; — čes.

mladinoljub, ljuba, m. der Jugendfrend, uk.

mladinski, adj. Jugend-, Mur., Cig.; mladinski spisi, LjZv.

mladišče, n. der Art, wo Nachts oder Hauf ge-
röftet wird, die Nöste, Cig.

mladíti, im, vb. impf. 1) jung machen, ver
jüngen; — jelen roge mladi, der Hirsch kolbt,
Cig.; m. se, jung werden, sich verjüngen;
— sich haaren, Cig.; — meseč, luna se mladi,
es ist Neumond, Guts., Dict., Dalm.; —
drobnicna se mladi, wirft Junge, Trenta,
Soča-Erj. (Torb.); — 2) abliegen lassen, zei-
tigen: sadje m, Cig., Jan., Mik., Dol.; sadje
se mladi, das Dbst liegt ab, Cig., Dol.; tudi
o vinu: naj se vince le mladi, DSp.; —
lan, konoplje m., den Nachts, den Hauf rös-
sten, Cig., Jan.; — 3) testo m., t. j. na
blebce razrezano iz novega gnesti, Vtov.
(Km. k.); — ilovico m. = gnesti, Z.

mladje, n. coll. junge Triebe, junger Anvachs,
junges Holz.

mladlětek, tka, m. der Frühling, Meg.-Mik.,
Mur., Jan., C.

mladlětje, n. = mladoletje, Meg.-Mik., Mur., Jan.

mladokljún, kljúna, adj. jungsschnäbelig, Cig.,
C.; On ob drugi si pomladi Zbere ptieče
mladokljune, Preš.

mladokóžen, žna, adj. von jugendlich zarter
Haut, Z., Lašče-Levst. (Zb. sp.).

mladolčt, lčta, adj. jung: Po svetu šel sem
mladolet, Str.; minderjährig, LjZv., Let.,
SlN.

mladolčtce, tca, m. der Frühjahrheitige, C.

mladolečten, tna, adj. 1) Frühlings-, Mur.,
Jan.; zdaj vedro, zdaj oblačno, kakor mlado-
letno nebo, Zv.; — 2) minderjährig, Z.

mladolčtje, n. der Frühling, Tst.(Let.), Zora.

mladolčtnica, f. 1) die Minderjährige, Z.; —
2) rumenkasta m., die gelbliche Frühlings
stliege (phryganee flavicornis), Erj. (Z.).

mladolčtnik, m. der Minderjährige, Z., uk.

mladolic, lica, adj. = mladoličen: deva mlado-
lica, Str.

mladoličen, čna, adj. von jugendlichem Antlig,
jung aussehend: lipa ima prav mladolično
skorjo, Bes.

mladolik, lka, adj. = mladoličen: mladoliki
svetniki, Levst. (Zb. sp.).

mladoródnica, f. die Rindsbetterin, Guts.-Cig.,
Jan.

mladóst, f. 1) das Zugendafter, die Jugend;
— mladost je norost, die Jugend hat keine
Tugend; m. je radost, C.; — 2) = mla-
dina, Preš.

mladóstin, tna, adj. Jugend; jugendlich; bil
je jako mladosten, LjZv.

mladóstnost, f. die Jugendlichkeit, Cig.

mladóstnik, m. der Junge, der Bursche, Mur.;
junge Lefer, C.

mladováti, čjem, vb. impf. ein Züngling sein,
Zv.

mládoven, vna, adj. jung, Z.; mladovna krava,
eine Kuh, die eben gefalbt hat, Cig., Svet.
(Rok.); mladovna krava = krava mladega
mlčka, Levst. (Rok.).

mladovjč, n. coll. junge Sproffen, junges Holz,
Cig., Zora, Notr.; tudi: mládovje, Polj.

mladovnica, f. die Wöchnerin, Crniče (Goris.).

mladoženča, nea, m. der Bräutigam, ogr.-C.

mladoženja, e, m. der Bräutigam, Cig., Jan.,
BlKr.; der Neuvernäljte, Valj. (Rad).

mladoženka, f. die Brant, ogr.-C.

mláhav, adj. sied, matt, schlaff, Dict., Cig.,
Jan.; schwach, Habd.; — kaltfinnig, Cig.

mlahaviti, im, vb. impf. erschaffen machen,
schwächen, kajk.-Valj. (Rad).

mláhovča, f. die Schwäche, kajk.-Valj. (Rad).

mláhavost, f. die Schwäche, die Schlaffheit,
Cig., Jan., Cig. (T.).

mláhen, hna, adj. = mláčen, Mur., Jan.

mláhnost, f. die Launigkeit, Mur.

mlahóta, f. die Launigkeit, Mur.

mlahóten, tna, adj. laulich, Mur., Cig., Jan.

mlahótnik, m. der Lauling, Mur.

mlahótnost, f. die Launigkeit, Mur.-Cig.

mlahóven, vna, adj. = mlahoten, Mur.

1. mláj, m. 1) der Neumond; nocoj bo mlaj;
o mlaju, zur Zeit des Neumondes; — 2) der
Schlamn, Mur Sec.-M., Mike; pos. blato na
kamenju v vodi, vzh.St.; — der Schweine-
koth, ogr.-C.

2. mláj, m. = maj, der Maibaum, Cig., Jan.,
Dol., Zeležniki (Gor.); — leskova šiba, ka-
tera se v zemho vtakne, kadar se „koza
biše“ 6, Lašče-Levst. (Rok.).

mlaja, f. die Jahnmurz (dentaria enneaphyllos),
Trnovski gozd-Erj. (Torb.).

mlājec – mlamôla

— 589 —

mlániti – mlatítva

mlājec, jca, m. der Züngere im Gegensäbe zu den Aelteren, *Mur*.

1. mlājček, čka, m. dem. mlajec, der Züngste: mlajček, Joatam po imenu, sam je ušel, *Rann.-Valj.(Rad).*

2. mlājček, čka, m. dem. 2. mlaj; mlajčki, blagoslovljene šibe cvetnonedeljske, katere zapičujejo pred kresnim večerom na njivah, *Dol.-Navr.(Let).*

mlajénje, n. 1) das Verjüngen; — 2) das Abliegenlassen des Lchtes, das Rösten des Hanfes, *Flachfes, Cig., Dol.*

mlāji, adj. compar. ad mlad, = mlajši.

mlajína, f. coll. 1) die jüngen Leute, die Züngend, *Mur., C.*; — junge Geschöpfe, C.; — 2) der Schlamm, C.; — 3) das Ungeziefer, *ogr.-Valj.(Rad)*; prim. 1. mlaj 2).

mlajíti, im, vb. impf. mit Schlamm überziehen, C.

mlajšanje, n. die Verjüngung.

mlājšati, am, vb. impf. jünger machen, verjüngen; m. se, sich verjüngen, jünger werden.

mlājše, eta, m. der Nachfomine, *Mur., Danj.-Mik.*; (= družinče, *Mur*.).

mlājši, adj. compar ad mlad; jünger; pl. mlajši, die Nachkommen, *Mur., Cig.*; (tudi = družina, die Dienstboten, *Mur*.).

mlajšína, f. die Jugend, (mlájsina) *Mur*.

mláka, f. die Pfüße, die Lache; iz mlake v *lužo* = aus dem Regen in die Traufe; — eine feuchte Wiese, *Rib.-M., Z.*; senožet, katero o povodnji voda zalije, *Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.)*.

mlākar, rja, m. 1) der Sumpfsbewohner, *Jarn.*; — 2) navadni m., die gewöhnliche Sumpfschnecke (limnaeus stagnalis), *Erj. (Ž.)*

mlākarica, f. 1) ovca, ki se pase na mlakah (Sumpfswießen), C.; — 2) neko jabolko, *Mariborska ok.-Erj.(Torb.)*

mlákast, adj. pfüßicht, *Mur, Cig.*

mlakós, m. das Rohrhužn (gallinula), mali m., kleines Rohrhužn (crex pusillus), srednji m., die Wassertalle (rallus aquaticus), grahasti m., die püffierte Ralle (crex Porzana), zelenonogasti m., das grünfüßige Rohrhužn (gallinula chloropus), *Frey. (F.)*

mlakóta, f. die Pfüße, C.

mlákovica, f. das Pfükenwasser, C.

mlakúž, m. die Blätterhenne, *Cig.*; — prim. mlakoš.

mlakúža, f. die Pfüße, die Sumpflache.

mlakúžar, rja, m. neki polž, C, *Robič (Nkol.)*

mlakúžast, adj. jumpsig, pfüßicht.

mlakúžen, žna, adj. Pfüken-, jumpsig.

mlakúžka, f. die Ralle (rallus), *V.-Cig.*; — prim. mlakoš.

mlakúžnat, adj. pfüßig, jumpsig.

mlakúžnica, f. das Pfükenwasser.

mlámol, m. der Abgrund, die Kluft, Z., *Mik.*; čez le-to vše je mej nami ino vami velik utrjen mlamol, *Trub.*; = prepad, *Dalm.*; — (das Chaoš, *Jan., Valj.(Rad)*).

mlamôla, f. = mlamol: molitev Davidova, kadar je v mlamoli bil, *Trub (Psal.)*

mlániti, im, vb. pf. = pokniti, udariti, *Krn-Erj.(Torb.)*; — prim. stsl. mlánij, fulgur, *Erj.(Torb).*

mlásk, mláska, m. der Schmaß, *Cig., Jan., SIN.*

mlaskáč, m. der Schmažer, *Jan.*

mláskanje, n. das Schmaßen, das Schmalzen mit der Zunge, *Mur., Cig.*

mláskati, mláskam, vb. impf. schmaßen, mit den Lippen, der Zunge schmalzen, *Dict., Mur., Cig., Jan., SIN., Knn-Erj.(Torb.), SlGor., GBda.*; — schlecken, *Cig., Jan.*; tudi: mlaskáti, âm, *Gor.*

mláskav, adj. schmaßend, Z.

mláskavce, vca, m. der Schmažer, der Schmalzer, *Mur., Cig., Jan.*

mláskniti, mlásknem, vb. pf. schmaßen, mit der Zunge schmalzen, *Cig., Jan.*

mlaskót, óta, m. das Geschmace, Z.

mláščati, im, vb. impf. leje knižternde, schazrende Laute von sich geben: raki mlaščijo, voda v črevlju mlašči, C.; vino mlašči, kadar tihó vre, C.

mláščiti, mláščim, vb. pf. schlagen, das čespašcht: grdo ga je mlaščil, *Dragotinci (St.)-Valj.(Vest.)*; — prim. mlaskniti.

mlát, m. der Hammer, *Valj.(Rad)*; kladivo pri klepilu, *Žabče-Erj.(Torb.)*

mlât, ł, f. das Dreschen, *Mur., Cig., Jan., C., Met., Mik.*; dobra m., *Dol.*; izdačna m., *vzhŠt.*

mláta, f. = mlato, *Mur., Mik.*

mlátast, adj. malztreberartig, *Cig.*

mlátba, f. das Dreschen, C.

mlátčevka, f. die Drescherin, C.

mlátčinja, f. die Drescherin, C.

mlátec, tca, m. der Drescher, *Mur., Jan., Mik., BlKr.*

mlátev, tve, f. = mlačev, der Drusch, *Cig., Vrt., Dol.*

mlatíca, f. die Drescherin, M., C.

mlatič, tiča, m. der Drescher.

mlatičevka, f. die Drescherin, *Polj.*

mlatična, f. die Drescherin, C.

mlatíten, ňa, adj. Dresch: mlatítna kola, ein Dreschwagen, *Dalm.*

mlatílnica, f. die Dreschmaschine, *Cig., Jan., C., Nov., DZ.*

mlatíłq, n. das Dreschwerfzeug: der Dreschlegel, *Cig.*; = mlatilnica, *Cig., Jan., Cig. (T.)*

mlatíški, adj. Drescher.

mlatitba, f. = mlačva, mlatev, *Danj.-M.*

mlatitelj, m. = mlatič, *Mur.*

mlatítev, tve, f. das Dreschen, *Mur., Jan., ogr.-Valj.(Rad)*; po mlatitvi, *vzhŠt.*

mlátiti, im, vb. impf. dreschen; prazno slamo m, leereš Stroh dreschen, = eine erfolglose Arbeit verrichten; = vodo m., *Krelj; průžefin*; m. koga, po kom; — z rokami m., die Hände ungestüm hinundherbewegen, mit den Händen ringen, *Z.*; naprej se m. (plavajoč), sich weiter bringen, *ogr. Let.*; po svetu se m., sich in der Welt herumplagen, *Z.*

mlatítva, f. = mlatitev, *vzhŠt.*

mlatitvø — młečnik

— 590 —

młečnina — młekosćeda

mlatitvø, n. = mlatitva, Dalm.-M.

mlativec, vca, m. der Drescher, Cig., Jan.

mlatitvø, n. kar se mlati, Jan (Slovn.).

mlátnik, m. die Malztrebergrube, Cig.

mlatnina, f. der Drescherlohn, Cig., Jan., C.

mlátnja, f. das Dreschen, Cig.

mlátø, n. die Malztreber, Guts., Jarn., Mur., Jan., Mik., Nov.

mlâtva, f. = mlatev, Cig., Jan., C.; Balade pet' je mlatva prazne slame, Preš.

mláva, f. leskova šiba za obroč, Mune v Čičih-Erj. (Torb.).

mlěč, m. der Milchschwanm, Mur., Jan., Mik.; beli m., neka neužitna goba, C.; — die Wegewarte (cichorium intybus), Cig.; — der Löwenzahn (leontodon), C.; — kači m., die Haselwurz, die Schwarzwurz (scorzonera), C.; — svinjski m., die Saudistel, die Gänsedistel (sonchus arvensis), Cig.

mlěčarica, f. das Milchschaf, C., Bes.

mlěčec, čca, m. dem. mleč; der Löwenzahn (leontodon), C., vzh.St.; — die Wachsblume (cerinthe minor), Knečak na Pivki - Erj. (Torb.).

mléček, čka, m. 1) rastlinski mlečni sok. Cig., Jan.; — 2) die Wolfsmilch (euphorbia), Cig., Jan., BIKr., M., Tuš.(B.). Medv.(Rok.); bleda kakor m., Vrtov.(Km. k.); — garjavi m., cuppressenartige Wolfsmilch (euphorbia cyparissias), Tuš.(R.), Medv.(Rok.); — krvavi m., das Schöllkraut (chelidonium maius), Jan., C.; = krvni m., Cig.

mlěčen, čna, adj. Milch-; mlečna cev, das Milchgefäß (bot.), Tuš.(B.); — milchig; mlečna krava, eine milchreiche Kuh; — mlečno drevo, der Kuhbaum (galactodendron), Cig.

mlěčiti se, im se, vb. impf. Saft bekommen (von Früchten), C.

mlěčeje, n. 1) die Eisenenschlafe, Železniki (Gor.), — 2) die Mai- oder Kuhblume (taraxacum ofticinale), Josch; — die Saudistel (sonchus arvensis), Josch; — divje m., der Frauenflachs (linaria vulgaris), Junska dol.(Kor.)-Josch.

mlěčkar, rja, m. der Wolfsmilchschwärmer (sphinx euphorbiae), Erj.(Ž.).

mlěčkast, adj. milchartig, milchicht, Mur., Cig.; — milchig, Jan.(H.).

mléčkov, adj. kar je od mlečka, Jan.(H.); — prim. mleček 2).

mlěčnast, adj. milchartig, Cig.

mlěčnat, adj. milchig, milchreich, Mur., Cig., Jan.

mlěčnica, f. 1) die Milchkammer, Mur., Cig., Jan., Nov.; — 2) das Milchgefäß, Milch, — 3) (cevi) mlečnice, die Milchgefäßgefße, Cig., Erj.(Z.); — 4) neka goba, Meg., Dict., Rihenberk-Erj. (Torb.), Danj.(Posv. p.J.); (der Milchschwanm [agaricus lactifluus], Mur.; der Pfefferischwanm [agaricus piperatus], Cig.; [agaricus ruber], Tuš.(B.)); — neka hruška, Mariborska ok.-Erj. (Torb.); (die Milchbirne, Mur.).

mlěčnik, m. 1) mlad sloveck (zaničlj.), C.; — 2) der Milchzahn; — 3) die Milchfanne, Cig.;

— 4) mlečna jed: das Milchloch, Cig.; — 5) der männliche Risch, der Milcher, der Milchling, Cig.; — 6) die Wolfsmilch (euphorbia), Z., Dol.; — krvavi m., das Schöllkraut (chelidonium maius), Tuš.(R.).

mlěčnina, f. 1) kar je iz mleka, C.; — 2) die Milchsteuer, Cig., Jan.

mlěčnjak, m. 1) = mlečnik, der Milchzahn, Mur., Erj.(Som.); — 2) der Milchständer, DZ.; — 3) das Schöllmännchen, der Milcher, Guts., Cig.(T.), Erj.(Z.); — 4) unreifer Bursche: da bi se jaz dal takemu mlečnjaku! Glas.

mlěčnogób, góba, adj. jung, unreif, gelbschnäbelig, Levst.(Zb. sp.).

mlěčnogóbec, bca, m. der Gelbschnabel (zaničlj. o mladem sloveku), Z., Lašče-Levst. (Rok.); Mlečnogobec! ti tega še ne smeš vedeti, Levst.(Zb. sp.).

mlěčnokíšel, sela, adj. milchsauer, Cig.(T.).

mlěčnost, f. die Milchigkeit.

mléden, dna, adj. 1) abgemagert, eingefallen, Habd.-Mik., Cig.; — 2) = omleden, fade schmeckend: mledna hrana, Cv.; — prim. medel.

mlěkar, rja, m. der Milchverkäufer; — der Senne, Tolm.-Cig.

mlěkarica, f. das Milchweib, die Milchhändlerin.

mlekarija, f. = mlekarstvo.

mlěkáriti, árim, vb. impf. den Milchhandel, die Milchwirtschaft betreiben, Jan.

mlěkarnica, f. 1) das Milchwirtschaftsgebäude, Rot. (Zg. Tolm.), ZgD.; die Sennerhütte, Cig.; — 2) die Milchkammer, Valj.(Rad).

mlěkarski, adj. die Milchhändler o. die Milchwirtschaft betreffend.

mlěkarstvø, n. die Milchwirtschaft, der Milchhandel, Jan., Cig.(T.).

mlěkast, adj. milchicht, V.-Cig.

mlékø, n. die Milch; sladko, kislo m., süße, faure Milch; posneto m., abgerahmte Milch; pinjeno m., die Buttermilch; — vince kakor mleko! Zv.; mleko se še tvojih zob drži = du bífst noch ein Kind; m. izpod krave, frisch gemokene Milch; po ptičeje m. poslati = nach Rückenfett schicken, Cig.; vse ima, le ptičjega mleka ne, Notr.; — 2) kačje m., der Kuckuckspeichel (ein Schaum auf Weidenbäumen), = kačji pljunec, Ip.-Erj. (Torb.); — 3) pasje m., die Gartenwolfsmilch (euphorbia peplus), Cig., Jan., Tuš.(R.), Medv.(Rok.); = volčje m., Cig., Jan.; — ptičeje m., die Vogelmilch (ornithogalum), Cig., Tuš.(B.); belo in rumeno ptičeje m., weißer und gelber Milchfern (ornithogalum umbellatum et luteum), Tuš.(R.); — krvno m., das Schöllkraut (chelidonium maius), Dict., Z.

mlěkokrâdec, dea, m. der Milchdieb, Cig.

mlěkomèr, měra, m. der Milchmeister, das Galattometer, Cig., Jan., Cig.(T.), Sen.(Fiž.).

mlěkopívec, vca, m. der Milchtrinter, Dict.

mlěkosćeda, f. das Labkraut (galium verum), Cig.

mlěkovce mlězivina

591

mlězivą mlnščica

mlěkovce, vca, m. 1) der Wüthbaum, der Ruhbaum (galactodendron), Tuš. (B.); - 2) der Wüthquarz, Frj. (Mln.).

mlěkovica, f. die Wüthsuppe, C.

mlěkovína, f. die Wüthsfleher, Jan.

mlěkovit, adj. mitzig, mitzreid, Jan.

mlělo, n. das Mahlfwerk, Cig. (T.).

mlénje, n. = mletje, Mur., Cig., Jan., BIKr.-Mik.

mlěstí, mětzem, vb. impf. molsti, Guts., Mur., Cig., Jan., Mengeš (Gor.), Ig. (Dol.).

mlěstva, f. 1) das Melken, C.; - 2) die Wiesl mittl, bef. die durch Erwärmung dieſ gewor dene Wieslmitl, Dol.; pogl. mlezivo.

mlětavica, f. das Ziehen im Körper vor dem Zieberanfall, Valj. (Rad).

mlětev, tve, f. das Mahlen, Jan.

mlěti, měljem, vb. impf. 1) mahlen; Solnce sije, dežek gre, Malin melje brez vode, jpržh-St.; mlena je, es ist geschehen, Cig.; - kendor prej pride, prej melje, wer zuerst tommt, maßt zuerst; - zerreiben: barve m., Cig.; abbrödetu: voda melje breg, das Wasser schwemmt das Uſer ab, Cig.; m. se, sich brö ſetn, zu Wülm werden, toder werden, Cig.; breg se melje, das Uſer wird unterpiütt, UčT.; zemlja, pesek, sneg se melje pod nogami, Z.; - kreisförmige Bewegungen ma chen: pes, tele z repom melje, C., Prip.-Mik.; - noga mi melje, der Fuß ist mir eingeschlagen, C.

mlětje, n. das Mahlen.

mlětva, f. = mletev, C.; na mletvo pri-nosti, C.

mlětvina, f. 1) das Mahlgeld, Mur., Cig., Jan.; - 2) kar je za mleteje, C.

mlěv, ?; f. das Mahlen, Mur., Jan., Mik., Svet. (Rok.); moka od prej mlevi, das Meßl vom ersten Gange, Cig.; dobra m., Dol.

mlěv, m. der Bachsand, Cig., Valj. (Rad).

mlěvčen, cna, adj. mutzig, Cig.

mlěvce, vca, m. der Mahlgast, V.-Cig., Jan.

mlěven, vna, adj. Mahl : mlěvno blago, die Mahlprodukte, DZ.

mlěviti, im, vb. impf. den Körper hinundher bewegen, hinundherwegen, ogr.-C.

mlěvka, f. der Wülm, der Flugsand, der Trieb sand, der Bachsand, Cig., Jan., C., Levst. (Moěv.); seiner Schotter, C.

mlěvkast, adj. mutmicht, Cig.

mlěvski, adj. Mahl : m. zapis, der Mahl zettel, Cig.

mlěvščina, f. das Mahlgeld, Mur., Cig., Jan.; mlnar svojo mlevšěno dobi, Ravn. (Abe.).

mlěž, î, f. die Wieslmitl, Mik.

mlězev, zve, f. die Wieslmitl, Valj. (Rad).

mlězga, f. der Roth, Dol.-Mik.

mlězina, f. die Wieslmitl, Fr.-C.

mlěziv, adj. ďudnega, neprijetnega okusa, omleden (o pijači, jedi, poselbno pa o sadju), BIKr.-DSv.

mlěziva, f. = mlezivo, Cig.

mlěziváda, f. neka jed iz mleziva, kajk Valj. (Rad).

mlězivina, f. die Wieslmitl, Fr.-C.

mlězivó, n. die Wieslmitl, Soska dol. - Frj. (Torb.), kajk.-Valj. (Rad).

mlězovina, f. die Wieslmitl, jpržhSt.; (mlezo-vina, kajk.-Valj. (Rad/)).

mlězva, f. die Wieslmitl, Cig., Jan., BIKr.-Mik., Dol., Polj.

mlín, m. die Mühle; v mlin nesti; m. na sapo, die Windmühle, Jan.; = m. na veter, Cig.; m. na vago, die Pantermühle, V.-Cig.; m. na tri tećaje (mit drei Gängen), Cig., Jan.; = m. na tri kolesa, Cig.; = na tri kamen, Jan.; m. na ladijah, die Schiffsmühle, DZ.; mlin melje, kar se mu naspe, wie man in den Wald hineinrußt, so schallt es wieder, Cig.; - noga v mlin gre = melje, der Fuß ist eingeschlagen, C.; - prim. 2. malin.

mlínar, rja, m. 1) der Müller; - 2) der Waffertläuſer (hydrometra lacustris), Bole, Renče-Frj. (Torb., Z.).

mlínareč, čka, m dem. mlnar(cc); 1) der Müllerbursche, Jan.; 2) die Schwanzmeife, die Bergmeife (parus caudatus), Cig., Jan., Frey. (P.).

mlínarica, f. 1) die Müllerin; - 2) neka ptica, Bole-Frj. (Torb.); = pustolka, Kr.

mlinarija, f. = mlnarstvo.

mlinarišče, n. = mlnarjevo posestvo ali poslopie, DŠv.

mlinariti, árim, vb. impf. das Müllergewerbe betreiben, Müller sein, Cig., Jan.

mlinarski, adj. Müller.

mlinarstvo, n. das Müllergewerbe.

mlinčak, m. der Rudelwalker, kajk.-Valj. (Rad).

mlinčar, rja, m. sedem Crevljev dolg kreełj, iz katerega se mlinci delajo, Notr.; - prim. 2. mlinec 2).

mlinčast, adj. kerschlägtig: m. les, kerschlägtiges Holz, V.-Cig., C.; mlinčasta deska, C.

mlinčav, adj. kerschlägtig, C.

mlinčavina, f. kerschlägtiges Holz, C.

mlinčeč, čka, m. dem. 2. mlinec, Valj. (Rad).

1. mlinček, čka, m. dem. 1. mlinec; keine Mühle.

2. mlinček, čka, m. dem. 2. mlinec, Valj. (Rad).

mlinčenje, n. das Flachquetschen, Cig.

mlinčič, m. dem. 1. mlinec; keine Mühle, M.

mlinčiti, im, vb. impf. 1) floch quetschen, Cig., Jan.; 2) intr. kerruſſig, kerschlägtig sein, C.; star kostanj mlinči, C.

mlinčnik, m. = valjar, der Rudelwalker, Solkan-Frj. (Torb.).

mlinčnjak, m. = valjar, der Rudelwalker, C.

1. mlinec, nea, m. dem. mlin; kleine Mühle.

2. mlinec, nea, m. 1) tenko razvaljano testo specěno; poparjeni mlinci: - 2) mlinci: tenke desěice za škatle, Skrilje-Frj. (Torb.), Notr.

mlínek, nka, m. dem. mlin; eine kleine Mühle, M.

mlínič, m. dem. mlin, eine kleine Mühle, DZ.

mlíniti, im, vb. impf. testo m. = valjati, Solkan-Frj. (Torb.).

mlinovina, f. die Mahlſteuer, StGosp.-C.

mlinski, adj. Mühl; m. kamen, der Mühſtein.

mlinščica, f. das Mühltwasser, der Mühltbad, Cig.

mlītva — mnogojezīčnik

— 592 — mnogokàk — mnogoplóščen

mlītva, f. der Gold-, der Silberschaum, Kr.-Valj. (Rad.).

mlīvka, f. der Mūlm, Cig.; — pogl. mlevka.

mljáva, f. die Stange, Jan.; pogl. mlava.

mlóhav, adj. = mlahav, Cig., Jan., C., DZ.

mlóhavost, f. = mlahavost, Jan., DZ.

mnemōnika, f. umetnost izboljšati spomin,
die Mnemonit, Cig., Jan., Cig. (T.).

mnēnje, n. die Meinung, das Dafürhalten; —
das Gutachten, Cig., Jan., DZ.

mnéti, mním, vb. impf. = meniti, meinen,
Meg., Trub.-Mik.; — mni se mi, = zdi se
mi, Zv., LjZv.

mnīh, m., Cig., Jan., pogl. menih.

mnóg, mnóga, adj. so mancher; mnog čas, so
manchesmal, oft, Trub.; — mancherlei, Meg.;
— mnogi, viele; mnoga leta, viele Jahre;
mnogo, viel; mnogo let, viele Jahre; (na
vzhodu: vnogi; govori se nav. le določna
oblika: mnogi, Cv. IV. 12.).

mnogič, adv. oft, C.

mnogobárven, vna, adj. vielsarbig, Cig., Jan., nk.

mnogobesédcn, dna, adj. vielwortig, wortreich,
Cig., Jan.

mnogobesédje, n. die Wortfülle, Cig (T.);
prazno, puhlo m., der Wortschwall, Cig.

mnogotesédnost, f. der Wortreichthum, Jan.
(H.).

mnogobôstvó, n. die Vielgötterei, der Poly-
theismuš, Cig., Jan., Cig. (T.).

mnogobôžen, žna, adj. polytheistisch, Cig., Jan.

mnogobôžnik, m. der Polytheist, Cig., Jan.

mnogobrójen, jna, adj. zahlreich, nk.

mnogocvěten, tna, adj. blütenreich, vielblumig,
Cig., nk.

mnogôč, adv. oft, C.

mnogočísełn, selná, adj. zahlreich, Raič(Slov.),
Let., SLN.

mnogočíslan, adj. hochgeachtet, wohlachtbar,
Jan., nk.

mnogočlěn, člěna, adj. vielgliedrig, mehr-
gliedrig, Jan., Cig. (T.).

mnogočlěnec, nca, m. das Polynom (math.),
Cig. (T.).

mnogočlěnski, adj. mehrgliedrig: m. izraz,
mehrgliedriger Außdruck, Cel. (Ar.).

mnogoděten, kna, adj. vieltheilig, Cig. (T.).

mnogoděnost, f. die Vieltheiligkeit, Cig.

mnogoděstvó, n. die Polypädie, Cig.

mnogoglásen, sna, adj. vielstimmig, Cig.

mnoglåv, gláva, adj. = mnoglavlaven, Z.

mnoglåven, vna, adj. vielhauptig, Cig.

mnogogréšen, šna, adj. fündenreich, Jurč.

mnogogúb, gúba, adj. vielfältig, Cig. (T.).

mnogoguben, bna, adj. = gubast, vielfältig,
Cig.

mnogoiměn, adj. vielnamig, mehrnamig, Cig.
(T.).

mnogoiměnski, adj. mehrnamig, Cel. (Ar.).

mnogoizkušen, adj. = mnogo izkušen, viel-
erfahren, Cig.

mnogojeńdec, dca, m. der Bielefser, Cig.

mnogojezíčen, čna, adj. vielzüngig, Cig.; —
vießprachig, polyglott, Cig., Jan., nk.

mnogojezíčnik, m. der Polyglott, Jan.

mnogokàk, káka, adj. mancherlei, Zv.; so
mancher: vrabci so pobrali mnogokako ja-
godo, Str.

mnógókatéri, pron. so mancher, Cig., Jan.,
nk.; mnogokatera narodna pesem, Str.

mnógokedò, pron. so mancher, Str.

mnógokjè, adv. an vielen Stellen, SIN.

mnogokóten, tna, adj. vielwirkelig, Cig.; poly-
gonal, Cig. (T.).

mnogokôtje, n. = mnogokotnik, Cig., Jan.

mnogokôtnik, m. das Vielfeck, das Polygon,
Cig. (T.), Cel. (Gcom.).

mnogokóžen, žna, adj. vielfältig, Cig.

mnógokrat, adv. vielmal, oft.

mnógokraten, tna, adj. vielmalig, mehrmalig;
(tudi: -krátен).

mnogokrátnik, m. das Vielfsache, das Multi-
plum (math.), Cig. (T.), Cel. (Ar.), DZ.; naj-
manjsi skupni m., das kleinste gemeinschafts-
liche Vielfsache, Cel. (Ar.).

mnogokrátnost, f. die Vielfältigkeit, Cig.

mnogokrił, krila, adj. vielstüchtig, Cig.

mnógoktéri, pron. = mnogokateri, so mancher,
Cig., Jan.

mnogoláten, tna, adj. vielrispig, Cig.

mnogolétten, tna, adj. vieljährig, Cig.

mnogoličen, čna, adj. mannigfaltig, Cig. (T.),
nk.

mnogoličnost, f. die Mannigfaltigkeit, Cig., nk.

mnogolik, lika, adj. vielförnig, polymorph,
h. t.-Cig. (T.).

mnogolist, lista, adj. vielblätterig, Cig., Jan.

mnogolisten, tna, adj. vielblätterig, Cig., Jan.;
mit vielen Blumenkronenblättern, polypetal,
Cig., Jan.

mnogoljúden, dna, adj. = ljudnat, stark be-
völkert, Cig. (T.); mnogoljudno, živahno
mesto, Cv.

mnogomôstvó, n. die Vielmännerei, Cig., Jan.

mnogonaróden, dna, adj. mit vielen Nationen:
mnogonarodna država, Nov.-C.

mnogonòg, nóga, adj. vielfüßig, Cig., Jan.

mnogonôžee, žca, m. der Vielführler, der Polyp,
Jan. (H.).

mnogonóžen, žna, adj. vielfüßig, Cig., Jan.

mnogoobrázen, zna, adj. vielgestaltig, nk.

mnogoobséžen, žna, adj. vieluntfassend, Cig.

mnogoógełnen, gela, adj. vieledig, Cig., Jan.

mnogoógełnik, m. das Vielfeck, Cig.

mnogoók, óka, adj. vieläugig, Cig.

mnogoós, ósa, adj. vielachzig (min.), Cig. (T.).

mnogopářkljar, rja, m. mnogoparkljarji, die
Vielhufer (multungula), Cig. (T.), Frj. (Ž.).

mnogopestičje, n. die Polyghnie (bot.), Cig.
(T.).

mnogopísee, sca, m. der Bielschreiber, der Poly-
graph, Cig., Jan., Let.

mnogopísen, sna, adj. schreibselig, Cig. (T.);
zdanji mnogopisni časi, Levst.(Nauk).

mnogopísje, n. die Polygraphie, Cig.

mnogoplóden, dna, adj. vielfrüchtig, Cig.

mnogoplóskven, ena, adj. polyedrisch, Cig.
(T.).

mnogoplóščen, čna, adj. = mnogoploskven,
Jan. (H.).

mnogoplôščnik — mnogovêzje

— 593 —

mnogovíden — množínski

mnogoplôščnik, m. das Polyeder, h.t.-Cig.(T.), Cel.(Geom.).

mnogopomenljiv, íva, adj. vielbedeutend, viel- sagemd, Cig., Jan., C.

mnogopomenljivost, f. die Bedeutungsfreiheit, C.

mnogoprášništvo, n. die Polyandrie (bot.), Cig. (T.).

mnogopredáten, ĩna, adj. vielfächerig, Cig.

mnogorámen, mna, adj. vielarmig, Cig.

mnogorób, róba, adj. vielfantig (min.), Cig. (T.).

mnogoròk, róka, adj. vielhändig, vielarmig, Cig., Jan.

mnogosêmenski, adj. vielsemig, Cig.

mnogoslóvčen, čna, adj. vielsilbig, Jan.

mnogospoštován, adj. = mnogo spoštován, hochgeleeht, Cig.

mnogôst, f. die Vielheit, die Menge, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); m. kol, die Menge der Wagen, Dalm.; mnogost jezikov jih je pri- morala zidanje opustiti, Ravn.-Valj.(Rad); m. srčne dobrote, Škrinj.

mnogostěn, stěna, adj. = mnogoploskven, polyedrisch, Cig., Jan., Cig.(T.); (po češ.).

mnogostólp, stólpa, adj. vielthürmig, Cig.

mnogostólpen, pna, adj. thurmvreich, Jan.

mnogostrán, strána, adj. vielseitig, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

mnogostránost, f. die Vielseitigkeit, Cig., Jan., Cig.(T.), M.

mnogostránski, adj. vielseitig, Cig., Jan., C., M., nk.

mnogostrúžen, žna, adj. mnogostružna reka, ein vielarmiger Flužs, C.

mnogoštevíten, ĩna, adj. vielzählig, zahlreich, Cig., M., nk.

mnogóta, f. die Menge, C.

mnogotér, adj. vielerlei, mancherlei; mnogotera mrzka reč, Trub.(Psal.); mnogoteri darovi, Kast.

mnogoterákó, adv. auf verschiedene Weise, C.

mnogotěren, rna, adj. vielfältig, vielsach, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.).

mnogotériti, črim, vb impf. vervielsachen, C.

mnogotěrnat, adj. vielfältig, mannigfältig, Mur., Cig., Jan.

mnogotěrnost, f. die Vielfältigkeit, die Viel- fachheit, Mur., Cig., Jan.

mnogotěroma, adv. auf vielerlei o. mancherlei Weise, Mur., V.-Cig.

mnogotěrost, f. die Mannigfaltigkeit, Mur., Cig., Jan., C.

mnogotrácnik, m. mnogotračniki, vielstrahlige Polyphen (polyactinia), Erz.(Z.).

mnogoúden, dna, adj. vielglieferig, C.

mnogověd, věda, adj. = mnogoveden, Jan.

mnogověden, dna, adj. vielwissend, Jan.

mnogovědeštvo, n. die Vielwisserei, Cig.

mnogovědež, m. der Vielwisser, Cig.

mnogovědstvo, n. die Vielwisserei, Cig.

mnogovéjen, jna, adj. vieläftig, Cig.

mnogovějnat, adj. = mnogovejen, nk.

mnogovězjne, n. die Häufung des Bindewortes, das Polyhndeton, Cig.(T.).

mnogovíden, dna, adj. vielsehend: mnogovidni ljudje, Zv.

mnogovládje, n. die Vielherrschaft, die Poly- archie, Cig.

mnogovládstvo, n. die Vielherrschaft, die Poly- archie, Cig., C.

mnogovřsten, tna, adj. vielerlei, mannigfältig, Mur., Cig., Jan., nk.

mnogovŕstnost, f. die Mannigfaltigkeit, Mur., Cig., Jan., nk.

mnogozaslúžen, žna, adj. verdienstvoll, M., nk.

mnogozlóžen, žna, adj. vielsilbig, mehrsilbig, Cig., Jan.

mnogozlóžnica, f. (beseda) mnogozložnica, ein mehrsilbiges Wort, das Polyshllabum, Cig.

mnogozlóžnost, f. die Vielsilbigkeit, Jan.(H.).

mnogoznáčen, čna, adj. vieldeutig, Cig.(T.).

mnogoznamenljiv, iva, adj. vieldeutig, Cig. (T.).

mnogoznâvec, vca, m. der Vielwisser, (-znalec) Cig., Jan.

mnogoznâvstvo, n. die Vielwisserei, (-znalstvo) Jan.

mnogozób, zóba, adj. vielzählig, Cig.

mnogožèn, žéna, adj. vielweibig, Cig.

mnogoženec, nca, m. der Vielweiber, Cig.

mnogožěnstvo, n. die Vielweiberei, die Poly- gamie, Cig., Jan., Cig.(T.), M., nk.

mnogožišen, ĩna, adj. vieladerig, Cig.

mnôštven, tvena, adj. mnoštveno število, der Plural, Cv.

mnôštvenost, f. die Mehrheit, Cig.(T.).

mnôštvo, n. die Vielheit, die Menge, Mur., Cig., Jan., Trub.-M.; m. živine in blaga, Dalm.; — die Mehrzahl, der Plural (gramm.), C., Levst.(Sl. Sp.), Cv.

mnôž, î, f. die Menge, Mur., Jan., Cig.(T.), ZgD.; vsa množ, kolikor jih je v Jeruzalemu verovalo, Ravn.; — die Vielheit, Cig.(T.).

mnóžád, f. die Vielheit, die Fülle, C.

mnôžba, f. die Multiplication, Cig.(T.).

mnôžbenica, f. das Einmaleins, Cig.(T.).

mnôžen, žna, adj. vielsach, zahlreich, häufigig, Mur., Cig., Jan., C., Levst.(Močv.); Bahači štirih množnejših Slave rodov, Preš.; Množni kakor žužki v Iesu, Levst.(Zb. sp.); — množno število, die vielsache Zahl, die Mehrzahl, Cig., Jan.

množénec, nca, m. der Multiplicand, Cig., Jan., Cig.(T.), Cel.(Ar.).

množénje, n. das Vermehren, Mur., Cig., Jan., nk.; — das Multiplicieren, Cig. (T.), Cel. (Ar.).

mnôžica, f. die Menge; velika m. ljudi.

množišten, ĩna, adj. vermehrend, Cig.

množilq, n. das Vermehrungsmittel: der Multi- plicator (phys.), Cig.(T.), Sen.(Fiz.).

množína, f. die Menge, Mur., Cig., Jan., ogr.- Valj.(Rad), nk.; — = mnoštvo, die Viel- zahl, die Mehrzahl (gramm.), Jan.

množinoma, adv. in großer Menge: knjizico množinoma med svet spraviti, Cv.

množínski, adj. vielsach, zahlreich, C.; — Plu- ral, Jan.

Slov.-nem. slovar.

38

množitelj — moča

— 594 —

močad — móči

množitelj, m. der Mehrer, Jan.; — der Multi-
plicator, Cel.(Ar.).

množitev, tve, f. die Vermehrung, Mur., Cig.,
Jan, nk.; — die Multiplication, Jan., C.
Cel.(Ar.).

množiti, im, vb. impf. vermehren, m. se, sich vermehren, an Zahl zuehnen; — multiplizieren, Cig.(T.), Cel.(Ar.).

množívec, vca, m. der Vermehrer, Cig., Jan.;
— der Multiplier, Cig., Jan., Cig.(T.).

množívka, f. die Vermehrerin, Cig., Jan.

mnôžje, n. die Menge, Cig., Jan.: m. Ijudi,
eine Menge von Menschen, Levst.(Zb. sp.).

množník, m. 1) der Multiplier, Cig.; —
2) die Mehrzahl, der Plural, Cig., Jan., Raič
(Slov.).

množnina, f. = množina, der Plural, Cig.,
Jan.

mnôžnost, f. die Vielfachheit, die Menge, Mur.,
Cig., C.

mobilizaceja, f. sklic in pripravljanje vojaštva
za vojsko, die Mobilisation.

mócver, ęra, m. mokrotna senožet, Ip.-Erj.
(Torb.).

mocvěrnat, adj. feucht, Ip.-Erj.(Torb.).

mocvír, rja, m. = mocver, C., Z., Lašče-Evj.
(Torb.).

mocvíren, rna, adj. = mocvernat, Z., Lašče-
Erj.(Torb.); morastig, Z.

mocvîrje, a. coll. = mocvirje, Mur.

mčč, močí, f. 1) die Kraft, die Stärke; vino daje
moč starcem; vino je vso moč izgubilo,
= ni več močno; — na moč, na vso moč,
sehr stark, aus allen Kräften; na moč, na
vso moč tepsti; na vso moč se je jokal;
na moč je mraz; In bliskov je žar in gromov
je vdar Razsajal na vso moč, Greg.; —
letos imamo na moč rži, t. j. jako veliko,
Dol.; iz moči zaukati, Npes.-K.; prav v
moč se to pravi svoje prijatelje Ijubiti, Ravn.;
črez m., übermäßig: Duša njena se odloč,
Ker je žalost b'la čez moč, Npes.-K.; —
die Macht; komur Bog da moč, temu da
tudi pomoč = wem Gott ein Amt gibt, dem
gibt er auch Verstand, Cig.; božja m., Gottež
Macht; nit na božji moči, ein Spinngewebe,
das in der Luft zu hängen scheint, Levst.
(Rok.); to ni v moji moči, das steht nicht
in meiner Macht; moč imeti do česa, koga,
über etwas, jemanden Macht haben; ciganje
bili so kmalu svojim gonjačem iz moči in
oči, Jurč.; — die Wirkamkeit, die Kraft: m.
dobiti, v moč priti, in Wirkamkeit treten (o
zakonih, naredbah), DZ.; po zakonih, ki so
zdaj v moči, nach dem bestehenden Gesetzeh,
Levst.(Nauk); m. izgubiti, außer Kraft treten,
DZ., Levst.(Cest.); moč se jemlje ukazu, die
Berordnung wird außer Kraft gesetzt, DZ.;
— die Bedeutung: ti ne veš moči slovens-
skega jezika izrazom, Levst.(LjZv.); — 2)
svete moči, die heil. Reliquien, Habd.-Mik.,
Levst.(Nauk).

móča, f. 1) die Nässe; anhaltendes Regenwetter;
tri sibe: toča, moča, suša, Bas.; suša kos
kruha odvzame, moča pa dva, Rib.-M.; —

izpodnebna m., atmosphärischer Niederschlag,
Jes.; — 2) der Harn, Cig., Jan., Cig.(T.).
močád, f. die Feuchte, C.; — ein feuchter Ört, C.

močáden, dna, adj. feucht, C.

močádnast, adj. feucht, C.

močát, f. = močava 2), Jan., C.

močán, móčna, adj. = močen

močáren, rna, adj. = močvaren, Jan., M.

močarilja, f. = močeril, (-ila) Frey.(F.).

močariljica, f. dem. močarilja, C.

močarína, f. = močvarina, Cig., Jan., Cig.
(T.), Jes.

močáva, f. 1) die Nässe, Mur., Cig., Jan., C.,
Notr.; — 2) der Sumpf, der Moorgrund,
Jan., Mariborska ok.-C.; sumpfige Gegend,
Goriš.-Strek.(LjZv.).

močavina, f. eine sumpfige Stelle oder Gegend,
Jan., C.

močáven, vna, adj. sumpfing, C.; močavno
seno, im Sumpf gewachsenes Heu, C.

môčeeć, čca, m. das Stärkemehl, die Stärke,
Jan., C., Bes.

močěłka, f. močelke, die Aufgustthierchen, die
Zufusoriën (infusoria), Cig., Jan., Cig.(T.),
C., Erj.(Ž.).

1. móčen, čna, adj. kräftig, stark; m. človek, močne roke; — močno vino, starker Wein; — močnô, adv. stark, sehr.

2. móčen, čna, adj. naš, feucht, Jan., C.;
močno leto, ein naffes Jahr, Jan.

3. módén, adj. Mehl-, mehlig, Cig., Jan.

močénje, u. das Rassen, das Beseuchten.

močér, rja, m. der Sumpf, C., Mik.

močerád, áda, m. der geslechte Salamander
(salamandra maculata).

močerádast, adj. schwarzeib geflecht, bunt=
schemig, Jarn., Cig., Jan., C.

močerák, m. = močerad, C.

močerán, ána, m. = močerad, Polj.

močeráv, áva, m. = močerad, Mur., Cig.,
Jan., Met.

močěren, rna, adj. = močiren, Mur.

močerit, ila, m. = človeška ribica, der Grotten-
olm (proteus anguineus), Erj.(Ž.).

močerítec, łca, m. = močeril, Z., Notr.

močerína, f. das Moor, Blc.-C.

močérnost, f. = močirnost, Mur.

močeróga, f. 1) = močerad, M.; — 2) schmutziger Fleck im Gefächte, M.

močerógast, adj. int Gefächte schmutzig, Z.,
jvzhŠt.

močeròł, ła, m. = močerad, Dalm.-Mik.

močerón, m. = močerad, C., jvzhŠt.

močéváti se, am se, vb. impf. izkušati se v
moči, im Zweifampfe ringen, Krn-Erj.(Torb.).

močeváti se, újem se, vb. impf. ringen: ne-
kateri se jakujejo ali močujejo na različen
način, Navr. (Let.); tudi: močevati (brez
se), Temljine(Tolm.)-Strek.(Let.).

močeven, vna, adj. moorig, Jan.

močevina, f. die Nässe, C.; — der Sumpf,
das Moorland, Mur., Jan.

močevòd, vóda, m. der Katheter, Jan. (H.).

móči, mórem, (mórem) vb. impf. 1) können,
vermögen, instande setn; moreš pomagati,

močica — mčnica

— 595 —

mčnica — mōda

pa nečeš; kaj si more, was kann er dafür?
— ne morem vsemu kaj, ich kann nicht alles
bestreiten, thun; — ni mi moči vsemu kaj;
sam sebi ne morem kaj, ich kann mir selbst
nicht helfen; — njemu ne morem nič, ich
kann ihm nichts anhaben; kaj mu neki mo-
rejo? was können sie ihm denn anhaben?
zaba ne more orehu kaj, ein Frosch kann eine
Ausß nicht zerbeissen, Npreg.; — ne more
ga, er kann ihm nicht leiden, Cig.; — moči
je, es ist möglich, ni moči, es ist nicht möglich,
man kann nicht; vse je moči storiti; ni mi
moči priti; že je moči, wenn es möglich ist;
— 2) moži Bog! moži ti Bog! (pri napi-
vanju), Gott erhalte! wohl bekomm't!s! Cig.,
Notr., Gor.; O star'sina mozi ti Bog! Npes.-
Vraz; — 3) mōrem, müßen; v knjigi se zdaj
sploh piše: morati, am.

močica, f. der eingetauchte Biffen, Trub.

mčič, m. die Mehlstärke, C., Vrtov.(Km. k.),
Strp.

močila, f. mlaka, na kateri se živina napaja,
Tolm.-Ejr.(Torb.); — pogl. močilo 2).

močílast, adj. sumpfig, feucht, C., Z.

močíten, kna, adj. zum Rezen gehörig, nekend,
Cig.

močínica, f. 1) das Reßbecken, Cig.; — 2) die
Röstgrube, den Flachs darin zu rösten, Cig., C.

močíł, v. 1) das Rezen, die Beseuchtung,
Cig.; das Einweichen, Cig.; die Tunke, Hip.
(Orb.); — die Digestion (chem.), Cig.(T.);
die Beige, Cig.(T.); tobakovo m., die Tabak-
beize, DZ.; — die Röste, C., Z.; lan je v
močilu, Z.; — 2) die Lache, V.-Cig., Rež.-
Mik.; belouške so plavale po močilih, DSv.;
— der Vorsumpf (im Bergbaue), V. - Cig.;
— die Eisterne, C.; — pl. močila, der Mo-
rast, Šol.

močina, f. = moča, die Feuchte, die Nässe,
C., Z.

močír, rja, m. = močer, močvir, Ig(Dol.).

močíren, rna, adj. = močviren: močirna sapa,
Vod.(Izb. sp.).

močírje, u. coll. = močvirje, Cig., Jan., Zv.,
ZgD.

močiti se, ím se, vb. impf. sich messen, sich in
den Kräften verfuchen, Tolm.

1. mččiti, mččim, vb. 1) naß machen,
nässen; vso pot nas je dež močil, jvzhŠt.;
— 2) feucht sein: stena moči, die Wand näſſt,
Ig(Dol.); — papir moči, das Papier flieſt,
Jan.; — 3) harnen, Cig., C., Dalm.; — tudi:
močiti, Jarn., jvzhŠt.

2. mččiti, im, vb. impf. mit Mehl bestreuen,
Jan.(H.).

mččnast, adj. mehllicht, Cig.

1. mččnat, adj. feucht, sumpfig, C.

2. mččnat, adj. mehlig, Mur., Cig., Jan., C.;
močnato grozdje (kadar je v moki), Z.; —
aus Mehl bereitet, Mehl: močnata jed, die
Mehlspeise, Cig., Jan., Ravn.(Abc.), nk.

močněti, čjem, vb. impf. stärker werden, Zv.,
Krn-Evj. Torb.).

1. mččnica, f. 1) die Mehlküffel, Plužna pri
Bolcu - Ejr. (Torb.); — 2) der Mehlkasten,

Jan., C.; — der Beutekasten in den Mühlen,
Cig.; — 3) die Mehlbirne, Cig.; — neko
jabolko, Mariborska ok.-Ejv. (Torb.).

2. mččnica, f. die Preiselbeere, die rothe Heidel-
beete (vaccinium vitis idaea), C., Kr-Gora;
divja m., der Polei (andromeda polifolia),
C., Robič (Nkol.).

mččnik, m. das Mehlmuß; pšeničen, ajdov,
ovsen m.; — eine Art Koch, ogr.- C., Pjk.
(Črt.); — apnen m., der Kalkfrei, DZ.

mččnikast, adj. mehlmušartig, V.-Cig.

mččnjak, m. 1) der Mehlkasten, V.-Cig.; —
2) = močnik, das Mehlmuß, Habd.-Mik.,
Valj.(Rad).

močnodúšen, šna, adj. starkfinnig, Z.

močnodúšnost, f. der Festnuth, Cig.

močnoplč, plča, adj. starkschulterig: m. mož,
Jurč.

močnosťčen, čna, adj. starkmüthig, Mur., Z.

močnosťčnost, f. der Starkmuth, Mur.

močnóst, f. die Stärke, die Kraft; — die Festigkeit.

močnoúmen, mna, adj. starkgeiftig, Mur.

močnoúmnost, f. die Geistesstärke, Mur.

močnověren, rna, adj. Starkgläubig, Mur.

močnověrnost, f. die Starkgläubigkeit, Mur.
močůh, m. Cig., C., pogl. mačuh.

močůneč, nca, m. die Herbstzeitlose (colchicum
autumnale), Podgorje(Istra) - Ejr.(Torb.).

močvár, m. der Moraſt, der Sumpſ, Habd.-
Mik., Cig.(T.), ogr.-C.

močvára, f. 1) der Sumpſ, der Moraſt, C.,
BKr., LjZv.; v močvari raste trstje, ogr.-
Valj.(Rad); — 2) deževno, mokro vreme,
BKr., SIN.; krompir je zavoljo prevelike
močvare segnil, SIN.; — tudi: mččvara,
Valj.(Rad), BKr.

močvären, rna, adj. 1) Moor=; močvarni
ogelj, die Moorohle, Cig.(T.); — sumpfig,
Mur., Jan.; — 2) naß (vom Wetter), M.;
leto je močvarno, kadar je preveč deža,
BKr. (mččvaren, BKr.).

močvarína, f. 1) feuchte, sumpfige Stelle, vzh-
Št.-C.; — der Sumpſ, Svet. (Rok.); — 2)
mokro vreme, BKr.-M.

močvárnaica, f. 1) der Sumpſ, C.; — 2) eine
Art Storchschnabel (geranium), vzhŠt.-C.

močvárnost, f. 1) die Sumpſigkeit, Mur.; —
2) die Nässe (vom Wetter), BKr.

močve, čev, f. pl. das Moor, die Sumpſwiese,
das Weichland, Jan.

močvína, f. der Sumpſ, Mur., Volk.-M.

močvír, rja, m. der Sumpſ, der Moraſt.

močvírast, adj. sumpſicht; — sumpſig, Kras.-M.

močvírce, rca, m. der Sumpſbewohner, Nov.

močvíren, rna, adj. Moor=, sumpfig.

močvírje, n. coll. der Moraſt, das Moorland.

močvírnat, adj. sumpfig, morastig.

močvírnica, f. 1) das Moorwasser; — 2) =
močvirnik, der Sumpſvogel, Jan.

močvirnik, m. močvirniki, die Sumpſvögel
(grallatores), Cig.(T.), Ejr. (Ž.).

močvírnost, f. die Sumpſigkeit.

močvírski, adj. Moraſt-, Moor-.

1. mōda, f. šega, die Mode; po modi se no-
siti, sich nach der Mode kleiden.

387

móda — modrav

— 596 —

modrâvec — modrišče

2. móda, f. 1) = modo, (móda?) Jarn.-Kres (III. 476); pl. mode, Jarn., Mik.; — 2) mode, die Frucht der Herbstgeitlose (colchicum autumnale), Banjščice (Goriš.) - Erj. (Torb.); eine Art Gichtrose (paeonia perengrina), (Osep(Istra)-Erj.(Torb.).

modânje, n. langsameš Gehen, Gor.-M.

módat, adj. hodenförmig, Cig.

modáti, ám, vb. impf. langsam oder ungeschützt gehen, Gor.-M.; kam pa modaš Valj.(Rad); tudi: módati, Gor., (mudati) vzhŠt.-C.

modè, éta, n. 1) die Hode, Alas., Jan., C.; tudi: móde, eta, Mur.; kozlova modeta, Trst.(Glas.); — 2) m. ein Mann mit einem Leistenbruch, (móde?) Savinska dol.

moděl, m. kalup, das Modell, Clg.(T.), Žnid.; modele delati, modellieren, Cig.(T.); — tudi módel, dla, po nem. das „Model“, Kr.

módešnica, f. die Dfenkachel, Cig., Gor., Ig.

môden, dna, adj. Modez, modisch, Cig., Jan., nk.; modno blago, nk.

1. móder, módra, adj. blau; módro nebo.

2. móder, dra, adj. weise, klug; modra glava; modro govoriti; — modro se držati, eine ernste, gescheite Mienen machen.

moděrn, adj. kar je po šegi, modern, Zv., nk.

modětnjak, m. das Bruchband, Jarn.-Kres (III. 476).

môdički, m. pl. die Hoden, Mur.

modistka, f. die Pužmacherin, die Modistin, Cig., Jan.

modliti, im, vb. impf. = moliti, beten, Mariborska ok.-Kres, na zapału-Mik.

modljati, am, vb. impf. = moliti, Mariborska ok.-Kres.

módnik, m. der Hodensack, DZ.

módø, n. 1) die Hode, BlKr.; pasje m., Jap.-C.; dual. kozlovi („kozlove“) modi, Lašče-Levst.(M.); — pl. moda, die Hoden, Cig.; das männliche Glied sammt den Hoden, (muda) Rez.-Mik.; — 2) popova moda, der Spindelbaum, das Pfaffenkäppchen (evonymus), Mik.

modovína, f. die Hodenmasse, Cig.

1. modrák, m. = modras, C., Rez.-Baud.

2. modrák, m. der Weise (zaničj.), C., Levst. (Zb. sp.), nk.

modrás, ása, m. 1) die Sandviper (vipera amodytes), Mur., Cig., Jan., Erj.(Ž.), Prim., Notv.; — da te jezero modrasov! dasš dich der Henfer! Jan.; — 2) neko bajeslovno bitje, LjZv.(VII. 225).

modrasíca, f. das Weibchen der vipera amodytes, Štrek.

modrásji, adj. Sandviperz; — modrasja srca, Erj.(Izb. sp.).

modrásov, adj. m. hlapec = kačji pastir, SlN.

modrásovec, vca, m. der Seidelbäst, der Kellershalš (daphne mezereum), Na Čavnu-Erj. (Torb.).

modrásovski, adj. = modrasji: m. strup, Dalm.

módrast, adj. bläulich, Mur., Cig., ogr.-C.

modrâva, f. das Blau, Blc.-C.

modrâv, áva, adj. halbverschnitten, Jan.(H.).

modrâvce, vca, m. der Halbcaastrierte, Jan. (II.); der Halbhengst, Št.; — prim. dravec, mendravec.

1. módre, m. der Weise; Herodeč reče modrecm na skrivnem k sebi, Ravn.

2. módre, m. das Wieder; — prim. bav. muered.

módree, dreca (drea), m. = 1. modrc, Valj. (Rad), nk.

módreščica, f. neka češplja, Valj.(Rad).

modrěti, im, vb. impf. blau werden, Blc.-C.; blau sein, Cig.

módrež, m. der Vernünftler, der Philosophaster, V.-Cig., Z., Ravn.

1. modrica, f. die Muse, Guts., Mur., Cig., Jan., C., nk.

2. modrica, f. 1) die Bläue (z. B. des Himmes), Vrt.; — blauer Streifen, Dalm.-M.; blauer Fled, die Strieme, Habd., Mcg.-Mik., C.; — 2) die blaue Kornblume (centaurea cyanus), Tuš.(R.).

modrič, m. = modriš, C., Selnica Št.-Erj. (Torb.).

modríha, m. der Raseweis, Cig., Nov.

modríja, f. 1) die Weisheit, Cig., ogr.-C.; — 2) die Klügelei, Cig., Jan.

modrijáčiti, áčim, vb. impf. klügeln, philosophieren, Cig., C.

modriják, m. der Klügler, der Philosoph: bil je takrat velik m., Žv.

modriján, m. = 1. modrc, der Weise, der Philosoph, Mur, Cig., Jan., C., Ravn.-Valj.(Rad), nk.

modrijánec, nca, m. der Klügler, Cig.

modrijánica, f. das Mutterkraut (pyrethrum parthenium), Vas Krn-Erj.(Torb.); — prim. mandrijerica.

modrijániti, ánim, vb. impf. klügeln, den Weisen spielen, Mur., Cig., Jan.; m. komu kaj, vor-vernünfteln, Cig.

modrijánka, f. 1) die Weise, Cig.; — 2) die Klüglerin, Cig.

modrijánski, adj. philosophisch, Z.

modrijánščina, f. die Afterweisheit, C.

modrijáš, m. der Klügler, Jan.(H.).

modrikast, adj. bläulich, Žnid., Zora, Nov.

modrilo, n. die Blaufarbe, das Blau, Cig., Žnid.; berlinsko m., das Berlinerblau, Cig. (T.), Erj.(Min.); sasko m., das Sächsischblau, pariško m., das Parijerblau, Cig.(T.).

modrín, m. = modrijanec, Cig., Jan.

1. modrína, f. = modrost, C., Slom.

2. modrína, f. 1) die Bläue, das Blau, Mur., Cig., Jan., Valj.(Rad); — 2) neke vinske trte, Št.-Mur., Erj.(Torb.); mala m., blaue Zimmetraube, tudi: blauer Blank, velika m., blaue Urbanitraube, laška m., früher blauer Portugieser, vzhŠt.-Trumm.

modrînec, nca, m. der Sophist, Jan.

modrinják, m. neka vinska trta, SlGor.-Erj. (Torb.).

modriš, m. die blaue Wornblume (centaurea cyanus), Mur., Danj.-Mik., Selnica (Štaj)-Erj.(Torb.), SlGor.

modrišče, n. die Bildungsstätte, der Músen-tempel, Mur, SlN.

modríti — môgla

— 597 —

mogôč — móhovt

1. modríti, ím, vb. *impf*. klug machen, wißigen,
    *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*

2. modríti, ím, vb. *impf*. blau machen, blau
färben, *Cig.*; — m. se, blau werden, sich
bläuen, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*; ins Blaue spielen,
*Mur.*

modrîvec, vca, m. der Bläuer, Cig.

modrocvěten, tna, adj. blaugebliüm, Cig.

modroglāv, gláva, adj. blaufößig, Cig.

modroglāvque, vca, m. der Weisheitškämer, M.

modroglavlka, f. die Weisheitškämerin, M.

modrokfven, vna, adj. von blauem Blute, nk.

modronög, nöga, adj. blaufüßig: modronogi
sokol, der Blaufußsalke, *Levst.* (Nauk).

modrök, ćka, adj. blauaugig, Cig., Jan., nk.

modrorděč, ćča, adj. blauroth, Cig., Danj.-M.

modroruměnkast, adj. gelblichblau, Zora.

modrosiv, siva, adj. blaugrau, Cig.

modroslôvec, vca, m. der Philosoph, Cig.,
Jan., C., nk.; — der Hörer der philosophi-
schen Facultät, nk.

modroslóven, adj. philosophisch, Jan., nk.

modroslôvje, n. die Philosophie, Jan., nk.

modroslôvstvó, n. = modroslovje, C.

modrôst, f. 1) die Weisheit, die Klugheit; —
2) eine Art Knöterich (polygonum amphibium),
Sv. Peter pri Gorici-Erj. (Torb.).

modrôsten, tna, adj. Weisheits-, Mur., Jan.;
weislich, Mur.

modrostljiv, íva, adj. weisheitsvoll, weislich,
Mur., Jan.

modrôstnik, m. der Weise: jezikov m., der
große Sprachweise, *Levst.* (Zb. sp.).

modrovânje, n. das Philosophieren; das Klü-
geln; — m. u politiki, die Kannegießerei.

modrováti, újem, vb. *impf.* 1) philosophieren;
— klügeln, den Weisen spielen, *Mur.*, *Cig.*
*Jan.*, — 2) wißigen, C.

modrovâvec, vca, m. der Klügler, Mur., Cig.,
Jan.; politiën m., der Kannegießer, Jan.

modrovâvka, f. die Klüglerin, Cig., Jan.

modroznânee, nca, m. = modroslovec, der
Philosoph, Guts., Mur., Cig., Jan., nk.

modroznánski, adj. philosophisch, Jan., nk.

modroznânstvó, n. die Philosophie, Mur., Cig.,
Jan., nk.

modrožílast, adj. blauäderig, Cig.

môdrstvó, n. die Philosophie, Mur., C.; die
Weisheit, Let.

modulácija, f. menjava glasov (pos. glasovnih
vrst), die Modulation, Cig., Jan.

môganica, f. die Mange, die Wäschrolle, (mug-)
jvzhŠt.

môgati, am, vb. *impf.* 1) mit der Mange
glätten: perilo m., (mugati) jvzhŠt.; — 2)
quetschen, pressen, knittern, (mugati), vzhŠt.-
C.; — prim. mongati.

môge, f.pl. die Mundharmonifa, (muge) vzhŠt.-C.

môgee, gca, m. das Wäschglättbolz, vzhŠt.-C.;
— prim. monga.

mogila, f. = gomila, Cig., Jan., Cig. (T.),
Vt.; — stsl.

môgla, f. = monga, die Mange, die Rolle
zum Glätten der Wäsche, vzhŠt.-C.; — prim.
nem. Mangel = Mange.

mogôč, ćča, adj. 1) vermögend, instande, Cig.
(T.); nisi mogoč uiti, Mik., vzhŠt.; m. pred
hudim obvarovati, Jsvkr.; — 2) mächtig,
Trub., Dalm., Krelj, Prip.-Mik.; z mogočo
roko, Dalm.; mogoči gospodje, Trub.; Duha
mogočega peruti, Levst.(Zb sp.); —3) möglichen;
mogoče je, mogoče ni; tudi njega je mo-
goče prekaniti; storil sem, kar mi je bilo
mogoče storiti; — ni mogoče! unmöglich!
— mogoče, da pridem, möglicherweise, viel-
leicht werde ich kommen.

mogóčen, čna, adj. 1) mächtig; m. kralj; mo-
gočni gospodje; mogočna roka; gravitätisch:
mogočno sedeti na prestolu; — wichtig thuend,
groß thuend: kako si mogočen! jvzhŠt.; —
2) m. biti, instande sein, fähig sein, C.; —
3) möglich, Mur., C.; mogočnejše je, es ist
möglicher, Krelj.

mogóčiti se, óčim se, vb. *impf*. sich Wichtig-
keit zu geben verftehen, V.-Cig.

mogóňež, m. der Mächtige.

mogóčnica, f. die Mächtige, die Machthaberin,
Cig., C.

mogóčnik, m. der Mächtige, der Machthaber,
V.-Cig., Jan., C.

mogočnják, m. der Mächtige, der Gewaltige,
der Mächthaber, Mur., Sol., ZgD.; imenit-
niki in mogočnjaki judovski, Cv.

mogóčnost, f. 1) die Mächtigkeit; die Gra-
vität, Jan. Cig. (T.); — das Großthun, das
Wichtigthun: ta mogočnost ga bo že še mi-
nila! jvzhŠt.; — 2) die Möglichkeit, Mur..
Cig., Jan., nk.

mogóčost, f. 1) die Mächtigkeit, Mur.; — die
Gewalt: mogočni bodejo z mogočostjo ka-
stigani, die Gewaltigen werden „gewältlich“
gestraft werden, Krelj; — 2) die Möglichkeit,
Mur., V.-Cig., Jan.

mogoléti, ím, vb. *impf.* = mrgoleti, *lim*
mern: mogoli mi pred očmi, BlKr.

mogótec, tca, m. der Mächtige, der Machthaber,
Jan., Cig (T.), nk.; —prim. stsl. mogatbc.

mogóten, tna, adj. = mogočen, Jan., Vt.;
mogotno bobneč, LjZv.; — stsl.

mogrânj, m. = margaran, Jan.

môhaj, m. vrhno žensko zimsko krilo črne
boje, s širokim zelenim pasom spodaj, Dol.

mohamedân, m. = mahomedan, nk.

môhat, m. eine Art Streichkäse: iz zagrivenega
sira je dobra skuta ali mohat, maže na kruh
se, Ravn. (Abe.).

môhant, m. = mohat, Valj. (Rad).

mohlín, m. tenko predivo, Drežnica - Erj.
(Torb.).

môhont, m. = mohant, mohat, Nov., Gor.-
Levst.(M.).

mohorica, f. neka hruška, C.

mohórka, f. neko jabolko (zori o sv. Mo-
horju), Šebrelje (Goriš.-) Erj. (Torb.).

mohórovica, f. die Steinkohle, Nugla (Istra)-
Erj. (Torb.).

môhot, m. = mohat, der Streichkäse, der
Quark, Mur., StGor.-C.

môhovt, m. = mohat: s kumino pripravljen
sirček, Savinska dol.

mój — mōkar

— 598 —

mōkarica — mōkrec

mój, mója, pron. mein; ne bo ne moja ne tvoja obveljala, weder ich noch du wirst Recht behalten.

mōjast, adj. mit ausgeschnittenen Lippen (Hafen-lippen), jvžh.St.; — prim. mujav.

mojeljáti, ám, vb. impf. nedolocno govoriti, mit der Farbe nicht heraus wollen, SlGor.

mójčika, f. neko jabolko, Mariborska ok.-Erj. (Torb.).

mójec, jca, m. mojci, die Meinigen, Cig., Jan.; Hit'te mu mojci glavo vzet, Npes.-Mik.

mójica, f. meine Geliebte, C.

mójster, tra, m. der Meister; — mojster skaza, der Pfuscher; — tudi: mójster; — iz nem.

mójstrica, f. die Meisterin, Cig., M.

mojstrīja, f. die Meisterschaft, Cig., Jan., C.

mójstrinja, f. die Meisterin, Cig., Jan., Rož.-Kres.

mojstrīti, ím, vb. impf. meistern, Mur., Cig., Jan., C.; konja m., Bas.; jezik m., Kast.

mojstrīvec, vca, m. der Meisterer, Cig.

mójstrov, adj. des Meisters; mojstrova, die Meistersfrau.

mójstrováti, újem, vb. impf. 1) meistern, hof-meistern, Mur., Cig., Jan.; — 2) künfteln, Cig. (T.).

mójstrovka, f. die Meisterin, Jan., M.

mójstrovávec, vca, m. der Meisterer, Cig.

mójstrovína, f. 1) das Meistergeb., Mur., Cig.; — 2) das Meisterstück, das Meisterwerk, ogr.-C.

mójstrovski, adj. Meister-, meisterhaft; ta je bila mojstrovska, das war ein Meisterstreich, Cig.

mójstrski, adj. Meister-, meisterhaft: mojstrsko delo, eine Meisterarbeit, Cig.

mójstrstvó, u. die Meisterschaft, Cig., Jan., Cig. (T.).

mójškra, f. die Nähterin; — prim. it. maestra, die Meisterin, Levst. (Rok.).

mök, móka, m. das Nasse, Mur., Mik.; das Bewässerte, C.; zemlja na m., die Moorerde, Cig.; ječmenov mok (za strojarje), die Gerstenbeize, Cig.; solnce gre za m., die Sonne geht hinter Wolken unter (znamenje, da bo dez), Gor.-M.

1. móka, f. 1) das Mehl; bela, črna, srednja m.; trgana moka, grobgemahlenes Getreide, Cig.; bela, črna moka, weißes, schwarzes Mehl; čila, cvetna m., das Auszugsmehl, Cig.; zadnja m., das gröbte Mehl; — iz te moke ne bo kruha = aus dieser Sache wird nichts werden; — 2) der Reif (an Pflaumen, Trauben): češpelj se je moka prijela, Lj-Zv.; grozdje je v moki, die Trauben bedecken sich mit Reif, Dol., jvžh.St.

2. móka, f. = muka, die Marter, Dalm. ogr.-Mik., Št. ob hrv. meji-Vest. I. 121.

mókalica, f. die Mehlbirne, Temljine (Tolm.)-Strek. (Let.).

mōkar, rja, m. 1) der Mehlhändler, der Mehlverkäufer; — 2) cmoček v močniku, Tolm.-Erj. (Torb.); — 3) der Mehlkäfer, der Müller (tenebrio molitor), Cig., Jan., Erj. (Ž.); — 4) neka vrsta krompirja, Nov.-C.

mōkarica, f. 1) die Mehlhändlerin; — 2) debelo, pusto in razsipično jabolko, GBrda-Erj. (Torb.); — 3) neka hruška, Staro Sedlo, Žabče (Goriš.-Erj. (Torb.).

mokarīja, f. = mokarstvo, Cig., Jan., M.

mokáriti, árim, vb. impf. den Mehlhandel betreiben, Jan.

mōkarnica, f. die Mehlkammer des Mehlhändlers, Cig.; — das Mehlbehältnis, Mur.; — die Mehlmuße, C.

mōkarnik, m. das Mehlbehältnis, Z.

mōkarstvó, n. der Mehlhandel.

mōkast, adj. mehligt; mokasta jabolka, C.

mōkav, adj. mehlig; mokava hruška, Valj. (Rad).

mōkavka, f. neka mokava hruška, Valj. (Rad), Gor.

móken, kna, adj. feucht, dumpſig, Celje - C., ogr.-C.

mōker, mókra, adj. naſſ, feucht; mokra obleka; mokro vreme; m. kakor miſ, durch u. durch naſſ; na mokrem, in der Nässe; po suhem in po mokrem, zu Wasser u. zu Lande; — na mokro slikati, al fresco maſlen; — mokri brat (bratec), der Trunkenbold, Cig., C.

mōkež, m. kožje ime, Kanin-Erj. (Torb.).

mōkica, f. dem. 1. móka.

mōknat, adj. mehlig, V.-Cig., Jan., Šol.; — moknate jedi, Mehlspesen, DZ.

mokněti, ím (ějem), vb. impf. feucht sein: stena mokni, vzhŠt.-C.; sod mokneje, das Faß rinnt, C.

moknína, f. die Feuchtigkeit, ogr.-C.

mókniti, móknem, vb. pf. Nässe an sich ziehen, naſſ, feucht werden, C.

móknost, f. die Feuchtigkeit, Celje-C.

mokosěj, séja, m. = mokosevka, SlGradec-C.

mokosěv, séva, m. = mokosevka, C.

mokosěvka, f. = pustolka, der Thurmfalke (Wannenweher, Wiegweiße, Windwachel, falco tinnunculus), Št.-Cig., Jan., Mik., Celje-C.

mokóš, m. = mlakoš, Cig., Jan., Frey. (F.).

mōkoščica, f. neka hruška, Valj. (Rad); (mokovščica?).

mokováti, újem, vb. impf. mehlig werden (o zrnju), C.

mōkovec, vca, m. der Mehlbeerbaum, die Mehlbirne (sorbus aria), Cig., Jan., C., Josch, Robič (Nkol.).

mōkovica, f. = mokovec, C.

mokovít, adj. mehlreich, Jan.

mokovje, u. coll. Mehlbeerbäume, Jarn., Cig.

mókovnica, f. 1) neka hruška, Sv. Duh pri Krškem-Erj. (Torb.); — die Speckbirne, C.; — 2) = mokovec, der Mehlbeerbaum (sorbus aria), Nov.-C.

mókovščina, f. = mokovje, C.

mokož, m. 1) der Regenwind, Jan.; (?) prim. mokroš; — 2) Cig., Erj. (Z.), pogl. mokoš.

mokóška, f. kleine Duckente, das Sumpfhuhn (orty gometra [crex] porzana), C.

mokrád, f. die Nässe, die Feuchte, C.

mokrāven, vna, adj. jumpſig, im Sumpfe gewachsen; mokravna trava, Mariborska ok.-C.

mōkrec (-krc), krca, m. der Regenwind, Jan.

mokrīca — mółčati

— 599 —

mōlčāv — molīten

mokrīca, f. 1) der Harn, Cig., Jan.; — 2) eine feuchte Wiese, Valj. (Rad); — 3) die Wasserraffel (asellus aquaticus), Erj. (Z.); — 4) das Weichfraut (malachium aquaticum), C, Z.

mokričast, adj. harnartig, Cig.

mokrīlą, n. mokrila, die Harnorgane, Erj. (Som.).

mokrīna, f. die Nässe, die Feuchtigkeit; — eine nasse Ader z. B. auf einem Acker, die Wassergalle, Jan.; — die Flüssigkeit, Cig., Jan., Žnid.; m. od astra montane, d. Astramontana-Tinctur, Levst. (Nauk); prekatna m. (v očesu), das Kammerwasser, Erj. (Som.), Sen. (Fiţ.).

mokrišče, n. das Pissoir, DZ.

mokriti, im, vb. impf. nässen, negen, Mur., Cig., Jan.; mokreča megla, Jurč.; — harnen, Mur., Cig.

mokrōča, f. die Feuchtigkeit, die Nässe, ogr.-Mik., Valj. (Rad).

môkroma, adv. = na mokro (slikati), al fresco, V.-Cig.

mokromèr, méra, m. der Feuchtigkeitssmesser, Cig., Jan.

mokromrázen, zna, adj. našskalt, Cig.

mokrōst, f. die Nässe, Cig.

mokrós, m. der Ostwind, Jan., Ščav.-Trst. (Glas.).

mokróta, f. die Nässe, die Feuchtigkeit; — tudi: mokrōta, Valj. (Rad).

mokrōten, tna, adj. našs, feucht; mokrotna letina, Pohl. (Km.); — tudi: mokrōten.

mokrónost, f. die Feuchtigkeit, die Nässe; — tudi: mokrónost.

mokrotína, f. das Rässc, Jan.; nasser Boden, Jan., Nov.-C.; — tudi: mokrōtina; prim. mokrota.

mokrotíti, im, vb. impf. nässen, befeuchten, Mur.

mokrovína, f. = mokrina, Cig., Jan.

mokrovít, adj. feucht, C.

mokûška, f. das grünfüßige Rohrhusn (gallinula chloropus): m. z rdečo, z rumeno liso, Frey. (F.); — prim. mokoška, mokoš, mlakoš.

1. mòl, móla, m. = mel, der Flußsand, der Flußsschotter, M., Dol.

2. mòl, m. das Mòll (v glasbi), Cig. (T.).

molâvar, rja, m. der Drache, tudi: kratek in debel modras, „kakor bi mačku noge odsekal“ (morebiti kaka breja samica), Koblja Glava(Kras)-Erj.(Torb.); (moláver, Štrek.); — prim. hs. blavor, nekaka velika kača.

môlba, f. die Bilte, C., Mik., ogr.-Valj. (Rad); pos. die Abbitte: v molbo priti, Abbitte leisten, C.; — das Gebet, Cig., ogr.-C.; (môlba?).

molčálen, tna, adj., Levst. (Zb. sp.); pogl. molčeč, molčečen.

molčanje, n. das Schweigen.

mółčati, im, vb. impf. schweigen; ne zna m., er ist indišcret, Cig.; molči ko riba = er ist verschwiegen wie das Grab, Cig.; trdo m., hartnäckig schweigen, Levst. (LjZv.); —molčeč, verschwiegen, schweigamt, Mur., Cig., Jan., Dol.; molčeč pes rad popade, Z.

molčàv, áva, adj. schweigamt, SlN., Dol.

molčâvec, vca, m. der Schweiger, Cig.

molčâvka, f. die Schweigerin, Cig.

molčéčen, čna, adj. schweigamt, Cig. (T.), Dol.; Govoril malokdaj, Molčečen, kakor zdaj, Levst. (Zb. sp.).

molčêčki, adv. schweigend, kajk.-Mik.

molčéčnost, f. die Schweißamkeit, die Verschwiegenheit, Mur., Cig. (T.), nk.

molčêvje, n. die Flußblume, das Sonnengold, die Immortelle (helichryson arenarium), Cig., Medv. (Rok.); —prim. molec 2); (molčêvje?).

mółčkati, am, vb. impf. dem. hübsch schweigen (v otročjem govoru), C.

molčljiv, íva, adj. verschwiegen, schweigamt, Jarn., Mur., Cig., Jan., Cig. (T.).

molčljivost, f. die Verschwiegenheit, Mur., Cig.

molè, ćta, m. der Betbruder, V. - Cig., Valj. (Rad).

mólec, lea, m. 1) der Beter, Mur., Jan., C.; navada molcu veliko pripomore, Burg.; pravi molči, Ravn.; ni več pobožnih molčev, Slom.; (mólec?); — 2) das Sonnengold, das Zimmerschön, die Immortelle (helichryson arenarium), Medv. (Rok.).

molečica, f. die Hervorragung, C.

molečína, f. das Hervorragende, C.

moledkováti, újem, vb. impf. = moledovati, Jurč.

molědnik, m. zudringlicher Bitter, Cig.

molědovanje, n. zudringliches Bitten.

molědovati, ujem (ovam), vb. impf. zudringlich bitten.

molědovavec, vca, m. ein zudringlicher Bitter, Mur., Cig., Jan.

molědovavka, f. eine zudringliche Bitterin, Z.

molědovavski, adj. zudringlich bittend, flehentlich, Mur.

molědva, f. eine zudringlich bittende Person, Mik.

molek, lka, m. der Rosenkranz, das Paternoster, Cig., Jan., ogr.-M., Slom.-C.; tudi: molèk, molka.

molekül, m., Žnid., pogl. molekul.

molekül, m. najmanjiši, nerazločni delec tvarine, das Molecül, Sen (Fiţ.).

molekùla, f. = molekul, LjZv.

molekulären, rna, adj. Moleculär: molekularna teža, das Moleculargewicht, Sen. (Fiţ.).

molěnje, n. das Hervorragen.

molěti, im, vb. impf. ragen, hervorragen; kvišku m., emporragen.

molévati, am, vb. impf. zu beten pflegen, Dolenji Zemon (Notr.)-Erj. (Torb.).

molíhovati, ujem, vb. impf. unwillig, verdrießlich sein, Mariborska ok.-C.

molíknica, f. das Bethaus, der Tempel, Cig., Jan., C., Burg., nk.

molitnik, m. die Betbank, der Betchemel, Slom.

molíšce, n. der Betort, der Tempel, Cig., ZgD.

molíšen, šna, adj. mürrisch, verdrießlich, übelgelaunt, C., Št.; — prim. molihovati.

moliten, tna, adj. 1) = molitven, Mur., Cig., Jan.; molitne knjige, M.; — 2) ktor rad moli, Notr.

molitev - moljâva

— 600 —

moljâva — mólviti

molitev, tve, f. das Gebet; — jutrno, večerno
molitev opraviti; mašne molitve: na mo-
litvah stati, in den leßten Zügen liegen, Z.

molitevca, f. dem, molitev, das Gebetchen.

moliteven, tevna, adj. 1) Gebet-; molitevna
híša, (-tovna) Dalm.; molitevne bukvice,
(-tovne) Polj.; — 2) ktor rad moli: moli-
tevna ženska, (-tovna) Polj.

1. **mólití, mólim, vb. impf.** 1) beten; pobožno m.; očenaš m.; m. koga, außeten; Boga m. (zu Gott) beten; — 2) srečo, zdravje m. komu, Glück, Gesundheit wünschen, begrüßen, Boh., Dalm., Krelj, Kast.; začeli so mu zdravje m., Dalm.; vse dobrote m., alles Gute wünschen, Krelj; — 3) m. se komu, jemanden bitten, Npes.-Vraz, jvžhŠt.; — 4) m. se, sich entschuldigen, Cclje-C.

2. **molíti, im, vb. impf.** hinstrecken, hingestreckt halten, hinhalten: roko m. komu; vse štiri od sebe m., Hände und Füße von sich strecken.

molítva, f. = molitev.

molitvar, rja, m. der Beter, der Betbruder,
Cig., ogr.-C.

molitvarica, f. die Betschwerster, Cig.; priletna
m., Levst. (Zb. sp.).

molitváriti, árim, vb. impf. frömmelnd beten,
Zora.

molítvarnica, f. molilnica, molitvenica, Cig.,\ ogr.-C.

molítven, tvena, adj. 1) = moliteven, Gebet,
Bet; — 2) gerne betend, ZgD.

molítvenica, f. das Bethaus, Cig., Jan., ogr.-C., Vrt.; — der Betmaal, das Dratorium, ZgD.; samostanska m., Cv.

molítvenik, m. das Gebetbuch, nk.

molitvenják, m. der Betstuhl, SIN.; — der
Betschemel, C.

molitvica, f. dem. molitva = molitevca; kozja
molitvica: če kdo komu dva klina med prste
dene in ga stiska, da kriči kakor koza, uči
ga kozjo molitvico, Notr.-Levst.(Rok.); kozje
molitvice koga učiti, jemanden zu Paaren
treiben, ihn mores lehren.

molitvíšeč, u. das Bethaus, ZgD.

molívec, vca, m. der Beter, der Anbeter, Cig.,
Jan.; resnični molivci, Trub.; moji molivci,
Dalm.

mölj, mólja, m. die Motte: obleko so molji
snedli; krivično blago pod streho in pa molj
v zrnju, Slom.-Jan.(Slovn.); moljev je več
vrst: jabolčni m., der Apfel-Wickler, die Apfel-
oder Birnmotte (carpocapsa pomonana), kr-
narski m., die Pelzmotte v. Haarschabe (tinea
pelionella), močnati m., die Mchsſveiſnotte
(tinea lacteella), pohištveni m., die Möbel-
motte (tinea biseliella), suknjarski m., die
Kleidermotte oder Kleiderschabe (tinea spre-
tella), žitni m., die Kornmotte, die Korn-
ſchabe, auch weißer Kornwurm (tinea gra-
nella), Erj.(Z.).

moljáv, áva, adj. voll Motten; moljava obleka;
moljavo žito, wippelhaftes Getreide, Levst.
(Nauk).

1. **moljáva, f. etwas Emporragendeš, die Her-**
**vorragung, Mur., V.-Cig., C.**

2. **moljáva, f. der Benußpicgel (specularia spec-**
**culum), Bodrež na Kanalskem Erj.(Torb.);**
**— der Vogelknöterich (polygonum aviculare),**
**Cig., Medv.(Rok.); — prim. muljava 4).**

moljávina, f. der Mottenfraß, Cig., Jan.

moljávka, f. der Vogelknöterich (polygonum
aviculare), Z.; — prim. 2. moljava.

móljec, ljca, m. dem. molj; = moljek, Valj.
(Rad).

moljejědiná, f. der Mottenfraß, Cig.; das
Löschlein vom Mottenfraße, C.

móljek, ljka, m. dem. molj; kleine Motte, Cig.,
Jan., M.

1. **moljénje, n.** das Beten, die Anbetung; mo-
ljenjè, ogr.-Valj.(Rad).

2. **moljénje, n.** das Hervorstrecken.

móljev, adj. Mottenz: moljeve izjedine, der
Mottenfraß, Cig.

moljiv, iva, adj. = moljav, C., Z.

möljnat, adj. voll Motten, Mur., C.

môłk, m. das Schweigen, Mur., Cig., Jan.,
C., kajk.-Valj.(Rad), uk.; v molk se spu-
stiti, podati, anfangen zu schweigen, C.; po-
mišljalni m., die Zurückhaltung, die Reserve,
Cig.(T.).

môłkar, rja, m. ktor molek nosi, der Rosen-
frânzler, Cig.

môłkast, adj. rosenkraußförmig, Cig.

môłkati, am, vb. impf. dem. moliti; beten (v
o otročjem govoru), Cig.

môłkeł, kla, adj. dumpf, klanglos, hohl: m.
glas, Cig., Jan., Cig.(T.); heiser, Jan.

môłklína, f. die Heiserkeit, Valj.(Rad).

môłklost, f. die Dumpsfheit der Stimme, die
Heiserkeit, Jan.(H.).

môłnica, f. = molilnica, Cig., Jan.

môłnik, m. podvratnik pri živalih, nader,
(prim. kor -nem. mulle f. mürrischer, hän-
gender Mund, bav. molla, Schmerbauch),
Strek. (Let.).

molniti, im, vb. impf. bligen, schimmern, (mu-
niti) Meg.-Mik.

mólńja, f. puh od strele: m. ga je na tla po-
bila, t. je puh od strele ga je podrl, Erj.
(Torb.); — prim. hs. munja, Bliz.

mólńjav, adj. = prismojen, etwas dumm,
Notr.-Levst.(Rok.); — prim. hs. munjav.

mólńnen, adj. betäubt, dumm, Jan.; „jedel je
gobe in je bil tako molnjen (munjen), da
je kakor divji okolo divjal“, Erj.(Torb);
„kdo bode tako molnjen (munjen), da bi to
kupil?“ Erj.(Torb.); molnjena (munjena)
goba, der Fliegenchwamm (agaricus musca-
rius), Erj.(Torb.); — prim. molniti.

mólńjenost, f. der Wahnwib, (mun-) C.

mólsti, mólzem, vb. impf. 1) meffen; kravo
m.; — m. koga, jemanden ausziehen, scheren
(fig.); — 2) Milch geben, milchen; krava molze
kri, die Kuh gibt blutige Milch, Z.; krava
pri gobcu molze = wie die Kuh gefüttert
wird, so milcht sie.

mólvití, im, vb. impf. murren, brummen, Mur.,
Danj.-Mik.; (o globoh), ogr.-C.; nedostojno
in nerazločno govoriti, vžhŠt.-Raič (Nkol.);
— dumpf tönen, Mur.; Bas mi molvi („muvi“)

mołvljânje — mûnga

— 601 —

môngaînica — morânost

no mrma, Danj. (Posv. p.); summen: be-
čele molvijo („muvijo“), ogr.-Mik.

molvljânje, n. das Murren, ogr.-C.; (muv-),
Mik.

molvljáti, âm, vb. impf. murren, ogr.-C.

molvljiv, íva, adj. mûrrisch, ogr.-C.

molvljívost, f. der Murrsfinn, ogr.-C.

môlţa, f. 1) = molţa, das Melken, C.; —
— die milchende Kuh: naša m., Levst. (Zb.sp.).

môlţača, f. die Melkgelte, Fr.-C.

molzarica, f. krava m. = molzna krava, die
Melkguh, Nov.

môlţav, ava, adj. = molzen, milchend: mol-
zava krava, Jurč.

môlţec, zca, m. der Melker, Jan.

môtzen, zna, adj. Melt-, mełk, milchend; molzna krava.

môtzenje, n. das Melken.

molţica, f. die Melkerin, Jarn., Cig., Jan., Vrt.

molţič, íča, m. der Melker, Cig., Jan., Vrt.

molţiłja, f. die Melkerin, Jarn., C.

molţír, rja, m. der Weinheber, Valj.(Rad).

molţišče, n. die Melkstätte, die Melekerei, Cig., C.

molznica, f. 1) die Melkerin, (molznica) Mur.;
— 2) eine milchende Kuh, Z.; ein milchendes
Schaf, (molznica) Jan.; — 3) die Melkstätte,
die Meierei, Jarn., Mur., Cig.; — 4) die
Melkgelte, C.

molzník, m. 1) der Melker, (molznik) Mur.;
— 2) die Hürde, Cig., C.; — 3) die Melt-
gelte, C.

molznják, m. die Melkgelte, Mur., Cig., Jan., Met.

môlţa, f. 1) das Melken; o molţi, zur Melf-
zeit; veliko molže imeti, viel Milch bekom-
men, Gor.; — 2) eine Laube bei Alpenhütten
als Melkstätte, C.; ozka ulica v planinskem
stanu, kjer sede ovčarji (kozarji) in molzejo
ovce (koze), Bolške planine-Erj. (Torb.).

môłžnja, f. = molţa, das Melken, Z.

momènt, m. trenutek, der Moment, važna
stran, važnost, das Moment, Cig.(T.).

momènten, tna, adj. Moment-, momentan,
Cig.(T.).

momljáč, m. der Brummer, der Brummbär,
Jan. (H.).

momljáti, âm, vb. impf. 1) brummen, unver-
ständlich reden, Cig., Jan., Št.; — 2) be-
schwerlich kauen (o starih, brezzobih ljudeh),
C.; — prim. mumljati.

momotáti, otám, ččem, vb. impf. = mumo-
tati, dumpl, reden, C.

momúriti, ûrim, vb. impf. halblaut reden,
brummen, murren, SlN.-C.

monâda, f. 1) das kleinste Punktthierchen oder
die Schlussmonade (monas termo), Jan., Erj.
(Ž.); — 2) die Monade (phil.), Cig.(T.).

monârh, m. samovladar, der Monarch.

monarhija, f. samovladarstvo, die Monarchie.

monarhîjski, adj. samovladarski, monarchisch.

môndø, n. = modo, vžhŠt.-C.

mondûra, f. = montura, Cig., Jan.

mônga, f. die Zeugrolle, die Mange, V.-Cig.,
Cig., Jan., Bes., DZ., Kr.; (monga, Gor.,
munga, Dol.); — prim. nem. Mange.

môngalnica, f. die Rollkanmer, Jan.

môngati, am, vb. impf. mangen, Cig., Jan.,
Gor.

môngavec, vca, m. der Manger, Cig., Jan.

monogamija, f. enoženstvo, die Monoganie.

monografija, f. spis, ki razpravlja posamezen
predmet kakega znanstva, die Monographie,
Cig (T.), nk.

monogräm, m. začetne imenske črke, druga
v drugo zapletene, das Monogramm, Cig.
(T.).

monohôrd, m. enostrunski aparat. Monochord
(phys.), Cig.(T.).

monohromätski, adj. enobarven, monochro-
matisch (phys.), Žnid.

monolit, m. iz enega kamena izsekan kip,
der Monolith, Cig.(T.).

monolôg, m. samogovor, der Monolog.

monôm, m. enočlenec, das Monom, Cel. (Av.).

monômeter, tra, m. verz iz ene ali dveh stop,
der Monometer, Cig.(T.).

monopôl, m. samotrštvo, das Monopol.

monoteizem, zma, m. enoboštvo, der Mono-
thetušmuš, Cig. (T.).

monštrânca, f. die Monstranze.

montanističen, čna, adj. k montanistiki spa-
dajoč, montanistič, Jan.

montanîstika, f. rudarstvo, die Montanistik,
Jan.

montelj, m. = muntel, vžhŠt., ogr.-C.

montûra, f. vojaška oprava, die Montur.

montüren, rna, adj. Montur-, Cig., Jan.

monumentâlen, lna, adj. spomeniški, monu-
mental, Cig.(T.); monumentalne stavbe, nk.

môr, morá, m. das Sterben, die Pest, die Seuche,
Mur., Št.-Cig., Jan., C.; v mestu je grozen
mor, Zil.-Jarn.(Rok.); živinski m., V.-Cig.

mor, adj. schwarz, C.; pogl. mur.

móra, f. 1) der Alp; mora ga tlači, sesa; —
potne kaplje mu stopijo na čelo, ko mu je
mora takih misli legla na dušo, Jurč.; —
mora sesa („ziza“) svinje, kadar jih tako na-
pade pri jedi, da stoje z životom proti tlom
upognjenim in so nekoliko časa mirne ter
nekako stokajo, dokler jih ne mine, jvžh-
Št.; — 2) = sovka (vešča), die Eule (noctua),
Jan. (H.).

moráč, m. veliki m., der Königskümmel, Cig.;
— prim. komorač.

moráčnik, m. konopljiški m., der Wasserdoft
(cupatorium cannabinum), Medv. (Rok.).

1. morák, m. = konjska kumara, der Wasser-
senchel, der Pferdesame (oenanthe phellan-
drium), Cig.

2. morák, m. der Truthahn, Guts., Jarn., Mur.;
(murak), Kor.-1'est.; —prim. slovaški: morak,
Truthahn.

morála, f. navoslovje, navoslovni nauk, die
Moral, nk.

môrâlen, lna, adj. nraven, moralisch, sittlich,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.

moralist, m. navroslovec, der Moralist, der
Sittenprediger, Cig., nk.

morálnost, f. návnost, die Sittlichkeit, die
Moralität, Cig.(T.), nk.

mōranje — moritelj

— 602 —

moritev — moroželjnost

mōranje, n. 1) das Müssen, Cig.; — 2) das
Müssigen, das Zwingen, Cig., Jan., Cig.(T.).

morast, adj. schwatz (von der Thiersarbe), C.;
— prim. mor.

mōrati, am, vb. impf. 1) müssen, Mur., Trub.,
Dalm., Krelj, Očitna izp.(Let. 1880), 157),
Ben.-Kl., Junska dol.(Kor.) - Jan. (Slovn.),
vzhŠt.-C.; moramo, kakor moremo, wir
strecken uns nach der Decke, vzhŠt.-C.; ni,
da bi moral, ich muſs nicht, es ist kein Muſſ;
— 2) müſſigen, nöthigen, zwingen, Cig., Jan.,
Gor.; kdo me more morati? wer kann mich
zwingen? Ljub.; morate me nositi rdečo
vrv, Jurč.

moratōrij, m. odlog, das Moratorium, Cig.

mōravec, vca, m. der Zwinger, der Nöthiger,
Cig., Valj.(Rad).

morávščica, f. die Schale, (-šica) Mur., V.-
Cig.; torilo ali m., Ravn.(Abc.).

mōrča, f. = morčevina, Vrtov.(Km. k.).

morčevina, f. zadnja gosta mast, ki se do-
biva, kadar se oljke maste, (it. morcia, mor-
chia, die Delhefen), GBrda-Erj.(Torb.).

morcina, f. = mhrovina. Dict.; —prim. mor, m.

mordà, adv. vielleicht; tudi mòrda; — iz:
more (biti) da.

morebiten, tna, adj. alljährlich, nk.; morebitna
poznejša doplačila, DZkr.

morebiti, adv. vielleicht; (= more biti).

1. mórec, rca, m. der Mörder, Ravn.-Valj.
(Rad).

2. morec, rca, m. der Rappe, Blc. - C.; —
schwarzer Bock, Rez.-C.; — pogl. murec.

mōren, rna, adj. lau, Cig., Jan., DZ.; morna
voda, laues Wasser, Notr.-Cig., Soška dol.-
Erj.(Torb.), Štrek.

morcna, f. ledniškagroblja, die Moräne (geogr.),
Cig.(T.).

mōrfij, m. neki strup, das Morphium, Cig.(T.).

morfin, m. = morfij, das Morphin, Cig.(T.).

morfologija, f. likoslovje, die Morphologie,
Cig.(T.).

mōrgati, am, vb. impf. murren, Hip.-C.

morgotáti, otám, őčem, vb. impf. = morgo-
vati, C.

morgovânje, u. das Gemurre, Valj.(Rad).

morgováti, ûjem, vb. impf. murren, brummen,\ ogr.-C., kajk.-Valj.(Rad).

morica, f. 1) schwarze Ziege, Rez.-C.; — 2)
schwarze Feige, C.; — tudi: die Brombeere,
C.; — prim. mor, mur.

morič, ica, m. ein schwarzer (junger) Frosch,
Mur., Cig.; — die Feuerkröte (bombinator
igneus), Cig., Frey.(F.).

morija, f. 1) das Morden, Cig., Jan. ; — 2)
das Hinsterben (z. B. infolge einer Pest),
Trub., Krelj.

moričen, lna, adj. Mord-, mordend, mörderisch,
Cig., Jan., nk.; aufreibend, zugrunde richtend;
samota je morilna za dušo in telo, Cv.

moriłnost, f. die tödtliche Kraft, nk.; — die
Mordluft, Cig., Jan.

morišče, n. die Mordstätte, der Richtplag, Mur.,
Cig., Jan., nk.

moritelj, m. = morivec, C.

moritev, tve, f. das Morden, der Mord, Jarn.,
Cig., C., Ravn.-Valj.(Rad).

moriti, im, vb. impf. tödten, morden; Slovenec
že mori Slovenca, brata, Preš.; — aufreiben:
lakota mori človeka, Cig.; — plagen, quälen:
skrbi me more; kadar ga Bog tepe in mori,
ga začne iskati, Škrb.-Valj.(Rad); m. se, sich
aufreiben, sich plagen, Cig.; — ogenj m.,
das Feuer auslöschen, C.; živo apno m., den
Kalt löschen, Z.; — živo srebro m., das
Auecsfilber fest machen, Cig.

morivec, vca, m. der Mörder, Cig., Jan., nk.

morívka, f. die Mörderin, Cig., Jan., nk.

morîvski, adj. mörderisch, Mord-, Cig., Jan.

morîvstvō, n. die Mörderei, Cig.

moriža, f. 1) das Schellenband, Jan.; — 2) pl.
moriże, die Halsfrauge, Rez.-C.; — 3) pl.
moriże, ein Halsband mit eisernen Nägefn
für Hunde, Cig., Kras.

morjáček, čka, m. dem. morjak; der Schiffsz-
junge, DZ.

morják, m. 1) der Seemann, der Schiffer, vzhh-
St.-C.; der Matroze, Zora, DZ.; morjak-
krmar, der Steuermatroze, DZ.; — 2) veter,
ki od morja piha, der Meerwind, der Südz-
wind, Idrija-Svet.(Rok.), Ip.-Strek.(Let.).

1. morjš, u. das Meer, die See; po suhem in
po morju, zu Land und zur See; veliko m.,
das Weltmeer, Cig., Jan.; tudi: mörje.

2. morje, n. = movje, vzhhSt.-C., Pjk. (Črt.
107); (morda: morjš, m. pl. C.).

morjénje, n. das Morden, das Tödten.

morjepis, pisa, m. die Meerbeschreibung, die
Dceanographie, Cig.(T.).

morjepisec, sca, m. der Meerbeschreiber, Cig.

morjeplôvstvô, u. die Seechiffahrt, Vest.

morjevid, vida, m. die Seekarte, Jan., Cig.(T.).

morjevláden, dna, adj. meerbeherrscht, Cig.

mörjiče, u. dem. morje; das Meerchen, Cig.;
Napaja pobič konjče tri, Oj pri silnem mor-
jiči, Npes.-Schein.

mörka, f. = maselnik, das Schmalzmuš, Vreme-
Erj.(Torb.); — prim. morča.

mōrmon, m. der Papageitaucher (mormon fra-
tercula), Erj.(Z.).

mornár, rja, m. der Seemann, der Matrose.

mornárček, čka, m. dem. mornar, der Schiffz-
junge, DZ.

mornaríca, f. = mornarstvo, die Marine,
nk.; (hs.).

mornarína, f. der Schifflohn, Meg.

mornárski, adj. Seemanns-, Matrosen-; nau-
tisch, Cig., C.

mornârstvø, n. 1) das Seewesen, Cig., Jan.,
nk.; — die Nautik, Nov.-C.; — der Seedienst,
Cig., Jan.; — 2) die Seemannschaft, Cig.,
Jan.; — die Marine, Nov.-C.

mornica, f. neka bolezen, BiKr.-DSv.

morník, m. 1) = mornar: Nesrečnega morn-
nika val izbljuje, Str.; — 2) veter od morja,
der Sirocco, Crni Vvh-Erj.(Torb.), Štrek.;
der Seewind, Cig.(T.), Jes., Sen.(Fiz.); tudi
môrnik, Valj.(Rad).

môrnost, f. die Llanheit, Cig., Jan.

moroželjnost, f. die Mordbegier, Cig.

mórski — mostnînski

— 603 —

mostovína — mošnjarica

1. mórski, adj. Meer-, See-; morska sol, das Meerſalß; morske živali, die Seethiere; — morska deklica, die Scenymphe.

2. mórski, adj. Alp-; morska noga, der Alp-; fuß, der Drudenfuß, das Pentagramm, Št.; morska kost, das Ueberbein (ein Knochen-; aušwuchš), Cig., Kr., Št.; — prim. mora.

morščák, m. der Seewind, Blc.-C.

morščica, f. neka črešnja, Biljana (GBrda)-Erj.(Torb.).

môrščina, f. neka trta, Zavrčet Št.-Erj.(Torb.); črna m., die blaue Urbanitranbe, die Zimmetraube, vzhŠt.-Trumm.

môrt, mórta, m. der Mörtel; — prim. stvn. morter, Levst.(Rok.).

mórter, tra, m. = mort, Meg., Dict., Valj.(Rad), Levst.(Rok.).

morti, adv. = morebiti, Volk.-C., Mik., Št.

mórtnica, f. die Mörtelpfanne, Cig.

mórtrnica, f. = mortnica, Hip.-C.

morva, f. Mur., Nov., C., pogl. murva.

môslavec, vca, m. neka vinska trta, C., Mariborska ok.-Erj.(Torb.); der Mosſler, Trumm.

moslavína, f. neka vinska trta, Selnica (St.-)Erj.(Torb.); — prim. moslavec.

môslem, m. der Muselmann, der Moslem.

môst, môsta (mostá), mostů, m. 1) die Brücke; m. na polah, die Jochbrücke, Cig. (T.); m. na škripcih ali na škripce, die Aufziehbrücke, Cig.; Jan.; = most na vago, V.-Cig.; m. na vrvi, fliegende Brücke, Cig.; živi m., die Schiffbrücke, C.; — m. narediti, delati, eine Brücke schlagen, Cig., Jan.; m. podreti, die Brücke abbrechen, Cig.; — 2) das Laufgerüst beim Baugerüſt, Cig., ogr.-C.

mostár, rja, m. 1) der Pontonier, Cig.; — 2) der Brückenmautner, Cig., M.

mostarína, f. = mostnina, das Brückengeld, DZ.

mostati, am, vb. impf. (eine Straße) pſlfern, V.-Cig.; — prim. mostiti.

môstec, stca, m. dem. most, = mostek.

môstek, tka, m. dem. most; kleine Brücke.

môsten, tna, adj. Brücken.

mostič, íča, m. dem. most; kleine Brücke, Mur., Jan., Valj.(Rad).

mostiček, čka, m. dem. mostič; kleines Brücklein, Cig., Jan., Valj.(Rad).

mostíšeč, n. mostišča, Pfahlbauten, LjZv.

mostíti, ím, vb. impf. 1) eine Brücke schlagen, Cig., Jan.; most mostiti, Vrt.; — 2) mit Brettern belegen, Cig.; — pſlfern, Cig., Jan.(H.); (rus.).

môstje, n. das Gerüste, ogr.-C.

mostníca, f. der Brückenbalken; — die Dachbodendiele, ogr.-C.

mostník, m. 1) der Brückenmautner, Jarn., Mur.; — 2) der quer über den Fluß oder die Brückenjoche gelegte Balken, die Brückenruthje, Pot.-Cig.

mostnína, f. das Brückengeld, die Brückenmautgebür.

mostnînar, rja, m. der Brückenmautner, Cig.

mostnînski, adj. Brückenmaut-, Cig.

mostovína, f. 1) = mostnina, Mur., Cig., Jan., DZ., Levst.(Zb. sp.), Dol.; — 2) pl. mostovine, die Pfahlbauten, Cig. (T.).

mostovînar, rja, m. = mostninar, Mur., Cig., Jan.

mostovníca, f. die Brückenwage, Cig., DZ.; = tehtnica mostovnica, Cig. (T.), Levst. (Nauk); m. s kazavcem, die Zeigerbrückenwage, DZ.

môstovž, m. der Gang, die Gallerie, der Corridor, Mur., Cig., Jan.; der Säulengang: po mostovžu se sprehajati, Ravn.-Valj.(Rad); — das Vorhaus, C.; — der Balkon, Cig., Jan.; ein gangähnliches Gerüst, Z., Zora; — prim. mušovž.

mošánček, čka, m. neko jabolko: der Maschanzgerapfel, C.

moščják, m. der Bisam, der Moschus, Guts., Mur., Cig., Jan.; (moščak, DZ.); — prim. it. muschio, Bisam.

moščjákov, adj. Bisam-, Jan.

mošěja, f. turška molilnica, die Moschee.

môšek, ška, m. der Bisam, der Moschus, Jan.(H.).

môškar, rja, m. die Mannsperfon, das Mannsbild, Zora, Mariborska ok., Kres.

môškarec, rca, m. = moškar, DZ.

môškast, adj. bijamartig, Jan.(H.).

moškat, áta, adj. = moški, mannhaft, stolz: tako moškato stoji! jvzhŠt.

moškât, m. der Moschus, Jan.; — prim. it. muscato, adj. nach Bisam viedend.

moškátast, adj. bijamartig, Cig.

moškáten, tna, adj. Bisam-, Cig.

moškátnik, m. 1) der Moschusfäfer, der Puppeneräuber (balosoma sycophanta), Jan., Erj. (Ž.); — 2) der Bisamapfel, Cig.

môški, adj. 1) Manns-, Männer-, männlich; m. spol; moška obleka; moška leta, das Manneſs; alter; — mannhaft, moško se vesti; moško se braniti; — stolz: moško se držati; ali je žena tako moška? Zv.; — = kmetski: to je moško ne graščinsko, Rib.-Svet.(Rok.); — 2) moški, eine Person männlichen Geschlechts, die Mannsperfon; nobenega moškega ni bilo v družbi; dve ženski in pet moških; tudi: moški.

moškôst, f. die Männlichkeit, die Mannhaftigkeit, Mur., Cig., nk.

moškováti se, újem se, vb. impf. stolz sein, prahlen: m. se s čim, Gor.

môšnja, f. 1) der Beutel; der Geldbeutel; če sva si tudi brata, mošnji si nista sestri, Npreg.-Št.; na mojo mošnjo, auf meine Rechnung, Cig.; ob svoji mošnji plačati, aus eigenem Sacke bezahlen, Levst.(Zb. sp.); dobre volje mošnje kolje, das Luftigsein ist koſtalspielig, Cig.; — 2) der Hodenjack, Cig., C.; — 3) podolgovata, zelena in debela smokva, Ip.-Erj.(Torb.).

mošnják, m. 1) der Beutel (za tobak), SIN., ob gornji Dravi(Št.); — 2) das Täschelkraut (thlaspi), C.

mošnjár, rja, m. der Beutler, der Taſchner, Mur., Cig.

mošnjarica, f. 1) die Beutlerin, die Taſchnerin, Cig.; — 2) = vrečar, das Beutelthier, Jan.;

mošnjáriti — mōšusov

— 604 —

mòt — motíkati

— 3) mōšnjarica, die Beutelmeife (parus pendulinus), Frey.(F.).

mošnjáriti, árim, vb. impf. Beutler v. Taschner sein, Cig.

mōšnjast, adj. beutelförmig.

mošnjica, f. dem. mošnja; 1) daš Beutelchen; Primite za mošnjico, Vrzite nam petico, Npes.-K.; — 2) ustne mošnjice, die Backentaschen (3 B. beim Hanster), Cig.(T.), Erj.(Z.); — 3) der Bodenfach, Mur, C.; — 4) die Fruchtthüle, C.; die Fisolen, Erbenschote, ogr.-C., ogr.-Valj.(Rad); die Kastanien, die Nufšchale, ogr.-C.; — der Balg, der Kelch der Grasblumen, Cig.; — 5) dišeča m., gemeines Knabenkraut (orchis morio), Cig., Jan., Tuš.(R.); — tudi: mōšnjica.

mošnjič, ča, m. = mošnjica 1), C.

mošnjičar, rja, m. 1) der Beutelmacher, Vrt.; — 2) die Taschenmaus (ascomys), Erj.(Z.).

mošnjičarica, f. die Beutel-Blattlaus, Erj.(Ž.).

mošnjiček, ča, m. = mošnjičica, das Beutelchen, Jan.(H.).

mošnjičica, f. dem. mošnjica; das Beutelchen.

mošnjičica, f. = mošnjičnik, Ž.

mošnjičnik, m. die Judenkirsche (physalis Alkekengi), Št.-Cig.

mōšt, mōsta, m. der Mošt.

moštacáti, ám, vb. impf. einthergehen (o mustačastem človeku), Valj.(Rad); — prim. moštače.

moštáče, f. pl. Št., pogl. mustače.

moštálka, f. = greštalka, kajk.-Valj.(Rad).

mōštast, adj. mostartig; — mostig, V.-Cig.

mōštej, m. = moštek, Npes.-Schein.

mōštek, tka, m. dem. mošt; letošnji m.

mōšten, tna, adj. Mošt=; — mostig; moštne hruške.

moštnarica, f. die Mostträgerin, Mur., Danj. (Posv. p.).

mōštnat, adj. mostig, Mur., Cig.; jastreich, Mur., moštenate hruške, C.

mōštnica, f. neka hruška, Mariborska ok.-Erj.(Torb.); die Mostbirne, C.

mōštnik, m. der Monat October, Cig.

moštomèr, měra, m. der Mostmesser, Cig., Jan.

moštováti, ûjem, vb. impf. Mur., Cig., Škrinj., Bes.; pogl. maščevati.

moštvò, a, n. 1) die Mannheit; m. komu vzeti; (skopljen človek), kateremu je bilo moštvo potrto, Jap.; — 2) die Mannhaftigkeit, männlicher Sinn; ni več moštva na svetu; ta kupec moštva ne drži, dieser Kaufmann ist nicht Mann von Wort, Mur., C.; na moštvo denarja posoditi, jvzhŠt.; — der Muth, die Herzhaftigkeit, Cig., Jan., M.; z velikim mostvom kaj povedati, Glav.; — 3) das Mannschild, Guts., Mur., Jan.; vredno m., braver Kerl, Guts.; — 4) coll. die Männer, Jan.; die Mannschaft, Cig., Jan., C., nk.; žandarmsko m., DZ.

mōšus, m. = moščjak, der Moschus, Cig., Jan.

mōšusov, adj. Moschus=; mošusova zel, die Gaukerblume (mimulus), Tuš.(B.).

mòt, mòta, m. der Bodenfach, Erj.(Min.), DZ.; (n. pr. pri kavi), Kru, Vrsno-Erj.(Torb.).

1. mòt, ñ, f. eine dicke Holzstange, Kras-Strek. (Let.); drog, na katerem nosijo po hribih krste, ker vsled ozkih steza ne morejo rabiti nosil (par): na mot obesi se krsta (prim. hs. motka, Stange), Tolm.-Strek.(Let.); — prim. met, f.

2. mót, f. der Wille, die Laune, die Luft, die Reigung, C., Št., poj, če imaš mot, C.; veselc, dobre, žalostne moti, C.; — iz nem. Muth.

mòta, f. der Zeitvertreib, die Unterhaltung; kupiti kaj deci za moto („muto“), kajk.-Valj. (Rad).

motáč, m. der Haspler, Cig., Jan.

motačica, f. die Hasplerin, Cig.

motálnica, f. die Haspelmaſchine, DZ.

motátnik, m. die Haspel, die Weife, Mur., V.-Cig., Jan.

motálq, n. die Haspel, die Weife, Guts.-Cig., C.

motânje, n. daš Haspelni, das Weifen.

motarnáti se, ám se, vb. impf. = motati se; — prim. zamotarnati se.

motáti, ám, vb. impf. weifen, abwinden, aufwinden; prejo m. z vretena na motovilo; m. se, sich hin und her bewegen, zwecklos hin und her laufen; kaj se tod motaš; — vojska se mota iz loga, das Heer kommt allmählich aus dem Walde, Cig.; — sich in die Länge ziehen, Jan.; — plassen, schwätzen, Fr., StGor.-C.; — tudi: mótam in: mótati, am.

motâvec, vca, m. der Weifer, Cig., Jan., M.

motâvhati se, am se, vb. impf. = nerodno motati se kod, Svet.(Rok.).

motâvka, f. die Weiferin, Cig., M.

mōtek, tka, m. die Spule; m. niti, DSv.

móten, tna, adj. trüb; vino je motno; oči so motne; — zvon motno poje, die Glocke hat einen unreinen Klang, C.

moténje, n. (nav. nam. prav. močenje), das Stören, die Störung, Cig., nk.; m. posestva, die Besitzstörung, nk.

motér, adj. = meter, mator, alt, bejahrt, Mur., Dalm., Krelj-Mik., ZgD., Zora.

motéren, rna, adj. = moter, C., Kast.

môtež, m. 1) der Aufrührer, C.; — 2) die Störung, Z., Vrt., (motož) Levst.(Nauk); — 3) der Bodenfach (des Deles), Cig.

motič, ča, m. der Quirl, Ponikve-Erj.(Torb.), Gor; nasajeno kolce v pinji, s katerim se maslo mete, Tolm.; tudi: mótič.

motičica, f. dem. motika; kleine Haue; = — pralica, Gor.

motičišče, n. der Hauenstiel, C.

motika, f. 1) die Haue, die Hače zur Bearbeitung des Erdbodens; — turška motika! (Sapperment!) take druščine ne bi se bil nadejal, Zv.; — = dvozoba pralica, Notr.-Levst.(Rok.); mótika, Št., ogr.-Valj.(Rad); — 2) seigmursliger Hahnenuß (ranunculus ficaria), Ben.-Erj.(Torb.).

motíkati, am, vb. impf. mit der Haue hauen, Reż.-C.

motikica — motoróga

— 605 —

motorógast — motovílő

motikica, f. dem. motika, nam. motičica; —
der Feldrittersporn (delphinium consolida),
Št. Peter pri Gorici-Erj.(Torb.).

motíkišče, n. = motičišče, der Hauenstiel,
Mur., Cig., Met., Valj.(Rad).

motíten, kna, adj. störend, verwirrend, Mur.,
Jan.

motílj, m. gelbliches Eyperngras (cyperus fla-
vescens), (imajo vero, da škodi ovcam),
Vas Krn-Erj.(Torb.); — prim. metulj 2).

motitnica, f. der Buttermührläbel, ogr.-C.,
vzhŠt., Danj.-Mik., Trst.(Let.).

motílő, n. die Verwirrung, C.

motíne, f. pl. der Bodenfass einer Flüssigkeit,
Rez.-C.

mštiti, im, vb. impf. 1) trüben; vodo m.: —
rühren, vzhŠt., C.; smetano m., Danj.(Posv.
p.); — 2) stören; ne moti me pri delu! —
irre machen, beirren; to me je motilo, das
hat mich beurrt; anfechten: kaj te je motilo,
da si to storil? — m. se, (sich) irren; če se
ne motim, wenn ich nicht irre; — moti se
mu v glavi = meša se mu, Cig.; — be-
schäftigen, zerstreuen: m. koga s čim, Cig.,
n. pr. dete z igro, pripovedovanjem, da ne
joka, BlKr., Piš.; — otrok se moti (spielt),
vzhŠt.; pojdimo se motit, Freme-Erj.(Torb.).

motív, m. povod, der Grund, das Motiv.

motívec, vca, m. der Störer, der Verwirrer,
Mur., Cig.

motljáti, ám, vb. impf. = motati, winden, C.;
m. se, sich winden, sich hin und her bewegen
(o kačah, ribah), Z.; sich herumtreiben: kaj
se tod motijas? vzhŠt.; otroci se motljajo,
die Kinder haben Händel, C.

motljiv, iva, adj. störend: motljiva svetloba,
Žnid.; (tudi: mštljiv: beirrend: hudoba mot-
ljiva, C.).

motnjáva, f. die Störung, C.

motnóba, f. = motnost: Motnoba odhaja,
Ozori se dan, Vod.(Pes.).

mótnost, f. die Trübe, die Dunkelheit, Cig.,
Jan.

motobórež, m. der Wühler: rogovileži in mo-
toboreži, Jurč.

motogláv, gláva, adj. schwindelig: motoglave
ovce, C.

motoglávka, f. neka trava, od katere so ovce
motoglave, C.

motóhati, am, vb. impf. 1) trüben: vodo m.,
Ravn.; rühren, wühlen, Jan.; — 2) m. se,
= repenčiti se, Krn-Erj.(Torb.).

motoháviti se, ávim se, vb. impf. sich hin und
her zerren: motohavijo se, kadar se mečejo,
Dol.

mōtor, rja, m. kretalo, gibalo, der Motor
(mech.), Cig.(T.).

motór, adj. = mator, Jan.

motóren, rna, adj. = matoren, betagt, Dict.,
Jan.; — schlecht gelaunt, Šrek.

motoróg, róga, m. 1) = motoroga 1), C.; —
2) der Thor, der Tölpel, Cig.

motoróga, f. 1) die Radspeiche, der Radarm
bei den Mühlrädern; nav. pl. motoroge, das
Radkreuz beim Mühlsrade; — das Drehkreuz

beim Baundurchgang, um das Vieh abzuthalten,
Mariborska ok.-C.; das Drehkreuz an einer
Haipelwelle, Notr.; — motoroga, der Garn-
haipelarm, Cig., Jan.; pl. motoroge, das
Garnhaispelkreuz, die Garnhaipel, vzhŠt.-C.;
— 2) pl. motoroge, die Müßle (s stegnjeno
roko krožiti), Telov.; — 3) die Handhaipel
(ein Stab, an den Enden mit je einem Stabe
— kreuzständig — versehen), Lašče - Levst.
(Rok.); — 4) der Triebel an der Höpfer-
scheibe, Cig.; — 5) der Glockenarm, woran das
Zeit hängt, Cig., Levst.(Zb. sp.); — 6) eine un-
geschickte Person, Lašče-Levst.(Rok.).

motorógast, adj. 1) kreuzweise stehend, müh-
radspeichenartig, C.; — 2) tölpelhaft, C.

motoróžen, žna, adj. kreuzweise stehend: mo-
torožno kolce, ein Rädchen mit einem Rad=
kreuzchen an einen Stab gesteckt (ein Spiel-
zeug), Notr.; motorožno vreteno, die Kreuz-
haipel (arch.), V.-Cig.

motoróžica, f. dem. motoroga; die Wagen-
radspeiche, nad Mariborom-C.

motoróžiti, rôžim, vb. impf. 1) na motoroge
prejo viti, motati, Mariborska ok.-C.; — 2)
Radspeichen einsetzen, Mariborska ok.-C.

motoróžnice, f. pl. das Doppelhaipelgestell,
Luče(St.)-C.

motoróžnik, m. 1) der Haipelarm, SlGor.-C.;
— 2) = klin, der Gartwindensprießel, C.

motóvček, čka, m. der Quirl, Sv. Peter-Erj.
(Torb.).

motóvčkast, adj. quirlsörmig, Cig.

motovídlő, n., Zil.-Kres, pogl. motovilo.

motovílar, rja, m. der Herumstreicher, Jan.

motovílast, adj. = neroden, ungeschickt, Dol.;
aberwigig, närrisch, thöricht, Dict., Cig., Jan.

motovílce, n. dem. motovilo: kleine Garn-
haipel, M., Dol.; — das Seilerrad, 1.-Cig.

motovílec, łca, m. 1) neko orodje za vez v
vinogradu, Ščav.-C.; — 2) der Rapunzel-
salat (valerianella), Cig., Jan., M., C., Tuš.
(B.); — 3) = metulj, pogl. motoviljec.

motovílen, kna, adj. Haipel-.

motovílež, m. ungeschickter Mensch, Cig., Jan.,
M.

motovíliti, šlim, vb. impf. 1) sich hin und her
bewegen; pijanec motovili po poti, Polj.;
— herumstreifen, Jan.; — freisen: zrjavi
motovilijo, Ravn.-C.; — 2) m. se, sich un-
geschickt drehen oder bewegen, Cig., Jan., C.;
herumstreifen, Jan.; — po glavi se mi mo-
tovili, ich hin taumelig, Blc.-C.

motoviljček, čka, m. dem. motoviljec, Gor.

motoviljec, ljca, m. = metulj, Notr., Gor.-
Cig., Jan.

motovíłka, f. die Strähne, C.

motovílnica, f. die Haipel: m. za svilo, C.

motorvílő, n. 1) die Haipel: entweder ein Stab
mit Querstäben an den Enden, oder ein um
eine Achse bewegliches Kreuz: m. z motoro-
gami, die Kreuzhaipel, C., Cig.(T.); tkalsko
m., das Zettefrad am Webestühle, Cig.; —
z motovilom streliti = einen dummen Streich
begehen, Cig., Jan.; motovilo v torbo tlačiti,
etwas Ungeschicktes vornehmen, Lašče-Levst.

možákar — možganica

— 607 — možganohrbteničen — mračenje

možákar, rja, m. eine tüchtige Mannsperſon,
Jan., Notr.

možákinja, f. ein starkes, mannhaftes Weib,
das Mannneib, Mur., Cig., Mik., C.

možáneč, nca, m. = možak, Kr., Jurč.

môžar, rja, m. = možnar, Meg., Mur., Dalm.

možášťvo, n. die Mannhaftigkeit.

možát, áta, adj. 1) = moški: mannhaft, Mur.,
Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; možato odgovar-
jati, nk.; — 2) mannbar, heiratsfähig, C.;
dekleta so možata, Zora.

možatíca, f. ein mannbareš Weib, Guts.

možátost, f. 1) = moštvo, die Mannhaftigkeit, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) die Heiratsfähigkeit (prim. možat 2).

možávati, am, vb. impf. = po moško se
vesti, trdnih, moških besedi biti, GBrda.

moždāni, m. pl. = možgani, Mik.

moždžāni, m. pl. = možgani, C., na vzhodu-
Mik.

moždžiti, im, vb. impf. quetschen, ogr.-C.; —
prim. 1. mozgati, muzgati, mužiti 2).

môžec, žca, m. dem. mož; das Männchen,
Jurč.

môžej, m. = možek, Jan., Mik., Rož.-Kres.

môžek, žka, m. dem. mož; 1) das Männchen;
— 2) die Niere, pl. možki, die Nieren, Fr.-
C., Mariborska ok.-Erj. (Torb.); — 3) die
Hauswurz (sempervivum tectorum), Sl. Bi-
strica-Erj. (Torb.).

možemôrstvo, n. der Männernord, Cig.

mžen, žna, adj. möglich, Jan., Cig.(T.), nk.;
možna sodba, problematisches Urtheil, Cig.
(T.); — po drugih slov. jezikih.

moženík, m. = moznik, Z., jvzhŠt.

možénje, n. das Verheiraten, das Heiraten
(vom Weibe).

moževáti, újem, vb. impf. 1) sich als Mann
benehmen, mannhaft auftreten, imponieren,
paradieren, Jan., C., Navr. (Let., Kop. sp.);
— ernste Reden führen, berathlichen (von
Männern), Gor.; župan možuje s sosečanji,
Zv.; — 2) sich brüften, prahlen, stolz sein,
Mik., Jan.; — 3) sich wohlergehen lassen,
Cig.; možuje = dobro se mu godi, Cig.

možéven, vna, adj. Mannes-: moževna starost,
Danj. (Posv. p.); — mannhaft, Mur., C.

moževíná, f. das Verlangen nach einem Manne:
m. jo prime, Gor.

moževka, f. die Männin, Jarn.; le-ta bo moževka imenovana, zakaj ona je od moža vzeta, Jap. (Sv. p.).

moževíten, tna, adj. mannhaft, Guts.

moževítost, f. die Mannhaftigkeit, Guts.-Cig.,
Zora.

možévnost, f. die Mannhaftigkeit, Mur.

možežéljnost, f. die Mannsucht, Cig.

možgâne, f. pl. = možgani, Gor.

možgâni, m. pl. das Gehirn; veliki m., großes
Gehirn, mali m., kleines Gehirn, Cig.(T.);
— ni mu vrana možganov izpila = er ist
nicht auf den Kopf gefallen, Cig.; — der Ver-
stand; nima možganov.

možganica, f. die Cervelatwurst, Cig.

možganohrbteničen, čna, adj. možganohrbte-
nično živčje, das Cerebrospinal-Nervenſtchem,
Cig. (T.).

možganovíná, f. die Gehirnsubtanz, Cig.

možgânski, adj. Gehirn=.

možíc, m. 1) das Männchen, das Männlein;
majhen m., Trub.; — 2) die Hauswurz (sem-
pervivum tectorum), C.

možica, f. die Männin (o Evi), Krelj; —
prim. moževka.

možícelj, clja (celjna), m. das Männchen.

možíček, čka, m. dem. možic; 1) das Männ-
chen; — 2) die Hauswurz (sempervivum te-
ctorum), C.

môžik, m. das Männlein: Bodi možik, bodi
žena, Levst. (Zb. sp.).

možíkavec, vca, m. das Männlein (zaničlj.),
Levst. (Rok.).

možíten, tna, adj. = za možilo, mannbar
(vom Weibe), V.-Cig.

možínost, f. die Mannbarkeit des Weibes, Cig.

možíł, n. 1) die Verheiratung des Weibes,
das Heiraten des Weibes: hči je za možilo,
die Tochter ist heiratsfähig, Cig.; — 2) die
Heiratsluft des Weibes, Cig., Jan., Mik.,
Valj. (Rad); možilo se je prijemlje, sie ist
heiratsluftig, mannſüchtig, Cig.

možína, m. starker, großer Mann, Jan., vzh-
Št.-C.; velik, trebušen možina, Levst. (Zb.
sp.); — ein tüchtiger, biederer Mann, der
Ehrenmann, Jarn., vzhŠt.-C.

možína, f. bodeča m., die Mannstreu (eryn-
gium), Medv. (Rok.).

možitev, tve, f. die Heirat (von Seite des Weibes);
za možitev biti, heiratsfähig sein.

možíti, im, vb. impf. verheiraten, mit der Ver-
heiratung beschäftigt sein: oče moži hčer;
petica moži, Npreg. - Jan. (Sovn.); m. se.,
daran sein, zu heiraten; heiraten (vom Weibe).

možítva, f. = možitev.

možjâne, f. pl. = možjani, Krelj.

možjâni, m. pl. = možgani, Erj. (Som.), nk.

možljâni, m. pl. = možjani, možgani, Rihen-
berk-Erj. (Torb.).

možljar, rja, m., M., C., pogl. mužljar.

1. módźnar, rja, m. 1) der Mörſer; v možnarju
cuker zdrobiti; — 2) der Mörſer, der Pöller;
z možnarji streljati; možnarji pokajo; —
iz nem.

2. módźnar, rja, m., Notr., pogl. mužljar.

módźnarček, čka, m. dem. možnarec; kleiner
Mörſer.

módźnarec, rca, m. dem. možnar.

módžnost, f. die Möglichkeit, Cig., Jan., Cig.
(T.), nk.; — prim. možen.

možovš, m., Skalar-Let., pogl. mušovš.

možûn, m. der Mann (zaničlj.), Slom. - C.;
razbrzdani možunjte, ZgD.

mráčen, čna, adj. 1) dämmerig, dunkel; mračno
je; düſler, trüb; mračno vreme; — mračne
misli, mračen obraz, nk.; — 2) mračen
človek: ktor ne vidi več po solnčnem za-
hodu, nachtblind, C.

mračenje, n. das Anbrechen der Dämmerung,
Cig.

mračica – mravčinčevka

— 608 —

mravčinčji – mrâvski

mračica, f. die Augelblume (globularia nudicaulis), M.

mračłq, n. das Versinfterungsmittel, Cig.

mračina, f. die Dämmerung, Z., Bes.

mračiti, ím, vb. impf. verdunkelu, Mur., Cig., Jan; verdüfstern, Cig., Jan.; — m. se, dämmern, dunkel werden; mrači se; — düster werden, sich versinften, Cig., Jan; čelo se mu je začelo mračiti, nk.

mračljv, íva, adj., Mur., pogl. mračen.

mračnat, adj. dämmerlich, Cig.

mračnica, f. der Wiesenknopf (sanguisorba officinalis), Razdrto (Notr.)-Erv. (Torb.); — das Labkraut (galium mollugo), Cig., Medv. (Rok.).

mračník, m. 1) der Verdunkler, Cig.; — 2) = mračnjak, der Finsterling, Jan.; — 3) der Nachtschwärmer, Guts, Jarn., Cig.; — 4) = netopir, Guts, Jarn., Jan., C., KrGora, Kor., Savinska dol.

mračnják, m. der Finsterling, der Obscurant, Cig., Jan., nk.

mračnjästvq, n. geistige Finsternis, der Obscurantismus, Cig., nk.

mračnost, f. die Dunkelheit; die Düsterheit.

mrák, mráka, mraků, m. 1) die Dämmerung; m. se dela, m. prihaja, es wird dunkel; — die Versinfterung: solněni m., die Sonnenfinsternis, Jan., Sen. (Fiž.); — 2) pl. mraki, neka otročja bolezen, vzhSt.-Valj.(Rad).

mrakovît, adj. dunkel, düster, finster, Cig. (T.), Vrt.

mrakóta, f. die Dunkelheit, Jan., C.

mrakóten, tna, adj. dunkel, düster, Jan.

mrakúł, m. = netopir, Erj.(Torb.).

1. **mrámor, mrámora, mramóra, m. 1) die Werre, die Mauthwurfsgrille (gryllotalpa vulgaris), Dict., Mur., Cig., Jan., Erj.(Ž.), Lašče-Erv. (Torb.), St.; — 2) der Beinfraß, C., Z., Dol.; m. ga jé, er hat den Beinfraß, Z., Dol.; — pl. mramori, die Serophelin, Savinska dol.-C; — živinska bolezen: die Anföckerung des Hinterkiesers, der Winddorn, Strp.; — ein Hautgeschwür beim Rinde, Sl.-Gor.**

2. **mrámor, rja, m. der Marmor, Cig., Jan., Ravn., ogr.-Valj.(Rad); — der Tropfsstein, Istra-Erv. (Torb.).**

mrámorast, adj. marmorartig, Jan.

mrámoren, rna, adj. Marmor-, von Marmor, Cig., Jan.

mramorica, f. der Beinfraß: m. ga jé, er hat den Beinfraß, Dol.; — pl. mramorice, Serophelin, St.-Cig.

mramoríti, ím, vb. impf. marmorieren, Cig. (T.).

mramórka, f. der Beinfraß, Mur.; m. ga jé, Z.

mramórkast, adj. serophutöß, Gor.

mramornast, adj. marmorartig, Cig., Jan.

mrámornat, adj. marmorn, Jan.

mrâv, í, f. = mravlja, Mur., Jan.

mrâv, m. = mravlja, Cig. (?), Prip. - Mik., Vod. (Izb. sp.).

mrâvec, vca, m. = mravlja, C.

mravčevka, f. die weibliche Ameise, Lašče-Levst. (M.).

mravčinčji, adj. Ameisen-, Lašče-Levst. (M.).

mravčinec, nca, m. 1) = mravlja, Jan., Lašče-Levst. (M.); pos. das Ameisenmännchen, Levst. (Beč.); — 2) pl. udni mravinci, das kribbelnde Gefühl beim Einschlafen der Glieder, C.

mravinka, f. das Ameisenweibchen: mravinke se leteče shajajo z mravinci, Levst. (Beč.).

mravišče, n. der Ameisenhügel, Lašče-Levst. (M.).

mrâvje, n. coll. Ameisen, kajk.-Valj.(Rad).

mrâvji, adj. Ameisen-, Mur.

mrâvka, f. ovče ime, Kanin-Erv. (Torb.).

mravlja, f. 1) die Ameise (formica); črne, bele, rjave mravlje; — 2) pl. mravlje, ein kribbelndes Gefühl, das Schauergefühl; mravlje so me obsule, es läuft mir ein Schauer über die Haut, mich befällt ein Schauer, Cig.; = mravlje me obletajo, Fr.-C.; = mravlje mi lezejo po životu (hrbtu), vzhSt.

mravlják, m. = mravljinčar, der Ameisenfresser, ogr.-C.

mrávljevka, f. das Leinblatt (thesium linophyllum), C.

mrávljica, f. dem. mravlja; das Ameischen;

tudi: mrávljica, Valj.(Rad).

mravljín, m. = mravlja, Valj.(Rad).

mravljínčar, rja, m. 1) der Ameisenfresser (myrmecophaga jubata), C., Erj.(Ž.); — 2) = legen, der Ziegenmelker, die Nachtschwalbe (caprimulgus europaeus), Cig., Jan., C.; = pikčasti m, Vrt.

mravljínček, čka, m. dem. mravljinec, das Ameischen, Cig.

mravljínčevec, vca, m. der Ameisengeist, Cig.

mravljínčji, adj. 1) Ameisen-, Cig., Jan.; mravljinčja dela, Levst. (Zb. sp.); — 2) mravljinčje noge, das Kribbeln in den Füßen, Ig(Dol.).

mravljíneec, nca, m. 1) die Ameise; m. selec, die Zugameise, Cig.; — 2) pl. mravljinci, das Kribbeln in den Gliedern, das Einschlafen der Glieder, Z., Ljub.; mravljinci mi lazijo po hrbtu, Nov.

mravljínjak, m. = mravljišče, der Ameisen-haufen, Mur., Cig., Jan., C., St., kajk.-Valj. (Rad); (-ják), Valj.(Rad).

mravljínji, adj. Ameisen-; mravljinja jajca.

mravljínovec, vca, m. = mravljišče, Mur., C., Danj. (Posv. p.).

mravljínski, adj. Ameisen-, M.; — mravljinsko priden, fleißig wie eine Ameise, Sl.N.

mravjišče, n. der Ameisenhaufen; (fig.) m. pregrešnih želj, Slom.-C.

mravjíti, í, vb. impf. mravlji mi, es schaudert mich, V.-Cig.

mravoděr, děra, m. der Ameisenlöwe (myrme-coleon formicarius), Erj.(Ž.).

mravojěd, jěda, m. drozeg mravojed, die Ameisendroffel, Cig.

mravožěr, žéra, m. ein Ameisen fressendes Thier, der Ameisenfresser, Cig.

mrâvski, adj.=mravljinji: m.cvet, der Ameisen-geist, Vrt.; mravska kislina, die Ameisenfäure, Cig. (T.).

mrdáč — mrénica

— 610 —

mrěnič — mrěžkanje

— mrdo napeti, narediti, kazati, den Mund verziehen, ein ſaures, verdrießliches Gesicht machen; — 3) človek, ki z usti giblje, a ne govori, Notr.; — 4) ovčje ime, Kru- Erj. (Torb.).

mrdáč, m. neka češpa, Ip.-Erj. (Torb.).

mrdánja, f. 1) der Steiß des Geflügels, Mur., Cig., Jan., Gor.-M., Mik.; — 2) keitsörmigeſs Aneinanderreihen der Finger, Mur.; prste v kurjo mrdanjo povzeti, die Finger in Form eines Kegels zusammenlegen, Cig.; = kurjo mrdanjo storiti, delati, Cig., Vod. (Bab.).

mŕdast, adj. grimaffig, C.

mŕdati, am, vb. impf. 1) hin und her bewegen, Cig., Mik.; den Steiß hin und her bewegen (vom Federvieh), Cig.; z zadnjo oplatjo gibati (pri hoji), C., Ig(Dol.); z repom m., wedeln, Mur.; z nosom m., die Nase rümpfen, Dict., Mur., Cig., Krelj, Dol.; z usti m., den Mund aufwerfen, Dalm.; ungeschicht und mit Grimassen essen, C.; — z usti gibati a ne govoriti, Notr.; — mrdati, das Gesicht verziehen, Jan., C., M.; — m. se, Grimassen schneiden, Jan.; — 2) sich begatten, C., Trst. (Let.).

mŕdav, adj. schmollfüchtig, Jan. (H.).

mŕdavec, vca, m. der Nasenrümpfer, Jan.

mŕdavica, f. (saljivo v uganki) = ključ, kajk.-Valj. (Rad).

mŕdavka, f. neko jabolko, C.

mŕdávsati, am, vb. impf. wie ein Hase essen, C.

mŕdavt, m. der immer die Nase rümpft, das Gesicht verzieht, Cig., Gor.-M.; — ein unruhiger Mensch, Mik.

mŕdec, dca, m. ein ſaures, verzogenes Gesicht, eine unwillige Miene, Cig., Jan., C.; mrdec narediti, C.

mrděla, f. die Rümpfnase, Jan.

mŕdež, m. das Troßgesicht, C.

mrdljáti, ám, vb. impf. jesti in m. = jesti, k Kor brezzob starček, C.

mŕdniti, mŕdnem, vb. pf. eine Grimasse machen, M., C.; z nosom m., die Nase rümpfen, Cig., M., SlN.-C.

mrdóliti, ólim, vb impf. = mrdati, C.

mrdûn, m. der Nasenrümpfer, Jan.

1. mréna, f. eine feine Haut, das Häutchen; — vodena m., das Schafhäutchen (das die Frucht im Mutterleibe umgibt), V.-Cig.; — das Zwerchsell, Danj.-Mik; — m. na očesu, der Augenstar; mrena se mu dela, er bekommt den Star; mreno sneti iz punčice, Slom.; — die Milchhaut, die Breihaut, C.; — prim. lat. membrana, Mik. (Et.).

2. mréna, f. die Flussbarbe (barbus fluviatilis), Mur., Cig., Dol., Lašče-Erj. (Torb.); — prim. lat. muraena.

mrénast, adj. einem Häutchen ähnlich: m. oblak, die Federwolke, Jes.-Cig. (T.).

mrénát, áta, adj. mit Häutchen versehen, häutig, Jan.

1. mrénica, f. dem. 1. mréna; das Häutchen; ušesna m., das Trommelfell, Cig., Jan.; živčna m., das Neurilemma, Erj. (Som.).

2. mrénica, f. dem. 2. mrena; die Barbe, Cig.

mrěnič, m. neka riba v Blejskem jezeru, Erj. (Torb.).

mréniti se, im se, vb. impf. nebo se mreni, der Himmel bedeckt sich mit dünnen Wölchen, Z., Glas.

mrénje, n. das Sterben; die Sterblichkeit, die Mortalität, Cig.(T.); — das Sehnen, Cig.

mrěnka, f. 1) eine in das Neßfell eingewickelte Wurstpfeise, Mur.; eine Art Braten aus den Wüllerüberbleibeln, der Weißwurst, vzhSt.-C.; — der Neßbraten, der Jungferbraten, C.; — 2) ein dummes Weib, Mur.

mrěst, î, f. die Laichzeit der Fische: ribe se zdaj ne love, ker je mrest, Bilje-Erj. (Torb.).

mrěst, m. die Brunst der Kazen, kajk.-Valj. (Rad), Cv.; — žabji m., der Troschlaich, C.

mrěstí se, im se, vb. impf. brunften, sich begatten, C.; zdaj se gadi mreste, Borjana v Kotu-Erj.(T.); divji petelin se mresti (balzt), SlN.; jeleni se mreste, Svet.(Rok.); — prim. brestiti se, koren: ners-, Mik.(Et.).

mrěšćénje, n. die Balz (der Auerfähne), Cig.

mrěti, mrèm, mrjèm (mrjèm, mrjèm), vb. impf. 1) sterben; otrocu so jeli mreti za kozami; mrjem od lakote, Trub.; — 2) m. za čim, sich nach etwas stark sehnen, schmachten, Cig., Jan., Lašče-Levst.(M.); = m. po kom (čem) Cig.; v zakonu ne morejo se več videti, kateri so poprej eden po drugem mrli, Jap (Prid.); — pomni: mérjem, vzhŠt.

mrétje, n. = mrenje, Z., Jan.(H.).

mrézga, f. = mezga, Z., vzhŠt.

mrěža, f. das Neß; mreže plesti; mrežo nastaviti, ein Neß stellen; v mrežo se ujeti, ins Garn gehen; — (zelezna) mreža, das Gitter; — der Most zum Braten; — stopinjska m., das Gradneß (geogr.), Jan., Jes.; — die Federwolke, Cig.(T.); — der Siebboden, Cig.; — 2) povodna m., neka alga (hydrodictyon), Tuš.(B.).

mrěžar, rja, m. 1) der Neßstricker, Cig., Jan.; — 2) der Neßjäger, Mur.

mrěžarica, f. die Neßstrickerin, Cig.

mrěžast, adj. neßförmig, Neß; mrežasto delo, das Neßwerk, Cig.(T.); m. posnemek, gestrictle Gestalt (min.), Cig. (T.); — neßig, ſeßig, C.; — gitterförmig, Cig.

mrěžekrîee, łca, m. mřežekrilci, die Neßflügler (neuroptera), Jan., Cig.(T.), Erj.(Ž.).

mrěžen, žna, adj. Neß; — mrěžni lov, das Neßjagen, Cig.

mrěževina, f. das Neßwerk, Jan.; das Neßgewebe, Šol.; — das Gitterwerk, Jan.

mrěževje, n. das Gitterwerk, Jan.

mrěžica, f. dem. mreža; das Neßchen; — das Zwerchsell, Habd., Dict., Mik., Jarn.; laskovična m., das Capillarneß, Erj.(Som.).

mrěžišče, n. der Neßhalter: iz zeleznega mrežišča razstro mreže pod ledom okrog, Bes.

mrěžiti, im, vb. impf. mit einem Rebe versehen, Cig.(T.); — mit einem Gitter versehen, Jan.

mrěžje, n. das Neßwerk, Jan. (H.); — das Gitterwerk, Jan.(H.).

mrěžkanje, n. die Kreuzschaffierung, h. t.-Cig. (T.).

mrěžkati — mŕhast

— 611 —

mŕhav — mŕkati se

mrěžkati, am, vb. impf. kreuzweise schraffieren, h. t.-Cig.(T.).

mrěžnica, 1. m. mreža, v kateri nosijo seno, listje, slamo, Dol.; das Heu-, Laubneß, Cig.; — 2) die Nekhaut des Augeß, Cig.(T.), Erj. (Som.), Žnid., Sen.(Fiz.).

mrěžnik, m. der Nebjäger, Mur.

mrěžnokrřec, lca, m. mrežnokrilci = mrežekrilci, die Neßflügler (neuroptera), Cig.

mrgetáti, etâm, éčem, vb.impf.blöken (o ovcah), C.; — stammeln, vžhŠt.-C.

mrgóden, dna, adj. grimassig: m. obraz, Levst. (Zb. sp.).

mrgóditi, ódim, vb. impf. knarren: vrata so mrgodila, Bes.

mrgóditi se, ódim se, vb. impf. Grimassen schneiden, schmollen, Cig.

1. mrgódniti, gódnem, vb. pf. knarren: vrata mrgodnejo in odpro se, Let.

2. mrgódniti, gódnem, vb. pf. eine Grimasse machen, Bes.; mrgodniti in zabobnati z jezikom, SlN.

mrgolázen, zni, f. = golazen, das Ungeziefer, SlN.-C., Bes.

mrgolénje, u. das Wimmeln.

mrgoléti, im, vb. impf. 1) wimmeln; vse mgoli črrov, ljudi; mgole naj ribe po vodi, ptice po nebu, Ravn.; — mgoli po meni, es krabbelt mich, Cig.; — slimmern; mgoli mi pred očmi; prim. megoleti.

mrgolín, m. ein kleiner Mensch, der Zwerg, Jarn., Mur., M., Valj.(Rad).

mrgolína, f. kar mgoli, das Gewimmel, M.

mrgolínec, nca, m. ein kleines, kriechendes Thier, Jarn., Mur., Jan., Pohl.(Km.); — ein kleines Kind, der Wurm, Cig.

mrgolišče, n. ein Ort voll wimmelnder Thierchen oder Ungeziefers, Jarn., Cig., C.

mrgoljád, f. das wimmelnde Ungeziefer, Cig.

mrgoljáva, f. das Gewimmel, das Durcheinander (z. B. von Menschen), Cig.

1. mŕha, f. das Aas; pasja, mačja m., C.; orli čutijo mrho, Jsvkr.

2. mŕha, f. das Wieh, Habd.-Mik., C.; — die Mähre; kupil sem neko mrho, ki ni za rabo; — psovka: mrha ti grda! — prim. marha; stvn. meriha, marha, nvn. Mähre, Mik.(Et.).

mrháč, m. 1) ein elendes Thier, C.; — 2) der Faulenzer, C.

mrháča, f. psovka živali: kaj pa ste imeli s psom, da vas je, mrhača, tako oklal? Bes.

mŕhar, rja, m. 1) der Aasfresser, Cig., SlN.; topi mrhar (o jastrebu), Erj. (Izb. sp.); — = medved, Frey.(F.); — der Aasgeier (neophile percnopterus), Cig., Jan., Erj.(Z.); — die Aaßfliege, Jarn., C.; — 2) der Abdecker, der Schinder, Cig., Jan.

mŕharica, f. die Aasfresserin, Cig.; — die Aaßfliege, Z.

mrháriti, árim, vb. impf. z „mrho“ psovati, Fr.-C.

mŕhast, adj. 1) mager, elend (o živini), Z.; — 2) mrhasto življenje, das Luderleben, Cig.

mŕhav, adj. 1) = mršav, mager, C.; — 2) faul, träge, C.

mŕhavec, vca, m. mrhav človek (psovka), Zora.

mŕhež, m. = medved, SlN.; — prim. mrhar 1).

mŕhinja, f. die Mähre, Svet.(Rok.).

mrhobřbec, bca, m. der Aasfäfer, Cig.

mrhoděr, déra, m. = mrhoderec, Cig.

mrhoděrec, rca, m. der Abdecker, der Schinder, Cig.

mrhoděrnica, f. das Gebäude des Abdeckers, die Abdeckerei, Cig.

mrhoděrstvō, n. das Abdeckergewerbe, Cig.

mrhojéd, jěda, adj. aasfressend, Cig.; mrhodjedi jastreb, Erj.(Izb. sp.).

mrhojědec, dca, m. der Aasfresser, Jan.

mrhojéden, dna, adj. aasfressend, Cig., Jan.; mrhojédna ptica, der Aaasvogel, Cig.; mrhodjedna muha, die Aaßfliege, Jan.

mrhojédina, f. der Aaßfraß (als Lockmittel ausgejeßt), Z.

mrhojédnica, f. die Aaßfliege, Jan.

mrhóta, f. das Aas, C.

mrhovína, f. das Aas; das Aaßfleisch; mrhovinožreti.

mrhovínec, nca, m. der Aasgeier, C.

mrhovišče, u. der Aasplaß, DZ.; der Schindanger, Jan.

mrhožéljen, ljna, adj. aasgierig, Cig.

mrhožřten, tna, adj. aasfressend, Cig., Jan.

mrhožřtnost, f. die Aaßgierde, Cig.

mrjásec, sca, m. Valj.(Rad), pogl. merjasec.

1. mŕk, m. die Verfinsterung: solnčni, mesečni m., die Sonnen-, Mondesfinsternis, V.-Cig., Jan., Cig.(T.), C., Jes., Zora; — polni, obročasti, delni m., totale, ringförmige, partielle Finsternis, Jes.; — das Dunfel, (tudi o barvi), C.

2. mŕk, m. 1) das Murren, C.; ni kvrka ni mrka, Istra-C.; — 2) malobeseden, neprijljuden človek, SlGor.

mrkáč, m. 1) oven za pleme, der Schabboł, der Widder; — psovka pohotnemu človeku, Z.; — = kozel, Mur., Cig.; — 2) der Vielzopf, eine Art Seestern, 1.-Cig.; — 3) der Zweizahn (bidens tripartita), (menda zaradi dveh zob na plodu, ki sta dvema rožičkoma podobna), Luče(Št.)-Erg.(Torb.).

mrkáček, čka, m. dem. mrkač, kleiner Widder.

mrkáčiti se, áčim se, vb. impf. sich begatten (o drobnici), Lašče-Levst. (M.).

mŕkaj, (g. mrčésa, Dol.) m. 1) das Ungeziefer, (mrkej) Mik., Ravn.-Valj.(Rad); — 2) psovka, C.; ti mrkaj ti! Dol.; — tudi: mrkáj, Jan.; ne bodi mrkaj („mrké“) Olimje(Št.)-Kres; — prim. markaj.

mŕkák, adj. = markak, marikak, ausgelassen, Jan., Mur.

mŕkanje, n. das Brunften der Schafe und Ziegen, M., Z.

mŕkati, mŕkam, vb. impf. 1) sich verfinstern: solnce, luna mrka; — m. se, dämmern, Abend werden, C.; — 2) blinželn, Mur., Met., Mik.; z očmi m., mit den Augen winken, C.

mŕkati se, mŕkam, čem se, vb. impf. brunften (o drobnici).

391

mŕkav - mŕlězgati

— 612 —

mŕlč - mrmulíka

mŕkav, adj. brunstigt (o drobnici), Jan.

mŕkeł, kla, adj. finster, düster, Jan., Cig.(T.),
nk.

mrketáti, etám, éčem, vb. impf. mekern, Mur.;
— murren, C.

mŕkev, kve, f. die gelbe Rübe, die Möhre (daucus
carota), Jan., M., Rib. - Erj. (Torb.), Valj.
(Rad); eine verkümmerte gelbe Rübe, Lašeče-
Erj.(Torb.); eine in den Samen zur Unzeit
schießende Möhre, Cig.

mrkévati, am, vb. impf. sich verſinſtern (von
Gestirnen), Jan.; solnce mrkeva, Mik, Notr.

mŕkevca, f. dem. mrkev; = mrkvica, Dol.,
Gor., SlGor.; Repa, mrkevca, zelje, Danj.
(Posv. p.).

mrkevčàn, ána, m. die wilde Möhre, C.

mrkevčják, m. die wilde Möhre, C.

mŕkevec, vca, m. die wilde Möhre, Cig.

1. mŕkniti, mŕknem, vb. pf. 1) sich verſinſtern;
solnce, mesec mrkne; (tudi impf., Št.); —
2) blinzen, Mur.

2. mŕkniti, mŕknem, vb. pf. einen Murrlaut
vernehmen lassen, mucken, C.

mŕknjenje, n. 1) die Verſinſterung, die Fin-
ſternis: solnčno, mesečno m.; — 2) das
Blinzen, Mur.

mrkót, óta, m. das Gemurre, C.

mrkúša, f. svoje ime ovci, Zemon (Notr.)-
Erj. (Torb.); — svoje ime kravi, Vreme-
Erj. (Torb.).

mrkužav, adj. Hal.-C., pogl. makužav.

mŕkva, f. = mrkev, Mur., SlGosp. - C., Ze-
mon(Notr.)-Erj.(Torb.), Tuš.(R.).

mŕkvica, f. dem. mrkva; gelbe Rübe, Mur.,
C., Ptujsko polje - Erj. (Torb.); eine in den
Samen zur Unzeit schießende Möhre, Cig.;
razrasel koren, Gor.; — der wilde Paſtinaſk,
die wilde Möhre, Alas., Hip.(Orb.), Cig.

mrlād, f. das Aas, Cig., M., ogr.-C.

mrlādina, f. das Aas, M., Z.

mŕlec, lca, m. der Todte, die Leiche, Meg.,
Jan., C.; mrlea neso vunkaj, Trub.; (mrlč?)

mrlěd, f. der Sauertopf, Mik.

mrlěnek, nka, m. bledičen, hirajoč človek,
KrGora.

mrlěnje, n. schwaches Breunen, schwacher Schim-
mer, Cig., Jan., M.

mrléti, ím, vb. impf. 1) schwach brennen, schwach
schimmern, Mur., Cig., Jan., C.; nekoliko
zvezd je mrlélo na nebu, Glas.; lahke, redko
razstlane oblačice so mrléle po obzorju, LjZv.;
— 2) schwach fein, hinfiechen, C.; tri mesece
mrlri brez sluha in vida, Zora; in Gedanken
bertiefst ruhig dastjen, Z.; — 3) wenig regnen,
M.; rieſeln: n. pr. droben dež mrljeje (= mrli),
Krn-Erj.(Torb.); iz megle mrlri, M.

mrlétin, m. der Schwächling, Jan.

mrlětina, f. das Aas, Mur.

mrlěvza, f. neko jabolko, Vrsno(Tolm.)-Erj.
(Torb.).

mrlěza, f. počasen in mrtev človek, Dol.

mrlězga, f. = mrleza, schlafriiger Mensch, Mik.;
pos. človek, ki počasi jé, Dol.

mrlězgati, am, vb. impf. počasi, izbirčno jesti,
Dol., Ip., GBrda.

mrlčě, iča, m. die Leiche, der Leichnam; mrlča
imajo v hiši; mrlča nesejo; — tudi mrlči,
iča, na vzhodu.

mrlčast, adj. leichenartig, Cig.

mrlček, čka, m. dem. mrlčí; ein kleiner Leich-
nam.

mrlčica, f. das Schneeglöckchen (galanthus ni-
valis), Polj.

mrlčnica, f. die Todtenkammer, C., Levst.
(Pril.).

mrlčnjak, m. die Aasſliege, C.; — der Aas-
käfer, C.

mrlčhanje, n. schwaches Brennen, schwacher
Schimmer, Jan.

mrlčhati, am, vb. impf. schwach brennen, schwach
schimmern, Jarn., Jan.

mrlčika, f. usehlo, a še stoječe drevo, Ip.,
Trnovo(Goriš)-Erj.(Torb.).

mrlína, f. das Aas, Cig., Jan., M., ogr.-Valj.
(Rad), Zora.

mrlísati, am, vb. impf. = mrlihati, Jan.

mrlíše, n. der Sterbeort, DZ.

mrlíščnica, f. die Todtenkammer, das Todten-
haus, Mur., Cig., Jan., Ravn.-Valj.(Rad),
Nov.

mrlíški, adj. Leichen-, Cig., Jan., DZ.; m.
oglednik, der Todtenbeschauer, Levst.(Nauk).

mrlízgati, am, vb. impf. 1) = mrlezgati, lang-
sam, ohne Luft, wäßerisch essen, Jarn., C.,
Dol.; — 2) mit dem Wasser pflätschern („pri-
tscheln“), Mur., Cig.

mrlja, f. ein schlerhafter Flecken, z. B. ein Fett-
flecken, Cig.

mrljād, f. = mrlad, das Aas, C.

mrlják, m. = mrtvaški prt, Cig., Jan., M.,
C., Vrt.

mrlūn, m. ein dummer, alberner, schwachſinniger
Mensch, (prim. ben.-it. murlon = sciocco),
Štrek.(Arch.).

mrlúzgati, am, vb. impf. M., pogl. mrlzgati.

mŕmer, mra, m. das Gemurmel, C.

mrmljávec, vca, m. der Murrer, Mur.

mrmrljáti, ám, vb. impf. murren, murmeſn,
Mur.

mrmoléti, ím, vb. impf. wimmeln, Z.

mrmolíka, f. = mrmulika, Cig.

mrmráč, m. der Murrer, der Murrkopf.

mrmráčast, adj. mürriſch, Mur.

mrmrálast, adj. murrinnig, Jan.(H.).

mrmrálo, n. der Murrkopf, der Griesgram.

mrmrânje, n. das Murren.

mrmráti, ám, vb. impf. murren, murmeſn; m.
nak, gegen etwas murren, Vrt.

mrmráv, áva, adj. brummig, mürriſch.

mrmrâvec, vca, m. der Murrer, der Murr-
kopf; v nevolji smo mrmravci, v sreči gi-
zdavci, C.

mrmrâvka, f. die Murrerin.

mrmrávkati, am, vb. impf. murren, raunzen (o
mačkah), Guts., Mur., Cig.

mîmrek, eka, m. der Murrer, Mur., Volk.-M.

mîmrež, m. ein mürriſcher Mensch, Cig.

mrmulíka, f. großer Goldklee, gelber Hopfen-
klee (trifolium agrarium), Dol.-Cig., Nov.-
C., Medv.(Rok.).

mrnjáti — mršeněti

— 613 —

mršěti — mrtvačnica

mrnjáti, ãm, *vb. impf.* murren, *C.*

mrnjáv, ãva, *adj.* mürrisch, brummig: m. pes, človek, *C.*

mrnjávec, vca, *m.* ein mürrischer Mensch, *Trst.* (*Let.*).

mrnjávkati, kam, čem, *vb. impf.* miauen, vžh-St.-C., *kajk.-Kres.*

mrž, *m.* das Wallroß (trichecus rosmarus), *Cig.*, *Jan.*, *Cig.(T).*, *Erj.(Ž.*); — češ.

mŕs, *m.* mesna jed, posebno o postnem času, *Z.*, *C.*

mrsáł, *u.* der Schueller am Gewehre, vžhŠt.-C.

mŕsavec, vca, *m.* der Scheller am Gewehre, vžhŠt.-C.; — der Drucker beim Bogen, *C.*

mŕsen, sna, *adj.* Fleisch*: mŕsni dan, der Fleischtag, *Cig.*; mrsno jelo, die Fleischspeise, *Dol.-Cig.*; mrsna jed (o postnih dneh), *C.*

1. mŕsiti, im, *vb. impf.* 1) durch Fleischgenuss die Faste brechen, *Dol.-Cig.*, *C.*, *BIKr.*; mrsila sem, *Svet.(Rok.)*; übھpt. Fleisch genießen, *C.*, *Mik.*; — an einem Fasstage die Rüchternheit brechen, *Fr.-C.*; — *m.* se = mrsiti, Fleischspeisen genießen, die Faste brechen, *Mik.*, *Dol.*; — *m.* se, *sich legen*, *Ip.-Mik.*; — *2.* *m.* se, *sich mit einem Weibe abgeben, caressieren, Hal.-C.*; — *läufig sein* (o kobili), *C.*; (o zajcih), *Pohl.-C.*; — *3.* verwirren; *lase m.*, *Fr.-C.*; (tudi hs.).

2. mŕsiti, im, *vb. impf.(pf.?)* = meziti, bewegen, erschüttern, *C.*; = prožiti: *m.* puško, lok, vžhŠt.

mŕsnik, *m.* der Fleischtag (*opp.* postnik), *C.*

mrsnína, *f.* mesne jedi o postnem času, *C.*, *Z.*

mŕsniti, mŕsnem, *vb. pf.* bewegen, erschüttern, *C.*; (*vb. impf.*): ljudi je bilo, da se je vse mrsnilo, vžhŠt.-C.

mrstíti se, ím se, *vb. impf.* = mrestiti se, *C.*

mŕšast, *adj.* faul, *C.*

mŕšav, *adj.* 1) mager, abgezehrt, *Habd.*, *Cig.*, *Jan.*, *Prip.*, *BIKr.-Mik.*; — 2) *struppig*, *C.*; zeržaust: dekla mŕsavih *las*, *Jurč.*

mršavěti, ím, *vb. impf.* abmagern, *Cig.*, *Jan.*, *C.*

mŕšavost, *f.* die Magerkeit, *Cig.*; elendes Aussehen, *Bes.*

mršćálica, *f.* der Schüttelfrost: neka *m.* jih strese, *Nov.*

mršćanje, *n.* rieſelndes Gefühl, *Cig.*; — der Rheumatismus, *C.*

mŕščati, ím, *vb. impf.* 1) rieſeln, fein regnen, *Dol.*; jarbola se pomaka v mŕšeče pene, *Glas.*; — 2) rieſeln (vom Gefühl), *Jan.*; po koſtch mi mŕšči, ich habe den Rheumatismus, *C.*

mŕščiti, im, *vb. impf.* 1) rungeln: čelo *m.*, *Cig.*; *m.* se, rungelig werden, *Cig.*, *Jan.*; — 2) *m.* se, *sich sträuben*: bolnemu živinčetu se mŕšči dlaka, *Cig.*; — 3) *m.* se, ein finſteres Geficht machen, vžhŠt.-C.; — prim. *hs.* mrska, die Runzel.

mrše, éta, *n.* das Hauſthier, *C.*; — die Schindmähre, *Z.*

mršeněti, ím, *vb. impf.* 1) ſummen, raufchen, toſen (o mnozih nejasno, nerazločno goverečih ljudech), *C.*; — 2) wimmeln, *C.*; — nam. mísčeneti?, prim. *hs.* mrštati, ím, knurren.

mršěti, ím, *vb. impf.* 1) schwach regnen, *Cig.*; — 2) mŕši = droban sneg pada, *Ip.-Erj.(Torb.)*; — *nam. mrščeti?* prim. mrščati.

mršětina, *f.* das Aaš, *C.*; — slaba govedina, *C.*, *Z.*

mrševít, *adj.* struppig, *C.*

mŕšina, *f.* das Aaš, *Mur.*, *Polj.*; — (psovka), = mrha, *Polj.*

mŕšiti, im, *vb. impf.* 1) zaufen, in Unordnung bringen: *lase m.*, *Cig.*, *Jan.*, *SlGor.*, *Fr.-C.*; niti *m.*, *SlGor.*, *Fr.-C.*; — 2) faulenzen: bomo li mŕsili ali lenjarili? *SIN.*; prim. mršast.

1. mŕšji, *adj. Aaš*, *Mur.*; aaßhaft, aasig, *Mur.*, *Cig.*, *Jan.*

2. mŕšji, *adj.* vießich, *C.*

mŕšnat, *adj.* 1) aaßhaft, *Cig.*; — 2) *struppig.*

mŕšnik, *m.* 1) der Aasgeier, *C.*, *Svet.(Rok.)*; — = kokošar, skobec, *Gor.*; — 2) der Aaštäfer, *Jan.*

mršnják, *m.* fauler Mensch, *C.*

mrtāl, *m.* = možnar 1), (prim. *furl. mortār*), *Tolm.-Štrek.* (*Let.*).

mrtek, *m.* pogl. mertek.

mrtělen, *lna*, *adj.* sterblich, *ogr.-M.*; mrtelno telo, *C.*

mŕtev, tva, *adj.* 1) za žive in mrtve moliti; — do mrtvega, zu Todc; do mrtvega raniti, pretepsti koga; zá-mrtvo obležati, wie todt liegen bleiben, *Laše-Levst.(Nauk)*; — 2) unempfindlich; mrtva roka, mrtvi prsti; mrtva kost, das Ueberbein, *Mur.*; — ohne Lebhaftigkeit, träge; *m.* človek; — 3) ohne Glut; mrtev pepel, ogelj, ogorek; — nicht brennend: mrtva kopriva, die Taubnessel; — 4) feinen Rußen bringen: mrtva zemlja, die tieſliegende, weniger fruchtbare Erde; — mrtev denar, keine Zinjen tragend; v mrtev kup, spottbillig, *Ročinj- Erj.(Torb.)*; — 5) ves *m.* biti na kaj, leidenschaftlich nach etwas verlangen, gierig sein; ves *m.* biti na denar, na kako jed; ves mrtev je na ženske, *Jurč.*, *Dol.*; verſessen: *m.* na tožbe, *Levst. (Zb. sp.)*; — 6) v mrtvo ime tajiti, ganz und gar ableugnen, *Ig(Dol.)*.

mrtija, *f.* der Todſall, *Z.*, *Svet.(Rok.)*

mrtučljiv, *iva*, *adj.* = zmeren, mäßig, besonnen, *ogr.-C.*, *M.*; — pogl. mrtučljiv.

mrtúd, *m.* der Schlaganſall; — pogl. mrtvoud.

mrtvác, *m.* = mrtvec, *Pohl.(Km.)*, *Dol.*

mrtváč, *m.* träge, faule Mannsperſon, *Mur.*, *C.*, *Mik.*, vžhŠt.

mrtváča, *f.* träge, faule Weibsperson, *Mur.*, *Mik.*

mrtváčen, čna, *adj.* sterblich, *Dict.*

mrtváčenje, *n.* das Abtödten, *Mur.*

mrtváčina, *f.* das Aaš, *Cig.*, Štrek.

mrtváčiti, *áčim*, *vb. impf.* 1) abtödten, füßlloſmachen, *Mur.*, *C.*, *Z.*; *m.* počutke, *Guts.*; — 2) peintigen, *C.*

mrtváčnica, *f.* 1) die Leichenkammer, *Levst.(Nauk)*, *DZkr.*; — 2) *pl.* mrtvačnice, rothe Flecken auf der Haut, *Peteſchen, Hip.*

mrtváčnost — mrtvíčen

— 614 —

mrtvíčenje — mrva

mrtváčnost, f. die Sterblichkeit, Dict., Mur.

mrtvák, m. 1) der Todte, die Leiche, M., Z., Danj.-Valj.(Rad.); — 2) mrtva čebela, Gor.; — 3) ein träger, fauler Mensch, C., Z., vzh.-Št.; — mrtvake preganjati, faulenzen, Št.-M.; — mrtvake prodajati. Jan.(H.).

mrtvál, f. = mrtvaški list, der Todtenschein, Navr.(Let.), Koborid-Evj.(Torb.); — prim. it. mortuale.

mrtvár, rja, m. der Todtengräber, Gorenja Soška dol.-Erv.(Torb.).

mrtváriti, árim, vb. impf. faulenzen, C.

mrtváščica, f. 1) die Agonie, die Todeszufungen, Cig., M., C., Z.; m. ga trese, er hat Todeszufungen, C., Z.; v mrtvaščici ležati, in den letzten Zügen liegen, Svet. (Rok.): — 2) der Mauerspecht (certhia muraria), Cig., Frey.(F.).

mrtváščina, f. 1) das Todte, Jan.; diši po mrtvaščini, Dol.-Mik.; — 2) die Todtengebür, die Vertaſſgebür, Cig., Jan., M., Svet. (Rok.), Kr.-Valj.(Rad).

mrtváščnica, f. die Todtenkammer, (-šnica) Cig., Jan., ZgD.

mrtváški, adj. 1) Todten-, Leichen-, leichenartig; m. prt, m. duh; — 2) sterblich: mrtvaško telo, mrtvaški človek, Dalm., Kast., Jsvkr.; mrtvaško življenje, Bas.; — 3) tödlich: mrtvaško sovražiti, Jsvkr.

mrtvè, éta, m. ein träger Mensch, Mur.

mrtvèc, tveca, m. der Todte.

mrtvégčen, čna, adj. = mrtvaški, ogr.-M., C.; mrtvečna pesem, ogr.-C.; (nam. mrtvačen?)

mrtvečina, f. das Aaš, Levst. (Nauk), DZ., LjZv.; (mrtvégčina, Mur.; pogl. mrtvačina).

mrtvégčji, adj. = mrtvaški, Mur.; mrtvečja (-ča) kri, Guts.(Res.).

mrtvèn, adj. abgestorben, alt: mrtvena otroba, nicht mehr gebärender Mutterleib, C.

mrtvénje, n. das Abtödten, Cig., ZgD.; — pogl. mrtvljenje.

mrtvež, m. 1) ein träger, melancholischer Mensch, C.; — 2) na mrtvež leži, er liegt da, als ob er todt wäre, Zora.

mrtvežiti, im, vb. impf. faulenzen, C.

mrtvíča, f. 1) die Schlaſſucht, die Lethargie, Dict., Cig., Jan., Cig.(T.), C.; — 2) die Gicht, Jarn., Mur.; — 3) die humuſſlose Erde, Cig., Jan., M., Št., Gor.; predobro prst z mrtvico zmešati, Pirc; spodnja prst, ki pri globocem oranju pride na vrh, Koborid, Lašeč-Erv.(Torb.); — 4) das Altwasser, DZkr.; — 5) die Taubnessel (lamium), Jarn., Kr.-Valj.(Rad); — 6) die Oberhaut, die Epidermis, Gor.-DSv.; — 7) = mrtva čebela, Levst. (Beč.).

mrtvič, íča, m. der Leichnam, Mik.

mrtvíčast, adj. todt, unfruchtbар: mrtvičasta zemlja, Dol.-Levst.(M.).

mrtvíčen, čna, adj. 1) scheintodt, Jan.; haſbětödt, Met.; — schlaſſüchtig, lethargisch, Cig., Jan.; tak je, ko bi bil mrtvíčen (kadar je človek zdelan), Notr.; mrtvično in klavrno smo sem prilezli, Lrtov.(Sh. G.); m. pustel,

LjZv.; — 2) gelähmt: m. ud, Ig(Dol.); — gichtisch, M.

mrtvíčenje, n. die Abtödtung: m. svojega tesela, Cv.

mrtvíčina, f. = mrhovina, Vrt.

mrtvíčiti, ſeim, vb. impf. abtödten, ertödten, Cig., ZgD.; meso m., Cig.; svoje telo m., Cv.

mrtvíčnik, m. der Gelähmte, Valj.(Rad).

mrtvíčnost, f. die Schlaſſucht, die Lethargie, Cig., Jan., C., ZgD.

mrtvija, f. das Todtenofficium, Gorenja Soška dol.-Erv.(Torb.).

mrtvika, f. der Mastigbaum (pistacia lentiscus), Z., Tuš.(B.).

mrtvíkovec, vca, m. der Kreuzdorn (rhamnus), Medv.(Rok.).

mrtvílo, n. die Schlaſſucht, die Lethargie, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.); — (fig.) die Erstarrung, die Erschlaſſung, C., Nov., nk.; m. (na literarnem polju), Erj.(Izb. sp.).

mrtvína, f. 1) ein todt er Körper, das Aaš, Dict., Mur., Cig., Jan., DZ., ZgD.; gnijoče mrtvine, Vrtov.(Km. k.); — 2) = mrtvica, die humuſſlose Erde, Gor.; — 3) ein liegendes (todtes) Gut, Jan.; — 4) die Begräbnisgebür, C., Z.; — 5) die Heckenfirsche (lonicera), Jan., C.

mrtvínast, adj. scheintodt, V.-Cig.

mrtvíňast, adj. scheintodt, Mur.

mrtvíňek, čka, m. dem. mrtvinec, scheintodtes Kind, V.-Cig.

mrtvíneec, nca, m. der Scheintodte, Mur., V.-Cig.

mrtvíňka, f. die Scheintodte, Mur., V.-Cig.

mrtvíše, n. 1) der Richtplatz, Guts., Cig.; — 2) das Leichenfeld, Jan.; — 3) der Friedhof, Jan., StGosp.-C.

mrtviti, im, vb. impf. 1) abtödten, kasteien, Cig., C., ZgD.; svoje hudobne želje m., Burg.; — m. se, sich abtödten, Cig.; — 2) schwächen, C.; danes me mrzlica že ni tresla, samo mrtvila me je, Notr.-Erv.(Torb.).

mrtvljénje, n. das Abtödten, C.

mrtvóba, f. die Lethargie, C.

mrtvonôsee, sca, m. der Todtenträger, Jan. (H.).

mrtvorojénec, nca, m. der Todtgeborene, StN.

mrtvôst, f. 1) die Leblosigkeit, Cig.; — 2) die Empfindungslosigkeit: m. v ledju, die Kreuzlähme, C.; — 3) die Trägheit, C.

mrtvoud, úda, m. der Schlagfluß, C., nk.; mrtvoud ga je zadel, er ist vom Schlage gerührt worden, nk.; (nav. mrtud, mrtvud).

mrtvoúdast, adj. schlagartig, (-tud-) Cig.

mrtvoúden, dna, adj. gliederlähmt, gichtbrüchig, Jan., C.; gelähmt, Navr. (Spom.), (-tuden) Cig., Jan.

mrtvoúdnica, f. der Schlagfluß, C., (-tud-) Mur., Cig.

mrtvoúdnik, m. der Paralytiker, Levst.(Pril.), (-tud-) Cig.

mrtvoúdnost, f. die Lähmung, Jan., Cig.(T.), DZ.; (-tvud-) Mur., Cig.

mrtvúd, m. = mrtvoud, Cig., Jan., Mik.

mŕva, f. 1) ein Bisſchen; m. moke, soli, kruha; m. časa, ein Weilchen, ein Augenblick, Cig.,

mŕvica – mrzkôča

— 615 —

mŕzkost – mrzôst

C.; mrva do mrvc, gänzlich, C.; mrve = senen drobir, Plužna pri Bolcu-Erj.(Torb.); mrve, die Sägespäne, Bolc-Erj.(Torb.); — 2) daš Heu, Mur., Cig., C., Kr.; — 3) ovčje ime: majhna in drobna ovca, Kanin-Erj. (Torb.).

mŕvica, f. dem. mrva; das Bischen.

mrvičiti, ščim, vb. impf. 1) bröckeln, verkrü-
meln, Jan.(H.); stückchenweise essen, Jan.(H.);
— 2) mrviči = mršči (prim. mrščati), Vod.
(Izb. sp.).

mrvíkati, am, vb. impf. stückchenweise essen,
Jan.(H.).

mrvína, f. = drobtina, Kras-Erj.(Torb.).

mrvíti, ím, vb. impf. bröckeln; kruh m.; —m.
se, bröckeln (intr.).

mrvljénje, n. das Bröckeln.

mrvljiv, íva, adj. bröſelig, krümelig, Jan.(H.).

mŕvnat, adj. = senen: mrvnate grablje, Svet.
(Rok.).

mŕvnjak, m. strm rob, koder se mrva za ovce
kosi, Poh.

mŕz, m. der Ekel, M.; — der Verdruis: brez
zamere in mrza, Slom.; — der Haſš: gnev
in m., SLN.

mrzálica, f. das Frösteln, Jan.(H.).

mŕžek, zka, adj. ekelhaft, widrig, verhašt, Cig.,
Rib.-M., C.; mnogotera mrzka reč, Trub.;
m. pred Bogom, Trub.; mrzko mi je nad
čim, ich verabscheue etwas, Jan.; Gospodu
je mrzko nad temi, ki kri prelivajo, Dalm.,
Trub.; — abscheulich, V.-Cig., Jan., ogr.-
C.; mrzke gobe (o strupenih gobah), Danj.
(Posv. p.).

mízeł, zla, adj. kalt; mrzla soba, peč; mrzlo
je; — (fig.) mrzlo sprejemanje, kalte Auf-
nahme, Jap.(Prid.); — mrzla žlahta, weit-
schichtige Verwandtschaft, M.; mrzli stric, mrzla
teta = bratranec, bratranka očetu, Št.

mrzénje, n. der Abscheu, der Ekel, Cig., Jan.

mrzéti, ím, vb. impf. 1) kalt sein, frieren, Mur.,
C.; — 2) mrzí mi kaj, eš ekelt mich etwas
an, eš verdrießt mich, ich verabscheue eš, Mur.,
Cig., Jan.; delo mu mrzi, er ist arbeitscheu,
Levst.(Nauk); — tudi: mrzi me kaj, Cig.,
jed me mrzi, Svet (Rok.); jel ga je mrzeti
dolgi pot, LjZv.; — 3) mrzí se mi kaj, eš
ekelt o. widert mich an, Mur., Cig., Jan.; jed
se mi mrzi, V.-Cig.; mrzí se mi nad čim,
Cig.; mrzí se nam od njih, ogr.-Valj.(Rad);
— vsega se mi je mrzelo, Glas.; — +) ver-
abscheuen: m. na kaj, ogr.-C.; m. na delo,
arbeitscheu sein, Cig.; m. na vsak kmetiški
napredek, LjZv.; m. kaj, koga, Cig., Jan.,
Cig.(T.), C.

mržija, f. der Ekel, ogr.-C.; m. je, njih (vol-
kov) muziko poslušati, ogr.-Valj.(Rad).

mrzíkast, adj. kältlich, Cig.

mrziti, ím, vb. impf. 1) = mrzeti, ekeln, Mik.;
— 2) haffen: m. koga, Svet.(Rok.); jeman=
dem gram sein, Jan.(H.).

mŕzkati, am, vb. impf. bôse sein: m. na koga, C.

mrzkôča, f. die Abscheinlichkeit, ogr.-C., kajk.-
Valj.

mŕzkost, f. 1) die Ekelhaftigkeit, der Greuel,
Meg., Jan.; — 2) die Unlust, Cig.; — die
Antipathie, Cig. (T.).

mrzkôt, f. ein ekelhaftes Ding, Mik.(Et.).

mrzkóta, f. der Ekel, C.; — etwas Ekelhaftes:
taka mrzkota je okoli svinjskih hlevov, da
nikdar tega, Notr.

mrzlák, m. ein zu wenig eifriger Meuch: mno-
goteri m. in ošabnež, Slom.

mrzlát, áta, adj. kühł, C.

mŕzlec, zleca (zełca), m. = studenec, die Quelle,
Hrušica v Istri-Erj.(Torb.).

mrzléti, ím, vb. impf. (allmählich) kalt werden,
Mur.

mrzlětina, f. = sladoled, Gefrorenes, Mur., C.

mŕzlica, f. das Fieber, bes. das Wechselfieber;
m. me trese, ich habe das Fieber; — lačna
m., das Freßsfeier, Cig.

mŕžličast, adj. fieberhaft.

mŕžličav, adj. mit Fieber behaftet, fieberkrant.

mŕžličen, čna, adj. 1) Fieber-; — 2) fieber-
krant.

mŕžličnik, m. der Fieberklee, die dreiblättrige
Bottenblume (menyanthes trifoliata), Cig.,
Tuš.(B.); — modri m., das Vergissmein-
nicht, Hip.(Orb.).

mrzlína, f. 1) die Kälte, der Froßt, Mur., Cig.;
— m. v srcu, kajk.-Valj.(Rad); — 2) =
mrzlica: mrzlina ga tare, Svet.(Rok.).

mrzlinski, adj. Kälte: m. tečaj, der Kältepol,
Jes.

mrzljiv, íva, adj. 1) = mrzek, ekelhaft, widrig,
C.; — 2) verdrießlich, Mur.; ungehalten,
Guts.-Cig.

mrzljivec, vca, m. der Sauertopf, Mur.

mrzljivka, f. ein verdrießliches Weib, Mur.

mrzljivost, f. 1) die Lauigkeit, die Trägheit,
C.; — 2) die Verdrießlichkeit, Guts., Mur.,
Cig.

mrzlóba, f. = mrzlota, der Kaltfinn, Mur.,
Cig.

mrzlóben, bna, adj. kältlich, Cig.; — kaltfin-
nig, Mur., Cig.

mrzlóbnost, f. die Kaltfinnigkeit, Mur.

mrzlodúšen, šna, adj. kaltfinnig, nk.

mrzlodúšje, n. der Kaltfinn: m. v občej stvari,
Levst.(Zb. sp.).

mrzlosŕčen, čna, adj. kalttherzig, Mur., Cig., nk.

mrzlosŕčnost, f. die Kalttherzigkeit, Mur., Cig.,
nk.

mŕzlost, f. die Kälte; — die Kaltfinnigkeit, Cig.

mrzłóta, f. 1) die Kälte; m. vode; deset sto-
pinj (gradov) mrzlote; — 2) die Kälte (fig.),
die Lauigkeit, Cig., Jan.

mrzlóten, tna, adj. kältlich; m. veter.

mrzlótnost, f. die Kältlichkeit.

mízniti, nem, vb. impf. frieren, zu Eis werden,
Cig., Mik.

mrzóba, f. der Greuel, Krelj; — ekelhafter
Schmuß, Kast.-C.

mrzôča, f. die Abscheinlichkeit, ogr.-C.

mrzôst, f. 1) der Widerwille, die Antipathie,
der Abscheu, Cig.(T.), Nov.-C.; — 2) der
Greuel; videli bodete ostudno mrzost pu-
stole (den Greuel der Verwüstung), Krelj.

mrzóta — mûd

— 616 —

mûdba — múha

mrzóta, f. 1) die Kälte, Mik.; — 2) der Ekel, der Abscheu, Meg.-C., Krelj.

mrzútati, am, vb. *impf.* dez mrzuta, es regnet kleinweise, C.

mržénje, n. das Hassen, kajk.-Valj.(Rad).

mŕžiti se, im se, vb. *impf.* koruza se mrži, der Mais rührt sich aus, Cig.

mržnja, f. 1) der Ekel, Jan., C.; — die Unlust, Jan., C.; der Widerwille, die Abneigung, C.; — 2) der Hais, Jan., C., nk.; — hs.

mûc, m. der Kater (v otročjem govoru).

mûca, f. 1) (po otročje) die Kaše; — 2) das Kächen (bot.), Mur., C.; — prim. it. mucia, die Kaše, bav. mutz, mutzen.

mûcar, rja, m. der Palmbusch, Jarn.

mûcati, am, vb. *impf.* 1) stammeln, stottern, C.; — 2) zögernd etwas thun, C.; — prim. bav. motzen.

mûcek, cka, m. dem. muc.

múcelj, clja (celjna), m. = muc, Valj.(Rad).

múcevec, vca, m. der Palmbusch, Jarn., Mur., Cig.

múcina, f. neka sekira, Plužna pri Bolcu-Erj. (Torb.); — prim. it. mozzare, abhauen.

mûcika, f. 1) das Kächen; — 2) das Kächen (bot.); — 3) die Schneeflocke: burja se igra z belimi mucikami, SIN.

mûcka, f. nav. nam. mucika.

mückovec, vca, m. die Sahlweide (salix caprea), Cig.

mûček, čka, m. Cig., BlKr., pogl. mulček.

múčen, čna, adj. peinlich, qualvoll, Mur., Cig., Jan., nk.

mučénec, nca, m. der Märtyrer, Mur., Cig., Jan., Ravn., nk.

mučeníca, f. 1) die Märtyrerin, Mur., Cig., Jan., nk.; — 2) die Passionsblume (passiflora), Cig., Tuš.(B.).

mučeník, m. der Märtyrer, Cig., Jan., M., nk.

mučénje, n. das Peinigen, das Martern, nk.

mučénka, f. die Märtyrerin, Cig. Jan.

mučěnstvø, n. das Märtyrerthum, Mur., Cig.; (moč-), ogr.- C.; venec mučenstva, die Märtyrerkrone, Erj. (Izb. sp.).

mučílen, kna, adj. marternd, quälend, Cig., nk.; mučínno orodje, Cig.

mučilíšeč, n. der Marterort, Cig.

mučínica, f. die Folterkammer, Cig., Jan., nk.

mučíłq, n. das Marterwerkzeug, die Folter, Cig., Jan., nk.

mučitelj, m. der Marterer, der Peiniger, Mur., Jan., nk.

mučiteljica, f. die Peinigerin, die Quälerin, Mur., Jan., nk.

mučitev, tve, f. das Martern, Jan.(H.).

mučiti, im, vb. *impf.* martern, quälen, peinigen, plagen, Mur., Cig., Jan., nk.; (močiti) ogr.- C.; m. se, sich plagen, sich abmühlen, Mur., nk.

mučítva, f. das Martern, (moč-) ogr.-C.

mučívec, vca, m. der Quäler, Cig., Jan.

mučívka, f. die Quälerin, Cig., Jan.

mučkáti, âm, vb. *impf.* = mečkati, Guts., Mur.

mučnost, f. die Peinlichkeit, Mur., Cig., nk.

mûd, m. das Säumen: brez muda, unverzüglich, C.; trud in mud, C.

mûdba, f. das Aufhalten, das Säumnis, C.

mûdek, dka, m. das Säumnis, Jan.(H.).

múden, dna, adj. 1) säumig, saumselig, Mur., Cig., Jan., Mik., Nov.; muden plačnik, Cig.; — 2) zeitraubend, verzögertlich; mudno delo.

mûdež, m. 1) der Verzug, der Zeitaufwand, C.; vsako delo ima svoj mudež, C.; brez mudeža, C.; — 2) der Zögerer, Cv.

mûdežen, žna, adj. zeitraubend, C.; mudežno delo, C.

mudílen, kna, adj. verzögertlich, Cig., C.

mudíti, im, vb. *impf.* 1) säumen machen, verzögern, aufhalten; kaj me mudiš! — 2) säumen, zaudern, C.; — versäumen: m. božjo sluzbo, Cig.; — 3) m. se, sich aufhalten, verweilen; — m. se s čim, pri čem, sich bei einer Sache lange aufhalten; — 4) mudi se, es hat Eile, es eilt; mudi se mi; kam se ti mudi? mudi se mi domov; za to reč se ne mudi, das hat noch Zeit.

mudívec, vca, m. der aufhält, Valj.(Rad).

mûdla, f. = mula, eine Kuh mit abgebrochenen Hörnern, SlGor.-C.

mudljáti, âm, vb. *impf.* säumen, Mik.

mudljáv, áva, adj. säumig, langsam, saumselig, Mur., Št.-Cig., Jan., C., Danj.-Mik., Nov.

mudljávost, f. die Säumigkeit, die Saumseligkeit, Mur., Št.-Cig.

mudljiv, íva, adj. säumig, langsam, Mur., Cig., Jan., C., Levst.(Pril.).

mudljívec, vca, m. der Säumige, Cig., C., DZkr.

mudljívka, f. die Säumige, Cig., C.

mudljívost, f. die Säumigkeit, die Saumseligkeit, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Levst.(Pril.).

mudníca, f. = mudljívka, Cig.

mudník, m. = mudljívec, Cig.

múdnost, f. die Säumigkeit, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.).

mûdra, f. eine verwachsene Stelle im Wein-garten, Pozruk.(Št.)-Kres.

mudžol, m. Rež.-C., pogl. mužol.

múfa, f. eine Kuh mit dicken, herabhangenden Lippen, Z., Lašče-Levst.(Rok.); — prim. nem. der Muffel, bav. muff.

múfast, adj. mit dicken herabhangenden Lippen, mufasta krava = mufa, Z., Lašče-Levst. (Rok.).

múfec, fca, m. = mufast vol, Z., Lašče-Levst. (Rok.).

muflöñ, m. neka ovca, der Mufflon (ovis musimon), Erj.(Z.).

mûfol, m. neka posoda; die Muffel (chem), Cig.(T.).

múga, f. die Linie, Z.; der Streifen, Jan.(H.).

múgast, adj. gestreift, Jan.(H.).

mûgati, am, vb. *impf.* BlKr., jvzhŠt., pogl. mogati, mongati.

múge, f. pl. die Mundharmonika, vzhŠt.-C.; pogl. moga.

mûh, m. žival od koze in ovna, Poh.-Trst. (Let.).

múha, f. 1) die Fliege; siten, kakor muha; hišna m., die Stubensfliege (musca domestica), mesarska m., die Fleischfliege (m. vomitoria),

muhâjka — mûhec

— 617 —

mûhelj — múhte

zlata m., die Goldsfliege (m. Caesar), Erj.(Ž.);
mrhojeda m., die Naßfliege (m. cadaverina),
mrtvaška m., die Leichenfliege (sarcophaga
mortuorum), m. sirovka, die Käſesfliege (pio-
phila casei), Erj.(Z.); španjska m. = prišč-
njak; konjska m., die Pferdesfliege, (Cig.; =
podrepna m., muha, ki živini pod rep sili;
— 2) die Fliege, das Korn am Schießgewehre;
vzeti, dejati kaj na muho, auf das Korn
fassen o. nehmen, Cig.; na muhi imeti, auf
dem Korn haben, Cig.; — 3) das Reben-
oder Obstauge, C.; — 4) die Flöcke: bele
muhe, C.; — 5) das Pendel bei der Uhr,
Lašče-Levst. (M.); poženi muho, da bo šla
ura, Bes.; — 6) slepa muha: neka igra,
ki se drugod imenuje „slepa miš“, Kras-
Ejr.(Torb.); — 7) imeti muho, ein Räuſch-
chen haben, angestochen sein, Cig.; — 8) die
Grille, die Laune; imeti muhe; = pasti
muhe, Mur.-Cig.; = muhe loviti; — muhe
v glavi imeti, liftig, tücfisch sein, C., Z.; —
človek poln muh; glava polna visokih muh
(voll Einbildung), C.

muhâjka, f. ime kravi, kajk.-Valj.(Rad).

muhák, m. das Fliegenmännchen, C.

múhalica, f. 1) der Fliegenwedel, Jarn., Jan.;
— 2) das Honiggras (holcus lanatus), Ko-
borid-Erj. (Torb.).

muhâlnica, f. der Fliegenwedel, Cig., Jan.

muhâlnik, m. der Fliegenwedel, Mur., Cig.,
Jan., C., Valj.(Rad), Gor., Št.; — prim. mu-
hovnik 1).

muháló, n. 1) der Fliegenwedel, Mur., Cig.,
Jan.; — 2) eine Art Kreuzkraut (senecio
nemorensis), Josch.

mûhar, rja, m. der Fliegenfänger, der Fliegen-
schnäpper (muscicapa), Cig., Jan.; črnoglavi
m. (muscicapa atricapilla), Erj. (Z.), Frey.
(F.).

mûharček, čka, m. mali m., der Fitiſſänger,
der Birtenfänger (regulus trochilus), Frey.
(F.); — trstni m., der Weidenzeißig (regulus
rufus), Frey.(F.); — beli m., der schwarz-
keſtige Steinſchmäker (saxicola rubicola), Frey.
(F.).

múnast, adj. launenhaft, grüßenhast, Cig., Jan.,
Cig.(T.), M.; — durchtrieben, Jan., M.; schel-
misch, tücfisch; m. konj, ein tücfisches Pferd.

muháti, ám, vb. impf. 1) mit dem Fliegen-
medel die Fliegen abwehren, Jan.; — faulenzen,
C.; — 2) sneg muha, es schneit kleinweiße, C.

mûhav, adj. grüßenhaft, Cig., Jan., Zora; —
schalkhaft, schelmisch, Cig.; pffifig, boshaft, C.

mûhavec, vca, m. 1) der Grüßenhaste, der
Grüßenfänger, Mur., Cig., Jan.; der Pedant,
Cig.; — 2) ein pffiffiger Schelm, C.

mûhavnik, m. = muhavec (?): 1) muhavnike
delati iz koga = norce delati; posmehovali
so se jim, so šeme — ali govoriti po da-
nasnje — muhavnike („múhovnike“) iz njih
delati, ki jim pameti manjka, Ravn.-Valj.
(Rad).

mûhec, hca, m. 1) = muhar, der Fliegenfänger
(muscicapa), Cig., Jan.; — 2) eine Art Gras,
die Segge (carex), C.

mûhelj, hlja, m. der Grüßenfänger, Zora; =
trdovratnež, Trst.(Let.).

múhica, f. dem. muha; 1) = mušica, kleine
Fliege; — 2) die Laune: ima svoje muhice,
Svet. (Rok.).

mûhič, m. das Riedgras, die Segge (carex);
Cig., Jan., C.; — ein Gras, dessen Aehre der
Hirje ähnlich ist, BlKr.; das Hirsengras (mi-
lium effusum), Z.

mûhičav, adj. proso je muhičavo, t. j. nima
dobrega zrnja, BlKr.; — prim. muhič.

mûhjak, m. (pravilno lice bi bilo: mušjak):
neka rastlina, ki je muham hud strup, Plužna
pri Bolcu-Erj. (Torb.).

múhljast, adj. = muhast, launig, C.

muhljáti, ám, vb. impf. säumen, böögern, Mur.,
Jan.; — m. se, faulenzen, C.; — pogl. mud-
ljati.

1. múhljav, adj. schlau, liftig, Št.-Cig., Jan.,
SlGor.-C.

2. muhljáv, áva, adj. säumig, Mur., Jan., ogr.-
C., Danj.-Mik.; — pogl. mudljav.

múhljavec, vca, m. der Schlaue, der Arglistige,
C.

múhnjen, adj. trapast, bedast, Krn-Erj.(Torb.);
— pogl. molnjen (munjen).

mûhnik, m. 1) der Fliegenwedel Mur.; — 2)
sprava, v katero se stavi meso in druga je-
dila, da muhe ne morejo do njih, die Bunge,
Plužna pri Bolcu-Erj.(Torb.).

mûhnjak, m. der Fliegenwedel, Mur., Jan.

muhojédica, f. = penica, die Grasmücke, C.

muholóv, łóva, m. = muholovec, Cig.

muholôvec, vca, m. der Fliegen schnapper (mu-
scicapa), C.

muholôvka, f. die Benußfliegenfalle (dionaea
muscipula), Tuš.(R.).

muhomór, mórna, m. das Fliegengift, Cig., Jan.

muhomórren, rna, adj. fliegentödtend: muho-
mórna voda, Cig.

muhotép, tépa, m. der Fliegenwedel, Mur., Hal.-
C., SlGor.

muhótež, adv. z muhami vozeč: Rak muho-
tež vozi hlode, Levst. (Zb. sp.); (šaljiva be-
seda; prim. samotež).

muhovánje, n. die Grüßenfängerei, Mur., Cig.

muhováti, újem, vb. impf. Grüßen haben, Grüßen
fangen, Mur., Cig.

múhovček, čka, m. der Fliegenfänger (musci-
capa), Levst.(Nauk), Ljub.

múhovec, vca, m. neka trta, Jarenina (Št.)-
Ejr.(Torb.); die Fliegentraube, grüner Kanigl,
(-avec) Trumm.

múhovica, f. = penica, die Grasmücke, Ahac.,
(-avica) Guts.-Cig., Mur., C.

muhovíten, tna, adj. grüßenhaft, C.

múhovka, f. die Grasmücke, C.

múhovnik, m. 1) der Fliegenwedel; — 2) die
Fliegenblume, die Geilwurz (orchis bifolia),
Cig., Jan.; — das Zweiblatt (listera), C.,
Medv.(Rok.); — 3) die Vogeltraube, Vrtov.
(Vin.).

múhovnjak, m. der Fliegenwedel, C.

múhte, adv. = zastonj, Jan., C., Blkr.; —
prim. hs. mukte, tur. muſtè, Mik. (Et.).

mühvič — mūlč

— 618 —

mühvič, m. das Vorstengras (setaria viridis, s. verticillata), Goriška ok., Kras, Istra-Erj. (Torb.), Strek.

múja, f. die Mühc; brez muje se črevelj ne obuje; — iz nem.

mújast, adj. hörnerlos: mujasta koza, C.

mújav, adj. m. človek, kateremu so gornje ustanice razklane ali izjedene, (mit Hasen-lippen), jvžhŠt.; — prim. mojast.

mújenje, n. das Aufhalten, die Verzögerung.

mūk, m. 1) das Gebrüll (des Rindviehes), Cig.; — 2) neko bajeslovno bitje, Pjk. (Črt. II.4.).

múka, f. die Qual, die Pein, die Marter, Mur., Cig., Jan., kajk., nk.; gospodnja m., das Leiden des Herrn (passio), C.; muko trpeti, C.; peklenske muke, die Höllenpein, Cig.; — prim. 2. moka.

múkanje, n. das Gebrüll des Rindviehes, Cig.

múkatī, kam, čem, vb. impf. muhen, brüllen (vom Rindvieh).

múkavec, vca, m. die Unke (bombinator igneus), Tolm.-Erj.(Torb.); — severnoamerikanski m., der Ochsenfrosch (rana mugiens), Erj.(Ž.).

múkniti, múknem, vb. pf. aufbrüllen, einmal muhen (vom Rindviehe), Cig.

mūl, m. mulast vol, vol z odbitimi rogovi, C.; (mulj), Z.

múl, adj. ohne Hörner, C., Caf(Vest.); (tudi: mulj, C.).

1. múla, f. 1) das Mauθhier (equus mulus); — 2) der weibliche Bастard, C., Notr.; — prim. it. mulo, der Mauſelel, der Bастard.

2. múla, f. 1) koza brez rogov, Dol., Notr.; — krava brez rogov, Rez.-C., StGor.-C., Dol.; — 2) die Wurſt, Rez.-C.

3. múla, f. 1) verdrießliche Miene, Z.; mulo nositi, maulen, ſchmollen, Z.; — mule pasti, C.; prim. kor.-nem. mulle, mürrischer, hän- gender Mund; — 2) der Kuſſ (prim. srvn. mule, Maul, nem. Mäuſchen = zärtlicher Kuſſ, Štrek.(Arch).

múlast, adj. 1) ohne Hörner, Cig., C., Mik., Dol., Notr.; m. kozel, vol, Dict.; ovčica mulasta, Npes.-Kres.; — 2) bartſos, Mur.; — grannenſos, Cig.; — prim. kor. nem. mullet, abgestumpſt, hörnerlos.

mulät, m. mešanec od belih in zamorskih roditeľjev, der Mulatte, Cig., Jan., Cig.(T.).

mulatinja, f. die Mulattin, Cig., Jan.

múlček, čka, m. dem. 1. mulec; 1) der Bankert, der Bастard, Cig., Jan., Valj.(Rad); prim. 1. mula; 2) — 2) múček, ein im Brüten verdorbenes Ēi, („muček“) Cig., BlKr.; prim. muljak 2).

1. mûlec, lca, m. 1) das männliche Mauθhier, Z., BlKr.; — 2) ein unehelicher Sohn, der Bастard (nav. psovka), C., Istra-C., Štrek, Notr., BlKr.; prim. 1. mula.

2. mûlec, lca, m. 1) ein Dchs oder Boſ ohne Hörner, Dict., Cig., Dol., BlKr.; — 2) der Bartſose, Mur.; — prim. mulast.

3. mûlec, lca, m. jezno se držeč človek, Notr.; — prim. 3. mula.

mûlek, lka, m. das männliche Mauθhier, C.; — prim. 1. mula.

múlica — muljâva

1. múlica, f. dem. mula; 1) das weibliche Mauθhier, C.; — 2) ein uneheliches Mädchen, ein weiblicher Bастard, C., Z.; — 3) die Puppe, die Docke, C.; — prim. 1. mula.

2. múlica, f. 1) der Weizen ohne Grannen, C.; — 2) orehov in leskov cvet, Goriška ok.-Erj.(Torb.); — 3) die Maßlieb, das Tausend- Schön (bellis perennis), C.; — 4) = klobasa, pos. krvavica, die Blutwurſt, Hip.(Orb.), Notr.- Cig., Jan., M., Štrek., DZ., Cirk.-Baud.; = klobasa jetrnica ali krvavica, Goriška ok.-Erj.(Torb.); — 5) cucel, ki se vtakne detetu v usta, Notr.-Erj.(Torb.).

múlič, m. 1) ein ungehörntes Böcklein, C.; — 2) der Teufel (Saljivo), Rez.-C.; — 3) das Kuselaibchen, C.; — prim. mulast.

mulina, f. die Schlammbank, (muljina) h. t.-Cig.(T.).

múliti, im, vb. impf. 1) abſtumpſen: m. kamen, dem Steine die ſcharfen Ecken abſtumpſen, Cig.; m. drevo, den Baum des Gipſels berauben, Cig.; — m. se, die Ohren zurückſlagen (o konju): konj se muli, kadar hoče ugrizniti, C.; — 2) Laub abſtreifen, Mur., Cig. Jan., Mik.; — reiben: roke si od mraza, m., C.; streicheln, ſiebkoſen, C.; — m. se komu, schmeicheln, Mariborska ok.- C., Z.; m. se okoli koga: pes se muli okoli gospodarja, Št.-Cig.; mačka se muli okoli človeka, Celjska ok.; — 3) auſraufen, jäten (im Weinberge), Cig., Jan., BlKr.; vinograde m., Cig.; pred trgatvijo še po vinogradu mulijo, t. j. travo trebijo ali plevejo, Dol.; po trtju travo m., BlKr.; — 4) graſen, weiden; krave mułijo (travo); krave mulijo po travi, Ravn.

2. múliti, múlim, vb. impf. 1) muhen, brüllen, C.; krava muli, Plužna-Erj.(Torb.); — 2) girren (o golobih), C.; prim. švic. nem. muelen, mühlen = brummen wie die Kühre, Levst.(Rok.).

múliti se, im se, vb. impf. rieſeln (vom Erdreich), Zavrčje-C.; — prim. mulj.

múlj, m. seiner Sand, der Fluſſand, Cig., BlKr.; m. rabi zidarjem za mort, BlKr.; — der Letten, Mur.; — angeschwemter Schlamm, C., Valj.(Rad).

1. múlják, m. ein unvollständig ausgebrütetes Ēi, Jan.

2. múlják, m. ein Boſ ohne Hörner, BlKr.-Mik.

muljátev, tve, f. das Abbrechen der unnüßen Rebenproſſen, C.; das Ausjäten oder Aushacken des Graſes und Unkrautes in Weingärten, Cig.

múljav, adj. = mulast, C.

muljáva, f. 1) abgeſtreiftes Laub, Z.; das Laubfutter, C.; — 2) = namuljena mlada trava, Lašeč-Levst.(M.); das Dätgraſ, Cig., Jan., C.; grünes Futter, Jan.; tečna m., Zv.; Srnica mlada, nedolžna se pase, Kder v senci mehka muljava rase, Levst.(Zb. sp.); — 3) der Grasplat, die Weide, Cig., Jan., C.; z drobnico so odete muljave, Ravn.; — 4) der Knöterich (polygonum), Cig., Jan., C.; prim. 2. moljava.

múljenje — murâva

— 619 —

murâvec — mûrščak

múljenje, n. 1) das Abstreifen (des Laubeš); — 2) das Fäten; — 3) das Grašen; — 4) das Schmeicheln, Cig.; prim. 1. muliti.

muljiv, íva, adj. schmeichlerisch, C.

mûlka, f. = 1. mulica 3), die Puppe, die Dofe, Notr.

multiplikácija, f. množitev, die Multiplication.

multiplikánd, m. množenec, der Multiplicand.

multiplikátor, rja, m. množivec, der Multi-
plicator.

mûmati, am, vb. impf. trinken (v otročem govoru), C.; — prim. bumati.

mûmija, f. z maziljenjem ohranjeno človeško truplo, die Mumie.

mûmkati, am, vb. impf. kleinlaut brummen, C.; — prim. mumljati.

mumljáti, ám, vb. impf. 1) ohne Zähne kauen, Cig.; — 2) brummen, murren (vom Rinde), C.; murmein, Mik.; = nerazumno govoriti, Glas.

mumotáti, otám, óčem, vb. impf. brüllen: bik mumóče, C.; — prim. mumljati.

múna, f. = muca, die Kaže, Guts., Mur., Jan., Kor.-Trst. (Let.); — prim. kor.-nem. muine = Kaže.

mûnec, nca, m. breitblättriges Wollgras (eriphorum latifolium), Cig., Tuš. (B.).

mûngati, am, vb. impf., Cig., pogl. mongati.

mûnica, f. dem. muna, das Kächen, Guts., Mur., Jan.

municija, f. potrebščine za streljanje, die Munition; tudi: municija.

municipálen, Ina, adj. municipija se tičoč, Municipal-, Cig. (T.).

municipij, m. starorimska mestna občina, das Municipium.

mûnih, muníha, m., GBrda; pogl. menih.

mûnjen, adj., pogl. molnjen.

múntelj, tlja (teljna), m. die Handgabe am Senfenstiel, C., ogr.-Valj.(Rad).

mûnzati, am, vb. impf. = nizati, aneinander reihen, anfädeln, Luče (Št.)-Erv. (Torb.).

mûr, m. 1) der Mohr, Trub., Dalm., Mik., Levst. (Zb. sp.); — 2) ein schwarzes Thier, Mur., Met.; bef. ein schwarzes Pferd, der Rappe, Cig., Mik.; — die Feldgrille, Cig.

mûr, múra, adj. schwatz, Cig.

1. múra, f. ein schwarzes weißliches Thier, bef. eine schwarze Stute, Gor.-M., Valj.(Rad).

2. múra, f. nasip razdrobljenega kamenja, Zora; — prim. kor.-nem. murre, bav. mur., it. mora, Steingerölle.

3. múra, f. neka vrv na ladji: mura na des-nem boku, der Steuerbordhals, m. na levem boku, der Backbordhals, DZ.; — it.

murága, f. die Himbeere, kajk.-Valj.(Rad).

murák, m., Kor.-Vest.; pogl. 2. morak.

muráv, áva, adj. Schmollend, eine düstere Miene machend, GBrda; — prim. mureti.

murâva, f. 1) mehka trava, rastoča okolo hiš in ob cestah, C., Kras, Tolm.-Erv. (Torb.), Gor.; — der Rafenplag, Jan., Gor.; (tudi: múrava, Jan., Kr.Gora.); — 2) seines, dunkelgrünes Raygras, (moráva) Štrek.; — 3) mû-

rava, der Wiesenbockbart (tragopogon pratisensis), Ben.-Erv. (Torb.).

murâvec, vca, m. der Schmollende, GBrda.

murâvica, f. dem. murava, jungses Gras, Bolc.-C.

murâvka, f. das Bergwohlverleih (arnica montana, (moravka, po Brekerfeldu), Erj. (Torb.).

1. muravína, f. = murava 1), C.

2. murâvina, f. neka trta: vother Portugiejer, Trumm., jvžhŠt.; — prim. mavrovina.

muravíše, n. ein schöner, grüner Rafenplag, C.
mûrba, f. = murva, Cig., Jan., jvžhŠt.

mûrče, eta, n. ein schwarzes Thier, der Rappe, Gor.-M., Mik.; — die Grille, Valj. (Rad).

mûrček, čka, m. 1) dem. mur; der Dhrring der Männer mit einem Mohrenkopf, Kr.; — 2) Name eines schwarzen Thieres; — die Feldgrille, Cig., Jan., Mik.

mûrec, rca, m. ein schwarzes Thier: der Rappe, Jan.; — die Küchenschabe (blatta orientalis), C.; — v uganki: plavec murca liže = plamen kotel liže, Kras.

mûren, rna, m., pogl. murin.

mûrga, f. 1) = murva, Mur., Dol.; — 2) die Deldrüje, M.; (hs.).

muréti, ím, vb. impf. eine finstere Miene ma-
chen, Jan.; schmollen, GBrda.

mûri, ija, m. = murin: čuri (šuri) muri, pridi
ven! i. t. d. tako otroci murina vabijo iz
luknje, Z.; (v kletvici:) da bi muri popil
Cig., Nov.; — muri, schwarzer Ochš, Jarn.;
heje muri! Poh.-Kres; menda nam. murej.

1. múrica, f. ein schwarzes weißliches Thier: črna krava ali kobila, Valj. (Rad).

2. múrica, f. das Melkschaff, C.; — = mlečni lonec, Št.-Trst. (Let.).

mûrič, m. 1) ein schwarzer Ochš, Cig., Notr.;
— 2) die Feldgrille, Jan.

mûrin, m. 1) der Mohr, Zv.; — 2) ein schwarzes männliches Thier: der Rappe, Cig.; ein schwarzer Ochš, Celjska ok.; — 3) die Feld- grille (gryllus campestris), (nav. mûren), Cig., Jan., M., Erj. (Ž.), Kr.

múrinček, čka, m. dem. murinec, Cig.

múrinec, nca, m. = murin 3), Jarn., Zora.

múrinica, f. = murin, die Feldgrille, l'alvasor-M., Bes.

múrinič, m. = murin 3), Mur., Cig.

múriti se, im se, vb. impf. die Ohren zurück-
schlagen (von Pferden), Hal.-C.; den Kopf
senken (von Menschen), Hal. - C.; verschmigt
schauen, Hal.-C.; — prim. muliti se.

1. múrka, f. 1) ein schwarzes weißliches Thier: eine schwarze Kuh, Notr.; ein schwarzes Schaf, Podgorje (Istra)-Erv. (Torb.); — 2) neko jabolko, Mariborska ok.-Erv. (Torb.).

2. múrka, f. die Gurke (cucumis sativus), Mur., Jan., Josch.

múrlja, f. eine gerne brummende Person,
BKr.

murljáti, ám, vb. impf. brummen, BIKr.

mûrnica, f. slana murnica, Dol.; pogl. solo-
murja.

mûrščak, m. der Nordwind, (der Murwind), St.-C.

mûrva – mûška

— 620 —

muškât – mûtec

mûrva, f. die Maulbeere, der Maulbeerbaum (morus); — prim. stvn. murberi, lat. morum, Mik.(Et.).

mûrven, vna, adj. Maułbeers; murvno drevo.

múrvov, adj. Maulbeer-: murvova drevesa, Dalm.

murvêjka, f. neko jabolko, Brkini-Evj.(Torb.).

múrvovka, f. neka hruška, Ip.-Ejv. (Torb.).

1. músa, f. zamazana ženska ali krava, kajk.-Valj. (Rad.).

2. músa, f. das Maß: dobre muse, gut gemessen, nad Mariborom-C.; (die Sorte, Jarn., Mur. ?); — iz nem. Maß, C. (?).

musáča, f. zamazana krava, kajk.-Valj.(Rad.).

mûsati se, am se, vb. impf. sich mausen, Z., Levst.(Rok.); — iz nem.

mûska, f. der Sâßhorn: muska ga prime, Krn-Evj.(Torb.); — prim. it. la moscha salta a colui, er geräth in Born, Strek. (Arch.).

mustáč, m. ein einzelnes Schnurrbarthaar, Mik. (Et.); pl. mustači = mustače, Mik.(Et.), vzh-St.; — prim. it. mustacchi.

mustáčar, rja, m. der Schnurrbärtige: polh m., Slc.

mustáčast, adj. schnurrbärtig.

mustáče, f. pl. = mustači, der Schnurrbart.

mustafáč, m. ein schnurrbärtiger Mann, Npes.-Vraz, jvzhSt.

mustáfast, adj. schnurrbärtig.

mustáfe, f. pl. = mustače.

mûstârda, f. der Senf, Mur., C.; — prim. it. mostarda.

mûstovž, m., C.; pogl. mostovž.

mûš, m. = osel, Rez., Tolm., KrGora.; — prim. furl. muš, it. (dial.) muso, Efel, C.

múša, f. 1) oslica, Mez.-C.; — 2) das Saumvôslein, Pohl.

mûšec, šca, m. ein Unkauf, Mur., C.; das Canariengras (phalaris), Cig.

mušéčji, adj. = mušji, ogr.-C.

mušelîn, m. = mušlin, Jan.(H.).

mušelj, šlja (šeljna), m. neko jabolko, vzh-St.-C.

mûšen, šna, adj. 1) Fliegen-; — 2) reich an Fliegen: kadar je leto mušno, je tudi krušno, Erj.(Torb.).

1. mušica, f. 1) dem. muha; kleine Fliege; — 2) neka trta, Šmarje (Št.)-Ejv. (Torb.); die Fliegentraube, Trumm.; der Klevner, C., vzh-St.-Trumm.; — 3) mušica, kleine Fliege; vinske mušice; prim. mešica.

2. mušica, f. dem. muša; das Saumvôslein: ravno toliko je bilo konj, majhnih grivastih mušic s privezanim sedlom, Jurč.

1. mûšič, m. das Hirſengras (milium), Cig.

2. mûšič, m. dem. muš; das ſelein, C.

mûšina, f. die Fliegentraube, C.

mûšiti se, im se, vb. impf. zudringliche Freundschaft zeigen, den Hof machen: m. se okolo gladkojeziene gospode, okolo deklet, Jurč.

mûšjak, m. 1) der Fliegenkoth; — 2) der Fliegenwedel, Jarn.

mûšji, adj. Fliegen-; mušja noga, der Fliegenſuß.

mûška, f. neka trta: grüner Sylvaner, Šmarje (Št.)-Trumm.

muškât, m. 1) die Muscatellertraube, die Muscatellerrebe; — 2) die Muscatnuß, Cig.

muškâtar, rja, m. der Muscatellerapsel, LjZv.

muškatělica, f. die Muscatellerbirne, Mur., Cig.

muškatělka, f. 1) die Muscatellertraube, Vrtov. (Vim.); — 2) die Muscatellerbirne, Cig.

muškâten, tna, adj. 1) Muscateller-, Mur., Cig.; — 2) Muscatnuß-, Cig.

muškâtina, f. die Muscatellertraube, Cig.

muškâtnica, f. die Muscatellerbirne, Mur., Cig.

muškátov, adj. Muscat-, Cig., Jan.; m. oreh, die Muscatnuß, Cig., Jan., Tuš. (B.).

muškátovec, vca, m. 1) der Muscatellerwein, Cig.; — 2) der Muscatnußbaum (myristica moschata), Tuš. (B.).

muškâtovina, f. das Muscatholß, Cig.

muškëta, f. vojaška puška 16. stoletja, die Muskete, Cig.

muškétar, rja, m. der Musketier, Cig.

mušketîr, rja, m. vojak pešec 16. stoletja, der Musketier, Preš.

muškra, f., Št., pogl. mojška.

mušlîn, m. tenka bombažasta tkanina, der Musselin.

mušljiv, íva, adj. = muhast: mušljivi ljudje, D Sv.

mûšnica, f. 1) das Fliegengift, Cig., Jan.; — 2) der Fliegenchwamm (agaricus muscarius), Mur, Cig., Jan., Tuš. (R.), Kr.-Valj.(Rad), SlGor.; — das Glas- oder Wandkraut (parrietaria), Cig., Medv.(Rok.).

mûšnik, m. das Breitkölbchen (platanthera), Medv.(Rok.).

mûšnjak, m. der Fliegenkoth, C.

mušón, m. die Bremse, C.

mûšovž, m. der Saal, der Speifemaal, Dict., Hip.-Cv.; der Corridor (mužovš), Jan.; — prim. stvn. muoshûs, coenaculum, refectatorium, triclinium, Cv. III. II.; nem. (dial.) musshaus, Vorhaus, Mik.(Et.).

1. múta, f. die Stumme, Mur., Cig., Jan., Lašeč-Levst.(Rok.); — prim. nem. (dial.) mut, lat. mutus, Mik.(Et.).

2. múta, f. 1) die Maut, Jarn., Jan., Rož.-Kres.; — 2) die Mütlergebür, Jan., Bes.; — prim. stvn. mûta, Maut.

3. mûta, f. 1) eine Art Pelzkappe von Lamnt sellen, Mur.; — 2) der Klingelbeutel, Z.; — 3) eine Art Pelzkragen (prim. bav. mudel = Katenbalg, Pelz), Strek.(Arch.).

mûtar, rja, m. der Mautner, Jan., Kor.-M.

mûtarica, f. 1) die Mautnerin, Jan., Kor.-M.; — 2) okroglo in rjavopikasto jabolko, Korboid-Evj.(Torb.).

mútast, adj. Stumm.

mútati, am, vb. impf. stumm sein, Mur.; — in der Stummheit unarticuliert, unverständliche Laute von sich geben, vzhŠt., ogr.-C.

mútav, adj. = mutast, Mur., ogr.-C.

mútavec, vca, m. der Stumme, Mur.

mútavost, f. die Stummheit, Mur.

1. mûtec, teo, m. 1) der Stumme; — 2) klopotec brez kijček, C.; — 3) die Schniž

nà – nà

— 623 —

nà – nà

bei; na mojo vero, na mojo dušo! LjZv.; na svojo čast in svoje poštenje; na Boga obljubiti, bei Gott geloben, Levst.(Pril.); na svoje poštenje kaj obljubiti, auf seine Ehre verprechen, Cig.; — 8) način; na ves glas, sehr laut; na vse grlo, anš vollem Halse; na vso moč. mit aller Kraft; na skakaj priorjati, im Galopp ankommen; na smeh, na jok se držati, eine lächelnde, weinerliche Miene machen; vrata na steža odpreti, die Thüre angelweit öffnen; na vprašanje in odgovor zložen, fatehetisch, Krelj; na besede (= z besedami) povedati, Navr.(Let.); na dolgo in široko pripovedovati, ausführlich erzählen; bilo jih je na stotine, zu Hunderten; na kupe, na cente, haufen-, centnerweise; na drobno, na debelo prodajati, en detail, en gros verkaufen; na skrivaj, heimlich; na mesta, stellenweise, LjZv.; na ravnost, gerade aus; na tanko, genau; na drobno zmleti, sein zermahlen; na prebitek, im Ueberfluß; na pol suh, haß trocken; na robe, verkehrt; miza na štiri ogle (viereckig) rezana; čevrlji na kveder šivani; stolec na tri noge, ein Dreifuß; na up, auf Credit; na vero, auf Treu und Glauben, Navr.(Let.); — 9) sredstvo: na klavir igrati, na harmonike delati, na klarinet piskati; na daljnogled gledati, na mašne bukvice moliti, Zv.; mlin na sapo; na dlan meriti: kdo meri vode na dlan? Ravn.; — 10) to, na kar se kaj nanaša; lakomen na denar; on je na denar, kakor mačka na salo, Erj.(Irb. sp.); slep na eno oko, dosti na število, Dict.; deset metrov na dolgost; učen na sv. pismo, in der heil. Schrift, Ravn.-Mik.; na rože študirati, sich mit der Blumenfunde beschäftigen, LjZv.; kupci na kaže, Danj. (Posv. p.); kupec na vino = vinski kupec, C.; nevarnost na pogorišča, die Feuersgefahr, Gor.; na oko, dem äußeren Anscheine nach; kaj velja na oko, če je ni roko (bequem)! Jan. (Slovn.); lep na oči, schön anzusehen; dober na usta, von gutem Geschmack, Gor.; — B) c. loc. kaže 1) to, čemur na površju ali na strani je ali se godi: kaj: auf, an; na gori bivati; na strehi stati; na polju, na vrtu delati; na konju sedeti; na Koroškem, na Laškem, in Käventen, in Italien; na tujem, in der Fremde; na kmetih, auf dem Lande; kralj na Hrvatih, na Ogrih (= na Hrvatskem, na Ogerskem), Rec.-Let.; na domu, auf dem Heimbest; zvezde na nebu, die Sterne am Himmel; na strani, zur Seite; na desni, levi strani, rechts, links; na jugu, im Süden; — na solncu, an der Sonne (= auf der von der Sonne beschienenen Fläche); Sedem let na dnev' (am TageRLicht) ni bil, Npes.-K.; — na potoku prati, am Bache die Wäschle waschen; na Dunaju, in Wien (= an der Donau); na Reki, in Fiume; — (o osebah): na modrih svet stoji; na tebi ne morem najti takih napak; na tebi je, es hängt von dir ab: — (krajevni pomen je predejan na dejanje ali stanje): na tlaki; na plesu; na vojski; na

lovu; na straži; na izpovedi, bei der Beichte, Krelj, Polj.; na izpraševanju, bei der Ausfrage; na izgubi biti, einen Schaden, Verlust haben; na dolgu biti, ostati, schuldig sein, bleiben; na smrti ležati, zu Tode krank darnieder liegen, Vrt., Zv.; — na mislih, na umu imeti, im Sinne haben; na sumu imeti, im Verdachte haben; zdaj je na tem, jeßt steht die Sache so, Vod (Pes.); ako bi bilo na tem, wenn es darauf anfámé, Podkruci-Erj.(Torb.); — 2) kako se kaj vrši (način, sredstvo); na rokah nositi; na nogah stati; na hrbtu ležati; na kolenih prositi; na rokah, na dnini živeti, von der Hände Arbeit, vom Tagwerk leben, Ravn.; na opresnem kruhu živeti, Ravn.; na kupilu, kupičku živeti, sich alle Bedürfnisse kaufen müssen; — na tihem, in der Stille; na naglem, phößlich; na skrivnem, im Geheimen; na skorem, in Bälde, Vest.; na kratkem popisano, Habd.-Levst.(Rok.); sklad na tesnem prime cepič, Pirc; — na redci, selten, ogr.-Mik.; na nagli, phößlich; na gosti, dicht, na dolzi, in die Länge hin, ogr.-C.; — 3) ceno: ta konj je na velikit denarjih = je drag, Podkruci-Erj.(Torb.); — 4) na kar se kaj nanaša: an; na enem očesu slep, Met.; na jetri, na srcu bolan; na duši in telesu zdrav; bogat na čem, reich an etwaß; — II. adv. v sestavah z adjektivi, katerim daje pomanjševalen pomen (rabi se tako le redkoma); narus, etwaß braun, nabel, etwaß weiß, načrnel, etwaß roth, C.; nágluh, nákisel, nákriv, Levst.(Rok.); — III. praef. 1) daje glagolom pomen, ki se vjema s pomenom prepozicije z akuzativom ali lokalom: auf-, an-; nabosti, außspießen; navreči, daraufgeben; najti, (auf etwas kommen) finden; napasti, anfallen; napeljati, antleiten; napisati (na tablo), außschreiben; nasaditi, natekniti, außstecken; — nagovoriti, berceden; navaditi, angewöhnen; napiti comu, jemandem zutrunken; napraviti koga na kaj, jemanden zu einer Sache bewegen; naučiti, (mit Erfolg) lehren; — 2) pomenja, da je dejanje le nadečto, ali da se dejanja le nekoliko zvrši; an-; nagniti, zu faulen anfangen; nalomiti, anbrechen; narezati, anschneiden; navrtati, anbohren; načeti hlebec, den Krotlaib anschneiden; — 3) kaže, da se je dejanje zvršilo en neki količini kake stvari ali na nekem mnoštvu predmetov, ali da je do nekega konca dospelo: naliti vode je v kozarec, eine bestimmte Quantität Wasser inš Glas gießen; nadrobiti kruha v kavo; nakositi trave za živino; nasekati (veliko, malo, dosti) drv; naloviti ptičev; naklati piščancev; naprositi težakov za kop; nasušiti vagan hrušek; — 4) pri refleksivnem glagolu pomenjazvršitev dejanja do sitosti: sich fatt; — najesti se; napiti se; nagledati se; naklečati se; naplesati se; naskakati se; — 5) včasi le iz nedovršnih glagolov dela dovršne; — nabiti koga; naroniti se.

nà, interj. da haſt du, nimm! nata, nate, da
hábt ihr; na palico! da haſt du den Stock!

nà'a - nabêrck

— 624 —

nabeséditi se — nabírati

nate ga, du habt ihr ihn! — s to besedo
posebno domače živali k sebi vabijo, kadar
jim kaj ponujajo ali le tako kažejo, kakor
da bi jim ponujali: na kravica, na!

nà'a, nà', interj. nein! (za prvim a sliši se
nekaka aspiracija, nekakšen glas, kakor n.
pr. nekateri koroški Slovenci k izrekajo);
—prim. naka; bav. nà'-à, o nein, Levst.(Rok.).

naapnáriti, árim, vb. pf. durch Ralkbrennen zu-
sammenbringen.

nabàd, báda, m. der Stachet, der Sporn, Guts,
Jarn., Mur.

nabàda, f. = nabad, Guts., Jarn., Mur.

nabâdanje, n. das Aufspießen; das Anstechen.

nabádati, am, vb. impf. ad nabosti; 1) auſ-
spießen; srakoper kukce, kobilice nabada na
trnje, Erj. (Ž.); — 2) kleine Stiche in etwas
machen, anstechen, Cig.; — durchspicken, Cig.;
— punktieren, Cig.

nabádek, dka, m. = nabodek, C., Valj.(Rad).

nabáhati se, am se, vb. pf. sich fatt prahlen;
ali se še nisi nabahal? Cig.

nabáhniti, nem, vb. pf. zufällig treffen: u. na
koga, Dol.-Mik.

nabarantáti se, ám se, vb. pf. des Handel-
treibens fatt werden.

nabârvati, am, vb. pf. mit Farbe anstreichen.

nabásati, bàsem, vb. pf. anstopfen, vollstopfen;
n. kaj s čim, česa v kaj: želodec n., den
Magen anpfropfen; cunj v vrečo, vrečo s
cunjami n.; veliko ljudi na voz n., viel Leute
ausladen; — laden: puško n.; — n. koga,
jemandem einen Bären anbinden, Gor.

nabasávati, am, vb. impf. ad nabasati, Mur.

nabasováti, ušem, vb. impf. ad nabasati, Jan.

nabátiti, im, vb. pf. abprügeln, C.

nabáva, f. die Anſchaffung, Cig., DZ.; n. glav-
nice, die Beschaffung des Capitalš, DZ.

nabáviti, bàvim, vb. pf. herbeifchaffen, beistellen,
Cig., Jan., C., nk.; n. denarja, Geld auf-
bringen, DZ.; n. si kaj, sich etwas anschaffen,
Cig.; — hs.

nabávljanje, n. die Beschaffung, Cig.

nabávljati, am, vb. impf. ad nabaviti; beistellen:
vešči ljudi n. za tiskarno, Kres.

nabäven, vna, adj. Anſchaffungs-: nabavni
stroški, die Anſchaffungskosten, Cig.

nabehníti, báhnem, vb. pf. = nabahniti: n. na
kačo, BlKr.

nábeł, adj. etwas weiß, C.

naběliti, im, vb. pf. 1) ein wenig entrinden,
lachen: drevo n., Cig.; nabeljeno drevo, der
Lachbaum, Cig.; — 2) eine gewisse Menge
bleichen: platna malo, veliko n.; — 3) n. se
= beljenja se naveličati.

naběljáva, f. ein in einen Baum gehauenes
Zeichen, die Lache, Cig.

naběra, f. 1) = nabira 1), Jan.; — 2) die Falte,
Fr.-C.

naberáčiti, áčim, vb. pf. 1) durch Betteln zu-
sammenbringen, zusammenbetteln; — 2) n. se,
des Bettelns fatt werden.

nabêrck, rka, m. 1) = nabor, die Falte, C.;
— 2) kar se nabere: naberki krvi, Blut-
ansammlungen, C.

nabeséditi se, ědim se, vb. pf. sich müde reden,
Jan.(H.).

nabesněti se, ím se, vb. pf. sich fatt toben,
sich auštoben, Jan.(H.).

nabetáti se, ám se, vb. pf. sich voll stopfen:
tako se je nabetal, da ne more dihati, Levst.
(Zb. sp.).

nabezáti, ám, vb. pf. voll stopfen, voll laden:
nabezane vozove domu voziti, Ravn.

naběžgati se, am se, vb. pf. = nabezljati se,
Št.

nabezljáti se, ám se, vb. pf. sich müde biesen:
krava se je nabezljala.

nabíčati se, bīčam se, vb. pf. sich fatt peisschen,
Cig.

nabijáč, m. 1) der Lader, der Büchsenpanner,
Cig., C.; — 2) kstor posodo nabija, der Binder,
C., Z.; — 3) der Ladstoch, Navr. (Let.); —
4) der Böttcherschlägel, Cig., Valj.(Rad).

nabijáten, ĩna, adj. zum Laden (z. B. eines
Pöllers) gehörig, Cig.

nabijáłnik, m. 1) der Ladestock, Cig., DZ.; —
2) der Reißschlägel, Cig., C.

nabijáłq, n. der Schlägel, Cig.

nabijanje, n. 1) das Anſchlagen; — 2) das
Bereifen: n. sodov; — 3) das Laden (eines
Gewehres); — 4) das Prügeln, Cig. — 5)
das Ueberbieten (bei einer Licitation); prim.
nabijati 5).

nabíjati, am, vb. impf. ad nabiti; 1) anschlagen;
obroče na sod n.; — 2) bereifen: škafe,
sode n.; — 3) prügeln; n. koga; — 4) laden;
možnar n.; — 5) n. komu (pri dražbi, je-
manden überbieten, Svet.(Rok.).

nabíra, f. 1) die Sammlung, die Einsammlung;
— n. novincev, vojaška n., die Recrutierung,
Cig., Jan., nk.; — 2) = zbirka, Cig.

nabiráč, m. der Sammler; — der Werber, C.

nabiralíše, n. der Werbeplag, Cig., Jan.

nabirálnica, f. 1) die Werbeanstalt, Cig.; —
2) = nabiralnik, C., DZ.; — 3) der Conductor
an der Elektrifermaschine, Let.

nabiráłnik, m. der Sammelfaften (z. B. für
Briefe), nk.

nabíranje, n. 1) das Sammeln; n. vojaških
novincev, die Verbung, die Recrutierung,
Cig., nk.; — 2) das Anreihen (z. B. von
Perlen); — 3) das Fälteln.

nabirátelj, m. der Sammler, nk.

nabírati, bîram, vb. impf. ad nabrati; 1) sammeln;
vse mano nabira, Ravn.; — novince, vo-
jake n., recrutieren, assentieren; n. konje vo-
jakom, Levst. (Nauk); — v sklad n., Bei-
träge sammeln, Cig.; — n. se, sich ansam-
meln; ljudje se nabirajo, es kommen immer
mehr Leute zusammen; dolgovi se nabirajo;
voda se nabira po jamah; — nabirati, ertnen:
jeli veliko nabiraš? hast du eine reiche Beschaffung?
Mur.; — n. se, schwären, Mur., C.; roka se
mi nabira, die Hand fängt mir an zu schwären,
Mur.; — 2) anreihen: bisere na nit n., Mur.,
Cig.; osnovo n., die Fäden des Aufzuges
einleisen, Cig.; — 3) in Falten legen, fälteln:
v gube n., Cig.; lice na jok n., ein weiner-
tiches Gesicht machen, Pavl.; — 4) aufs Korn

nabíravec - nabòd

— 65 —

nabôdckati -- nabóžen

nehmen, C.; — 5) uha komu u., Vortürwe machen, C.

nabíravec, vca, m. der Sammler, der Collectant; n. narodnih pesni, der Volkslieder-Jammler, Cig.; — der Anwerber (3. B. von Soldaten), Cig., Jan.

nabíravka, f. die Sammlerin, Cig., Jan., C.
nabírek, rka, m. 1) das Gesammetelte, die Lese, Cig., Jan.; nabirki, das Sammelwerk, Cig. : — 2) die Falte, Cig.

nabíren, rna, adj. Sammlungs-, Jan.

nabírka, f. = zbirka, die Sammlung, Cig.

nabírljivost, f. der Sammelfleiß, Cig.

nabírnik, m. der Collectant, Cig.; — der Com-pilator, Cig.

nabítek, tka, m. 1) das Placat, C.; — 2) = naboj 3), die Ladung, C.

nabíti, bijem, vb. pf. 1) durch Schlagen an etwas befestigen, anschlagen; na kalup n., auf die Form Schlagen, Cig.; usnje na kopito n., obroče na sod n.; razglas javno po hišnih oglih u., öffentlich anschlagen, placatieren; na kol n., pfählen, Cig.; — 2) bereisen: sode, škafe n.; — 3) n. koga, jemandem eine Tracht Prügel geben, ihn durchprügeln: n. sovražnika, dem Feinde eine Schlappe heibringen; — 4) laden; n. puško, možnar, top; — voll stopfen; n. si zepe, želodec: n. in najesti se, Cig.; — nabit, besoffen, Cig.; — 5) nabita tla, gestampfter Boden, Z.; nabita hiša, ein Haus mit aus Lehm gestampften Wänden, Št.-Jan. (H.); — 6) n. se, sich anschlagen: sadje se nabije = obtolće, C.

nabivánik, m. les, s katerim sodar nabija obroče na sod, Kobarid-Evj. (Torb.).

nabívati, am, vb. impf. ad nabiti; (zvonove) n. = pritrkavati (vom Blockenspiel), Soška dol.-Evj. (Torb.), Notr.; delapust, jutrnjico nabivajo, Polj.

nablátiti, blátim, vb. pf. anschlämmen, Cig.; n. se, mit Schlamm überzogen werden, Cig.

nablazněti se, ím se, vb. pf. sich satt rafen, LjZv.

nablázniti, im, vb. pf. berücken, C.

nablážiti se, im se, vb. pf. = naužiti se, (nablažiti se): Da se blaga nablažimo In sosedе pogostimo, Levst.(Zb. sp.).

nablebetáti, etám, éčem, vb. pf. 1) zusammen-schwaßen; — 2) n. se, sich satt schwaßen.

nábled, adj. etwas bleich, Jan.(H.).

nablějati se, jam se, jem se, vb. pf. sich satt blöfen, Jan.(H.).

nablésti, blédem, vb. pf. ungereimtes Zeug zusammenreden, zusammenphantasieren.

nablískati, am, vb. pf. 1) abprügeln: n. koga, C.; — 2) nabliskalo se je, es hat ausgeblißt, Cig.

nabljuváti, bljúvam, bljújem vb. pf. eine gewisse Menge von einer Sache ausspeien; nabluval je skledico krvi.

nablóditi, im, vb. pf. 1) eine bestimmte Menge flüssiges Viehsutter mengen, Z.; — 2) n. se = blojenja se naveličati.

nabôbnati se, am se, vb. pf. sich satt trommeln.

nabòd, bóda, m. 1) das Außspießen, Cig.; — 2) der Anstich, Cig.

nabôdckati, am, vb. pf. durchspicken, (-bockati) Cig.

nabôdek, dka, m. eig. ein kleiner Stich: der Punkt, Valj.(Rad).

nabodína, f. die Anspießwunde, Cig.

nabogljen, adj. pogl. nebohljen.

nabój, bója, m. 1) das Angeschlagene, der Beschlag, Cig.; — die Plackarbeit (placage, arch.), h. t.-Cig.(T.); — 2) der Böttchertriebel, C.; — 3) die Ladung (3. B. eines Gewehres), die Patrone, Cig., C., DZ., nk., BlKr.; z dvojnim nabojem, doppelt geladen, Cig.; — 4) eine Wand von angestampfter Erde, C., Z.; — tudi: náboj, Valj.(Rad).

nabójec, jca, m. der Böttchertriebel, Cig., C.

nabójen, jna, adj. 1) kampfsiegier, öffentlich, Jan.; raussüchtig, Gor.; vrelo kašo je treba pihati, nabojnim ljudem prav dati, Glas.; — 2) Gewehrladungs-, Patron-: nabójna torbica, die Patrontasche, Vrt.

nabojeváti se, újem se, vb. pf. sich satt kämpfen, kampfmüde werden, Cig.

nabojnjáča, f. die Patrontasche, Jan.(H.).

nabójnost, f. Wampflußt, die Streitbegier, Jan., Gor.

nabókati, am, vb. pf. (eine Höhlung) ausfüllen, Cig.

nabór, bóra, m. 1) vojaški n., die Recrutierung, Jan., C., nk.; v n. klicati, zur Stellung einberufen, Levst.(Nauk); konjski n., die Pferde-assenticierung, Levst.(Nauk); — 2) die zusammengebrachten Dinge, die Sammlung, V.-Cig.; — n. biserov, die Perlenfschnur, Sl.N.; n. črnih koral, Jurč.; — 3) etwas Gefaltetes, das Gefröse, Cig.; n. ruha, der Faltenwurf, Cig.(T.); — tudi: nábor, bóra, Levst.(Nauk).

nabore, m. pogl. nebore.

nabóren, rna, adj. Werbe-: nabórni okraj, der Werbebezirk, Cig.; Recrutierungss-: naborna vrsta, Stellungss- oder Altersklasse, Levst.(Nauk); naborna leta, stellungspflichtige Jahre, Levst.(Nauk).

naboriti se, ím se, vb. pf. des Ringens überdrüssig werden, Cig.

nabôrnica, f. die Hałskrause, Jan.(H.).

nabornják, m. das Gefröse (mesenterium), Cig.(T.), Erj.(Z.).

nabosti, bódem, vb. pf. 1) außspießen, außstecken; n. kaj na vilice; muho na iglo n.; — 2) einen nicht tiefen Stich machen, anstechen; n. klobaso; — 3) n. podobo, (bei den Mähtrinnen) ein Muster abstechen, Cig.

nabotéti, ím, vb. pf. außschwellen, dick werden: nabotelo hlodje, Z.

nabotíti se, im se, vb. pf. anschwellen, sich aufblähen, C.; — vrata se nabotijo od mokrote, Savinska dol.-C.; — nabočen, angeschwollen, C.

nabôtnica, f. die Gallosche, Jan.(H.).
nabôzec, zca, m. = sveder, Jan., Mik., Rez.-Baud.; — prim. stvn. nabagër, Raber, Na-binger, Mik.(Et.).

nabôžec, žca, m. = nabozec, Cig., Gor., Kor.

nabôžen, žna, adj. fromm, religiös, Mur., Jan., Cig.(T.); (stsl., češ.).

Slov.-nem. slovar.

40

nabrājati -- nabrísati

— 626 —

nabríti se — nacepljeváti

nabrājati, am, *vb. impf. ad nabrojiti* — naštevati, C.

nabránati se, am se, *vb. pf. des Eggens* satt werden.

nabránec, m. 1) nabranci, die angeworbene Mannschaft, Cig.; — 2) die Falte: rokavi brez nabrancev, BlKr.

nabrániti se, im se, *vb. pf. branjenja* se naveličati.

nabrānki, m. pl. die *spit* zulaufenden Falten eines Kleides, die Gehre, Cig.

nabrásati se, am se, *vb. pf. des* Beschmutzens satt werden, *Lašče-Levst.(M).*

nabrátí, běrem, *vb. pf. 1)* irgend eine Quan-
tität von einer Sache oder von Dingen zu-
sammenbringen, sammeln, zusammenleisen; so-
pek cvetic, veliko sadja n.; letos smo malo
(namr. grozdja) nabrali, die heurige Weinlese
ist gering ausgefallen; dosti denarjev u. za
pogorelce; u. vojakov, novincev, Truppen
anwerben, aušheben, Recruten assentieren; —
u. se, in irgend einer Menge zusammenkom-
men, sich anschmeln; veliko ljudi se je na-
bralo pred cerkvijo; sich aussummen; troški,
kar se jih je nabralo, die aufgelaufenen Ko-
sten; — 2) anreichen: jagod, biserov na nit
n.; — 3) in Falten legen, falten, fälteln;
nabran, fattig; nabrano čevo, der Dickbarm,
Cig.; nabrano čelo, eine runzelige Stirn;
lice, nabrano kakor suha hruška, Levst.(Zb.
sp.); — 4) u. se, das Sammeln o. Lesen satt
bekommen.

nabrázditi, im, *vb. pf. = naorati, ausfurchen*, Cig.

nabręcati, am, *vb. pf. = podbrecati, auſchützen, Z., Burg.(Rok.).*

nabréhati se, am se, *vb. pf. sich* müde huſten, Polj.

nabrējiti se, im se, *vb. pf. trächtig* werden,

(o ovcah) Dalm.

nabrěkeł, kla, adj. angeschwollen, aufgeworfen:
nabrekla ustna, aufgeworfene Lippen, Erj.
(Som.); nabrekla pšenica, der Kegelweizen, Cig.

nabrěklica, f. der Kegelweizen, Cig.

nabrěkniti, brěknem, *vb. pf. anschwellen*, auf-
dunſen, *Jan., C.*, *Erj.(Som.)*; seme nabrekne,
*Nov..*; žile na obrazu mu nabreknejo, *Erj.*
*(Ižb. sp.)*.

nabrěncati, am, *vb. pf. aufbauſchen* (fig.): košato nabrencana razlaka, *Levst. (LjZv.)*.

1. nabřenkati, am, *vb. pf. 1)* anklimpern*; —
2) durchprügeln, Jan.

2. nabřenkati, am, *vb. pf. 1)* schwängern: žensko
n., *Erj. (Torb.)*; — 2) n. se vina, sich mit Wein
berauschen, *LjZv*.

nabrěkniti, brěknem, *vb. pf. 1)* anschwellen
machen: nabrenknjen, = nabrekel, anges-
chwollen, C.; vollgeſtopſt, C.; — 2) schwän-
gern, Tolm.

nabrésti, brédem, *vb. pf. 1)* einen Streich spielen:
n. komu kaj, n. jo komu, Cig., M.; — 2)
n. se, sich müde waten, Cig.

nabrěžen, žna, adj. am Ufer befindlich, Ufer-, nk.

nabrěžje, a. der Quai, Jan., DZ., nk.

nabrísati, bríšem, *vb. pf. 1)* durchwirchen,
Zora; besiegen (in einem Proceſs), inß Boſſ-
horn jagen, Polj.; — 2) n. se, sich aufpußen, Z.

nabríti se, bríšem se, *vb. pf. das* Barbieren
satt bekommen, Cig.

nabrízgati, brízgam, *vb. pf. anſprichen*, Cig.

nabŕkati, břkam, *vb. pf. 1)* snega je malo na-
brkalo (= nekoliko se ga je naletelo), Gor.;
— 2) nabrkan = narezan (n. pr. list kake
rastline), Krn-Erj. (Torb.).

nabrljúzgati, ûzgam, *vb. pf. abohrſeigen*, Jan.
(H.).

nabſkati, am, *vb. pf. anſcharren*: kokos je
zemlje nabrskala; — točo komu u. (= na-
rediti), *LjZv*.

nabrúsiti, im, *vb. pf. jcharf* schleifen, jchärfen;
nabrušen nož, meč; — nabrušen jezik, eine
jcharſe Zunge; — n. koga, aufshehen, C.

nabřzdnicā, f. der Sprungriemen beim Pſerde,
V.-Cig.

nabůckati, am, *vb. pf. = nabodckati, beſpicken*,
Cig.

nabúčati se, ím se, *vb. pf. sich* satt toſen.

nabudláti, ám, *vb. pf. füllen* (von Speifen),
Cig.; z zeljem nabudlan, Cig.; n. klobaso, Z.

nabúheł, hla, adj. bauschig, wulſtig, Cig.; —
chwülſtig, Jan.; bombaſtich, Cig.(T.).

nabúhlost, f. die Aufgedunſenheit, Cig.; — die
Schwülſtigkeit, Jan.; der Bombaſt, Cig.(T.).

nabůhniti, bůhnem, *vb. pf. 1)* aufdunſen, Cig.;
— 2) auſtveiben, aufgedunſen machen, Mur.;
n. se, aufdunſen, anschwellen, Cig.; — na-
buhnjen, aufgedunſen: n. obraz, Cig.; bauschig,
Cig.

nabuhováti, ûjem, *vb. impf. ad* nabuhniti;
auftreiben, aufgedunſen machen, Mur.

nabůhnjenec, nca, m. etn aufgedunsener Mensch,
Cig.

nabúlati, am, *vb. pf. füllen*: klobase n., Jan.;
— prim. bulati.

nabúliti se, im se, *vb. pf. aufdunſen*: nabu-
ljen, aufgeblasen, Bes.

nabůnkati, am, *vb. pf. abpaußen, abprügeln*.

nabúriti, im, *vb. pf. erzürnen*, Jan.; nabur-
jen, aufgebracht, Gor.

nabůšek, ška, m. der Puffärmel, Jan.(H.).

nàc, náca, m. = norec (prim. tirol. - nem.
natz, alberne Person), Tolm.-Strek. (Let.).

nacácati, am, *vb. pf. ankeſtern*, Jan. (H.).

nacědíti, im, *vb. pf. anſeihen, anträpfeln* lassen;
iz navrtanih dreves si nacediti v kozarec
nekoliko soka, *LjZv*; — n. se, anträpfeln;
iz nagnjenega soda se je še nekoliko kal-
nega vina nacedilo.

nacéjati, am, *vb. impf. ad nacediti*.

nacépati, cěpam, pljem, *vb. pf. in irgend einer*
Menge heruntersallen; črez noč je nacepalo
veliko hrušek z dreves.

nacépiti, im, *vb. pf. 1)* in irgend einer Menge
spalten; drv (premalo, dosti, za cel teden)
n.; in irgend einer Menge pſropfen; trideset
dreves nacepiti v enem dnevu; — 2) an-
schliessen, anſpalten, ein wenig spalten, Cig.;
nacepljen, gespalten (bot.), Cig.(T.); u. list,
Tuš.(R.); — 3) n. se, sich satt spalten oder
pſropfen.

nacepljeváti, ûjem, *vb. impf. ad nacepiti 2)*,
(nacepovati) Cig.

nacěsten — načělnik

— 627 —

načělništvó — način

nacěsten, stna, adj. auf der Straße befindlich; nacestno osobje pri železnici, das Strecken-personale, DZ.

nacifrati, am, vb. pf. schmücken: ves pisan in ves nacifran, Ljžv.

nacijáziti, im, vb. pf. zusammenzieppen, eilig zusammenbringen, Gor.

nacik, cika, m. der säuerliche Beigeschmack des Weineß, (nácik) jvzh.St.; — der Beigeschmack (fig.), Ravn -Valj.(Rad).

nacikováti, ûjem, vb. impf. anspielten, Cig., Jan.; — prim. cikati.

nacizáti se, am se, vb. pf. sich satt saugen, M., Z.

naciznik, m. ein Hütchen zur Erhebung der Brustwagen, Mur.

nacmáriti, im, vb. pf. in irgendeiner Menge schmören, Cig.

nacmérdati se, am se, vb. pf. sich satt winseln, aušraunzen, Cig.

nacmériti se, im se, vb. pf. = nacmerdati se, Polj.

nacměvkati, am, vb. pf. anwinkeln, Cig.

nacmokáti, ám, vb. pf. 1) auſklefen; blata u. na steno; — 2) u. se, sich satt schmaßen; = — cmokaje se najesti.

nacuréti, im, vb. pf. anſicfern.

nacurljáti, ám, vb. pf. = nacureti, Cig.

nacúzati se, am se, vb. pf. sich satt saugen.

nacvíliti se, im se, vb. pf. sich satt winseln.

nacvréti, cvrèm, vb. pf. in einer gewiffen Menge im Fett backen; za pojedino mnogo n.; boba n. za semenj. Polj.

načákati se, am se, vb. pf. des Wartens satt werden.

načebljáti se, ám se, vb. pf. sich satt flüstern oder lispein, Cig.

načebrnjáti, ám, vb. pf. u. komu polna ušesa, die Ohren voll schwagen, Zora.

načečkáti, ám, vb. pf. = načrčkati.

načěh, čéha, m. der Riff, der Anbruch, Cig.

načěhniti, čěhnem, vb. pf. = načesniti.

načehováti, ûjem, vb. impf. ad načehniti, Jan.

načěk, čka, m. = nač, Tolm.-Strek. (Let.).

načětek, łka, m. das Stirnband, Jan.

1. načělen, Ina, adj. grundsätzlich, principiell, Jan, Cig.(T.), C., nk.; — prim. načelo.

2. načěten, Ina, adj. auf der Vorderseite befindlich: načětni list, das Titelblatt, Jan.(H.).

načéliti, im, vb. pf. eine gewisse Menge Getreide aus Garben ausklopfen: načeljeno zrnje, C.

načělje, u. der Kopf einer Schrift: na načelju lista, am Kopfe des Scheineß, DZ.

načeljustáti, ám, vb. pf. 1) zusammenswaßen (o grdem govorjenju); — 2) u. se, zur Gc-nüge Boten reißen.

načělnica, f. die Vorsteherin, Jan., C., nk.

načělnik, m. 1) der Vorgesehnte, der Vorsteher, der Chef, der Häuptling, Cig., Jan., nk.; postajski n., der Stattonsvorstand, DZ.; dezelní u., der Landeschef, DZ.; — 2) das Stirnband (= porta, Dict.; n. ali šapelj, Dalm.; die Stirnplatte, Dalm.; n. iz najčistejšega zlata, Jap.(Sv. p.); der Stirnriemen, C., Hip.(Orb.).

načělništvó, n. die Vorsteherchaft, das Vorsteheramt, nk.

načěló, n. das Princip, der Grundsaß, Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; — stsl., rus.

načěloma, adv. im Princip, principiell, Cig. (T.), C., nk.

načelováti, ûjem, vb. impf. an der Spitzefehen, Anführer sein, Obmann sein, anführen, C., nk.

načěstvó, n. die Vorstehung, das Vorsteheramt, C., Cig.; — die Hegemonie, Cig.(T.); — der Vorstand, DZ., Nov.; dezelnö n., die Landesstelle, DZ., Levst.(Cest.); oběinsko n., der Gemeindevorstand, Levst.(Pril.).

načenčáti, ám, vb. pf. 1) zusammenswaßen; veliko tega mi je načenčal; — 2) n. se, sich satt schwaßen.

načěnjati, am, vb. impf. ad načeti; von einem Ganzen weggunehmen anfangen; hlebce n., polne sode n.; — u. se, den Anfang nehmen, nk.

načepériti se, črim se, vb. pf. = našopiriti se, sich aufpußen, Z.

načepéti se, im se, vb. pf. sich satt hocken, des Hökens mide werden.

načésati, am, čěšem, vb. pf. 1) anreißen; nohte si n.; — 2) eine gewisse Menge anreißen; n. mladije vejic z drevesa; — 3) zusammenkämmen; prahu u. z glave.

načěsniti, čěsnem, vb.pf. einen Anriss machen; n. se, sich ein wenig anreißen.

načětek, tka, m. 1) der Anfang des Hinwegnehmens von einem Ganzen, das Anbrechen (3 B. des Biotes), Cig.; — der Anfang, Valj(Rad); — 2) das, was zuerst von einem Ganzen genommen wird (der Anbruch, der Anschchnitt u. dgl.), Cig.; ako je načetek svet, je tudi testo, Jap.(Sv. p.); — die Erstlinge, Jarn.

načéti, čnèm, vb. pf. zuerst von einem Ganzen etwas nehmen, angänzen; hleb kruha n., das erste Stück von einem ganzen Laib Brot abschneiden; poln sod u., aus einem vollen Fass auszuschenken anfangen: jabolko u., den Apfel anschneiden oder anreißen; prihranjeno n., die Ersparnisse angreifen; kapital (glavnico) n., das Capital angreifen; petek n., die Faste brechen, C.; smreko n., einen Fichtenbaum aufkachen, aufrißen, Cig.; — n. se, beginnen, nk.; tukaj se je načelo njegovo znanje s plemenitim mecenom, Levst.(Zb. sp.).

načětič, adv. anfänglich, Mik.

načétje, u. = načetek 1), Cig., Jan.

načáí, adv., M., ogr.-Vest.; pogl. inačí.

načičati se, am se, vb. pf. sich satt sizen (v otročjem govoru).

načičkati se, am se, vb. pf. = načičati se.

način, čina, m. die Art und Weise, Mur., Cig., Jan., nk.; na ta n., auf diese Art, nk.; na vsak n., jedensalls, Cig., Jan., nk.; n. stopanja, die Behandlungsaart, Cig.(T.); n. razlaganja, die Auslegungsart, Cig.; n. zdravljenja, die Heilart, Jan.; n., die Manier (stil.), Cig.(T.); — die Methode, Jan., Cig.,(T.); — glasovni n., die Tonart, Jan.; — die Modallität, Cig.(T.); der Moduš, die Aussageform

40*

načiniti — načrtíłø

— 628 —

načrtovânje — nâda

(gramm.), Cig., Jan.; u. pr. naznanilni n.,
der Indicativ, Cig.; — hs.

načiniti, čïnim, vb. pf. 1) machen, verstfertigen,
herborbringen, C.; verüben: n. prepovedano
dejanje, Levst (Nauk); — verursachen, be-
wirfen, Mur., C.; — 2) u. koga, jemandem
einen Bossen spielen, Krn - Erj. (Torb.); —
verhezen, Cig.

načinjati, am, vb. impf. ad načiniti, V.-Cig.,
C., kajk.-Valj. (Rad); Vse nam nevoljo na-
činja, Npes.-Vraz.

načinoven, vna. adj. Modal-, Jan. (H.).

načitati, am, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
lesen: napove vam tega toliko, kolikor go-
spod oča po službi načita iz svoje knjige,
Let.; — 2) u. se, sich satt lesen.

nâcke, ček, f. pl. der Backtrog, Mur., V.-Cig.;
— prim. necke.

načbiti se, im se, vb. pf. = našobiti se,
vor Unwillen den Mund verziehen, C.

načrčkáti, ám, vb. pf. hinkrigeln; n. kako po-
dobo na pirar; — zusammenkrißeln; nekaj
sem mu načrčkal, da ni bilo ničemur po-
dobno.

načrêdoma, adv. scharenweise, C.

načrépati, pam, pljem, vb. pf. 1) eine gewisse
Menge schöpfen, anschöpfen, Jan.; — 2) n.
se, sich satt schöpfen, Cig.; — 3) n. se, sich
voll saufen: vode se u., Vrsno-Erj. (Torb.),
Fr.-C.

načrězen, zna, adj. durchschnittlich, C.; na-
črezna cena, der Durchschnittspreis, Cig.; —
Pauschal-: načrezna pogodba, die Pauschal-
ausgleichung, Cig.

načfkati, čfkam, vb. pf. hinkrigeln, Z., nk.; pod-
pisi na zidih načrkani, Jurč.

náčrn, adj. schwärzlich, etwas schwärz, C., Z.

načrniti, im, vb. pf. ein wenig schwärz machen,
Z.; anschwärzen (fig.); načrnjen, anrühig, Cig.

načrt, čta, m. der Umrißs, die Skizze, der Ent-
wurf, der Plan, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.;
n. osnovati, skizzieren, Cig. (T.); u. preseka,
der Querrißs Cig. (T.); — po rus.

načrtati, čftam, vb. pf. 1) durch Linien etwas
darstellen, einen Abriß, Umrißs von einer Sache
machen, skizzieren, Cig., Jan., Cig. (T.), nk.;
u. krog, einen Krcis beschreiben, Cig. (T.);
— entwerfen, concipieren, Cig., nk.; u. po-
jem, einen Begriff konstruieren, Cel. (Geom.);
— 2) u. drevo, = načeti, lachen, Cig.

načrtávanje, u. 1) das Entwerfen, nk.; — 2)

das Anriжен: u. smrek, der Harzrißs, Cig.

načrtávati, am, vb. impf. ad načrtati, nk.

načřtek, tka, m. der Umrißs, der Entwurf,
der Plan, die Skizze, Cig., Jan., DZ.; u. na
brzo roko, die Handskizze, Cig. (T.); u. o
legi, die Situationsskizze, Levst. (Pril.); n.
osnovati, einen Plan entwerfen, Levst. (Močv.);
— der Entwurf, die Punctuation, Cig.

načřten, tna, adj. Entwurf-, Plan-, Cig.

načrtěžiti, žim, vb. pf. = načrtati: načrte-
žena cestna črta, projectierter Straßenzug,
DZ.

načrtíłø, n. = načrt: načrtila železnic, die
Traçierung von Eisenbahnen, DZ.

načrtovânje, n. das Entwerfen, Cig.

načrtováti, újem, vb. impf. ad načrtati; ent-
werfen, Cig.

načrtovâvec, vca, m. der Entwerfer, Cig.

načúditi se, čúdim se, vb. pf. sich satt wundern;
nisem se mu mogel n., ich konnte mich nicht
genug über ihn wundern.

nâčeve, čev, f. pl. der Backtrog, Valj. (Rad).

nâd, I. praep. A) c. acc. na vprašanje: kam?
kaže 1) predmet, proti kateremu je premi-
kanje kake reči ali osebe tako namerjeno,
da ostane pod ciljem premikanja in da ne
prideta v dotiko: über — hinauf; nad drevo
vzleteti, über den Baum hinauf fliegen; nad
se iti, bergauf gehen, Cig., Svet. (Rok.); —
2) to, kar kaka oseba ali reč presega, kar
za njo zaostaja: über; on mu je nad vse,
ihm segt er alle andern nach; to mu je nad
vse, das geht ihm über alles; ni meštra nad
potrebo, Npreg.-Jan. (Slovn.); — nad mero,
übermäßig; — mehr als: nad sto goldinarjev
je zapravil; — 3) to, zoper kar je kako de-
janje namerjeno: wider, gegen; Ko bo Pe-
gam šel nad te, Npes. - K.; nad Turka iti,
wider die Türken zu Felde ziehen; — nad
medvede, zajce iti, auf die Bären-, Hafen-
jagd gehen; planiti nad koga, auf jemanden
losstürzen; — B) c. instr. na vprašanje: kje-
kaže 1) to, kar je pod kako rečjo, tako da
med ednim in drugim ni dotike: über; nad
mizo visi svetilnic; nad mlinom stanuje;
Nad mano, pod mano, krog mene je Bog,
Levst. (Pes.); — 2) to, črez kar je kedo po-
stavljen, ali ima oblast: über; Ti si kralj
nad vsemi kralji: gospodovati nad kom, Met. ;
— 3) kar provzročuje kakov duševen afekt:
über; množice so se zavzebe nad njegovim
ukom, Met.; jeziti se nad kom; dvomiti
nad čim, an etwas zweifeln; pohujšati se
nad čim, sich an etwas ärgern; veseliti se
nad čim, Freude haben an etwas; ostrmeli
so so nad tem-le prvim čudežem, Ravn.; —
4) osebo, katere se kako dejanje tiče: an;
naši nastopniki bodo vsaj imeli kaj nad nami
popravljati in brusiti, Vod.-Jan. (Slovn.); nad
kom znositi se, sich an jemandem rächen, Z. ;
nad kom se pregresiti, sich an einem ver-
sündigen; nad kom se zgledovati, sich an
einem spiegelten; nad kom kaj dobregja doži-
veti, an jemandem etwas Gutes erleben, Cig. ;
nad otroki kleti, C.; — II. adv. v nekaterih
sestavah novejšega knjižnega jezika po zgledu
nemščine: Ober-, Erz-; nadučitelj, Ober-
lehrer; nadvojvoda, Erzherzog; nadškof, Erz-
bischof, i. t. d.; — III. praef. v nekaterih iz
drugih slovanskih jezikov vzetih ali po njih
zgledu napravljenih glagolih, n. pr. nadvla-
dati, nadzirati i. t. d., v katerih se pomen
vjema s predlogovim pomenom.

nâd, f. kar se k železu privari, C.; — prim.
nada 1), a).

nâda, f. 1) der Ansatz: a) der stäßerne Auf-
trag beim Anstücken (z. B. einer Hache), Jan.,
Mik.; — fehlerhafter Ansatz des Stahles an
die Bahn des Hammers, Cig.; prim. nado;

nadáhniti — nadáti

— 629 —

nádati se – nádejati se

— b) kos novega podplata, kateri se pri-
bije (nadene) vrhu starega, uže raztrganega
na obnošenem črevlju, Lašče-Erj. (Torb.);
— c) fehlerhafte Verdickung des Spinnfadens,
Cig.; — ako se predici nit utrga, konca
vkup dene in sesuče: to beleješe mesto
niti je nada, Polj.; — 2) die Hoffnung, Cig.,
Jan., nk.; die Ewartung: v nadi si biti
koga, česa, sich versehen, erwarten, BlKr.;
danes si nismo bili še matere v nadi, heute
haben wir die Mutter noch nicht erwartet,
vsak dan si je smrti v nadi, täglich erwartet
er den Tod, BlKr.-M.; v nadi smo si, da iz-
pregledajo po takih primerih i slepci, Navr.
(Let.).

nadáhniti, nem, vb. pf. = nadehniti, anhau-
chen, Cig.; — begeistern, inspirieren, Cig.
(T.); Bog je proroke nadahnil, Gott hat die
Propheten inspiriert, Z.; — nadahnjen, be-
geistert, Cig. (T.).

nadáhnjenje, n. die Begeisterung, Cig. (T.).

1. nadájati, jam, jem, vb. impf. ad nadati, Cig.

2. nadájati, am, vb. impf. ad nadojiti: jäugen, C., Volk.-M., ogr.-Valj.(Rad), vzhŠt.

nadálje, adv. = na dalje, weiterhin, fortšin,
Cig., M. — weiterš: slišali smo nadalje,
Navr. (Let.).

nadáljen, ljna, adj. = nadaljnji, Cig., Jan.

nadáljek, ljka, m. die Fortſeßung, DZ.

nadálješnji, adj. = nadaljnji, SlGosp.

nadaljeváten, įna, adj. Fortſeßungs-, nk.; na-
daljevāni kos železnice, die Fortſeßungs-
střefe, DZ.; nadaljevalni pouk, nk.

nadaljevánje, n. die Fortſeßung, Cig., Jan., nk.

nadaljeváti, ōjem, vb. impf. fortſezen, fortfahren, Cig., Jan., nk.

nadaljevávec, vca, m. der Fortſezer, Cig., nk.

nadáljnji, adj. der weitere: nadaljnje posto-
panje, nadaljnje preiskave, nk.

nadáljsnji, adj. der weitere, Cig. (T.); na-
daljsnji postopek, das weitere Verfahren, DZ.

nadáljsnjica, f. die weitere Verfügung, die
Weiterung, Cig. (T.).

nadárba, f. das Beneficium, die Pfründe, C.,
SIN.

nadárbenik, m. der Präbendar, der Pfründner,
DZ.; — hs.

nadârbina, f. die Präbende, die Pfründe, DZ.;
cerkvene nadarbine, DZkr.; — hs.

nadârek, rka, m. die Zubesserung, das Ge-
schent, C.

nadaritelj, m. der Beschenker, kajk.-Valj. (Rad).

nadaríti, ím, vb. pf. begaben: nadarjèn (nav.
nadárjen), begabt, talentiert, nk.; — hs.

nadárjati, am, vb. impf. ad nadariti; begaben:
narava čudovito nadarja stvari, Glas.

nadárjenik, m. nadarbenik, C., Jan. (H.).

nadárjenost, f. die Begabung, nk.; — hs.

nâdast, adj. voll fehlerhafter Anfäße, Ver-
dicungen: nadasta nit, Cig., Polj.; — prim.
nada 1), c).

nadáti, dám, vb. pf. daraufgeben, zugeben, eine
Zugabe geben, Mur., Cig.

nádati se, am se, vb. impf. = nadejati se,
Z., nk.; — hs.

nadáva, f. die Zugabe, das Daraufgeld, C.

nadávati, am, vb. impf. ad nadati, Mur.

nadávek, vka, m. 1) die Zusteyer, das Auf-
geld, Jsvkr., Glas., DZ.; — 2) das Agid,
Cig., Jan., Cel.(Ar.); —3) = ara, Mur., Jan.

nådbîskup, m. = nadškof, nk.

nadbój, bója, m. die Oberschwelle (bei der
Thürre), Guts - Cig.

nådbołničar, rja, m. der Ober-Krankenwärter,
DZ.

nadbŕójen, jna, adj. überzählig, Jan. (H.).

nadbŕójnik, m. der Supernumeräre, Jan. (H.).

nadcvěten, tna, adj. oberständig, blütenständig
 bot.), Cig., Jan.

nádcáštnik, m. der Oberofficier, Jan., nk.

nadčášen, šna, adj. kelchständig (bot.), Cig.,
Jan.

nadčlověški, adj. übermenschlich, Cig., Jan.,
M., nk.

nadčúten, tna, adj. übersinnlich, transcendental,
Cig. (T.), C., Lampe (D.).

nadčútnost, f. die Uebersinnlichkeit, Cig., Let.

nadčúvati, am, vb. impf. überwachen, C., Jan.
(H.).

nåddesětnik, m. der Feldwebel, der Oberjäger,
Jan.(H.).

nåddijákon, m. der Archidiacon, nk.

nådduhóvnik, m. der Erzpriester, Jan. (H.).

naddúren, adj. über der Thür befindlich,
Cig., M.

naddûrje, n. die Oberschwelle, Ravn.; (naddverje), Valj.(Rad).

naddûrnik, m. der Thürgiebel, (naddvernik)
Cig.

naddvéren, rna, adj. = nadduren, Mur.

nåddvórnik, m. der Oberhofmeister, Jan. (H.).

nadegáti, ám, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
schleudern: n. drv v peč, Gor.; — 2) durch-
prügeln, Cig.; — 3) n. se, das Rütteln,
Stoßen u. dgl. satt bekommen, Z.

nádeha, f. 1) die Inspiration, kajk.-Valj.(Rad);
n. sv. Duha, C; — 2) = nahod, (natha)
C., vzhŠt.

nadehniti, dáhnem, vb. pf. = nadahniti, an-
hauchen; (nadehnem, ogr.-M.).

nadehnjénje, u. = nadahnjenje, kajk.-Valj.
(Rad).

nádeja, f. die Ewartung, die Hoffnung, C.,
Levst. (Zb. sp.), nk.

nádejanje, u. die Hoffnung, C.; brez nade-
janja, unverhöft, unerwartet, Meg.; hudo n.,
der Argwohn, Dalm.

nadejáti, děnem, vb. pf. = nadeti; 1) auf
etwas legen, M.; n. kokoši jajca, der Henne
Eier aufs Nest legen, C.; — 2) n. se, sich
voll stopfen, Cig.

nadejati se, dejem sc, vb. impf. erwarten,
hoffen, sich versehen, Habd.-Mik., kajk.-Valj.
(Rad); pridi na njega nesreča, katere se on
ne nadeje („nenadie“), Dalm.; nadejem se,
da tudi ti bi se mu (temu kraju) kmalu pri-
vadil, Str.; — tudi: nadějem in nadějam se,
kajk.-Valj. (Rad), in: nádejam sc, Cv.

naděl — nádež

— 630 —

nadeževáti se — nadíhniti

naděl, déla, m. 1) das Fournier, das Belegholz, Cig.; — 2) der Gewehrhaft, (nadev) M.; — 3) die Achse beim Wagen, BlKr.

nadélati, dělam, vb. pf. 1) mit Holz belegen, fourniieren, Cig.; nadelana roba, fournierte Arbeit, Cig.; — 2) besticken, C.; Nadelana peča, gestiftetes Haupttuch, Z.; — 3) cesto, pot n., durch Beschotterung u. dgl. eine Straße, einen Weg heistellen, Z., Ravn.; Nadelana cesta, Ne zajemajo pesta, Vod (Pes.); po slabo nadelanem potu, Jurč.; — 4) eine gewisse Menge von einer Sache verstörtigen: veliko zaloge u., Ravn. (Abc.); — 5) nadelan je, er hat einen Rausch, Cig., Gor.

nadělávati, am, vb. impf. ad nadelati; — on mu le pot nadelava, Ravn.

nadělen, kna, adj. Fournier-: nadelne dešice, das Fournierholz, Cig.

nadělíti, im, vb. pf. betheilen, beschenken: u. koga s čim, ogr.-C., M.; z velikimi darmi n. koga, kajk.-Valj.(Rad).

naděljati, am, vb. impf. ad nadeliti, kajk.-Valj.(Rad).

nadělovánje, u. die Bearbeitung: u. ceste, Levst.(Cest.).

nadělováti, ûjem, vb. impf. ad nadelati; n. pot, cesto, Zora, Rez.-C.

nádepóln, adj. = nade poln, hoffnungsvoll, (po nem.).

náder, dra, m. der Unterhals, die Wamme, Cig., Met., Mur.

naděti, dénem (dém, C.), vb. pf. 1) = na kaj dejati: u. klobuček, das Hüchen auffeßen, LjZv.; predivo na koželj n., aufrücken, Cig., M.; — anlegen: brzde jeziku n., C.; aufladen: ne spodobi se, da bi nadeli, kakor svetojurski selniki, Jurč.; — 2) n. komu (priimek), jezhandem einen Spitznamen geben, Cig., Jan., C.; nadeli so mu „piskar“, Navr.-Jan. (Slovn.); — 3) anfüllen, anstopfen, Mur., Cig.

naděv, déva, m. 1) das Füllsel, die Fülle (bei Speisen, bef. Würsten), Habd.-Mik., Cig., Jan., M., C., Št., BlKr.; — 2) = nadavek 3), Jan.

nadéva, f. = nadev 1), Cig., Jan.

naděváč, m. 1) der Auflader, Dol.; — 2) der die Würste füllt, Valj.(Rad).

naděválnik, m. die Wurstprije, Z.

naděvanje, u. 1) das Aufladen, Dol.; — 2) die Füllung (von Speisen), Mur., Cig.

nadévati, vam, vljem, I. vb. impf. ad nadeti; 1) daraufthun: predivo na koželj u., M.; aufladen: n. na voz, C.; — auferlegen: dolžnosti, katere nadeva služba, Levst.(Nauk); — 2) Namen beilegen, C.; — 3) anfüllen, Cig., klobase u., Z.; puško u., kaden, Z.; — II. vb. pf. in einer gewissen Menge hin oder hineinlegen, anstopfen; n. komu pol zepa, poln zep črešenj.

naděvek, vka, m. 1) das Füllsel, Jan.; — 2) der Beiname, der Spißname, Cig., C., Navr. (Kop. sp.).

naděvyka, f. das Füllsel, die Wurstfülle, Mur., Cig., Jan., Danj.-Mik.

nádež, m. das Rageleisen, Goriš

nadeževáti se, ûje se, vb. pf. nadeževalo se je, es hat genug geregnet, Cig.

nádfára, f. die Hauptpfarre, Let.

nádfevd, m. das Oberlehen, Cig.

nadglasíti, im, vb. pf. überschallen, Cig.

nadglasováti, ûjem, vb. pf. überstimmen, C.

nadgláven, vna, adj. über dem Kopfe befindlich: nadglavna točka, der Scheitelpunkt (po rus.), Cig.(T.).

nadglavišče, u. der Zenith, Cig.(T.), Jes.

nadglavlje, u. = glava, der Säulenkopf, Mur., Cig., Jap. (Sv. p.).

nadglávnik, m. = nadglavišče, Cig., Jan.

nadgléd, gléda, m. = nadzor, die Aussicht, Cig., Jan., DZ.

nadglědnica, f. = nadzornica, Cig.

nadglědnik, m = nadzornik, Cig., Nov., DZ.

nadglědništvó, u. = nadzorništvo, Jan., C.

nadgledovátnica, f. = nadzorovalnica, DZ.

nadgledováti, ûjem, vb. impf. = nadzorovati, beaufsichtigen, Cig., nadgledujoča gosposka, die die Aussicht führende Behörde, DZ.; — controlieren, Jan.

nadglědstvó, u. = nadzorstvo, die Beaufsichtigung, die Inspection, die Controle, Cig., Jan.

nådgörnik, m. der Bergmeister, Jan.

nådgozdár, rja. m. der Oberförster, DZ.

nådgozdnár, m. = nadgozdar, Jan., C.

nadgózden, dna, adj. über dem Walde befindlich, Cig.

nådgozdník, m. der Forstmeister, C., DZ.

nadgróbek, bka, m. das Grabmal, Jan., C.

nadgróbje, n. das Grabmal, Jan.

nadgróben, bna, adj. über dem Grabe befindlich, Grab-: nadgróbni kamen, napis, Cig., Jan., nk.

nadgróbnicá, f. die Grabchrift, Jan.

nadgróbnik, m. das Grabesdenkmal, Jan., Zora.

nadhîsje, u. der oberste Raum unter dem Dache, Cig.

nadhódti, hódim, vb. impf. nadhodeč, übertreffend: čez vse nadhodeča ali najvišja mogočnost, Krelj.

nadičiti, dčim, vb. pf. schmücken, Zora.

nadigávati, am, vb. impf. ad nadigniti, = nadvigavati, C., ogr.-Mik.

nadígniti, dígnem, vb. pf. = nadvigniti; 1) ein wenig heben (z. B. ein Weinfafs), Mur.; n. se, sich erheben: na to ljubav naj se naše srce nadigne, ogr.-Let.; sich daran machen: u. se na delo, ogr.; — 2) erregen, beginnen: punt u., C.

nadih, díha, m. der Aufhauch, Cig.; — die Aspiration (gramm.), Cig.(T.); — der Anflug, Nov.

nadíha, f. = nadahnjenje, ogr.-C.

nadíhati, díham, I. vb. impf. ad nadehniti; inspirieren, eingeben, Cig.(T.); — II. n. se, vb. pf. zur Genüge einathmen: n. se dobrega zraka.

nadíhnik, m. das Hauchzeichen (gramm.), Cig.

nadíhniti, díhnem, vb. pf. anhauchen; — rdeče nadihnjen cvet, Cv.; begeistern, inspirieren, Z.; pogl. nadchniti.

nadímati se - nádlájtnant

— 631 —

nádlást — nadlôga

nadímati se, dîmam, dîmljem se, vb. *impf.*
ad nadoti se; sich aufsblähen, C., Erj. (Min.).

nadímiti, dîmim, vb. pf. anqualmen, Cig.; —
n. se dima, genug angequalmt werden, Jan.
(Slovn.).

nadîr, m. der Fersenpunkt, der Fußpunkt, der
Vadir, Cig. (T.), Jes.

nadîranje, n. das Aurreißen, das Anschinden,
Jarn.

nadíratı, am, vb. impf. ad nadreti; anschinden,
anreißen, Jarn., Cig.

nadırjástiti se, âstım se, vb. pf. sich satt rennen, M.

nadırjati se, am se, vb. pf. sich satt rennen,
sich abrennen; konj se je že nadirjal, naj
hodi sedaj v stop: das Pferd hat lange genug
getrabt, es mag nun im Schritte gehen, Cig.

nadírjati, am, vb. impf. = nadirati: koruznej
latici odirati nekoliko zrn, da jo drug potem
hitreje ožuri, Plužna pri Bolcu-Erj. (Torb.).

náditi, im, vb. impf. 1) drugo na drugo de-
vati, schichten, Koborid-Erj. (Torb.); — 2) =
jekliti, Dol.-Mik., vzhŠt.-C.; — prim. nada.

nadivjáti se, âm se, vb. pf. austoben, des
Wüthens satt werden, Cig., Jan.

nâdjanje, n. = nadejanje, Boh., Dalm.

nâdjati se, am se, vb. impf. erwarten, hoffen,
Mur., Cig., Jan., BlKr. - M., Met, Preš.,
nk.; n. se česa, Cig., nk.; nádjati se, Valj.
(Rad); — pogl. nadejati se.

nádjáti, děnem, vb. pf., Cig.; pogl. nadejati I.

nádka, f. der Ausfass am Bienenstof, C.

nádkân, m. oberster Khan, Bes.

nådkancelár, rja, m. der Erzfanfzler, Jan. (H.).

nadkolenica, f. 1) das Schoßtuch, C.; — 2)
pl. nadkolenice, Rehſtiefel, Cig.

nadkolěnka, f. = nadkolenska kost, das Vor-
armbein bei Thieren, der Kegel, Bleiw.-Cig.

nadkoléšen, sna, adj. oberſchlächtig, Jan.; nad-
kolesna voda, oberſchlächtiges Wasser, Cig.

nadkomôťčen, čna, adj. Oberarm-: nadko-
molčna kost, das Oberarmbein, Cig.

nadzkómornik, m. der Oberfammehrr, Jan.

nádkonjár, rja, m. der Oberſtallmeister, Jurč.

nadkopiten, tna, adj. ober dem Hufe befindlich;
nadkopitni venec, die Fleischſtione am Pferde-
hufe, Cig.; nadkopitna kost, das Kronenbein,
DZ.

nádkováč, m. der Oberſchmied, C.

nadkríliti, im, vb. pf. überflügeln, übertreffen,
Jan., nk.; — hs.

nadkríljati, am, vb. impf. ad nadkriliti, nk.

nadkriljeváti, újem, vb. impf. ad nadkriliti,
übertreffen, nk.

nádkrmár, rja, m. der Oberſteuermann, DZ.

nadkrmîlar, rja, m. = nadkrmar, Jan. (H.).

nádkühár, rja, m. der Küchenmeister, Cig.

nádkurîvec, vca, m. der Oberheizer, DZ.

nádladjár, rja, m. der Oberbootsmann, DZ.

nadláhten, tna, adj. Oberarm-: nadláhtna kost,
Jan.

nadlahtî, f. pl. der Oberarm, Cig. (T.), C.

nadlähtje, n. der Oberarm, C., Telov.

nadlâhtnica, f. das Oberarmbein, Jan., Cig.
(T.).

nádlájtnant, m. der Oberlieutenant, Cig., nk.

nádlást, î, f. das Obereigenthum, (nadvlast)
Cig.

nádlästen, tna, adj. obereigenthümlich, (nadvl-)
Cig.

nádlastník, m. der Obercigenthümer, Jan.

nádlastnîstvq, n. das Obereigenthum, DZ.

nádlěčník, m. der Oberarzt, Jan. (H.).

nádlêga, f. die Beschwerde, die Beläſtigung,
die Ungelegenheit; za (v) nadlego biti komu,
nadlego delati komu, jemandem Placdereien
bereiten, zur Last fallen, läſtig fallen, be-
helligen.

nádléganje, n. das Beläſtigen, M.

nadlêgati, am, vb. impf. läſtig fallen, Mur.,
Cig.; ne nadlegaj me, lajs mich unbeheilligt,
Cig.

nádlégavec, vca, m. der Beläſtiger, Cig., C.

nadlegovânje, n. das Beläſtigen

nadlêgovati, ujem, vb. impf. läſtig fallen, be-
läſtigen; n. koga s čim, jemanden mit einer
Sache beheſſigen; tudi: n. komu: nečemo s
tem nadlegovati bralcem, Navr. (Kop. sp.);
— praes. pogostoma: nadlêgovam, Valj.
(Rad); govori se tudi: nadlegováti, újem.

nadlegovâvec, vca, m. der Beläſtiger.

nadlegovâvka, f. die Beläſtigerin.

nadlehtî, f. pl., Erj.(Som.); pogl. nadlahti.

nadlěhtnica, f, Erj.(Som.); pogl. nadlaht-
nica.

nádlěten, tna, adj. großjährig, C.

nadlěža, f. = nadlega: zavoljo majhine nad-
leže začneš kleti, Bas.

nadležáti, im, vb. impf. 1) „anliegen“: ali ta
ista modrost ino hitrost vsejle nadležečo
zlobo ino krivico ima, Krelj; — 2) nam
veliko nadleži, es ist uns viel daran gelegen,
Boh.; — po nem.

nádlěžen, žna, adj. läſtig, beschwerlich; n. biti
komu, jemandem zur Last fallen, beschwerlich
oder läſtig sein, jemanden beheſſigen.

nádlěževati, ujem, vb. impf. = nadlegovati,
Mur., Jap, Škrinj.-Valj. (Rad); nadlěž(e)-
vam, Škrb.;

nádlěžiti, im, vb. impf. = nadlegovati, Dict.;
n. komu, Trub., Krelj.

nádlěžnež, m. ein läſtiger Mensch.

nádlěžnica, f. die Läſtige.

nádlěžnik, m. läſtiger Mensch.

nádlěžnost, f. die Läſtigkeit, die Beschwerlichkeit.

nádlčje, n. ein Tuch, welches man der Leiche
zur Kopfsbedeckung mit ins Grab gibt, —
oder dem Kind bei der Tause ums Haupt
legt, M., Z., Mik.

nádlîšček, čka, m. die Alraunpsplanze (man-
dragora), (-lišek) Jarn., Mur., Jan.; — das
Hezentraut (circaea), (-lišek) Medv. (Rok.).

nádlîsec, sca, m. = nadlisček, Dict.

nádlje, adv. = na dlje, in dalje, weiter, C.;
da mojstra ne trudi nadlie, Krelj.

nádljûdski, adj. übermenschlich, Cig., Jan.

nádlôje, n. der Oberbogen (arch.), Cig. (T.).

nádlôga, f. 1) die Plage, die Wühſal, das Kreuz,
die Drangſal; občna n., die Landplage, Cig.
(T.); v nadlogah biti, in Nöthen sein, Cig.;
to mi nadlogo dela, das veruſacht mir Noth,

nàdlôgar — nádnožje

— 632 —

nádø — nadopóniti

Cig.; nadloga ga tare, er stedt in Noth, Cig.; nadloge našega življenja, die Mühſale unsereš Lebens; kdor ne uboga, tepe ga nadloga, Npreg.; — ti si mi prava nadloga! mit dir habe ich ein wahres Kreuz! — 2) der Schtieepſtling, (menda, ker je na nji ka- menja naloženega), Savinska dol.

nàdlôgar, rja, m. der Oberförster, der Forſtmeißer, Cig., C.

nàdlóvec, vca. m. der Oberjäger, Let.; racun- ski n., der Rechnungsoberjäger, DZ.

nàdlôščina, f. die Trübsal, das Weh, das Un- gemach, Cig., Jan.

nadlóžen, žna, adj. von einer Drangsal, Noth, Plage betroffen; Bog me varuj, da bi nad- ložnim ljudem delal še jaz nadlego, Jurč.; — mit einem Leiden behaſſet, brefſhaft; nad- ložna je bila od rojstva: po berglah je hodila, LjZv.; nadložno človeče, Zv.

nàdlóžnica, f. nadložna ženska, Z.

nàdlóžnik, m. nadložen človek: tolažiteljica bolnikov in nadložnikov, Jurč.; berači in nadložniki, Zv.

nàdlóžnost, f. die Mühſeligkeit, das Clend; — die Brefſhaftigkeit.

nadmáhniti, máhnem, vb. pf. über jemanden (etwas) hinwegschwingen, obenan schwingen, Cig., M.

nàdmaršál, m. der Ober-, Erzmarschall, Jan.(H.).

nadměrek, rka, m. das Uebermaß, Cig., Jan., DZ.; die Uebersch (mont.), Cig.

nadméren, rna, adj. übermäßig, überschwäng- lich, Cig., Jan.; — nadmerni stih, hupperkata- lektischer Vers, Cig.(T.).

nàdmôč, î, f. = premoč, die Uebermacht, Zora, Bes.

nadmôdnik, m. die Rebenhode, Cig.

nadmodrití, ím, vb. pf. an Klugheit übertreffen, überklügeln: u. koga, Cig., Vrt., Npr. - Erj. (Torb.).

nadmodrováti, ûjem, vb. impf. ad nadmodriti, SIN.

nadmôrje, n. = nos, das Vorgebirge, Mur., Z., Istra-M.

nàdmornár, rja, m. der Oberbootzmann, Cig.

nadmôrski, adj. über die Meereſſfläche erhaben: nadmorska visokost, = absolutna v., die Meereſhöhe, die absolute Höhe, Jes.

nadnaräven, vna, adj. = nadnaturen, Cig., Jan., nk.

nadnatûren, rna, adj. übernatürlich, Cig., Jan., nk.

nadnavâden, dna, adj. außergewöhnlich, außer- ordentlich, C.

nadnêvek, vka, m. das Tagewerk, Mur., Danj.- Mik.

nadnéven, vna, adj. Tag-, Diäten-: nadněvni razred, die Diätenklasse, SIN.

nadněvnica, f. der Taglohn, Cig.(T.).

nádnica, f. der Taglohn, Mur., Cig.; — hs.

nádničar, rja, m. der Taglöhner, Mur., Cig.; — hs.

nádničarski, adj. Taglöhner-, Cig.; — prim. nadničar.

nádnožje, n. das Bein, der Fuß, v7hŠt.

nádø, n. der stählerne Auftrag, C.; na balti ali sekiri mora biti nado, da dobro seka, BIKr.; — der Stahl, Mik.; jeklo ali n., Navr.(Let.).

nadobíti, ím, vb. pf. bekommen, Mur., Danj. (Posv. p.); — erben, Mur.; nadobljeni greh, die ErbJünde, Mur.

nadbóiten, tna, adj. erblich, Erb-, Mur.; nado- bitni greh, Mur.

nadobívati, am, vb. impf. ad nadobiti; plačo n., Danj.(Posv. p.).

nàdoblást, f. die Oberherrschaft, C., nk.

nàdoblastník, m. der Oberherr, Jan.(H.).

nadodáti, dám, vb. pf. zuseßen, zulegen, Z., Jan.(H.).

nadodávek, vka, m. die Zulage, Z., Jan.(H.).

nadojiti, ím, vb. pf. 1) zur Genüge säugen, satt säugen; — 2) eine gewisse Menge durch Meſſen bekommen: danes sem veliko mleka nadojila, na vzhodu.

nadoknják, m. der Fenſtergiebel, Cig., C.

nádół, dóla, m. der Bergabhang, Mur., C.; strm n., SlGor.; v nadol gre, es geht bergab, vzhŠt.

nádół, adv. = navzdol, Cig., Jan.; nádol, SlGor.

nádółbsti, dólbem, vb. pf. zusammenmeißeln: n. drobirja; auſmeißeln, Cig.

nádóten, Įna, adj. abhängig, abſchüſſig, (nádo- len) Mur.

nadołgočásiti se, čásim se, vb. pf. der Lang- weile überdrüſſig werden.

nádolžěk, žka, m. die Zulage, Valj.(Rad).

nádolžički, adv. in die Länge hin, C.

nadoměstek, tka, m. der Erjaß, Cig., Zora; die Compensation (mech.), Cig. (T.); das Surrogat, Cig., Levst.(Nczuk).

nadoměsten, tna, adj. 1) Erſaß, nk.; nadoměstna reserva, die Erſagerefere, DZ.; — 2) erſetzbar, Cig.; nadomestne stvari, ver- tretbare Sachen, DZ.

nadoměstílo, n. der Erſaß, Cig., Jan., nk.; — das Surrogat, DZ.

nadoměstitev, tve, f. die Erſetzung, die Ent- schädigung, Cig., Jan., nk.

nadoměstiti, městim, vb. pf. erſeßen; škodo n.; — nachholen, einbringen, Cig.; n., kar je kdo zamudil, jvzhŠt.

nadoměstljiv, íva, adj. erſetzbar, Cig., Jan.; pogl. nadomesten 2).

nadoměstnik, m. der Stellvertreter, Z.; vsa- cemu (ogledniku) je pridejati nadomestnika, Levst.(Nauk).

nadoměstnica, f. die Stellvertreterin, Z.

nadoměstováti, ûjem, vb. impf. erſeßen, ver- treten, Cig., Jan., nk.

nadoměščanje, n. das Erſezen, Cig.

nadoměščati, am, vb. impf. ad nadomestiti; erſezen, kajk.-Valj.(Rad), nk.

nadomětek, m. = nameček, Jan.(H.).

nadopér, rja, m. C., M., pogl. netopir.

nadopláčati, am, vb. pf. die Zahlung ergänzen, Z.

nadoplačilą, n. die Nachzahlung, DZ.

nadopołniłen, Įna, adj. Ergänzungš-, Jan.(H.).

nadopólniti, im, vb. pf. ergänzen, Z., DZ.

nadopołnjeváti — nàdpravica

— 633 —

nadprážje — nadrôben

nadopołnjeváti, ûjem, *vb. impf. ad nadopol-
niti, Zora.*

nadór, dóra, m. der Anrijs, Z.

nadorástanje, n. die Reproduction (zool.),
Cig. (T.).

nadorástati, am, *vb. impf. ad nadorasti; prim.
nadorastanje.*

nadorásti, rástem, *vb. pf. nachwachsen, sich re-
producieren, Jan.(H.).*

nadoráščati, am, *vb. impf. ad nadorasti, Jan.
(H.).*

nadóti se, nadmèm se, *vb. pf. ausschwellen,
Cig.; sich aufblähen, C.; prsi se mu nadmejo,
Zora; nadot, aufgebäsen, Erj. (Torb.).* —
prim. naduti.

nadovléti, ím, *vb. pf. u. komu, genügen, be-
friedigen, Rib.-C.* — prim. nadovoleti.

nadovoléti, ím, *vb. pf. genügen: ako bi vsi
dohodki ne nadovoleli, DZ.*

nadovóljiti se, vóljim se, *vb. pf. überdrüssig
werden: u. se česa, Jan., jvžhŠt.*

nádpastír, rja, m. der Oberhirt, Cig.

nádpáznik, m. der Oberwächter, Nov.

nadpíčje, n. Z., pogl. podpiče.

nádpionīr, rja, m. der Oberpionnier, DZ.

nadpis, písa, m. die Ueberschrift, *Mur., Cig.,
Jan.; der Titel eines Buches, Cig.;* — die
Adresse, *Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), DZ.; za-
silni n., die Nothadresse, DZ.; — die Um-
schrift einer Münze, die Legende, (rus.) Cig.
(T.).*

nadpísanec, nca, m. der Adressat, Cig.

nadpísanka, f. die Adressatin, Jan. (H.).

nadpísati, šem, *vb. pf. überschreiben, betiteln,
die Ausschrift machen, Cig., Jan.;* — u. na
koga pismo, adressieren, (rus.) DZ.

nadpísek, ska, m. dem. nadpis, Cig.; die Ueber-
schrift, M.*

nadpísen, sna, adj. Adreſſs-: nadpisna stran
pisma, die Adreſſseite, DZ.

nadpísnik, m. der Adressat, DZ.

nadpisováti, ûjem, *vb. impf. ad nadpisati,
überschreiben, Cig., Jan.*

nadpíti, píjem, *vb. pf. n. koga, jemanden im
Trinfen übertreffen, Cig.*

nadplát, pláta, m. der Obertheil des Schuhes,
das Oberleder *Jarn.*

nadplěčje, n. die Schulterblattgegend, h. t.-
Cig. (T.).

nadplóden, dna, adj. stempelständig, epighn
 bot.), Cig.(T.), Tuš.(B.).

nadpolovičen, čna, adj. über die Hälfte: nad-
polovična večina, die absolute Majorität,
Cig., Jan., nk.

nádporčenik, m. der Oberlieutenant, C., nk.;
— prim. poročnik.

nádpovelník, m. der Oberbefehlshaber, Z., nk.

nadpoveljnštvo, u. der Oberbefehl, Jan.(H.),
nk.

nàdprávdnik, m. državni n., der Oberstaats-
anwalt, DZ., nk.

nadprávdništvo, u. državno u., die Ober-
staatsanwaltschaft, DZ., nk.

nàdpravíca, f. = predpravica, das Vorrecht,
Jan.(H.).

nadprážje, n. die Oberchwelle bei der Thüre,
Cig., M.

nadprážnica, f. = nadprážje, Cig.

nadpregléd, gléda, m. die Superarbitrierung,
DZ.

nadpreglědba, f. = nadpregled, DZ.

nadprigléd, gléda, m. die Superkontrole, DZ.

nadpriróden, dna, adj. übernatürlich, Cig.(T.).

nàdpistrôjnik, m. der Ober-Maschinenwärter,
DZ.

nadrísnica, f. = štola, die Stola, Jan.

nadrísnik, m. die Bußenschleife, Cig.

nádra, der, n. pl. = nedra, C., Mik., vžhŠt.

nadrábljati, am, *vb. impf. ad nadrobiti; an-
broden, Jarn.*

nadrámen, mna, adj. über der Achsel befindlich,
M.

nadrámje, n. = nadlahti, Cig.

nadrámica, f. der Tragriemen, *Jarn.;* —du-
hovska u. = štola, Guts.

nadrástek, tka, m. die Aufreizung, C.

nadrástiti, ím, *vb. pf. aufreizen, aufhezen, Meg.,\ ogr.-M., C.;* psa na koga n., einen Hund
auf jemanden hezen, Cig.; ljudstvo n., Dalm.

nadrástnik, m. der Aufreizer, C.

nadraževáti, ûjem, *vb. impf. ad nadražiti; auf-
hezen, Mur., Jap.(Sv p.).*

nadrážiti, im, *vb. pf. 1) aufreizen, aufhezen,
Mur., Cig., Svet. (Rok.);* — 2) n. se, des
Neizens, Niedensatt werden.*

nadrědba, f. die Ueberordnung, Cig.(T.).

nadrěden, dna, adj. übergeordnet, Cig.(T.).

nadrediti, ím, *vb. pf. überordnen, Cig., Jan.*

nadrědnost, f. die Ueberordnung: razmerje
nadrednosti, DZkr.

nadrégati, drégam, *vb. pf. mit einem langen Ge-
genstande stoßend vollstopten, C.*

nadrégniti, drčgnem, *vb. pf. vollstopten, C.*

nadréjati, am, *vb. impf. ad nadrediti, Jan.(H.).*

nádrěk, rěka, m. der Oberjaß, Jan.(H.).

nadrémati se, mam, mljem se, *vb. pf. aus-
schummern, zur Genüge schummern.*

nadresljiv, íva, adj. grämlich, verdrießlich,
(-drš-) Dol.-Mik.

nadréti, dérem, *vb. pf. 1) ausschinden, anreifen,
M., Cig.;* drevesu skorje n., den Baum
lachen, Cig.;* n. se, sich aufreißen, C.;* —
2) n. denarjev, Geld zusammenwuchern, Cig.;
— 3) abprügeln, C., jvžhŠt.;* — 4) n. se, sich
satt schreien.*

nadřigniti, dfgnem, *vb. pf. 1) anreiben, Cig.;* —
2) n. si česa, zusammencharren, Cig.

nádrije, f. pl. = nadra, nedra, Mur.

nadrínjak, m. = nadrnjak: Zala pa je sneha,
Lep rdeč nadrinjak 'ma, Npes.-Vraz.

nářkati se, am se, *vb. pf. sich satt glitschen, Z.*

nádrnjak, m. der Brustfass, das Mieder, C.

nadrnjóhati se, am se, *vb. pf. sich satt schar-
dhen, Cig.*

nadrôbek, bka, m. nekaj nadrobljenega, Valj.
(Rad).

nadrôben, bna, adj. ins Detail eingehend: na-
drobna kritika, Zora; aušfüßlich, umständ-
lich, Cig., Jan.; — nadrobna kupčija, der
Kleinverkauf, der Kleinverschleiß, Jan.

nadrobíti — nadstrěšnica

— 634 —

nadstrópje — nadúšiti

nadrobíti, ím, vb. pf. eine gewisse Menge zer-
bröckeln: otroku kruha n. v mleko; pišćan-
cem kruha n.; n. cukra; ako toleč s cuker,
nadrobi se ti ga nekoliko; — nadrobljen,
eingelprengt, Erj.(Min.).

nadrobřnost, f. 1) die Ausführlichkeit, Mur.,
Cig., Jan.; — 2) das Detail, Jan.; die Ein-
zelheit, Nov.

nadrócati, drócam, vb. pf. = nadregati, an-
topfen, Cig.

nadřsati se, sam, šem se, vb. pf. sich satt
glitschen, sich satt schleifen (auf dem Eise).

nadřzati, dfzam, vb. pf. anschaben, Cig.

nadslópje, n. der Säulenkauf, Jan.

nàdsodišče, n. das Obergericht, SLN.; deželno
n., das Oberlandesgericht, nk.

nadsodiščen, čna, adj. = k nadsodišču spa-
dajoč. Oberlandesgerichts-, nk.

nadsodiški, adj. = nadsodiščen, nk.

nàdsodnija, f. = nadsodišče: deželna n., das
Oberlandesgericht, Jan., nk.

nadsodnijski, adj. Oberlandesgerichts-, Jan., nk.

nàdsolínar, rja. m. der Oberausfeher über das
Salzweyen, der Hallgraf, Cig.

nadsólnčen, čna, adj. über der Sonne beſindlich,
Cig.

nàdstarejšina, m. der Oberalte, Cig.

nadstáti, nadstojim, vb. impf. vorſtehen: v svoji
službi zvesto n., to je zvesto jo opravljati,
Krelj; — nadstoječ = nadstojen, DZ.; —
po nem. vorſtehen.

nadstâvje, n. der Oberbau, C.

nadstâvek, vka, m. 1) = naklad, der Ausſaß
im Bienenstocke, C.; — 2) = nadrek, der
Oberſaß, Jan.(H.).

nadstáviti, stâvim, vb. pf. obenan ſeßen, Mur.,
Cig.

nadstébrje, n. das Säulenhaupt, Cig.

nadstojati, stojim, vb. impf. = nadstati: n.
ali streči evangeljski službi, Krelj.

nadstójen, jna, adj. vorgeseßt, zuständig; nad-
stójinq oblastvo, die zuständige Behörde, DZ.,
Levst.(Pril.).

nadstójnica, f. die Vorſteherin, Z.

nadstójnik, m. der Vorgesetzte, der Vorſteher,
Z., DZ., Vrt., Levst.(Pril.).

nadstójništvő, n. die Vorſtehung, Z.

nadstójnost, f. die Zuständigkeit: po splošnih
pravilih nadstojnosti, Levst.(Pril.).

nadstólnik, m. der Erztruchseß, Cig., Jan.

nadstólpje, n. = nadstebrje, Cig.

nadstopáló, n. der Oberriſt, der Oberfuß, Mur.,
V.-Cig.

nadstórek, rka, m. die Hauswurz (semperviv-
vum tectorum), (od lat. nasturtium), Dorn-
berk-Erj.(Torb.).

nàdstrážnik, m. der Wachtmeister, Jan.(H.).

nàdstrětec, lea, m. der Oberſchüße, C.

nadstrěšek, ška, m. 1) das Vordach, Mur.,
Cig., Met., Gor.; das Wetterdach, Jan.; —
soparni n., der Dunſtattel, Levst.(Pril.); —
2) das Oberdach, Mur.

nadstrěsje, n. 1) das Vordach, Mur., Gor.;
— 2) das Oberdach, Mur.

nadstrěšnica, f. = nadstrešje 1), Vrt.

nadstrópje, n. das Stockwerk, Cig., Jan., M.,
nk.; polovično n., das Halbgeschöſs, Cig.; hiša
z dvema nadstropjema, Cig.; v eno n. zi-
dana hiša, ein einſtödiges Haus, LjZv.

nadsvěten, tna, adj. überweltlich, Cig.

nádsvětnik, m. der Oberrath: finančni n., der
Obersinanzrath, Jan.(H.).

nadsvétóven, vna, adj. überweltlich, Cig.(T.).

nadšiti, šíjem, vb. pf. übernähen, Cig.

nadšiv, šiva, m. die Uebernaht, Cig.

nádskóf, škóſa, m. der Erzbischof, Cig., Jan.,
nk.

nádškofija, f. das Erzbisthum, Cig., Jan., nk.

nádškofijski, adj. erzbischoſlich, Jan., nk.

nádškofijstvő, n. das Erzbisthum (als Amt),
Cig., Jan.

nádškóſji, adj. erzbischoſlich, Cig., Jan.

nadsťevišen, ťna, adj. überzählig, Cig., Jan.

nadtéči, těčem, vb. pf. im Laufen übertreffen,
Jan.(H.).

nádtékati, am, vb. impf. ad nadteči, Jan.(H.).

nadteléſen, sna, adj. übersinnlich, Cig., Jan.

nadteléſnost, f. die Uebersinnlichkeit, Cig.

nádtěmenišče, n. = nadglavišče, der Zenith,
Jan.(H.).

nadtěmenski, adj. Zenith-, Jan.(H.).

nadtopničar, rja, m. der Oberkanonier, DZ.

nádtrebúšen, šna, adj. über dem Bauch be-
ſindlich, Cig., M.; nadtrebúšni život, der Ober-
leib, Cig.

nádtrebúšje, n. der Oberleib, C.

nádučitelj, m. der Oberlehrer, Jan., nk.

nadůha, f. die Schwerathmigkeit, das Aſthma,
die Engbrüstigkeit mit Keuchen verbunden;
naduha spravi človeka od kruha, Notr.-
Žnid. (Let.).

nadúhati se, důham se, vb. pf. sich satt riechen.

nadúhavka, f. eine Art Kreuzblume (polygala),
C.

nadůheł, hla, adj. = naduhnjen, angeslogen,
Jan.(H.).

nadúhlost, f. das Anlaufen (min.), Cig.(T.).

nadúhniti, důhnem, vb. pf. = nadihniti: naduh-
njen, angeslogen; belo naduhnjena jagoda,
eine weißbereifte Beere, Sol.

nadůlee, lea, m. slivov rožič, eine hornartig
gekrümnte, unreife Pſlaume, Istra-C., Z.

nadúliti, im, vb. pf. 1) auſstülpen, Z.; — 2)
n. se, auflaufen, sich aufdußen, C.; — vor
Unwillen den Mund spüßen, = dulec (mrdo)
napraviti, Fr.-C.; naduljen, mit gespitztem
Munde, unwillig, aufgebracht, C.

nadúniti, důnem, vb. pf. aufblähen, Mur.; n.
se, sich aufblähen, auſſchwellen, Cig; nadu-
njen, aufgedußen, C.; — n. se, sich prahle-
riſch aufblähen, C.

nádupravítelj, m. der Oberverwalter, Jan.(H.).

nadúrec, rca, m. die Oberſchwelle, Z.; (nadurci
Jarn.; nadurce, Guts.); menda nam. nad-
durce; prim. naddurje.

nadúriti, im, vb. pf. zornig machen, C.

nadůstje, n. = nebo (pred pejo), C.

nadůšen, šna, adj. schwerathmig, engbrüstig,
Jan.

nadúšiti, im, vb. pf. = navdušiti, Cig., Šol.

nadůšljiv — nadvůjvoda

— 635 — nadvůjvodica — nadzorováti

nadůšljiv, adj. schwerathmig, asthmatisch, eng-
brüftig.

nadůšljivec, vca, m. der Schwerathmige, der
Asthmatische, Z.

nadůšljivka, f. die Schwerathmige, die Asthma-
tische, Z.

nadůšljivost, f. die Schwerathmigkeit, die Eng-
brüftigkeit.

nadůšnicna, f. eine Art gelbe Schlingpflanze, C.

nadůšnik, m. eine Art Himmelsschlüssel (pri-
mula), C.

nadůšnost, f. die Schwerathmigkeit, die Eng-
brüftigkeit, Jan.

nadúti, nadměm, (nadújem, M., ogr.-Valj.
[Rad]), vb. pf. aufblähen, M.; n. se, schwellen,
Cig.; prsi se mu nadmejo, Bes.; seme se
naduje, ogr.-Valj.(Rad); nadut, aufgeblassen,
aufgedunien, Habd.-Mik., Cig., C.; naduta
lica, Zora; penasto nadut, schäumig aufge-
bläft, Erj.(Min.); -nadut, bombastisch, Jan.;
prahlerisch, aufgeblassen, ogr.-C., St.; -prim.
nadoti, naduniti; koren: dšm- in du-

nadůtost, f. die Aufgebundenheit, Cig.; — (fig.)
der Bombast, der Schwulst, Cig., Jan., Cig.
(T.).

nadúvanje, n. die Aufblähung, das Sichauf-
blähen, kajk.-Valj.(Rad).

nadúvati, am, vb. impf. ad naduti; aufblähen,
Cig., M.

nádvárstvø, n. die Oberaussicht, Nov.-C.; —
die Obervormundschaft, Cig.

nádvárstven, stvena, adj. obervormundschaftlich,
Cig.

nádváruh, m. der Obervormund, Jan., (-varh)
Cig.

nadvígati, dvîgam, vb. impf. ad nadvigniti;
ein wenig heben, Z.; — n. se, sich allmählich
erheben: mrak se nadviga, nk.

nadvígávati, am, vb. impf. ad nadvigniti.

nadvígniti, dvîgnem, vb. pf. ein wenig heben.

nadvísití, im, vb. pf. überragen, Cig.(T.); -hs.

nadvíseváti, újem, vb. impf. überragen, Cig.
(T.), C., SIN.

nadvíšek, ška, m. das Uebermaß, DZ.

nádvknjžba, f. die Superintabulation, Jan.
(H.).

nadvlâda, f. die Oberherrschaft, die Hegemonie,
das Supremat, Jan., C., nk.

nádvladárstvø, n. = nadvlada, Jan.(H.).

nadvládati, am, vb. pf. überwältigen, besliegen,
unter seine Herrschaft bringen, Cig., nk.; n.
zemljo, Levst.(Zb. sp.).

nádvladíka, m. = nadškof, Raič(Slov.).

nadvladikovína, f. = nadškotija, Jan.(H.).

nadvladîški, adj. nadškofji, Raič(Slov.).

nadvladištvø, n. die erzbischofliche Würde, Raič
(Slov.).

nadvladováti, újem, vb. impf. ad nadvladati, nk.

nádlâst, î, f. Cig., pogl. nadlast.

nádvlastník, m. Cig., pogl. nadlastník.

nadvóden, dna, adj. über dem Wasser befindlich;
nadvodne stavbe, Pfahlbauten, Cig.(T.).

nádvojen, jna, adj. zweideutig, C.

nadvôjnost, f. die Zweideutigkeit, Cig.

nádvôjvoda, m. der Erzherzog, Cig., Jan., nk.

nádvôjvodica, f. = nadvojvodinja, Jan.

nádvôjvodič, m. des Erzherzogs Sohn, ein
erzherzoglischer Prinz, C.

nadvojvodina, f. das Erzherzogthum, Jan.

nádvôjvodinja, f. die Erzherzogin, Cig., Jan., nk.

nadvôjvodski, adj. erzherzoglisch, Cig.

nádvôjvodstvø, n. die erzherzogliche Würde,
das Erzherzogthum, Cig., Jan., nk.

nadvóren, rna, adj. am Hofe befindlich, Hof-:
nadvôrni pes, Sol.; — nadvorni župan, der
Palatin, Cig.(T.).

nadvôrnik, m. der Palastvorfteher, Cig.; der
Palatin, h. t.-Cig.(T.), C.; der Majordomus,
Cig.(T.); der Pfalzgraf, Jan.(H.).

nadvôrniški, adj. psalzgrälich, Jan.(H.).

nadvôrništvø, n. die Pfalzgrafschaft, Jan.(H.).

nadrváten, tna, adj. über dem Thore befindlich,
C.; — iz nadvratnih lin Zvonček zapoje,
Preš.

nadrvátník, m. die Oberbürschwelle, Z.

nadrvátnjak, m. = nadvratnik, Istra-C.

nádzdravník, m. der Oberarzt, Jan.

nadzěmeljski, adj. oberirdisch, Cig., Jan.; —
überirdisch, Mur., Cig., Jan., nk.

nadzémen, mna, adj. oberirdisch, Jan., Cig.
(T.); nadzěmna stavba, der Oberbau, Cig.
(T.); — überirdisch, Mur., Jan.

nadzěmlje, n. was über der Erde ift, das Firma-
ment, Mur.; Bog ukaže: bo naj nadzemlje,
Ravn.-Valj.(Rad).

nadzěmljica, f. der Kohlrabi (brassica olera-
cea gongylodes), pod Nanosom-Erj.(Torb.).

nadzídati, am, vb. pf. mit einem Ueberbau ver-
sehen, überbauen, V.-Cig.

nadzídek, dka, m. der Ueberbau, Jan.

nadzíden, dna, adj. oberhalb der Mauer be-
findlich: nadzídna strešica, die Mauerkappe,
Cig.

nadzídje, n. der Ueberbau, Cig., Jan.

nadzírač, m. der Aufscher, C.

nadzirátelj, m. = nadzirač, Z., nk.

nadziráteljstvø, n. die Oberaussicht, C.

nadzîrati, am, vb. impf. beauffichtigen, Cig.,
nk.; — hs.

nadzór, zóra, m. die Aufsicht, Cig., C., nk.;
glavni n., die Generalinspection, Cig.; višji
n., die Oberaussicht, Cig.; policijski n., die
Polizeiaussicht, nk.; n. imeti nad cestami,
Levst.(Nauk); — tudi: nádzor, zóra, Levst.
(Nauk).

nadzóren, rna, adj. Aufsichts-: nadzórna obla-
stva, die Aufsichtsbehörden, Levst.(Nauk).

nadzórnica, f. die Aufscherin, Jan.

nadzórnik, m. der Aufscher, der Inspector,
Cig., Jan., C., nk.; meroizkusni n., der
Alichungsinspector, DZ.; šolski n., der Schulen-
inspector, nk.

nadzórništvø, n. die Aufsicht, das Aufscheramt,
das Inspectorat, Jan., C., nk.

nadzorováten, kna, adj. beauffichtigend, nk.

nadzorovátnica, f. das Aufsichtshaus, DZ.

nadzorovánje, n. die Beaufsichtigung, C., nk.

nadzorováti, újem, vb. impf. beauffichtigen,
inspicieren, die Aufsicht führen, C., nk.

nadzórski — nagátiti

— 636 —

nagáziti — nagízdati

nadzórski, adj. Aussichts-: pod nadzorskim očesom, unter Aussicht, Levst.(Nauk).

nadzorstven, stvena, adj. Ueberwachungsz-, Inspectionsz-: nadzorstveni odbor, der Ueberwachungsausschuss, nk.

nadzorstvo, n. die Aussicht, die Inspection, das Inspectorat, Jan., C., nk.

nadzráčen, čna, adj. über der Atmosphäre besindlich, C.

nádzágar, rja, m. der Sägemerister, Cig.

nádzgávec, vca, m. der Oberbrenner, DZ.

nádzivéti, im, vb. pf. n. koga, jemanden überleben, Cig., DZ.

nádžupa, f. = nadžupnija, Jan.(H.).

nážupàn, ána, m. der Oberbürgermeister, Jan.

nážupnija, f. die Hauptpfarrer, nk

nážúpnik, m. der Hauptpfarrer, nk.

naelektrizováti, újem, vb. pf. elektrisieren, Cig. (T.).

náfa, f. mala posodica, v katero devajo grozdje pri trgatvi, Ip.-S.L.N.: — mera, ki drži tri bokale, C.; — prim. nem. Napf, C.

nāfta, f. das Steinöl (Naphtha), Cig., Jan., Cig.(T.).

naftalin, m. neka gorljiva tvarina, das Naphtha- sin, Cig.(T.).

nâg, nâga, adj. naßt, unbekleidet; na pol nag, halbnaßt; do nagega (nazega) sleči koga, jemanden naßt ausziehen.

nagájanje, n. das Schabernacken, das Verexieren.

nagájati, am, vb. impf. ad nagoditi: 1) zufügen: hudo n., Krelj; eno nadlogo za drugo sam sebi nagaja, Dalm.; nesrečo n. komu, C.; —

2) n. komu, jemandem etwas zum Possen (Schabernack) thun, ihn necken, ärgern, verieren; otroci nagajajo varuhinji, kakor le morejo;

delo mi nagaja, die Arbeit geht mir nicht recht vonstatten; krč, kašelj mu nagaja, (be- läftigt ihn); — 3) = ugajati, nach Wunsch thun, gefällig sein, ogr.-C.; u. željam, Danj.-M.

nagajávec, vca, m. der Recker.

nagajív, íva, adj. neckisch, schabernäckisch; nagajivo dekle.

nagajívec, vca, m. ein neckischer Mensch.

nagajívka, f. ein neckisches Weib.

nagajívost, f. der Hang zu Neckereien, zum Schabernacken.

naganjáč, m. der Treiber, Kras.

naganjánje, n. das Antreiben.

nagánjati, am, vb. impf. ad nagnati; 1) treiben, aufjagen: zver n., Cig., Lasče-Levst.(Rok.); — 2) antreiben, drängen; n. dolžnika, da naj plača, den Schuldner zum Zahlen drängen; — 3) verursachen: nadloge komu n., Trub.; veliko pravdnino n. komu, jemandem große Procesſkosten verursachen, Cig.

naganjávec, vca, m. der Antreiber, der Dränger.

nagárbati, am, vb. pf. abprügeln, Cig.

nagasíti, ím, vb. pf. eine gewisse Menge löschen: apna n., kolikor ga je treba.

nagátiti, im, vb. pf. anschoppen, vollstopfen, vollpfropfen, Mur., Cig., Jan., Jan.; auſstopfen, Jan.; nagačena ptica, ein auſgeſtopſter Vogel, Kras, Ipavska in Soška dol.-Erj.(Torb.).

nagáziti, kazim, vb. pf. 1) übel anfahren, Cig.; — 2) n. se, sich fätt waten, (z. B. im Schnee).

nágec, gca, m. 1) der Nachte, Ravn.-C.; — 2) die Blöſe, die nachte Stelle, Jan.; u. kazati, Dol.; ktor koprivo pozna, skrije nagec, Jan.(Słow.), Virt.

nágeł, gla, adj. jäh, płoßlich; nagla jeza, der Jähzorn; nagle jeze biti, jähzornig sein; nagla smrt, ein płoßlicher Tod; na naglen, płoßlich; = na nagli, ogr.-Mik.; nagla sodba, das Standrecht, Jan.; = naglo sodstvo, DZ.; heſtig, rausch, haſtig: n. človek; n. sklep, rauscher Entschluſs; — schnell; u. kakor blisk, blißschnell; naglo hoditi.

nágelj, glja (geljna), m. = klinček, die Nefke (dianthus); — prim. bav. nagel, Nefke, Levst. (Rok.).

nágeljc, m. dem. nagelj; die Nefke.

nágeljček, čka, m. dem. nageljc; das Nefchen.

nágeljnast, adj. nenkenartig, Cig.

nágeljnov, adj. Nefken-; nageljnovo cvetje, die Nefkenblüte.

nagib, giba, m. 1) die Beugung, die Neigung, Cig.; — 2) der Antrieb, der Impulſs, das Motiv, Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), nk.; po nagibu sv. duha, Ravn.; nagibi razsodbe, razsodilni nagibi, die Entſcheidungsgründe, DZ.; = = nagnjenost, die Neigung (fig.), Mur., (nágib) ogr.-Valj.(Rad.).

nagíba, f. der Anbug, C.

nagibáten, alna, adj. anregend, Cig.

nagibálq, n. moralno n., die moralische Triebſeder, Cig.(T.).

nagitanje, n. 1) das Neigen; — 2) die Lenfung des Willens, Cig.; die Anleitung, C.; zdravo nagibanje ino svetovanje sv. duha, Krelj.

nagibati, gibam, bljem, vb. impf. ad nagniti: 1) neigen; n. glavo, Cig.; kupico n., das Glas öſters an den Mund anſezen, Mur.; u. se, sich neigen; k jami se n., Trub.; n. se na polom, zum Zusammenſturz sich neigen, ZgD.; — n. se na kislo, ſäuerlich werden, C.: u. se na rdeče, ins Rote übergehen, C.; — 2) zu bestimmen v. zu bewegen ſuchen, anleiten, Cig., Dalm., nk.; ne nagibli mojega srea na kaj hudega, Dalm.; naša srea k sebi nagiblje, Dalm.; — 3) ein wenig biegen, anfrümmen, Cig.; — 4) koso n., die ſense ſchärfen, Temljine (Tolm.) - Štrek. (LjZv.); (prim. nagnilo).

nagibávec, vca, m. der Lenker: sv. Duh je nagibavec naše volje, C.

nagibek, bka, m. 1) die Neigung (z. B. der Magnetnadel), C, V.-Cig.; — 2) der Antrieb, der Beweggrund, das Motiv, Cig., Jan., M.

nagiben, dna, adj. Neigungsz-, Indulationsz-: nagibni kot, der Indulationswinkel, Jan., Jes.

nagibljaj, m. der Impulſs, der Beweggrund, das Motiv, Cig., Jan., C., M.

nagibováten, tna, adj. bestimmend, Cig.

nagibováti, újem, vb. impf. = nagibati, Z., (nagibljevati, Trub.)

nagizda, f. der Lujuš, Cig., DZ.

nagizdati, am, vb. pf. auſpuzen, Cig.; n. govor / latinskimi mrvami, Z.

nagízden — náglica

— 637 —

náglič — nagnítek

nagízden, dna, adj. Luruš-: nagízdno blago,
Lurušware, Cig.(T.), C., DZ.

nagízdje, n. der Luruš, Let., Bes.

nagláditi, gládim, vb. pf. glätten, glatt streidhen:
kvišku n. lase, n. zid, Cig.

naglás, glása, m. der Accent, Cig., Jan., nk.;
potisnjeni, zategnjeni n., der gedrückte, der
gedehnte Accent, nk.

naglásek, ska, m. = naglasnica 1), das Toun-
zeichen, Cig., Jan.

naglásen, sna, adj. Accent-: naglásno zname-
nje, nk.; naglasni verz ali stih, der Accent-
vers, Cig.(T.).

naglásiti, im, vb. pf. 1) betonen, accentuieren,
Jan., Cig.(T.), nk.; — 2) naglasiti se, sich
melden, Jarn.; Ona se hitro prebudi, In se
nama naglasi, Npes.-Schein.

naglásje, n. die Accentuation, Cv.

naglásnica, f. 1) das Accentzeichen, Cig.(T.);
— 2) naglasnica, tisti kruh, katerega botra
po babici poslje porodnici, C., BIKr.

naglášati, am, vb. impf. ad naglasiti; 1) betonen,
accentuieren, nk.; — 2) n. se, sich melden, Jarn.

naglaševáti, Újem, vb. impf. = naglašati; 1) be-
tonen, accentuieren, Jan., nk.; = poudarjati,
die Wichtigkeit hervorheben, C., nk.; — 2) n. se
sich melden, Jarn.

naglavce, adv. kopfüber, häuptlings, C.

naglâvek, vka, m. Kopfsbedeckung, Cig.

naglaven, vna, adj. 1) wvpf-; naglâvni jarem,
das Kopfjoch, Cig.; — 2) Haupt-; naglavni
greh, die Hauptfünde: sedem naglavnih gre-
hov; naglaven sovražnik, ein abgeslager
Reind, Cig.; naglavno hudodelstvo, das
Capitalverbrechen, Jan.

naglavičiti, ťčim, vb. pf. n. iglo, eine Steck-
nadel anköpfen (den Kopf auf den Schaft
befestigen), Cig.

naglavički, adv. häuptlings, kopfüber, Mur., C.

naglâvje, n. die Luft, die man auf dem Kopfe
trägt, Mik.; — die Kopfsbedeckung, Cig.; —
das Diadem, C.; kraljevo n., Škrinj.

naglâvka, f. die Kopfsbedeckung, M.

naglavnica, f. die Taglie, das Kopfgeld, Cig.,
DZ., Levst.(Nauk).

naglánvik, m. die Kappe, Cig.; — das Schweiß-
tuch, Krelj.

nagléd, gléda, m. = nazor, die Anficht, Zv.,
Zora; — po nem.

naglédati se, glédam se, vb. pf. sich satt
schauen; n. se koga, česa; nisem se mogel
nagledati podobe.

nagléden, dna, adj. anschaulich, Mur.; —
= nazoren, Anschauungs-, Nov.; nagledno
učenje, der Anschauungsunterricht, Cig.(T.);
(rus.).

naglédnost, f. die Anschaulichkeit, Mur.

nagledováč, m. = naglejevač, ogr.-Valj.
(Rad).

naglejeváč, m. der Spion, ogr.-M.

naglejeváti, Újem, vb. impf. spionieren, ogr.-C.

naglejevâvec, vca, m. der Spion, M.

náglež, m. der Higtkopf, Cig., Jan.

náglica, f. die zu große Eile, die Haft; naglica
ni nikoli dobra; v naglici, in der Eile; =

z naglico, Cig.; ni taka n., es hat keine
solche Eile, Jan.; — die Uebereifung, z na-
glice, auß Uebereifung, Ravn., Svet. (Rok.);
na naglici, plößlich, C.

náglič, m. der Higtstopf, Cig.

náglič, adv. plößlich, Mur., Mik.

naglist, m. das Zapfenkraut (uvularia, ruscus
hypoglossum), Gutsm.-Cig.

nágliti se, im se, vb. impf. haften, vzhŠt.;
(nagliti, eilen, Mur.).

nágljenje, n. das Haften, vzhŠt.; das Eilen, M.
naglča, f. die Haſt, die Eile, ogr.-C., vzhŠt.

naglódati, dam, jem, vb. pf. 1) annagen; na-
glodana kost; — 2) n. se, sich satt nagen.

naglojézen, zna, adj. = nagle jeze, jähzornig,
Mur., Cig., Jan.

naglojéznost, f. der Zornjinn, Cig.

nágloma, adv. jährlings, plößlich, haſtig, eilends,
Cig., Jan., nk.

naglopis, pisa, m., Jan.; pogl. hitropis.

naglorášč, adj. schneuwachsенд, Nov.-C.

naglosóden, dna, adj. standrechtlich: naglo-
sódni postopek, das standrechliche Verfahren,
DZ.

naglosŕden, dna, adj. = naglojezen, Mur.,
Cig., C.

naglosŕdnost, f. = naglojeznost, Mur., Cig.

naglost, f. die Jähheit, die Plößheit; die
Eilfertigkeit; die Haſtigkeit; die Voreiligkeit.

naglostrělen, įna, adj. geschwindsüßig, Cig.

naglostrěłka, f. die Mitrailleuse, Nov.-C.

naglóta, f. = naglost, Mur.

naglou mást, adj. jähzornig, C.

naglovéden, dna, adj. vorwißig, C.

nágluh, adj. etwas taub, harthörig, schwerhörig,
Mur., Cig., Jan., Cig.(T.), Mik.

naglúhost, f. die Harthörigkeit, Jan., Cig. (T.),
LjZv., Erj. (Som.).

nagluhóta, f. die Harthörigkeit, Z.

naglušen, šna, adj. = nagluh, Kr.

nagnáti, žénem, vb. pf. 1) durch Treiben zum
Laufen bringen, vertreiben; dečka, psa n.;
ali te bom nagnal! — 2) durch Antreiben,
Drängen zu etwas bewegen; n. koga k čemu,
da kaj stori; — 3) treibend eine gewisse
Menge zusammenbringen, auftreiben: n. 200
glav živine na semenj; — 4) verursachen,
Cig., Jan.; n. komu škode, Ravn.; vse hudo
mi je svet nagnal, Slom.; n. si, sich zužiichen:
razžaljenja si n., Ravn.; kaj hudega si n.,
Cig.

nagnéčiti, im, vb. pf. voll pŕvopſen, Z.

nagnéstí, gnétem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
kneten: n. testa za pet hlebcev; — 2) an-
schoppen, vollstopfen; koš n.; cerkev je na-
gnetena (gedrängt voll); — n. se, sich žu-
jammendrängen: veliko ljudi se je nagnelo
v majhno cerkvico.

nagnévati se, gnévam se, vb. pf. 1) sich satt
schmollen, Jarn.; — 2) = hud postati, za-
meriti, böse werden (nagnjivati se), KrGora.

nagnézditi, im, vb. pf. (der Henne) ein Rest
machen, Mur.; — n. se, sich ein Rest ma-
chen, sich einništen, Z.

nagnítek, Ika, m. der Hauſſleſc, Cig.

nagníló — nagôda

— 638 —

nagôdba — nagostováti se

nagníló, n. jeklo, s katerim koso nagibajo (= brusijo), *Temljine (Tolm.) - Štrek. (LjZv.);* (nagnjilo) jeklo, s katerim se kosa brusi, *Žabče; v Laščah se to jeklo imenuje „ognjilo“, a v srbščini je ognjilo isto, kar ocilo, namreč jeklo, der Štahl, der Feuerstahl, *Ejv. (Torb.)*

nágniti, nágnem, *vb. pf. 1)* neigen; kupico n.; sod n., kadar že po malem iz njega teče; nagnjeno pisanje, die *Cursivschrift*, Cig.; n. se h komu, sich zu jenandem neigen; n. se črez zid; — dan se je nagnil; — nagnjen, geneigt (fig.), Jan.; na nobeno stran nagnjen, unparteiisch, *Levst (Nauk)*; — n. biti k čemu, inclinieren, Anlage haben, Cig.; natura je na to nagnjena, da, kar misli, to govori, Kast.; — 2) (den Willen) bestimmen, bewegen: n. koga k čemu, na kaj, Cig.; take misli so me nagnile. da..., *Levst. (Nauk)*; — tudi: nagniti, nágnem, Cv.; — 3) nagniti koso, die *Senge schärfen*, *Temljine (Tolm.)-Štrek (LjZv.)*; (nágnjiti, *Žabče-Evj. (Torb.)*; prim. nagnilo).

nágniti, gnijem, *vb. pf. zu saulen anfangen, anfaußen; nagnil, angefault, anbrüchig, saulflechtig, Cig.* Jan.; nav. nagnit; nagnit zob, anbrüchiger Zahn, nagnito sadje, anbrüchiges Dsbt.

nagnivati, am, *vb. impf. ad nágniti (nam. nagibati)* = piti: kstor ima, nagniva, kstor nema, omedleva, *na Krasu-Evj. (Torb.)*

nagnjáviti, im, *vb. pf. anschoppen, Cig.*; n. si kaj v žepe, M.; n. se, sich übereffen, Cig.

nágnjenje, n. 1) die Handlung des einmaligen Reigenß; — 2) (po nem.) die Reigung, der Hang.

nágnjenost, f. die Reigung, die Abdachung, die Schiefe, Cig., Jan.; — die Disposition (z. B. zu einer Krankheit), Cig.; — die Fertigkeit etwas zu begehren, die Reigung, der Hang, Cig., Jan.; — die Geneigtheit, die Gewogenheit, Mur., Cig., Jan.

nagnoj, m., Cig., Jan., Tuš.(R.), C.; pogl. negnoj.

nagnojiti, ím, *vb. pf. in einem gewissen Maße düngen, bedüngen, durchdüngen, Mur., Cig., Jan.*

nagnúsa, f. eine abschneuliche Sache, Cig.; der Unflat, C.; der Greuel, C.

nagnúsen, sna, adj. ekelhaft, abschneulich, Cig., Jan., Štrek, Kast.

nagnúsiti, im, *vb. pf. ekelhaft machen, besüden, Mur.*

nagnúsnost, f. die Ekelhaftigkeit, die Garstigkeit, Jan.

nagnusóba, f. das Ekelhafte, das Abschneuliche, der Greuel, C., Jap. (Prid.).

nagôbčnik, m. der Maukorb, Jan., DZ.

nagôbek, bka, m. = nagobčnik, C.

nagôbnik, m. = nagobčnik, Cig.

nagôča, f. die Nachtheit, ogr.-Valj.(Rad), Mik.

nagôda, f. 1) der Zufall, Mur., Cig., C.; — das Schicksal, Jan.; — 2) das Gefallen, C.; — 3) kar kdo komu nagodi, der Streich, Z.

nagôdba, f. = poravnava, der Vergleich, der Musgleich, Cig., DZ., nk.; — hs.

nagôdek, dka, m. der Zufall, Mur., M.; die Incidenz, Jan.

nagôden, dna, adj. 1) zufällig, Mur.; nagodno, zufällig, C.; — 2) = nagajiv, Svet. (Rok.); schlimm, Jan.

nagodíti, ím, *vb. pf. 1)* zúfügen, *Dict.*; škodo n. komu, Dalm.; vse zlo n. komu, Trub.; nam misli vse zlo ter hudo nagoditi, Krelj; — n. komu, jemandem einen Streich, einen Vossen spielen, Cig., Svet. (Rok.); ker si ti meni nagodil, pa bom še jaz tebi, jvzhSt.; bojim se, da bi mi nagodila, Glas.; — 2) n. komu s čim = ugoditi, einen Gefallen erweisen, es recht machen, SI Gor., ogr.-C.; — 3) n. se, zufällig geschehen, sich ereignen, Mur., ogr.-M.; — 4) n. se na kaj, treffen, C.; — 5) n. se, sich vergleichen, Cig.

nagôdoma, adv. zufälliger Weise, V.-Cig.

nagogotáti se, otám, ččem se, *vb. pf. sich satt schnattern*.

nagóľčati, ím, *vb. pf. n. komu, jemandem viele Vorwürfe machen, ihn aus姓chen, SI Gor.-C.*

nagolehen, hna, adj. sast nekt, ogr.-C.

nagolíti, im, *vb. pf. in einer gewissen Menge abstreifen: n. listja, Vrt., Zora.*

nagoljúfáti, ám, *vb. pf. durch Betrug eine gewisse Menge zusammenbringen: vse to je nagoljufal.*

nagóktáti se, ám se, *vb. pf. sich satt schlucken, sich satt essen, Cig.*

nagókten, tna, adj. = samogolten, gefrüßig, gierig, C.

nagomílati, am, *vb. pf. = nagomiliti, Cig., ZgD.*; nagomilano bregovje, Zora.

nagomíliti, ilim, *vb. pf. anhäufen, Cig., Lašče-Levst. (M.)*.

nagón, góna, m. der Trieb, der Naturtrieb, der Instinct, Cig., Jan., nk.; spolni n., der Geschlechtstrieb, Jan.

nagóniti, gónim, *vb. pf. 1)* auftreiben: veliko živine n.; psi so veliko zajcev nagonili; — 2) n. se, = gonjenja se naveličati, sich satt brunften; — sich austummeln, Cig.

nagóren, rna, adj. auf den Bergen befindlich, Mur.

nagórnik, m. der Berghold, Mik.; der Bergbewohner, der Keischler, Mur.; tudi: nágornik, M.

nagornják, m. = nagornik, Mik., Danj.-Valj. (Rad); tudi: nágornjak, vzhSt.-Kres.

nagospodáriti se, árim se, *vb. pf. des WirtCHAFTENS SATT WERDEN.*

nagôst, f. die Nachtheit.

nágost, adj. ein wenig dicht, ogr.-C.

nagôsti, gódem, *vb. pf. 1)* (mehrere Musiſtücke) abspielen; nagodli so mu pet polk; — 2) n. se, des Spielsens auf Musikinstrumenten satt werden; — des Murrens satt werden.

nagostíti se, ím se, *vb. pf. sich satt schmausen, Cig.*; Ko se (kozel) nagosti, Grm pusti, *Levst. (Zb. sp.)*.

nagostováti se, ûjem se, *vb. pf. des Schmauzens satt werden, Cig.*

nagóta – nagráteti

— 639 —

nagrbávščiti – nagrôbnik

nagóta, f. die Nachthheit.

nagóten, tna, adj. načt, Jarn., Jan.; — odě, Jan.

nagotóviti, óvim, vb. pf. eine gewisse Menge
fertig machen, bereiten.

nagovárjanje, n. das Bereden, die Aurrede.

nagovárjati, am, vb. impf. ad nagovoriti; zu
bereden juchen, haranguieren; n. koga k čemu,
da bi kaj storil; tudi: n. koga na kaj, Cig.;
n. koga na krepost, Z.

nagovárjavec, vca, m. der zu bereden sucht,
der Bearbeiter, der Anstifter, Cig.

nagovárjavka, f. die zu bereden sucht, die Be-
arbeiterin, die Anstifterin, Cig.

nagôvor, m. 1) die Beredung, Cig.; — 2) =
obgovor, die Aurrede, die Anspache, Mur.,
Cig., Jan., nk.

nagôvoren, rna, adj. Ueberredungss: nagovorni razlogi, Cig. (T.).

nagovoriti, im, vb. pf. 1) durch Zureden bestimmen, bereden; n. koga na kaj, Cig.; anstiften: n. krive priče, Cig.; — 2) = obgovoriti, anreden, Mur., Cig., Jan., nk.; — 3) n. se, des Sprechens überdrüssig werden.

nagovorljiv, iva, adj. geprächig, Jan. (H.).

nagrâbek, bka, m. kar kdo nagrabi: der zusammengerechte Haufe, Z.; — die Compila-
tion, Levst. (LjZv.).

nagrábiti, grádim, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
zusammenraffen; s kupa n. polno kosárico
kostanjev; v naglici nagrabljene reči; — u.
zakladov, Schähe aufhauen, Cig.; — 2) eine
gewisse Menge zusammenrechen; n. kos listja;
— 3) n. se, des Raffens, Rechens satt werden.

1. nagrabljáti, ám, vb. pf. eine gewisse Menge
zusammenrechen, Mur., Cig.

2. nagrábljati, am, vb. impf. ad nagrabiti;
gewisse Mengen zusammenraffend o. zusammen-
rechend zusammenbringen.

nagrabljevati, újem, vb. impf. = nagrab-
ljati, Z.

nagráda, f. die Remuneration, das Honorar,
Jan., nk.; — die Vergeltung, die Belohnung,
Z.; der Preis, die Prämie, Cig.; der Erzaß,
C., Sol.; der Lohn, C.; — rus.

nagráden, dna, adj. Remunerationss, Honorar,
Preis, nk.

nagraditi, im, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
der Verzäunungssarbeiten verrichten; — 2)
remunerieren, honorieren, nk.; — prämiieren,
Jan.(H.); — vergelten, C.; prim. nagrada.

nagrájati, am, vb. impf. ad nagraditi 2), nk.

nagrájati se, jam, jem se, vb. pf. sich satt
tadeln, Cig.

nagramáditi, ádim, vb. pf. = nagrmáditi:
voda nagramadi odkrúšene snovi na pri-
pravnih krajih, LjZv.

nagrážanje, n. = groženje, Mur., ogr.-M.

nagrážati, am, vb. impf. ad nagroziti; = gro-
ziti, Mur., Jan., M., Jan.; — u. se komu,
jemandem drohen, C.

nagrbánčiti, áčim, vb. pf. runzelig machen,
in Falten legen; n. se, runzelig, sättig werden.

nagrbati, gfbam. vb. pf. runzelig machen: čelo
n., die Stirne runzeln, Guts.; nagrbane
roke, Z.

nagrbávščiti, bávščim, vb. pf. = nagrban-
čiti: koža se jim nagrbavšči, Levst. (Zb. sp.).

nagřbiti, gfbim, vb. pf. runzelig machen, Cig.;
čelo n., die Stirne falten, Jan., Sol.; na-
grbljena koža, die Runzelhaut, Cig.

nagrbljávati se, am se, vb. impf. den Rücken
frümmen: Mače kvišku v lok se nagrbljava,
Levst. (Zb. sp.).

nagřbniti, gfbnem, vb. pf. sättig, runzelig
werden, Svet. (Rok.).

nagŕda, f. die Miſſgestalt, die Caricatur, Cig.
(T.); — hs.

nagrdast, adj. miſſgestaltet, Cig. (T.); — prim.
nagrda.

nagřden, dna, adj. fraßenhaft, Cig.; — prim.
nagrda.

nagrditi, im, vb. pf. entstellen, verunstalten,
Cig. (T.); tako popačena in nagrjena cerkev,
Erj. (Iz. sp.); tudi: nagŕditi.

nagréb, gréba, m. der Aufwurf beim Graben, Cig.

nagrébati, grebam, bljem, vb. impf. ad na-
grebsti; auſſcharren, auſſgraben, anſcharren;
zemlje okolo dreves n., Cig.

nagrébsti, grebem, vb. pf. 1) anſcharen; n.
prsti, blata; — 2) n. se, sich müde ſcharren.

nagrédati, am, vb. pf. n. zemljo, Terrassen
bilden, Cig. (T.).

nagréniti, grénem, vb. pf. auſſcharren.

nagréti, grëjem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
erwärmen; nekoliko rjuh nagreti za posteſje;
— 2) n. se, sich genug erwärmen; — das
Wärmen satt bekommen.

nagrínjati, am, vb. impf. ad nagriniti; = na-
grebati, Jan.; n. krompir, die Erdäpſel an-
häufeln, Cig.; — zusammenhäufen, Jan. (H.).

nagristi, grizem, vb. pf. anbeißen, annagen;
jabolka n.

nagŕz, m. der Anbiss, Mur., Cig.

nagrîzek, zka, m. das Angebiffene, das Ange-
ugte, Cig.

nagrizati, am, vb. impf. ad nagristi, nagrizniti;
anbeißen, annagen.

nagrizniti, griznem, vb. pf. mit einem Bisß
angänzen, anbeißen; jabolko n.

nagrizováti, újem, vb. impf. ad nagrizniti,
nagristi; anbeißen, annagen; polhi sadje na-
grizujejo.

nágrlin, m. 1) der Halſchmuſt, Valj. (Rad);
— 2) divji n., die Hornblume (centaurea
cyanus), BlKr.

nagrlína, f. die Halſkette, C.; ženske nagline,
der Halſchmuſt der Frauen, Habd.-Mik., C.

nagrmáditi, ádim, vb. pf. auſthürmen, Cig., nk.

nagŕniti, grnem, vb. pf. anſcharren, zusammen-
scharren, zusammenhauen, Cig., Jan., Kr.;
n. si denarjev, Cig.

nagróben, bna, adj. auf (an) dem Grabe be-
ſündlich oder vor sich geſend: nagrôbni ka-
men, der Grabſtein, Cig., Jan., nk.; nagrobni
govor, die Grabrede, Cig., Jan., Cig. (T.),
nk.; — prim. nagroben.

nagrôbnica, f. 1) die Grabschrift, Cig. (T.),
C., nk.; — 2) das Grabſied, C., ZgD.

nagrôbnik, m. der Grabſtein, C., Navr. (Kop.
sp.).

nagromáditi -- náhodnica

— 640 —

nahôdoma -- nâj

nagromáditi, âdim, *vb. pf.* = nagrmaditi,
Medv., Cig., Jan., C., Zora.

nagrozítí, ím, *vb. pf. drohën, Mur., Jan. =*
n. se komu, jemandem drohën, Z.

nagubánčiti, ânčim, *vb. pf. runßeln: čelo n.,*
C.; nagubanči se marsikatero lice, *LjZv.;*
nagubančen, fältig, gefürcht, Jan.

nagubáti, âm, *vb. pf. in Falten legen, fälteln,*
Cig., Jan.

nagúbniti, gûbnem, *vb. pf. runßeln: čelo n., C.*

naguda, f., Cig., Jan.; pogl. negoda.

naguden, dna, *adj., Cig.; pogl. negoden.*

nagúgati se, am se, *vb. pf. sich satt schaukeln,*
nagúliti, im, *vb. pf. 1) anweßen, ein wenig*
*schinden; — 2) durchprügeln, Cig., M.*

nagúlja, f. ein Weib mit zerrissenen Kleidern, C.

nagûmpati, am, *vb. pf. abprügeln, Z., C.*

nagûncati se, am se, *vb. pf. sich satt schaukeln.*

nahajališče, n. der Fundort, Cig., Jan., Cig.
(T.), C., nk.; nahajališča alpinskih rastlin, LjZv.

nahájanje, n. das Finden.

nahâjati, am, *vb. impf. ad najti; 1) zu finden*
*pflegen, finden; na gorah nahajamo lepih*
*cvetic: — n. se, sich vorfinden, vorkommen;*
*ogr.-Valj.(Rad), nk.; — 2) heranfommen:*
mrak nahaja, M.; Tam je ljub'ca rajala,
Meni v srce nahajala, Npes.-Schein.; — an-
*wandeln: nahaja me želja, Cig.; bolezen me*
nahaja, es überfällt mich eine Krankheit, Cig.,
Gor., BlKr.-M.; — 3) n. koga = hoditi
za kom, Guts., Jarn.

nahájkovati se, ujem se, *vb. pf. des Lust-
wandelns satt werden, Cig.*

naháriti, hârim, *vb. pf. abprügeln, vzhŠt.-C.*

nahíšje, n. der Dachboden, Habd.-Mik., Mur.,
Cig., Jan.

nahítoma, *adv. schnell, rasch, C., Rib.-Mik.*

nahítroma, *adv. schnell, rasch, M.*

náhiž, m. = nahišje, vzhŠt.; hoditi na nahiž,
Pjk. (Črt.).

náhižje, n. = nahišje, Prip.-Mik.

nahladiti se, im se, *vb. pf. sich genug abfühlen.*

nahlapčeváti se, ûjem se, *vb. pf. den Knecht-
dienst satt befommen, BlKr.-M.*

nahléniti, hlênem, *vb. pf. = premraziti: veter*
*me je nahlenil, Vrsno-Erj.(Torb.).*

nahlíniti, hlínem, *vb. pf. aufdunjen, C.*

nahlópati se, pam, hlópljem se, *vb. pf. sich*
*satt schlürfen, Z.*

nahméljiti, hměljim, *vb. pf. mit Hopfen würzen,*
*Jan.(H.).*

náhod, nahóda (náhoda), m. der Schnupfen;
nahod imeti, dobiti; n. (pri konjih in ovcah),
der Strengel, Strp.; (die Erkältung, die Gicht,
Koborid-Erj.(Torb.).)

náhodast, *adj. schnupfenartig, Cig.*

nahóden, dna, *adj. 1) Schnupfen-; — 2) mit*
dem Schnupfen behaftet, verschnupft; ves n.
sem.

nahóditi se, hódim se, *vb. pf. 1) sich müde*
*o. satt gehen; — 2) n. se česa, durch Gehen*
*etwaß befommen, C.; n. se smrtne bolezni,*
*Zv.; tudi: n. si bolezen, Glas.*

náhodnica, f. der Storchschnabel (geranium),
Fr.-C.

nahôdoma, *adv. plößlich, unverhofft; n. koga*
srečati, V'od. (Izb. sp.); n. me prime kaka
stiska, LjZv.; glasovi se n. menjajo, Erj.
(Som.); nahodoma, kakor bi bila iz tal iz-
rasla, stoji pred menoj ciganska deklica,
Erj. (Izb. sp.).

nahrâmati, mam, mljem, *vb. impf. ein wenig*
hinken, Z.

nahrâmavec, vca, m. der ein wenig hinkt, C.

nahramováti, ûjem, *vb. impf. = nahramati, C.*

nahranîtev, tve, f. die Speisung, die Sätti-
gung, Cig.

nahrániti, im, *vb. pf. 1) eine genügende Menge*
*zu essen geben, sättigen, Mur., Cig., ogr.-Let.;*
*— genügend füttern, vzhŠt.; — 2) zusammen-*
*sparen: n. mnogo denarja, M., Svet.(Rok.).*

nahŕbten, tna, *adj. auf der Rüffseite befindlich:*
nahŕbtni odpis (odlok), das Attergat, Cig.

nahríber, *adv. bergauf, C.*

nahŕkati se, hŕkam, čem se, *vb. pf. sich satt*
* schnarchen.*

nahŕšiti se, im se, *vb. pf. = nasršiti se, C., Z.*

nahrúpiti, im, *vb. pf. tärnmend überfallen: n.*
koga, Z.; n. na koga, Sln.

nahudítí, im, *vb. pf. Uebleß anthun, Cig., Jan.,*
nk.; (vedomec) človeka raztrga ali mu na-
hudi kako drugače, LjZv.

nahůkati, kam, čem, *vb. pf. anhauchen.*

nahúkeľ, kla, *adj. angelaufen: bizmut je ša-
reno nahukel (bunt angelaufen), Erj.(Min.).*

nahuklína, f. der Anflug vom Hauche (3. B.
am Glajje), Z.

nahúliti, húlim, *vb. pf. ein wenig neigen; n.*
*se, sich ein wenig neigen, bücken, Hal.-C.*

nahůskanje, n. die Aufhebung.

nahůskati, am, *vb. pf. anheßen, aufheßen; psa*
n. na koga; n. koga, da kaj stori.

nahůstiti, im, *vb. pf. = nahuskati: nahustili*
*so narod na nedolžne ljudi, Sln.*

nahváliti, im, *vb. pf. 1) genug loben, Z.; ni-
sem ga mogel n., Kr.; — 2) n. se, des Lobens*
*satt werden.*

naigráti, âm, *vb. pf. 1) durch Spielen zuſam-
menbringen, Cig.; on si je dolgov naigral,
er ist durch das Spiel in Schulden gerathen,
Met.; — 2) n. se, sich satt spielen.*

nańhtiti se, im se, *vb. pf. sich satt schluchzen.*

naimenováti, ûjem, *vb. pf. benamjen, benennen,
Mur., Let., Sln.*

naŕskati, îščem, *vb. pf. 1) súchend zuſammen-
bringen, Mur.; — 2) n. se, sich satt súchen.*

naïven, vna, *adj. prostoumen, naiv, Cig.,*
*Jan., Cig.(T.), nk.*

naïvnost, f. die Naivität, Cig.(T.), nk.

náj-, adv. dela superlativ iz komparativa, ka-
teremu se spredaj pripenja: najboljši, naj-
lepši, najhitreje, največ; priklepa se tudi be-
sedam, ki niso komparativi, pa imajo kom-
parativen pomen: najpred, zuerst, Mur.;
najprvo, zuerst, Cig.; najnaprvo, vor allem,
in erster Linie, Levst. (Močv.); — naj ima
vselej tudi svoj posebni naglas: nájlěpši.

nâj, I. (skrčeno iz „nehaj“), 1) naj, najta,
najmo, najte, z infinitivom, = nikar: naj me

najáda — najdnína

— 641 —

najdljiv — najêmščina

žaliti, beleidige mich nicht, Hal.-C.; naj se
groziti, drohe nicht, Zora: najte soditi, richtet
nicht, Ev. tivrn.-Mik.; — 2) naj, najta, najmo,
najte, laſſ, laſſt, laſſen wir (z. „da“): naj
da tvoja vest tebi govori, laſſ dein Gewissen
zu dir sprechen, Guts.(Res.); najte da izvemo,
laſſt uns in Erfahrung bringen, Jarn.(Sadj.):
Najmo da voda stoji, laſſen wir das Wasser
ſtehen, Npes.-Schein.; najte da . . ., machet
daſſ . . ., C.; — („da“ je izpuſch'en): najte
se učimo, laſſt uns lernen, Trub. (Post.);
najte vas vprašam, laſſt mich euch fragen,
Jarn.(Sad.); — (z infinitivom): najmo zvon
hladiti, laſſt uns die Gloče abfühlen, Slom.;
najmo se zbirati, C.; najte! nur zu! Cig.;
— II. náj, conj. izraža 1) (v glavnem stavku)
zahtevo, ukaz, željo, (laſſen, ſollten, mögen):
naj vidim, laſſ mich ſehen! naj se joče! laſſ
iſtu weinen! naj gre! er ſoll (mag) nur gehen!
naj se jezi, kaj je meni za to! er mag immer-
hin zürnen, was kümmert das mich! naj bo
v imenu božjem! es sei in Gottes Namen!
naj v miru počiva! naj prideta oba! mlažiš
naj posluša starejšega; 'kam naj grem? kaj
naj storim? kaj naj dela hlapec? — 2) (v odvisnih stavkih) za izrazi, ki pomenjajo
zahtevo, ukaz: rekel mi je, naj počakam;
ukazal je, naj se vojaki umaknejo; — (v
koncesivnem pomenu): sei es, daſſ, ob: naj
delam ali ne, nikoli nič nimam, ich mag
arbeiten oder nicht, ich habe doch nie etwas;
naj si, obgleich: naj si je on bil božji sin,
naučil se je pokorščine, Kast.

najáda, f. die Quellnymphe, die Najade.

najáhati se, ham, šem se, vb. pf. sich satt
reiten.

najármnica, f. die Jochwiede (n. jarem z oje-
som sklepa), Dol.

najáviti, im, vb. pf. melden, Jan., C.; u. se,
sich melden, Cig., Prip.-Mik.; najavi se mi-
mogrede, melde dich im Borbcigehen an, Cig.

nájdba, f. die Handlung des Findens, der Fund,
Cig., C.; die Auffindung, die Entdeckung, Cig.,
Jan., nk.; n. Amerike, nk.; n. sv. križa, die
Kreuzerfindung, Cig.

nájdec, dca, m. der Finder, der Entdecker,
Mur., Cig., Jan.

nájden, dna, adj. Fund: nájdni list, Cig.

nájdenčič, m. = najdenec, C.

nájdenece, nca, m. das Findelkind.

nájdenik, m. = najdenec, Mur., Prip.-Mik.

najdenína, f. = najdnina, Cig., Jan.

najdeníščnica, f. das Findelhaus, Cig., Jan., nk.

nájdenje, n. 1) die Auffindung; — 2) der
Befund, Cig (T.), DZ.; n. poverjevati, den
Befund beglaubigen, DZ.

nájdenški, adj. Findlings: n. zavod, Levst.
(Nauk).

nájdež, m. der Fund, Cig.

nájdič, m. = najdenec, C.

nájdnicna, f. die Finderin, Cig.

nájdnik, m. der Finder, der Entdecker, Cig.,
Jan., C.

najdnína, f. der Finderlohn, C., nk.

najdljiv, iva, adj. findlich, ausfindbar, Cig.,
Jan.; (nam. najden?).

nájdščina, f. der Finderlohn, Jan., Cig.

najéčati se, im se, vb. pf. sich satt stöhnen,
ausstöhnen, Cig.

najèd, jèda, m. der Anriss (eines Stromes), Cig.

najèdati, am, vb. impf. ad najesti; 1) anpressen;
polhi sadje, miši plečeta najedajo; rja železo
najeda, der Rost friſt das Eisen an, Cig.;
— 2) mit Vorwürfen kränken, Z.; stucheln,
Svet. (Rok.).

najêdek, dka, m. die Erſättigung: v grozdju
ni najedka, C.

najèm, jéma, (tudi: nájem, nájma), m. 1) die
Vermiethung, die Miethe, Mur, Cig., Jan.,
Met., Levst.(Nauk), nk.; pogodbe o najmu
ali zakupu, Mieth- oder Pachtverträge, DZ.;
v 11 dati, vermictchen, v n. vzeti, miekhen, nk.;
v drugi n. dati, in Aſtermiethje geben, Jurč.;
v najmu imeti, zur Miethe haben, Cig.; po-
lovicca poslopij je v najemu (iſt vermiethet),
Levst.(Nauk); — v najemu biti = najet
(dninar) biti, als Tagwerker gedungen ſein,
LjZv.; šla je v najem delat, Vrt.; — 2) pla-
čilo od najete stvari, Levst.(Nauk); — der
Lohn, C.; — 3) das Verdienſt, kajk.-Valj.(Rad).

najéma, f. das Miethen, die Dingung, C.

najémáč, m. = najemavec: poslati najemače,
ki pridobivajo delavcev, Bes.

najémanje, u. das Miethen, das Dingen; u.
stanovanja, težakov.

najěmati, mam, mljem, vb. impf. ad najeti;
mieчен; sobe n.; dingen; delavce, težake n.

najemáti se, jémljem se, vb. pf. zur Genüge
nehmen: denarjev se u., Z.

najémavec, vca, m. der miethet, dingt: der
Miether, der Anwerber, Mur., Cig., Jan., M.

najémavka, f. die Mietherin, Z.

najěmee, mca, m. der Miether, Cig., Jan.;
najemci, die Miethleute, Cig.

najémen, mna, adj. 1) Mieth-, Cig.; anſge-
nommen, gemiethet: n. delavec, hlapec, Dalm.;
najěmni voznik, der Lohnkutscher, Cig.; —
2) miethbar, Cig.; — 3) = zaslužen, ver-
dienſtlich, kajk.-C.; (prim. najem 3).

najěmka, f. die Mietherin, Z.

najemljiv, iva, adj. 1) miethbar, Cig.; pogl.
najemen 2); — 2) verdienſtlich, Mur., C.

najěmnica, f. 1) die gedungene Lohnarbeiterin,
die Taglöhnerin, Mur., Cig., Jan.; — 2) =
najemka, Jan.

najěmnik, m. 1) der gedungene Lohnarbeiter,
der Taglöhner, der Miethling; najemniki,
die Arbeitšleute, Cig.; die provisorisch auf-
genommenen Grubenarbeiter, Idrija - Frey.
(Rok.); — der Söldner, Cig.(T.); — 2) =
najemec, Cig., Jan.

najemnína, f. der Miethzins, das Miethgeld,
Cig., Jan., DZ.

najemodávec, vca, m. der Vermiether, Cig.

najěmoma, adv. miethweise, Jan., C.

najěmstvo, n. das Gedinge, Jarn.; das Mieth-
syftem, Z.

najěmščina, f. der Miethzins, das Miethgeld,
Mur., Cig., Jan., nk.; — der Tagwerkšlohn, C.

Slov.-nem. slovar.

41

najěsti — nājsikāj

— 642 —

nājsikàk — nakániti

najěsti, najěm, vb. pf. 1) anessen, anfressen;
nekaj je najedlo jabolka; — 2) n. se, sich satt
essen o. fressen; n. se česa; krava se je detelje
najedla; — n. se koga, des Stichelnß (obje-
danja) gegen jemanden satt werden, Dol.

najětec, tca, m. der Söldling, Jan.

najěti, najmem, najámem, vb. pf. gegen Lohn
aufnehmen, dingen, miethen; n. voznika, te-
žake, godce; n. krive priče; n. stanovanje;
(najemn [nam. najet] dninar, Krás).

najětje, n. die Miethung, das Engagement,
Cig.

najětnik, m. = najemnik, der Gedungene, der
Miethling, Mur., C.; der Söldner, Cig., Jan.

najětva, f. = najetje, C.

najězditi se, jězdim se, vb. pf. sich satt reiten.

najězdnica, f. = najezdnik, Nov.

najězdnik, m. najezdniki, die Schlupfswespen
(ichneumonidae), Cig., Jan., Cig. (T.), Erj.
(Ž.); velikanski črni n, die ungesleckte Riesen-
schlupfweſpe (pimpla manifestator), Erj. (Ž.).

najeziti, ím, vb. pf. (einen Fluß) anſdämmen,
Cig.

najeziti se, ím se, vb. pf. sich satt ärgern.

najěžiti, ím, vb. pf. emporsträuben, Cig.; šče-
tine n., Cig.; n. se, sich emporsträuben (o
laseh), Mik.; obrvi so se mu najězile, Erj.
(Izb. sp.) — n. se, die Haare, die Borsten
emporsträuben, Z., C.; n. se od straha, C.

najmanjína, f. das Minimum, Cig. (T.).

najmanjšina, f. = najmanjina, Cig. (T.), DZkr.

nájin, pron. uns zweien gehörend, uns zwei
betreffend; pogl. najun.

najmarina, f. domovna n., die Hauszinsſteuer,
Levst.(Nauk).

nájme, adv. = namreč, nämlich, C., Z., Mik.;
namentlich, ogr.-C., Mik.

nájmer, adv. 1) = najme, C.; — 2) = namer,
namič, nicht einmal, C.

nájmenica, f. die Gedungene, Jan.(H.).

nájmenik, m. der Gedungene, Jan.(H.).

najmodávec, vca, m. = najemodavec, der
Vermiether, DZ.

najmodávka, f. die Vermietherin, Cig.

najmovina, f. 1) der Miethzins, Cig., DZ.;
— 2) = najmarina, Jan., C.

nájmovnik, m. der Miether, DZ.

najnč, adv. nicht einmal, C., vzhŠt.; pogl.
namič.

najókati se, kam, čem se, vb. pf. sich aus-
weinen, sich satt weinen.

nájpopřed, adv. = najpoprej, Cig.

nájpoprěj, adv. = najprej, zuerſt, zuvörderſt.

nájposlěj, adv. zueßt, Jan.(H.).

nájprěd, adv. = najprej.

nájprědi, adv. = najprej, zuerſt, Hal.-C.

nájprědnji, adj. der vorderſte, Jan.

nájprěj, adv. vorerſt, zuerſt, zuvörderſt.

nájprěje, adv. = najprej, Jan.(H.).

nájpfvq, adv. erſtenß, vorerſt, Jan., DZ.; zu-
erſt, Cig., Levst.(Nauk).

nájsi, conj. = naj si, obgleich, C., Trub.,
Dalm.; — prim. naj II. 2).

nájsikàj, adj. = bodikaj, ſchlecht: n. beseda,
n. človek, SI Gor.-C.

nájsikàk, adj. = bodikak, ſchlecht, C.

najslědi, adv. zueßt, vzhŠt.-SI N.

nájti, conj. = naj ti, obschon, C., — prim.
najsi.

nájti, nájdem, vb. pf. 1) finden; česar si iskal,
to si naſel; auſsindig machen: najdi mi kupca,
vöſchaffe mir einen Käufer; entdecken; novo
deželo n.; — 2) n. se, zusammenfommen:
v Jeruzalemu se je bilo ljudi že brez števila
naſlo, Ravn.

nájun, pron. = najin, Cv. II. 12.

najúžinati se, am se, vb. pf. sich beim Früh-
oder Mittagmale satt essen; (prim. južina).

nájvěč, adv. superl. ad več; 1) am meißten;
n. denarjev imeti; n. dobrega komu storiti;
— 2) meißtenß, größtenthjeiſs, Cig., Jan., nk.;
največ ne vedo, kaj je prav, Levst.(M.);
= po največ: hrib, kateri je po največ zelo
strman, Levst.(Pril.); po največ je prebival
ob vodi in suhem kruhu, LjZv.

največina, f. das Maximum, Jan., DZ.

nájvěčkrat, adv. am öſſesten; — meißenthjeiſs,
meſt.

nájzādnji, adj. der hinterſte, der allerleßte.

nájzādnjič, adv. zu allerleßt.

nájže, n. Valj.(Rad), pogl. nahižje.

náka, nák, interj. nein, Jan.; pogl. na'a.

nakacáti, ám, vb. pf. hinschmieren, zufammen-
schmieren; n. komu kaj, jemandem etwas
uebles anthun, C.; hudo n. komu, einem
arg mitſpielen, Cig.

nakáčiti, kácim, vb. pf. 1) ſcharſ machen, Cig.,
Gor.-Mik.; nož n., C.; — 2) n. koga, je=
manden aufbringen, zornig machen, Mur.;
nakačen, aufgebracht, zornig, Jan., C.

nakaditi, ím, vb. pf. anräuchern, genügend
räuchern.

nakájanje, n. die Anräucherung, Mur.

nakájati, am, vb. impf. ad nakaditi; anräuchern,
Mur., Cig.

nakálati, am, vb. pf. in einer gewiſſen Menge
ſpalten; drv n. za cel teden.

nakaliti, ím, vb. pf. ein wenig trüben, Z.;
— nakalil mu bom eno, ich werde ihm etwas
anſtellen, Cig.

nakáljati, am, vb. impf. ad nakoliti; anpfählen,
Mik.

nakálq, n. = naklo, nakovalo, Cig.

nakán, kána, m. = nakana, Z., C.

nakâna, f. das Vorhaben, der Plan, Cig.,
Jan., vzhŠt.-C.; — der Entſchluß, Cig., C.;
der Borſaß, Cig.(T.).

nakániti, im, vb. pf. 1) einen Entſchluß o. einen
Plan ſaffen, Cig., Jan., ogr.-M.; nakanil je,
preseliti se v Bosno, LjZv.; nakanil se je
ustreliti, LjZv.; po dolgem premiſlejanvu
sem bil nakanil delo sam prevzeti, Nov.;
hitro nakani zvršiti, kar se mu tako lepo
samo od sebe ponuja, Levst.(Zb. sp.); naka-
nil sem, ich bin gewiſt, Cig.; nakanil sem
sam ž njim govoriti, ich bin gesonnen per-
fönlich mit ihm zu ſprechen, Cig.; n. kaj,
etwas auſzuführen sich entſchließen oder be-
ſchließen, Cig.; hudo n., Cig.; nakanjen greb,
die Bosheitsfünde, Cig.; nakanjen cilj, das

nakánjanje — nakázen

— 643 —

nakazíló — naklàd

vorgesteckte Ziel, C.; u. si, sich vornehmen,\ ogr.-C.; nakanjeno, gesliffentlich, absichtlich,
Jan., C.; — 2) n. komu, jemandem etwas
anstellen, einen Streich spielen: temu jo še
nakanim, Bes.; vem, da so mi ti hudirji
nakanili, da ne bom nikdar več prav dzdrav,
Jurč.; s tožbo bi nakanil in napravil, da bi
vi zaprti sedeli, Jurč.; — 3) u. se, sich an-
schicken, Cig.; — sich vornehmen, Cig.(T.);
— nakanjen biti, gesonnen sein, Jan.; —na to
je nakanjeno, es ist darauf angelegt, Cig.

nakánjanje, u, die Absicht, das Vorhaben, ogr.-C.

nakánjati, am, vb. impf. ad nakaniti, Z., ogr.-C.

nakánjenje, n. die Absicht, das Vorhaben, C.,
kajk.-Valj.(Rad).

nakanováti, ûjem, vb. impf. = nakanjati, vor-
haben, C.

nakântnik, m. kdor je na kantu, der Execut,
Nov.

1. nakâpati, pam, pljem, vb. impf. ad nako-
pati; (mit Haue oder Karst) aufladen: gnoj
n., Mur.

2. nakápati, kâpam, pljem, vb. pf. in einer ge-
wissen Menge tröpfelnd sich ansammeln; čerez
noč je pol škafa nakapalo iz soda; tudi: n.
se, Cig., Erj. (Torb.).

nakapljáti, ám, vb. pf. in einer gewissen Menge
tröpfelnd sich ansammeln; = n. se: vosek,
ki se je nakapjal od sveče, LjZv.

nakapljeváti, ûjem, vb. impf. ad nakapljati, Cig.

nakapnica, f. die Cisterne, Guts.

nakapnína, f. die Tropfsteinbildung, Cig.;
nakapnine, geflossene Gestalten, Erj. (Min.).

nakapnják, m. = nakapnica, Guts.

nakášljati se, am se, vb. pf. sich satt husten:
to zimo sem se nakašljal do dobrega.

nakávkati se, am se, vb. pf. sich müde schreien
(v. der Dohle); — sich satt jammern, jvžhŠt.

nakávljičati, am, vb. pf. anhäkeln, Cig.

nakávljiti, im, vb. pf. mit einem Haken er-
greifen, Cig.

nakâvsati, am, vb. pf. pickend angänzen, an-
picken, Cig.

nakáz, káza, m. die Anweisung, die Assigna-
tion, Cig.; n. v izplačilo, die Flüssigmachung,
DZkr.

nakáza, f. 1) das Verderben, C.; — 2) die
Mißgestalt, Cig.; peklenska n. (o škratu),
LjZv.; das Ungeheuer, C.

1. nakázan, adj. (nam. nakazen): miſſgestaltet,
verlegt, krüppelhaft, Krn-Evj. (Torb.); naka-
zani ljudje, ſiehe, gebrechliche Personen, Krelj.

2. nakazan, adj. C., Krelj, Notr., pogl. nekazan.

nakázati, žem, vb. pf. anweisen, assignieren,
Cig., nk.; n. komu denarje, Cig.; n. v iz-
plačo, flüssig machen, DZkr.

nakâzek, zka, m. die Anweisung, Jan., Zora;
n. na blago, die Güteranweisung, Jan.

nakâzen, zni, f. (m. Guts., Z.) = nakaza 2.

nakázen, zna, adj. 1) verderben: nakazno vino,
Vrtov.(Km. k.); — 2) mit einem Gebrechen
behaf tet, C.; miſſgestaltet, Cig.(T.); razca-
pana in nakazna babura, LjZv.; abſcheuſich:
nakazna grdoba, LjZv.; coprnice nakazno
zmŕsene, LjZv.; — (nákazen, Mik.).

nakazíló, u. die Assignation, Jan., DZkr.;
plačilno u., die Zahlungsanweisung, Levst.
(Cest.).

nakazíti, ím, vb. pf. verderben, Z.; beschädigen:
od peklenskega jastreba nakažen, Krelj; na-
kažen, miſſgestaltet, miſsrathen, Dict., C.

nakáznicá, f. die schriftliche Anweisung, Cig.
(T.), DZ., nk.; poštna n., die Postanweisung,
DZ., nk.

nakáznik, m. ein miſſgestalteter Mensch, LjZv.

nakaznína, f. die Anweisungsgebür, DZ.

nakáznost, f. die Verderbtheit, Jan., Cig.(T.),
C.; n. in izkažena natura, Krelj; krst nas
čisti od vse porodne nakaznosti ali nečistosti,
Krelj; — das Gebrechen, Cig.(T.).

nakazojémnik, m. der Assignator, Cig.

nakazoválen, Ina, adj. Anweisungssch., Cig.

nakazovânje, n. das Anweisen, DZ.

nakazováti, ûjem, vb. impf. ad nakazati; an-
weisen, assignieren, Cig., nk.

nakazovávec, vca, m. der Anweiser, der Aſſig-
nant, Cig.

nakídati, kîdam, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
aufwerfen, auſſchaufeln; n. veliko gnoja, snega
na kup; — 2) n. se, sich müde schaufeln,
Cig.

nakilnik, m. das Bruchband, Cig.

nakímati, am, vb. pf. ein wěnig níden, winken:
malo je nakimal, govoril pa nič.

nakimáváti, am, vb. impf. ad nakimati; zu-
winfen, M.

nakímniti, kîmnem, vb. pf. einen Wink geben,
zunicken, Z., Jan.(H.).

nakimováti, ûjem, vb. impf. = nakimavati, Z.

nakinč, m. = nakras, nakit, Jan.(H.).

nakînčati, am, vb. pf. = nakrasiti, nakititi,
aufpuken, auſſchmücken, Z., nk.

nakinčiti, kînčim, vb. pf. = nakinčati, Z.,
Mur., nk.

nakinčeváti, ûjem, vb. impf. ad nakinčati, Z.

nakipéti, ím, vb. pf. wallend, siedend o. gährend
auſſchwellen; n. do vrha.

nakípniti, kîpnem, vb. pf. aufgehen (o testu),
Mur., Jan.

nakîpjenek, nka, m. das (aufgelaufene) Koch,
Jan.

nakís, m. der Uebergang zur Säure, der Beginn
der ſauen Gährung, Z.

nakísati, kísam, šem, vb. pf. anſäuern; u. zelje,
repo.

nákiseš, sela, (seš, sla), adj. etwas ſauer, säuer-
lich, Mur., Jan., Cig.(T.), vžhŠt.-C.

nakiseliti, ím, vb. pf. einjäuern, Cig.

nakísen, sna, adj. säuerlich, Jan.

nakísniti, kîsnem, vb. pf. säuerlich werden,
M., Z.

nakit, kíta, m. der Schmuck, die Verzierung,
Cig.(T.), nk.

nakíten, tna, adj. Schnuck, Jan.(H.).

nakítiti, kîtim, vb. pf. schmücken, ziehen, Jan.,
Cig.(T.); — prim. kititi.

naklàd, kláda, m. 1) das Darauflegen: cepiti
v n., in der Art ppropfen, das man das
Propfreis mit schiefem Schnitt auf den Wild-
ling legt, M., C.; = z nakladom cepiti, Pirc;

41

naklâda — naklěčati se

— 644 —

naklejíti — nakljúčiti

— die Befrachtung, die Beladung, Cig.; — 2) die Ladung, die Fracht, Cig., Jan.; pre-
sežni n., die Ueberfracht, Cig., Jan.; — 3) = naklada 3), die Auflage, der Aufsflag,
Cig.; vinski n.

naklâda, f. 1) die Befrachtung, die Ladung,
die Fracht, Cig., C., (naklada) ogr.-Valj.
(Rad); — 2) der Auffaß am Bienenstock,
Cig., C., Ig.; — 3) die Steueranflage, Cig.,
C., Levst.(Nauk); deželna n., samostojna n.
na opojne pijače, DZkr.

nakladáč, m. der Auflader.

nakladalíšče, n. der Aufladeplag, der Ladungs-
plaß, Cig., Jan., DZ., Vrtov.(Km. k.).

nakladâlnica, f. das Aufladehaus, das Pack-
haus, Cig.

naklâdanje, n. das Aufladen.

naklâdati, am, vb. impf. aufladen; blago na
vozove n.; — n. komu bremena; deželi
davke n.; = naklade devati na panjeve,
Levst.(Beč.); — prim. naklada 2).

naklâdavec, vca, m. der Auflader.

naklâdavka, f. die Aufladein.

naklâdek, m. das Frachtftück. das Collo, Jan.

nakláden, dna, adj. Ladungs-, Cig.; naklâdni
list, der Ladungschein, Cig.; — zum Auf-
sehen bestimt: nakladna posoda, Levst.
(Beč.); — prim. naklada 2).

nakladíšče, n. = nakladališče, Jan.(H.).

naklâdnik, m. = nakladavec, Cig.

nakladnína, f. die Aufladegebür, Cig.

nakládnost, f. die Ladefähigkeit: n. ladje, u.
parobroda, DZ.

naklânjanje, n. 1) das Neigen; — 2) die Nei-
gung: n. izkažene nature, Dalm.; — 3) das
Zuwenden.

naklânjati, am, vb. impf. ad nakloniti; 1) ein
wenig beugen oder neigen; n. se, sich neigen,
Mur., Cig.(T.); — dan se naklanja k večeru,
Mur.; — n. se komu, sich vor jemandem ver-
beugen, Mur., kajk.-Valj. (Rad); — u. se,
Anlage, Reigung zu etwas haben, Cig.; —
2) u. koga na kaj, lenken, bewegen, bestim-
men, Mur., Cig.; vse naklanja svojcem na
dobro, Cig.; Empedokles je naklanjal ino
obračal mlade ljudi na brumo, Trub.(Psal.);
ne naklanjaj mojega srca na hude reči, Trub.
(Psal.); — 3) n. komu kaj, zuwenden, zu-
kommem lassen: n. komu postavno pomoć,
jemandem den gesetzlichen Verstand leisten, DZ.

nakláti, nakłjlem, vb. pf. 1) ein wenig spalten,
anspaltem; les je naklan, das Holz ist an-
gespalten; — 2) in einer gewissen Menge
spalten: drv n.; — in einer gewissen Menge
abschlachten, abstechen; n. dosti perotnine za
gosti; — 3) n. se, sich satt spalten o. schlachten.

naklátiti, im, vb. pf. 1) in einer gewissen Menge heruntergeschlagen: sadja n. poln jerbas; — 2) n. se, des Herabschlagens satt werden; — des Vagabundieren satt werden.

naklěcevati, klécujem (klécevam), vb. impf.
hinkend gešen, Dol., BlKr.

naklěčati se, ím se, vb. pf. sich satt knien,
des Knien s müde werden.

naklejíti, ím, vb. pf. mit einem Klebestoff be-
schmieren, gummieren, Cig., Jan., Cig.(T.).

naklékati, am, vb. impf. n. koleno, dasš Knie
beugen, ogr.-C.

naklékniti, klčknem, vb. pf. 1) n. koleno, das
Knie beugen, niederknien, ogr.-C.; — 2) in
einer gewissen Menge hinfriën: petkrat so
nakleknili k sv. obhajilu, = petkrat je po
ena vrsta pokleknila k sv. obhajilu, jvžhŠt.

naklekóč, adv. mit gebeugten Knien, Mik.

nakléniti, klčnem, vb. pf. (mit einer Kette,
einem Schloſs) anschließen, Mur; (fig.) že
beseda ga je na Jezusa naklenila, Ravn.

naklěp, klépa, m. der Anſchlag, das Vorhaben,
beſ. ein böſes Vorhaben; naklepe snovati,
delati, Pläne schmieden, Cig.; naklepe skle-
pati, Ravn.

1. naklépati, klépljem (-páti, pám), vb. pf. 1) fertig klopſen: n. koso, die Sense fertig den- geln; — n. koga, durchklopſen, durchprügeln; — 2) n. komu kaj, vorplappern, Andr.; u. komu uha, jemandem die Dhren voll schreien, ihn aušmachen, C.; — 3) durch Klopſen in einer gewiſſen Menge zuſammen bringen: n. po sodih vinskega kamena, jvžhŠt.; — 4) u. se, = klepanja se naveličati.

2. naklépati, klěpam, pljem, vb. impf. vorhaben,
im Schilde führen, Pläne schmieden, Cig., Jan.

naklepávati, am, vb. impf. = naklepovati,
Jan.(H.).

naklepetáti, etám, čćem, vb. pf. 1) zuſammen-
plappernt: koliko mi je tega naklepetala! —
2) n. se, sich satt plappernt.

naklěpnik, m. der Ränſchmied, Cig., ZgD.

naklepováti, ûjem, vb. impf. = 2. naklepati,
Mur.

naklěstiti, im, vb. pf. 1) in einer gewiſſen Menge
abäſtend abhacken: u. smrekovih vej; — 2) n.
koga, durchprügeln.

naklestráti, ám, vb. pf. durchprügeln, BlKr.

naklěti se, kólnem se, vb. pf. sich satt fluchen.

naklícati se, klčćem se, vb. pf. sich müde oder
satt rufen.

naklíniti, klínim, vb. pf. mit Pſlöcken an etwas
beſestigen, Cig.; — mit Pſlöcken auſſtecken
potezo n., eine Linie auſſtecken, DZ.

nakljeváti, kljújem, vb. pf. = nakljuvati, Mur.,
Cig.

nakljubováti se, ûjem se, vb. pf. sich satt
trojen.

nakljúčba, f. der Zufall, Mur., Cig., Jan., nk.;
—po naključbi, zúſälligerweise, Cig., Jan., nk.

nakljúčben, bena, adj. zúſällig, Cig., DZ.

nakljúček, čka, m. der Zufall, Mur., Cig.,
Jan.

nakljúčen, čna, adj. zúſällig, Mur., Cig.; na-
ključni vzroki, Gelegenheitsurjachen, Stryp.

naključeváti, ûjem, vb. impf. ad naključiti, nk.

naključiti, kljúčim, vb. pf. 1) bewirken, verur-
sachen: to mu je naključilo smrt, Cig.; — 2) n. se
zúſällig geschehen, sich ereignen, Mur., Cig.,
Jan., Ravn., nk.; prilika se naključi, eine
Gelegenheit bietet sich zúſällig dar, Ravn.;
sich ergeben: ako se naključijo kaki troški,
Levst.(Nauk).

nakljúčje — nakodričáti

— 645 —

nákoł — nakopítiti

nakljúčje, n. der Zufall, Cig.; das Schicksal: n. zdanjih dni, Preš.

nakljúčljaj, m. der Zufall, Mur., Ravn.

nakljúčnost, f. die Zuständigkeit, Cig.

nakljuváti, kljújem, vb. pf. 1) s kljuvanjem načeti, mit dem Schnabel anhaken, anpicken; n. oreh; — 2) n. se, sich fätt picken.

nákló, n. der Umbojs.

naklobasáti, ám, vb. pf. 1) Ungehöriges, Un- finniges zusammenschwogen; — 2) n. koga, tüchtig abprügeln, zerbleuen, Cig.

naklómba, f. die Fügung, die Schickung, das Verhängniš, Mur., Cig., Jan.; božja n., die Schickung Gottes, Cig., Ravn.

naklón, klóna, m. 1) die Verbeugung, das Com- pliment, Cig.; 2) die Neigung, Mur., Cig. (T.), C.; podolžni u, die Längenneigung, Levst (Cest.); — magnetni n., die magnetische Inclination, Sen.(Fiť); — die Neigung (fig.), der Hang, Cig.; nakloni k dobremu, Valj. (Rad); — 3) die Art, der Modus (gramm.), Mur., Cig., Jan.; določni, pogodni (pogojni, Jan.), dovolilni, velelni u, die anzeigende, Bedingungss-, Bulaßungss-, Besehlart, Levst. (Sl. Spr.); — tudi: náklon, Valj.(Rad).

naklónek, nka, m. die Neigung, C.

nakloníca, f. 1) die Neigungswage, DZ.; — 2) die Inclinationsnadel, (naklonenica) Sen. (Fiť.).

naklonílo, n. die Fügung, Ravn., Slom.-C.

naklóniti, klónim, vb. pf. 1) ein wenig beugen oder neigen, Mur., Cig., Jan.; naklonjen, geneigt, schief, Cig., Jan., Cig.(T.); naklonjena ploskev, eine schiese Fläche, Cig. (T.); — n. se, sich verbeugen, Mur., Cig., Navr. (Let.), nk.; — sich neigen: dan se je naklonil, Trub.; — naklonjen biti, eine Anlage haben, inclinieren, Cig., Jan.; — 2) n. koga čemu, jemanden zu etwas bewegen, bestimmen, Cig., Jan.; — n. si koga, jemanden für sich gewinnen, nk.; naklonjen komu, jemandem gewogen, Cig., Jan., nk.; — 3) n. komu kaj, zukommen lassen, verhängen; to mu je naklonilo smrt, das hat jeinen Tod bewirkt, Cig.; kakor Bog nakloni, wie es Gott fügt, Cig.; — n. se, sich fügen, geschehen, Cig.; — nakloni se mi = nameri se mi, Fr.-C.

naklónjenost, f. 1) die Neigung, die Schiefe, Cig., Jan.; — der Hang, die Anlage, Jan. (H.); — 2) die Geneigtheit, die Gewogenheit, Cig., Jan., nk.

naklonljívost, f. die Neigung (fig.), C.

náklonost, f. = nagnjenje, nagnjenost, Mur., magnusne naklonosti, ogr.-Valj.(Rad).

naklónski, adj. Neigungss: n. kot, der Neigungswinkel, Cel.(Geom.).

nakmétovati se, ujem se, vb. pf. die Land- wirtschaft fätt bekommen, Cig.

naknáda, f. = nadomestilo, der Erſatß, Cig. (T.), nk.; — hs.

nakódití, im, vb. pf. = naberačiti, Jan. (H.).

nakodráti, ám, vb. pf. aufträuseln, Cig.; — n. se, sich das Haar aufträuseln, Cig.

nakodričáti, ám, vb. pf. = nakodrati, Cig.

nákoł, kóla, m. tisti koli in tisto vejevje, s katerim se nakoli fižol, grah itd., die Be- stefung, BlKr.

nákoł, adv. nach der Richtung, in welcher sich das Holz spaltet: u. vrtati, V.-Cig.; tudi: nakół, C.; (nam, na kol).

nakóřčiti, im, vb. pf. mit Pflöcken versehen, pflöfen, Jan.(H.).

nakolědovati, ujem, vb. pf. = s koledovanjem nabrati, C.

nakolénče, eta, u. trileten otrok, ki ga dajo nevesti v novem domu na koleno, das Brautfind, Dol.-Cig., Jan., Navr.(Let.).

nakolěnček, čka, m. = nakolenče, SIN.-C.

nakolěnčič, m. das Schoſkind, das Busenkind, Jan.

nakolěnec, nca, m. = nakolenče, BlKr.

nakolěnek, nka, m. 1) = kneftra, der Knie- riemen (bei den Schusternu), Cig., Jan.; — pl. nakolenki: podloge oblačilu na kolenu, Fr.-C.

nakolěsnik, m. der Hakenſtug, C.

nakolíčati, am, vb. pf. = nakoliti, Cig.

nakolíčiti, ťčim, vb. pf. = nakoliti, Dol.

nakóliti, kólim, vb. pf. mit Pfählen (Stecken) versehen, um daran zu befestigen, pfählen, be- stecken; n. trte, fižol, grah: nakoljen vino- grad, ein fertig gepfaltter Weingarten.

nakóljenec, nca, m. nakoljen fižol, grah, die Steckenbohne, die Steckenerbse, BlKr.-Cig., Jan.

nákołski, adj. u. fižol = nakoljenec, LjZv.

nakóp, kópa, m. die aufgeworfene Erde, der Aufwurf, Cig.; — die Schanze, Vrt.; — ná- kop, der Grund und Boden am Nordrand eines Weingartenš, von welchem Erde auf die Reben abgegraben wird: svoj u. imeti, iz zemlje drugega posestnika nakop jemati za svoj vinograd, Št.

nakópati, kópljem, (kopáti, pám), vb. pf. 1) eine gewisse Menge angraben; u. peska, zemlje za kako reč; — mit dem Karſt oder der Haue auſladen, Mur.; — n. komu kaj, zu- ziehen; to mu je nakopalo bolezen, smrt; — n. si bolezen, nesrečo; u. si skrbi na glavo, ſich Sorgen auſladen; — 2) aufgraben: n. prst ob drevesu, Cig.

nakópati se, pam, pljem se, vb. pf. sich zur Genüge baden.

nakopávanje, u. das Angraben, das Aufgraben.

nakopávati, am, vb. impf. ad nakopati; 1) an- graben; — auſladen, M.; — n. si kaj, sich etwas zuziehen, auſladen; sebi in drugim nesrečo n., Ravn.; — 2) aufgraben.

nakopčati, am, vb. pf. auſſchobern, Cig.

nakopičeváti, újem, vb. impf. ad nakopičiti; anhäufen; blaga n. v svojih shrambah.

nakopičiti, ťčim, vb. pf. anhäufen, zusammen- häufen; n. blaga; — n. se, sich anhäufen; nakopičilo se mi je dela.

nakopítiti, ťtim, vb. pf. 1) über den Leifsten schlagen, Mur.; — 2) u. se, sich unter dem Huf anſammeln: snega se je nakopitilo ko- njem, jvžhŠt.; — blato, mokra prst se na- kopiti črevljem na podplate, Mur.

nákopnica — nakrčmáriti

— 646 —

nakrědati — nakŕpati

nákopnica, f. 1) prst za nakop, Fr.-C.; —
2) jama za blato, gnoj i. dr.; kar služi v
nakop, Št.

nakoráčiti, áčim, vb. pf. n. nogo, den Fuß zum
Schreiten erheben, D Sv.

nakosítčati se, am se, vb. pf. sich satt früh-
stücken, M., Z.

nakosíti, ím, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
mähen; trave nakositi za živino; — 2) n.
se, sich satt mähen.

nakósíti se, im se, vb. pf. sich satt essen (beim
Früh- oder Mittageessen [kosilo]).

nakosmáti, ám, vb. pf. eine gewisse Menge
zerzupfen, anzupfen, Cig.

nakošátiti se, átim se, vb. pf. košato se obleči,
sich hossfärtig anziehen, M.; — sich aufslähen
(fig.). Cig.

nakotíti, ím, vb. pf. eine gewisse Menge von
Zungen gebären, vzhŠt.; (zaničl. o človeku: Kočarji, smolarji, posli Nakote nam kup
otrok, Levst. (Zb. sp.).

nakótnik, m. der Auszügler, Nov.-C.; — prim.
kot 2).

nákov, m. = naklo, Mur., Valj.(Rad).

nakováłce, n. dem. nakovalo; kleiner Ambosß;
n. v ušesu, Cig.(T.), Sen.(Fiż.), Erj.(Som.).

nakoválnik, m. = nakovalo, Mur.

nakováłq, n. der Ambosß; nákovalo, Gor.

nakováti, kújem, vb. pf. 1) anschmieden, Cig.,
Gor.; — 2) in einer gewissen Menge fertig
schmieden; n. železnih obročev; — in einer
gewissen Menge prägen; n. veliko zlatega
denarja; — 3) n. se, sich satt schmieden.

nákovenj, vnja, m. = nakovalo, Svet.(Rok.).

nákovó, n. = nakovalo, Mur., Prip.-Mik.

nakozáriti se, árim se, vb. pf. des Ziegen-
hütens satt werden, M.

nakozláti, ám, vb. pf. = nabljuvati, eine ge-
wisse Menge e brechen.

nakožuháti, ám, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
(Kufuruz) schälen: veliko koruze smo nocoj
nakožuhali, juzhŠt.; — 2) n. koga, einem
den Pelz ausklopfen, thn abprügeln, C., Ig.

nakrájen, jna, adj. am Rande oder an der
Grenze befindlich, Cig., C.

nakraljeváti se, újem se, vb. pf. des König-
seins satt werden.

nakramljáti se, ám se, vb. pf. des Gespräches
satt werden.

nakrapljeváti, újem, vb. impf. tröpfeln: dež
nakrapljuje, ogr.-Valj.(Rad).

nakràs, krása, m. der Schmuck, Cig.(T.), DZ.

nakrásíti, im, vb. pf. aušschmücken, nk.; n.
komu grob, Cv.; — tudi: -iti.

nakrásti, krádem, vb. pf. zusammenstehlen;
raznego blaga n.; vse to je nakradel.

nakrát, adv. pľößlich, nk.

nakráten, tna, adj. pľößlich, nk.

nakŕciti, am, vb. pf. befrachten: nakrcana ladja,
ein befrachtetes Fahrzeug, Cig.; — hs.

nakřčiti, im, vb. pf. eine gewisse Menge auſ-
roden: n. nekoliko zemlje; — n. kup kamenja, Z.

nakrčmáriti, árim, vb. pf. 1) als Schankwirt
gewinnen; — 2) n. se, krčmarjenja se na-
veličati, die Schankwirtschaft satt bekommen.

nakrědati, am, vb. pf. freiden, mit Kreide be-
streichen, Jan.(H.).

nakrégati se, am se, vb. pf. des Auszankens
oder Bankens satt werden.

nakrehniti, kréhnem, vb. pf. anbrechen: n. vejo.

nakrémžiti se, im se, vb. pf. 1) den Mund,
das Gesicht verziehen; — 2) n. se, kremženja
se naveličati.

nakréniti, krénem, vb. pf. ein wenig seitwärtis
wenden, Mur., C.

nakrepčáti, ám, vb. pf. 1) auſſteifen, Cig.;
— 2) n. se, sich in genügendem Maße laben.

nakrésati, krčšem, vb. pf. 1) genug (Feuer)
schlagen: ognja n.; — 2) n. koga, durch-
prügeln, BlKr.; — 3) n. se = naveličati se
kresanja.

nakrěta, f. = napotje, sitnost, neprijetnost, So-
ška dol.-Erj.(Torb.).

nakrétiti se, im se, vb. pf. sich fügen, sich
treffen, sich ereignen, Cig., Jan., SlN.

nakŕgati, am, vb. pf. auſſteichen, Cig.

nakŕhati, am, vb. pf. etwas schartig machen.

nakfhniti, kſhnem, vb. pf. ein Stückchen von
einer Sache abbrechen, sie anbrechen.

nakričati, im, vb. pf. 1) n. komu ušesa, je-
mandem die Dhren voll schreien, Mur.; —
2) n. se, sich satt schreien.

nakrišpati, am, vb. pf. 1) runzeln: usnje n.,
Z.; ſalten, Z., M.; — kräuſeln: lase n., C.;
— 2) abprügeln, Cig., Ščav.

nákriv, adj. etwas schief, ein wenig krumm,
Mur., Mik.

nakrivíti, ím, vb. pf. ein wenig krümmen, an-
krümmen, Cig.; n. se, sich ein wenig krüm-
men, Dalm.

nakrivljáti, ám, vb. pf. ein wenig krümmen,
ankrümmen, Cig.

nakriž, adv. = na križ, navzkriž, Mur.

nakrižati, am, vb. pf. mit Kreuzen bezeichnen,
befreuzen, Cig.

nakrižem, adv. = na križem, 1) kreuzweise,
Cig.; — 2) n. biti, abweichen, divergieren :
uri sta veliko nakrižem, Polj.; blago je zelo
n., die Ware ist von fehr verschiedener Güte,
Polj.

nakrižen, žna, adj. 1) kreuzweise stehend, M.; —
2) ungleichartig, Cig.; nakrižni voli, Dchsen, die
nicht zu einander paſſen, Cig.; bili so trije
možje nakrižne dobe, Levst.-Jan. (Slovni.).

nakŕkniti, kŕknem, vb. pf. anschwellen, auf-
geſen (n. pr. o testu), Mur.; n. v ponvi,
vzhŠt.-C.; — n. se: detelja in drugi pre-
objedni živež se nakrkne v želodcu, Poh.

nakŕmiti, im, vb. pf. satt füttern, abſüttern.

nakrmljeváti, újem, vb. impf. ad nakrmiti, Jan.

nakŕniti, kŕnem, vb. pf. = nagniti (kako po-
sodo), neigen, Srpenica pri Bolcu - Erj.
(Torb.); — nam. nakreniti.

nakrojíti, ím, vb. pf. eine gewisse Menge fertig
ſpalten: n. veliko skrili.

nakrôkati se, am se, vb. pf. sich satt krächzen.

nakrpáriti, árim, vb. Pf. zufammenſtießen: knjigo
n., ein Buch zufammenſtoppen, Cig.

nakŕpati, am, vb. pf. 1) anſſichen, Cig.; — 2)
zufammenſticken, eine gewisse Menge Flickarbeit

nakrpútiti se — nalagáti

— 647 —

nalâgavec — nalépljati

verrichten; — 3) n. se, des Flickens satt werden.

nakrpútiti se, ûtim se, vb. pf. = našopiriti se, gizdavo obleči se (navadno o ženskah), Vrsno pod Krnom-Erj. (Torb).

nakrúšiti, krûšim, vb. pf. 1) ein wenig anbröckelt: n. zid; — 2) eine Menge anbröckeln; n. koškov zidu.

nakrûšnik, m. ktor kruhopeku daje peči svoj kruh, der Backgast, Cig.

nakrváviti, âvim, vb. pf. mit Blut beträufeln oder beslecken, Jarn., M.

nakúhati, kûham, vb. pf. 1) eine gewisse Menge fochen; n. veliko mesa; — 2) n. se, durch Kochen an Größe zunehmen; — 3) n. se, das Kochen satt bekommen.

nakújati se, am se, vb. pf. sich satt troßen, ausschmollen.

1. nakûp, m. der Ankauf, Mur., Cig., Jan., nk.

2. nakùp, kúpa, m. das Aggregat, Cig. (T.).

nakupávati, am, vb. impf. = nakupovati.

nakupčati, am, vb. pf. aufbäufeln, Mur., Cig.

nakupčávati, am, vb. impf. ad nakupčati, Cig.

nakupčeváti, ûjem, vb. impf. = nakupčavati, Cig.

nakupčeváti se, ûjem se, vb. pf. das Handel-

treiben satt bekommen.

nakupílo, n. der Ankauf, Jan.

nakupítev, tve, f. der Ankauf, DZ.

nakúpiti, im, vb. pf. in einer gewissen Menge ankaufen, einkaufen; raznovrstnega blaga, živine n.

nakupovânje, n. das Ankaufen.

nakupováti, ûjem, vb. impf. ad nakupiti; ankaufen, einkaufen.

nakupovávec, vca, m. ktor kaj nakupuje.

nakúriti, im, vb. pf. durchprügeln, Mur., Cig., StGor.-C.

nakúsiti se, kûsim se, vb. pf. die Faste brechen, Fr.-C.

nakútiti se, im se, vb. pf. sich ein wenig neigen, z. B. beim Schlummern den Kopf neigen, Hal.-C.

nakvantáti, âm, vb. pf. Ungehöriges zusammen- schwachen.

nakváriti, im, vb. pf. verderben, C.

nákvasa, f. die Säuerung, Mur.; — das Sauer- fraut, faure Rüben: nakvaso si delamo, vzh- Št.; tudi: posoda, v kateri se repa ali zelje kisa, vzhŠt.

nakvásiti, im, vb. pf. 1) säuern, Mur.; nakvašena repa, vzhŠt.; — 2) n. komu kaj, vorchwähen, vorplauschen, M.

nákvaša, f. = nakvasa, Valj.(Rad), vzhŠt.

nakvaševáti, ûjem, vb. impf. ad nakvasiti; säuern, Mur.

nakvěčiti, kvěčim, vb. pf. ein wenig verknit- tern, Mariborska ok.-C.; — prim. pokvečiti.

nalâga, f. = naklada, die Besrachtung, die La- dung, Cig., C.

nalâganje, n. das Auflegen, das Aufladen.

nalâgati, am, vb. impf. ad naložiti; auflegen, aufladen; seno, drva (na voz) n.; — auf- elegen; dolžnosti komu n.; — anlegen: denar na obresti n., (po nem.).

nalagáti, lážem, vb. pf. pogl. nalegati.

nalâgavec, vca, m. der Aufleger, der Auflader.

nalâh, adv. leichtbin, sachte, allmäßlich, Fr.-C.

naláhavą, adv. = nalahoma, vzhŠt.-C.

nalâhkoma, adv. gemäßlich, bequem: n. živeti, (nalchkoma) Hal.-C.

nalâhoma, adv. sachte, langsam, Fr.-C.

nalâjati se, jam, jem se, vb. pf. sich satt belegen.

nalámati, mam, mljem, 1. vb. pf. eine gewisse Menge brechen, Mur., Mik.; vej n., vzhŠt.; — II. vb. impf. ad nalomiti; = nalamljati, ein wenig brechen, anbrechen, Cig.

nalâmljati, am, vb. impf. ad nalomiti; anbrechen.

nalášč, adv. eigens, mit Fleiß, mit Vorsag, geflissentlich; to sem n. za njega naročil; n. najet človek: to je n. storil; — tudi: nálašč; — nam. navlašč; podstava: vlast.

naláziti, lážim, vb. pf. = najti, M., Zora.

nalážati, am, vb. impf. ad nalaziti; finden, Rez.-Mik.; n. se, sich finden, vorkommen, Rez.-Baud.

nalécati, am, vb. impf. ad naleči; spannen: n. zanke, Schlingen legen, ogr.-C.; — n. se pogibeli, sich der Gefahr ausgehen, Habd.-Mik.

naléči, léčem, vb. pf. spannen: lok n., den Vogen spannen, C.; sv. Peter je lok nalekel = mavrica se je prikazala, ogr.-C.; — n. zanko, mrežo, eine Schlinge, ein Reyz aufstellen, vzhŠt., ogr.-C.; — nastaviti (komu kaj), vzhŠt.-C.

naléči, léčem, vb. pf. 1) hinlegen, C.; — 2) n. se na kaj, sich auf etwas legent: n. se na sulico, Dalm.; — n. se na koga, über je- manden kommen: skrb se naleže na koga, C.; — 3) in irgend einer Menge ausbrüten; naša kokoš je že veliko piščet nalegla, Z.; — n. se, in Menge ausgebrütet werden; überhand nehmen, Cig.; — 4) n. se, ansehen: grozdje se je naleglo, češplje so se nalegle, C., vzhŠt.

nalegáti, nalážem, vb. pf. 1) n. koga, anlügen; — 2) n. se komu, jemandem etwas vorlügen.

nalégati, am, vb. impf. ad naleči (léžem); — n. se na koga, über jemanden kommen, C.; — n. se česa, etwas betreffen, C.

nalegávati, am, vb. impf. sich neigen, schwanken: nalegavati zdaj na desno, zdaj na levo (o pijancu), DSv.

nalěka, f. der Wöder, vzhŠt.-C.; — prim. naleči.

nalékniti, léknem, vb. pf. 1) anbiegen, Dol.; — 2) n. komu kaj, jemandem etwas hinlegen, so daß er es leicht finden kann, vzhŠt.

nalekováti, ûjem, vb. impf. ad naleči; spannen: n. lok, C.; n. strelo na tetivo, ogr.-C.; — aufstellen: skopce nalekujejo meni, kajk.-Valj.(Rad).

nalepiti, ím, vb. pf. ankleben; n. se, kleben bleiben: blato se na črevelj nalepi, Hal.-C.

nalépljati, am, vb. impf. ad nalepiti, Jan. (H.); — mit Unterbrechungen regnen: cel dan naleplja, Dol.-Cig., BlKr.-M.

nalepotičiti – nalibrati

— 468 —

nalč – naljúbiti se

nalepotičiti, čim, vb. pf. aufspußen, aus-
schmücken; — anschminken, Cig.

nalěsti, lězem, vb. pf. 1) n. bolezen, sich eine Krankheit zuziehen; u. božjast, Navr. (Let.); von einer Krankheit angesteckt werden; u. osepnice; — u. uši, Lānse bekommen; — 2) = najti, Reż.-Baud.; — 3) u. se česa, in Menge zusammenbringen, befonnen; u. se denarjev; n. se uši; nalezel se ga je, er hat sich einen Rauch angetrunken.

nalět, lěta, m. 1) das Heransliegen, der An-
flug, Mur.; čebele so svoj nalet pozabile,
Gol.; — 2) der Anlauf, der Anprall, Cig.,
Jan.; n. vode, der Anschluss des Wasserš,
Cig.; n. valovja na valovje, das Begegnen
der Wellen, Cig. (T.); — 3) das Ungefahr, C.

nalétati, lětam, I. vb. impf. ad naleteti; in Menge anfliegen; proti večeru je naletal sneg, gegen Abend begann es zu schneien, Erj. (Izb. sp.); — II. nalétati se, am se, vb. pf. des Herumfliegens, Herumlaufens satt werden; ptiči, otroci so se naletali.

naletávati, am, vb. impf. in Menge heran-
fliegen; muhe naletavajo v pajkovo mrezo;
— sneg naletava, es fängt an zu schneien;
toča naletava, C.

nalěten, tna, adj. naletno, pachtweise, V.-Cig.

nalětek, tka, m. der Vorfall, das Ereignis,
V.-Cig., Jan., C.; zoprni naletki, Ravn.

naletěti, ím, vb. pf. 1) n. na kaj, an etwas anlaufen, anprallen; — auf jemanden o. etwas stoßen, gerathen, jemanden antreffen; u. na družbo znancev; naletel je na mnogo ovir, er stieß auf viele Hindernisse; — tudi: n. koga, kaj, C.; naletel sem ga, ko je hruške kradel, Kr.; — naletel je, er ist übel angekommen; — 2) n. se, sich treffen, vorfallen, Cig., M.; naletelo se je tako, Tolm.; — 3) n. se, sich satt fliegen.

nalětnik, m. der Pächter, V.-Cig., C., Svet.
(Rok.).

naletováti, ûjem, vb. impf. ad naleteti; =
naletavati; sneg naletuje; toča naletuje, Cig.,
kanci naletujejo, es fallen Tropfen, Vrtov.
(Km. k.).

nalétovina, f. das Pachtgeld, V.-Cig.

naleťák, m. der Trichter, Danj.-Mik.

nalěza, f. = nalezba, C.

nalězba, f. das Angesteckwerden die Ansteckung,
Cig., C., Nov., DZ.

nalézen, zna, adj. ansteckend, Jarn., Cig., Zora.

nalézenje, n. das Angesteckwerden, die An-
steckung.

nalezílo, n. = naleznina, Cig.

nałezljiv, íva, adj. = nalezen, ansteckend,
Jarn., Cig., Jan., nk.

nałezljívost, f. = naleznost, Cig., nk.

nałeznína, f. der Ansteckungstoff, Cig.

nałéznost, f. die Ansteckungsfähigkeit: n. mor-
ljivih otročjih koz, Ravn.-Valj.(Rad).

nałezováti, ûjem, vb. impf. ad nalesti; bo-
lezni u., von Krankheiten angesteckt werden,
Cig.

naléžati se, ím se, vb. pf. sich satt liegen.

nalibrati, am, vb. pf. durchprügeln, Jan., SI Gor.

nalič, adv. mit Fleiß, mit Vorbedacht, Dict.,
Cig.; — eigenš, Dol.-Cig.

naličen, čna, adj. 1) analog, Cig. (T.), DZkr.;
— 2) anständig, M.

naličiti, im, vb. pf. aufspußen, schmücken, C., Z.

naličje, u. 1) der Schleier, Sol., nk.; obe sta
bih z gostimi naličji zagnjeni, Jurč.; —
2) das Leichentuch zur Bedeckung des Ge-
sichtes und der Brust einer Leiche, Cig., Rib.-
Mik., Levst. (Zb. sp.), Cv.; — 3) die Maſſe,
C.; (fig.) pod naličjem pobožnosti, Cv.

naličnica, f. die Maſſe, die Larve, Z.; (fig.)
pod naličnizo pobožnosti, Cv.

naličnost, f. 1) die Analogie, Jan. (H.); — 2) guter Anstand, Cig.

nalijáč, m. = nalijak, lakomnica, Cig.

naliják, m. das Gießschaff, C.

nalijáňnik, m. das Gießschaff, C.

nalijjati, am, vb. impf. = nalivati, Mur., Cig.,
Gor.

naliſk, adv. ähnlich, gleich, nach Art, C., nk.;
— hs.

naliка, f. die Analogie, Cig. (T.), Lampe (D.).

nalikováti, ûjem, vb. impf. ähnlich sein, Jan.
(H.); — hs.

nalip, m. der Eisenhut (aconitum), Cig.; (ná-
lep?).

nalipanje, n. hudičevo n. ali silovanje („In-
lauf“), Krelj.

nalísten, stna, adj. blattständig (bot.), Cig.

nališp, m. der Aufspuß, Cig.

nališpati, am, vb. pf. aufspußen, schmücken;
n. se, sich aufspußen; nališpano dekle.

nališpav, adj. = lišpav, heikelig, wählerisch,
Dol., Polj.

nališpavec, vca, m. = nališpav človek, Dol.

nalítek, tka, m. der Aufguß, Mur.

nalíti, lijem, vb. pf. in einer gewissen Menge hineingießen; vina u. v kupico do vrha; — voll gießen; kupico komu u.; — u. se pjače (vina, žganja), sich voll trinken, sich ansaufen; — nalit, strogend von Fette, C.

nalív, m. 1) der Aufguß, Cig., Jan., Cig. (T.);
— 2) der Gujsregen; tudi: náliv.

naliváč, m. 1) der Einschenker, der Mundschenk,
Cig.; — 2) der Trichter, Mur.

nalivák, m. der Trichter, Mur.

naliválnica, f. der Schenktjich, C.

naliválo, n. die Gießkanne, C.

nalívanje, n. das Vollgießen, das Anfüllen.

nalivati, am, vb. impf. ad naliti; 1) in ge-
wissen Mengen hineingießen, voll gießen; vina
n. v kupice; kupice z vinom n.; — n. se;
saufen: n. se z vinom, C.; — 2) gießen,
stark regnen: dež je nalivaj, Levst. (Rok.),
Vrt.; naliva, es gießt, reguet stark.

nalivávec, vca, m. der Mundschenk, Dalm.

nalívek, vka, m. = naliv 1), Jan., Cig. (T.),
DZ.

nalíven, vna, adj. Gujsregen: nalivna ne-
vihta = nevihta z nalivom, LjZv.

nalivka, f. der Füllwein, Cig.

nalizati se, žem se, vb. pf. sich satt lecken.

naljúbiti se, im se, vb. pf. sich satt lieben,
Mur., Cig.

naljúdití — nalôžnica

— 649 —

naložník — namâlati

naljúdití, im, *vb. pf.* = naselití, *Mur.*, *Jan.*

naljútítí, *ljútim, vb. pf. 1)* erzúrnen, *Jan.(H.)*; — 2) n. se, zornig werden, *Jan.(H.)*; — *sich jätzt zúrnen, Jan.(H).*

nalôčkati se, am se, *vb. pf.* = nalokati se, *Glas.*

nálog, lóga, m. 1) die Außerlegung, Cig.; — die Aufgabe, C.; der Auftrag, Cig. (T.), Prip.-Mik., DZ., ogr.-Valj.(Rad); plačilni n., der Zahlungsauftrag, nk.; — 2) die Steuer, ogr.-C.; — 3) das Gießschaff, ogr.-C.; — tudi: nálog, lóga, Valj.(Rad).

nalôga, f. 1) die Aufgabe, das Pensum, Mur., Cig., Jan., nk.; šolska n., die Schulaufgabe, nk.; — 2) = naklada, der Aussaß auf dem Bienenstöde, Cig., Levst.(Beč.); — 3) náloga, coll. Laubbauşchen zur Düngung der Weingärten, Konjice (Št.).

nalojítí, im, *vb. pf.* mit Unschlitt beschmieren, betalgen, Cig.

náloka, f. v mlinu oni klini na preslicí, za katere se palci notranjega kolesa love, da tako sučejo kamen, Kr.-Valj.(Rad), Ig, Laško (Št.); (= náloki, m. pl., Poh.); — prim. laloka 3).

nálókati se, kam, lóčem se, *vb. pf.* sich jätzt schlappen; — sich anosaufen, Cig., Jan; nážreti in nalokati se, *LjZv.*; tudi: nalokáti se.

nalòm, lóma, m. der Anbruch, Jarn., Cig., Jan.

nálošek, mka, m. der Anbruch, Jan.; kostni n., der Beinbruch, C.

nálómití, lómim, *vb. pf. 1)* anbrechen; palico n.; nalomljenega trstu ne bo strl, Ravn.; — eine abweichende Richtung geben, brechen: streho n., Cig.; — 2) eine gewisse Menge brechen; malo, veliko kamenja n.; n. dračja za kurjavo.

naloópati, pam, lópljem, *vb. pf. 1)* durchprügeln, Cig.; — 2) n. se, sich anschlappen, *Jan.(H.)*

nalôščití, im, *vb. pf.* in einer gewissen Menge glasieren, polieren, Mur.

nalovítí, ím, *vb. pf. 1)* eine gewisse Menge zusammenfangen; veliko rib, ptic n.; — 2) n. se, des Fangens, Jagen's satt werden.

nálovka, f. = naloka, Kr.-Valj.(Rad).

nalôžba, f. die Aufladung, Cig.

nalôžek, žka, m. kar se komu naloži, Dict.; die Aufgabe, Cig.

naložénec, nca, m. panj, ki je na drugega naložen, Levst.(Beč.).

naložílo, n. die Außerlegung: naložilu ustreči, der Aufforderung entsprechen, DZ.

naložití, im, *vb. pf. 1)* auslegen, ausfladen; n. blaga na voz, na ladijo; n. si drv na roke; n. drv v peč, die gebührige Menge Holz in den Offen legen; — n. jih komu, Schläge ertheifen; — auferlegen; n. dolžnost, pokoro, kazen; n. občanom plačilo, Levst.(Nauk); — preveč je naložil, = er hat sich betrunfen; — voll packen, beladen; n. voz; n. peč, mit Heizmaterial füllen; — 2) anlegen: n. denar na obresti (po nem.).

nalôžnica, f. die Concubine, Levst.(Nauk); — stsl.

naložník, m. der Aufleger, C.

naložnína, f. 1) die Ladung, Jurč.; — 2) das Anlagecapital, C., *Burg.*, DZ.

nalůckati se, am se, *vb. pf.* = 2. nalukati se, *Dol.*, *jvžhŠt.*

nalúčati, am, *vb. pf. 1)* eine gewisse Menge werden; kamenja n. v vodo; — 2) n. se, sich jätzt werden.

1. nalúkati se, am se, *vb. pf.* sich jätzt gucken, Cig.

2. nalúkati se, am se, *vb. pf.* sich besaufen, Ljub., *Dol.*

nalukávati, am, *vb. impf.* spionieren, n. koga, kaj, belauern, ogr.-C.

nalukâvec, vca, m. der Spion, ogr.-C.

nalúpiti, im, *vb. pf. 1)* anschälen: n. drevo, lachen, Cig; — 2) in einer gewissen Menge schälen; krompirja n. za večerjo.

nalúščití, im, *vb. pf. 1)* ein wenig schälen, anschälen: n. oreh, Cig.; — 2) in einer gewissen Menge enthüllen, schälen; mnogo fizola, orehov n.

naluščeváti, ûjem, *vb. impf.* ad naluščiti 1), Cig.

nalútati, am, *vb. pf.* mühsam zusammenleisen, Z.

nalůtki, m. pl. dasb mühsam Zusammengebrachte, C.

namagnētiti, im, *vb. pf.* magnetisch machen, magnetisieren, Cig.(T.).

namâh, máha, m. der Anschlag (beim Takte), Cig.

namáhati, am, *vb. pf.* abprügeln.

namáhniti, máhnem, *vb. pf. 1)* den Arm zum Schlage ausstrecken, zum Schlage aušholen, Z.; celo na-te je že namahnil v svoji jezi, Zv.; — 2) n. se na koga, jemanden antreffen, Cig., *BlKr.-M.*

namahováti se, ûjem se, *vb. impf.* ad namahniti; n. se na koga, anzutreffen pflegen, *BlKr.-M.*

namájati, jam, jem, *vb. pf.* ein wenig wackelig o. locker machen; — n. se, zu wackeln anfangen, Z.

namájiti, im, *vb. pf. 1)* anschälen, lachen: smreko n., Cig.; — 2) eine gewisse Menge schälen; n. veliko smrek; — 3) abprügeln, Notr.

namâka, f. 1) die Einfeuchtung, die Einweichung, Cig.; — die Beize, Z.; — die Bewässerung: n. polja, Zora; — 2) die Sauße, die Tunke, Z.

namâkanica, f. die durch Eintauchen verfertigte Taugerkše, die Tauchferze, Cig., M., Z.

namákanje, n. das Bewässern, das Naßsmachen, das Eintunken.

namákati, kam, čem, *vb. impf.* ad namočiti; von einer Flüssigkeit durchdringen lassen; bewässern: dez namaka zemljo; potok namaka travnike; im Wasser einweichen: perilo n.; n. grah v vodi; die Erbsen im Wasser aufquellen lassen; šiba se že namaka = die Strafe naht, *jvžhŠt.*; beizen; v lugu n., laugen, *Jan.(H.)*; — eintunken; kruh v vino, v kavo n.

namákniti, nem, *vb. pf.*; pogl. *namekniti*.

namâlati, am, *vb. pf.* = naslikati, hinmalen, malen.

namâljati — namêna

— 650 —

namencáti — naměriti

namâljati, am, *vb. impf.* einen Toast auf jemessen; n. komu, *St.-Cig.*; — prim. moliti 2).

namarǒžiti se, ǒzim se, *vb. pf.* = grdo se obleći ali opraviti, *BlKr.*

namastíti, ím, *vb. pf.* 1) mit Fett anschmieren o. besudefln, *Mur.*, *Cig.*; — 2) n. se, sich fässchmaufen, *Z*

namaščeváti se, ûjem se, *vb. pf.* genügende Rache nehmen

namašiti, ím, *vb. pf.* voll stopfen; n. si zepe; v nos si n. tobaka; — n. se, sich den Wagen voll stopfen.

namâtati, am, *vb. impf. ad namotati; aufwenden, Jan.*

námaz, máza, m. der Aufstrich, der Anstrich, *Cig.*, *Ejv.(Som.)*, *DZ.*

namázati, mážem, *vb. pf.* 1) anstreichen, anschmieren; n. kruh, testo z maslom; n. usnje z mastjo, lasc z oljem; kola n., den Wagen schmieren; — 2) n. koga, durchprügeln.

namâzek, zka, m. der Anstrich, Jan.; — das Wundpflaster, C.

namazílii, lím, *vb. pf.* durchslaben, *Cig.*

namáža, f. der Anstrich, *Cig.*; die Schmiere, *C.*

naměcati, am, *vb. pf.* 1) ein wenig weich machen (z. B. durch Drücken), *Mur.*; — 2) in einer gewissen Menge weich oder nurme machen, *Mur.*; veliko sadja n., viel Obst abliegen lassen, *vzh.St.*

naměček, čka, m. was man an Ware beim Verkauf obendrauf gibt, die Zugabe; za n. dati kaj; vino se prodaja z namečkom: en bokal namečka na vedro, *Dol.*; — tudi: námeček, *BlKr.*, *vzh.St.*

namečiti, ím, *vb. pf.* = namehčati, Jan.(H.)

nameglíti se, í se, *vb. pf.* namegli se, es bewölkt sich der Himmel, Jan.(H.)

namègniti, mègnem, *vb. pf.* = namigniti; *Habd.-Mik.*, Jan., C., *kajk.-Valj.(Rad).*

namehčáti, ám, *vb. pf.* 1) anweichen, ein wenig weich machen, *Mur.*; — 2) eine gewisse Menge weich machen, *Mur.*

namehúriti se, úrim se, *vb. pf.* Blasen bilden, *Z.*; namehurjen okrožnik, *Let.*

naméjen, jna, adj. an der Grenze befindlich, *nk.*

namekníti, máknem, *vb. pf.* 1) dažugeben, zůschlagen, *Cig.(T.)*; n. rob, einen Saum an einem Kleid anfetzen, *T.-Cig.*; — n. sukno, das Tuch ausdehnen, erweitern, C.; — 2) n. ogibe, die Weichen (an der Eisenbahn) stellen, *DZ.*

naměljek, ljka, m. = kar se namelje, *Istra-C.*

naměmba, f. die Bestimmung, der Zweck, *Mur.*, *Cig.*, Jan., C., *Ravn.*, *Vrtov.(Vin.)*, *Slom.*, *DZ.*; — = namen, die Absicht, das Vorhaben, *Cig.*, Jan.

naměmben, bna, adj. Bestimmungsz: namembni kraj, der Bestimmungsort, *DZ.*

namèn, ména, m. die Absicht, die Intention; dober namen: der Zweck, die Bestimmung; svoj n. doseči.

naměna, f. die Absicht, *Guts.*, *Jarn.*, *Mur.*; z dobro nameno kaj opraviti, *Guts.(Res.)*; die Bestimmung, *Cig.(T)*; das Ziel, *Mik.*

namencáti, ám, *vb. pf.* eine gewisse Menge zerreiben; — veliko prosa smo nocoj namencali, wir haben diesen Abend viel Hirse ausgetreten, *vzh.St.*

naměnek, nka, m. 1) = namen, *Cig.*, Jan., C.; — 2) kar je komu namenjeno, das Schicksal, *Cig.*

nameníten, lna, adj. 1) Widmungs=: naménno pismo, die Widmungsurkunde, *DZ.*; — 2) Absichts=, final (gramm.), Jan.(H.).

namenřnik, m. das Supinum (gramm.), *Cig.*, Jan.(Slovn.), Levst.(Sl. Spr.).

naméniti, im, *vb. pf.* 1) zudenken, bestimmen: n. komu kaj; to je bilo tebi namenjeno, das war dir zugedacht; namenjena si zaročenca, *Jurč.*; vsak ima svojo kresnico, ki si jo izzere sam, ali mu jo namenijo mlajši, *Navr.(Let.)*; — namenjeno mi je, es ist mir vom Schicksale bestimmt, beschieden; — 2) bestimmen: n. koga ali kaj za kaj; oče je mlajšega sina namenil za šolo, starejšega pa za dom; jutrišnji dan sem namenil za košnjo; — 3) sich vornehmen, in Aussicht nehmen; Bog je majorvo namenil človeka stvoriti v podobi zabe, *Npr.* Kres; kakor namenil, tako storil, *Jurč.*; tudi: n. si; — 4) n. se, sich vornehmen; namenil sem se doma stati; — n. se kam, einen Weg o. einen Gang zu machen sich vornehmen; letos sem se na Gorenjsko namenil, heuer gedenke ich nach Oberkrain zu gehen; namenjen biti kam, irgendwohin zu gehen gedenken.

naménjanje, n. Anfschläge, ogr.-C.

naménjati, am, *vb. impf. ad nameniti.*

naménjávanje, a. das Vorhaben, die Anfschläge, ogr.-C., *kajk.-Valj.(Rad).*

naménjávati, am, *vb. impf. vorhaben, C.*

naménjenec, nca, m. der Beschädigte: dekline so po vodnem zrcalu (površju) spoznavale svojega namenjenca (namenjenega ženina), *Navr.(Let.)*

namenjeváti, újem, *vb. impf. ad nameniti.*

namer, adv. = namič, ogr.-C.

naměr, měra, m. 1) das Anfschlagen (eines Gewehres), das Zielen, *Cig.*; — 2) die Richtung, *Cig.*

naměra, f. 1) der Zufall, das Ungefähr, *Mur.*, *Cig.*, Jan.; — po nameri, von ungefähr, Jan.; v tahci namerah, in solchen Fällen, *Levst.(Zb. sp.)*; — 2) = namen, die Absicht, die Tendenz, *Cig.*, Jan., *Cig.(T.)*, C., nk.; der Plan, das Vorhaben, *Cig.*, Jan.; (hs.).

namerávati, am, *vb. impf.* beabsichtigen, *nk.*; — hs.

naměrek, rka, m. 1) die Absicht, *Cig.*, Jan., C.; — 2) der Zufall, *Mur.*, Jan.; námerek, *vzh.St.*

naměren, rna, adj. 1) absichtlich, tendenziös, *Cig.(T.)*, *DZ.*; — 2) Zweck-, Final=; naměrna zveza, der Finalneuš, *Cig.(T.)*

naměrica, f. po namerici, zufälligerweise, *Cig.*, *Svet.(Rok.)*

naměriti, měrim, *vb. pf.* 1) eine gewisse Menge abmessen, zumessen; n. deset vaganov pšenice, deset vatlov platna; — 2) richten, an-

naměrjati — naměstnik

— 651 —

naměstniški — namežikávati

legen, ziehen; n. puško, top na koga, na kaj; n. roko; Med Turke je namerjena (sablja), Npes.-K.; n. komu, mit der Hand gegen jemanden zum Schlage aušholen, Gor.; — n. se, seine Richtung nehmen, Jan.(H.); — 3) u. se na kaj, auf etwas stoßen; n. se na koga, mit jemandem zufällig zusammenfommen, ihn treffen, zdaj se bosta lih prav na njega namerila, Dalm.; da se človek nameri na tako praznoverje! LjZv.; slabo se n., unrecht ankommen; — n. se, sich zufällig ereignen, sich treffen; nameri se, da ..., es ereignet sich, dass...; rad bi bil delal, pa se mu ni nič namerilo, Cv.

naměrjati, am, vb. impf. ad nameriti; 1) richten, anlegen, ziehen, Meg., Guts., Cig., Jan.; namerjajo s svojimi strelami, Dalm.; — n. na kaj, auf etwas ziehen; — 2) n. kaj, etwas vorhaben, beabfichtigen; mit einem Plane umgehen; naslov naznanja vse, kar namerjamo, Cv.

namerjávati, am, vb. impf. = namerjati, nk.

namerkaj, m. der Laugenichts (v kletvicah): ta namerkaj mi je toliko vode velel piti! Andr.; ej namerkaja (-eja), LjZv.; pogl. nemarkaj.

naměrnica, f. črta n., die Richtungshilie, Jan. (H.).

naměrnost, f. die Absichtlichkeit, Cig.(T.).

námesen, sna, adj. etwas fleischig: namesna gruška, ogr.-C.

naměsiti, im, vb. pf. eine gewisse Menge mengen, bes. Teig mit Sauerteig mengen und kneten; n. testa za deset hlebcev.

naměstek, tka, m. der Erzaß, Mur., SlN.; das Surrogat, Mur., V.-Cig., Jan., Nov.; — das Aequivalent, Cig., Jan., Levst.(Nauk); pristojbinski n., das Gebürenäquivalent, DZ.

naměsten, tna, adj. stellvertretend, an die Stelle gesetzt, Vice, Cig., Jan., Cig.(T.), M., C., nk.

naměsti, praep. c. gen. = namesto, anstatt, Mik., Jan.(Slovn.).

1. naměsti, métem, vb. pf. in Menge zusammenkehren; n. veliko smeti.

2. naměsti, métem, vb. pf. stöbernd eine Menge (Schnee) zusammentragen: namelo je visoke kupe snega.

3. naměsti, métem, vb. pf. eine gewisse Menge von einer Sache durch Rühren erzeugen; veliko surovega masla n.

naměstíł, n. der Erzaß, Cig., Jan.; kresilo s kremenom in gobo vred bilo je živega (božjega ali svetega) ognja namestilo, Navr. (Lct.).

naměstiti, im, vb. pf. 1) ersezen, Mur., Cig., Jan.; dopolniti in namestiti, kar bi manjkalo, Dalm.; — 2) bestellen: n. služb v hiši Gospoda, Dalm.; — n. koga, anstellen, nk.

naměstnica, f. die Stellvertreterin, Cig., nk.

naměstnija, f., Guts. - Cig.; pogl. namestništvo.

naměstnik, m. der Stellvertreter; n. božji; — der Erzaßmann; — der Statthalter (einer Provinz), Mur., Cig., nk.; cesarski n., Cig., Jan., nk.; (— der Erbe, Meg.)

naměstniški, adj. Stellvertreter betreffend, nk.; Statthalterei, nk.

naměstništvą, n. die Stellvertretung; — die Statthalterei, Cig., Jan., nk.; cesarsko n., Jan.; nav. naměstništvo.

naměstą, praep. c. gen. anstatt, statt; iti kam ali storiti kaj n. koga.

naměstoválen, įna, adj. stellvertretend, Cig., Jan.

naměstovânje, n. das Vertreten, die Vertretung, Cig., Jan.

naměstováti, ūjem, vb. impf. vertreten, V.-Cig., Jan., Levst.(Pril.), nk.

naměstovávec, vca, m. der Vertreter, Cig., Jan.

naměstovāvstvo, n. die Stellvertretung, Cig., Jan.

naměstu, praep. c. gen. = namesto, anstatt, Levst.(Sl. Spr.).

naměšati, am, vb. pf. 1) eine gewisse Menge mijchen; peska in apna n. za zidarja; — 2) namešana komisija, gemischte Comission, DZ.

naměščāj, m. die Stellung, Cig.(T.); odličen n., Navr.(Kop. sp.).

naměščanje, n. das Anstellen, die Anstellung, nk.

naměščati, am, vb. impf. ad namestiti, nk.

naměščenje, n. die Anstellung, kajk.-Valj. (Rad); — die Anstellung (im Amted), nk.

naměščeváti, ūjem, vb. impf. = nameščati, nk.

namět, méta, m. 1) das Aufgeworfene, das Angehäufte, Cig., Jan.; der Wall, das Festungsbollwerk, Cig., Valj.(Rad); — was das Wasser angesetzt hat, der Anwurf, Cig.; — der Straßenanwurf, der Schotter, C.; — ein gebahnter Weg, ogr.-C.; — 2) die Steuerauflage, der Auffschlag, DZ., Valj.(Rad); die KriegscontrIBUTION, C.; — 3) pl. nameti, Winke, Fingerzeige, Mur., Jan.; namete dajati, Anspielungen machen, Svet.(Rok.); — tudi: námet.

namětati, měčem, I. vb. pf. in einer gewissen Menge wersen: n. kamenja v jamo; n. prsti v grob; snopov namečeo po obeh straneh poda, Ravn.(Abc.); — n. jih komu po plečih, jemanden abprügelt, Jurč.; — u. nasip, einen Wall aufwerfen, Cig.; — II. namětati, mětam, čem, 1) vb. impf. ad navreči, nametati II., Dol.; — 2) (sneg) nameta, eš stöbert, Ig, Gor.

nametávati, am, vb. impf. 1) Anspielungen machen, Svet.(Rok.); — 2) n. se, sich häufen; — 3) stöbernd schneien: z neba se je snega v gostih plahticah nametavalo vedno več in več, Jurč.; — prim. nametati II. 2.).

namětek, tka, m. = nameček, BlKr.-M., Mik.

naměti, mánem, vb. pf. in einer gewissen Menge fertig reiben; veliko prosa u., viel Hirse ausstreten.

nametováti, ūjem, vb. impf. zu verstehen geben, Winke geben, Mur.; — besedo n., durch ein Wort (o. Worte) Anspielungen machen, Ravn.

namežikati, am, vb. pf. n. komu (v pozdrav), jemandem mit den Augen einen Grußzuwinken, Zora.

namežikávati, am, vb. impf. ad naměžikati; mit den Augen zuwinken, LjZv.

namežikniti — namlěsti

— 652 —

namlěti — namrič

namežikniti, iknem, vb. pf. mit den Augen einen Wink geben, Jan. (H.).

namič, adv. nicht einmal, vžh St.-C., Mik.; — menda = na manjič, Mik. (V. G. IV. 167).

namig, miga, m. der Wink, nk.; — die An- deutung, Cig. (T.), DZ.

namigati, migam, vb. pf. zuwinken, Cig., M., Dol.

namigávati, am, vb. impf. = namigováti; zu- winken, C.

namígljaj, m. der Wink, nk.; der Fingerzeig, Jan., Sol.

namígniti, mígnem, vb. pf. 1) zuwinken, einen Wink geben; n. komu; — 2) andeuten, Mur., Cig. (T.), DZ., nk.

namigovânje, n. das Zuwinken.

namigováti, újem, vb. impf. ad namigniti; 1) zuwinken: — n. si, einander zuwinken; lied- äugeln, Cig.; — 2) andeuten, Mur., DZ.

namik, míka, m. der Vorstoß am Kleide, V.-Cig.

namíkati, míkam, čem, vb. impf. ad namek- niti; darauf-, dazugeben, Cig.

namíliti, im, vb. pf. einsifen, Cig.

namiljati, miljam, vb. impf. ad namleti; in ge- wissen Mengen mahlen, Cig.

namirom, adv. immer, C.

namiru, adv. sogleich (tudi: namiri), C.; — immerfort, vžh St.-C.

namísek, sli, f. die Meinung, kajk.-Valj. (Rad); — die Intention, Jan.; der Zweck, Cig.; na- vdušiti koga za vzvišeno n., LjZv.

namíslek, sleka (selka), m. 1) die Absicht, das Vorhaben, Jan., C.; — 2) der Vorwand, DZ.

namísliti, míslim, vb. pf. 1) einen Plan fassen, be- absichtigen, Cig., Jan.; namísljen, beabsichtigt, Cig., Jan.; — 2) ersinnen, erdichten, C., Zora; — namišljena bolezen, eine eingebildete Krankheit, Cig.; privoščila je namišljeno srečo prijateljici, Jurč.

namíšljaj, m. der Plan, C.

namíšljati, am, vb. impf. = namišljevati, Jan. (H.).

namišljénje, n. 1) die Absicht, das Vorhaben, C., kajk.-Valj. (Rad); — 2) die Einbildung, kajk.-Valj. (Rad).

namišljeváti, újem, vb. impf. ad namisliti; beabsichtigen, Jan.

namišljiv, íva, adj. = domišljiv, Jan. (H.).

namítiti, im, vb. pf. bestechen, C.

namízen, zna, adj. für den Tisch, Tisch: na- mízně platno, C.; namizno vino, C., nk.; namizna posoda, Cig.

namízje, n. das Tischgedeckt, das Service, Cig., Jan.; krožniki, solnica in drugo namizje, Glas.

namíznik, m. kruh, ki je o božičih na mizi, Savinska dol.

namižkávati, am, vb. impf. = namežikavati, Levst. (Zb. sp.).

namížkniti, mížknem, vb. pf. = namežikniti, S.N.-C.

namlátiti, im, vb. pf. 1) eine gewisse Menge ausdrehen; n. deset vaganov pšenice; — 2) n. koga, durchprügeln.

namlěsti, namóžem, vb. pf. = namolsti.

namlěti, naméljem, vb. pf. durch Mahlen eine gewisse Menge erhalten; pet vreč moke n.; — veliko moke se je namlelo iz jeklenega zrnja.

namnôžba, f. die Vermehrung: n. ljudstva, Cig. (T.).

namnožénje, n. die Vermehrung, Cig.

namnožiti, im, vb. pf. vermehren, Mur., Cig.; — n. se, sich vermehren, Mur., Cig.

namóčiti, móčim, vb. pf. durchdringen (von einer Flüssigkeit), anfeuchten; dež je zemljo dosti namočil; zemlja se je dosti namočila; — einweichen; perilo n.; — eintauchen, eintunken; kruh v vino, pero v črnilo n.

namòk, móka, m. 1) ein kalter Aufgut, Cig.; — 2) feuchter Grund, nassen Boden, C.

namôka, f. die Einnässerung, Jan. (H.).

namokriti, ím, vb. pf. = namočiti, Jan. (H.).

namóčati se, ím, se, vb. pf. des Schweigenš jatt werden.

namóliti se, mólim se, vb. pf. des Betens satt oder müde werden.

namólsti, móžem, vb. pf. beim Melken eine gewisse Menge (Milch) erhalten; n. veliko, malo, polno solidico mleka.

namôrski, adj. = pomorski, See-, Cig., Jan., C.; — oceanisch; namorsko podnebje, Jes.

namôštar, rja, m. = namoštnik, Dol.

namôštnik, m. kdor „na mošt“ na posodo jemlje denar, Mur., Cig., C., Svet. (Rok.), Dol.

namoštnína, f. das Angeld auf den neuen Wein, Cig.

namotáti, ám, vb. pf. irgend eine Menge (ž. B. Garn) aufwinden, aufweisen.

namotávati, am, vb. impf. ad namotati; auf- winden, aufweisen.

namôtek, tka, m. n. preje, t. j. toliko preje, kolikor se je enkrat namota, das Gewinde, Cig., Jan., Danj.-C.

namŕdati, am, vb. pf. verziehen: obraz n., C.; — runzeln: čelo n., Jan.; — n. se, den Mund verziehen, C.

namřdek, dka, m. das Verziehen des Gesichtes, eine unwillige Miene, Cig.; — kako po- menljivi so mnogoteri namrdki in namuzki obraza! Kol.

namřdljaj, m. = namrdek, Cig.

namŕdniti se, mědnem se, vb. pf. den Mund verziehen, ein saures Gesicht machen; — n. se komu, jemanden eine Grimasse schneiden.

namrdováti se, újem se, vb. impf. das Gesicht verziehen, Grimassen schneiden.

námre, adv. = namreč, Prip.-Mik.

námreč, adv. nämlich; — iz: na ime reči, Mik.

namréti, mrém (mřjem), vb. pf. verkümmernt, ersterben (o rastlinah, n. pr. od mraza), Hal.- C.; (namrt trs, vžh St.-C.; nam. namrl).

namrgóditi, ódim, vb. pf. n. usta, den Mund verziehen, eine Grimasse schneiden, Cig. (T.); = n. obraz, Erj. (7b. sp.); n. čelo, die Stirne runzeln, Jan., S.N.-C.; — n. se, das Gesicht verziehen, C., Nov.

namrič, adv. = namič, vžh St.-C.

namrpréti se - nanésti

— 653 —

nânga - naobráziti

namrpréti se, âm se, *vb. pf.* sich satt brummen.

namŕsiti se, im se, *vb. pf.* sich satt essen, C., Z.

namŕščiti, im, *vb. pf.* runzefeln: čelo u., Cig.;
n. obrvi, die Augenbrauen zusammenziehen,
Bes.; n. se, ein krauses Gesicht machen, *Bes.*;
po ženinsko namrščen, (mit *Falten u Krausen*)
aufgeputzt, *SLN.-C.*; — namrščen, straubig
(vor Kälte, *Fieber*, vžhŠt.-C.)

namrvítí, im, *vb. pf.* = nadrobiti, Cig.

namŕzniti, műznem, *vb. pf.* ein wenig erfrieren,
Cig.; namrznjeni (nam. namrzli) kostanji, C.

namrzováti, ûjem, *vb. impf. ad* namrzniti, Cig.

námržnik, m., *Gornja Savinska dol.*; pogl.
namiznik.

namški, adj. namška kost, = morska kost,
das Ueberbein, *Gor*.

namúliti, im, *vb. pf.* ein gewisse Menge (Laub
und dgl.) abstreiften, *Mur.*; mit dem Maul
ergreifen: en gobec trave namuli pa odrtra,
Jurč'.

namúzati, am, *vb. pf.* 1) schniegeln: namuzan,
geschniegelt, *Polj.*; namuzani lasje, glatt zurück-
gekamntes *Haar, Notr.*; — 2) n. se, eine
schmunzelnde Miene annehmen; n. se komu,
jemanden anschmunzeln, anläschen.

namûzek, zka, m. eine schmunzelnde, lächelnde
Miene, *Cig., Jan., Kol.*

namûzljaj, m. = namuzek, *Cig., Jan.*

namúzniti se, műznem se, *vb. pf.* eine schmun-
zelnde, lächelnde Miene machen; n. se komu,
jemanden anschmunzeln, anläschen.

nanáditi, im, *vb. pf.* übereinander legen, schichten,
*Erj. (Min.)*; — n. se, sich übereinander schichten,
*Erj. (Min.)*; — n. se, sich anhäufen (o dol-
govih), *Koborid-Erj. (Torb.)*; — prim. nada 1).

nanâgloma, *adv. plößlich*; kar nanagloma vstane

hrup po vasi, *Erj. (Iz. sp.)*.

nanašáten, kna, adj. beziehend, bezüglich, *Cig., Jan., nk.*

nanášanje, n. 1) das Herantragen, das Zu-

sammentragen; — 2) die Beziehung, *C., Zora*.

nanâšati, am, *vb. impf. ad* nanesti, nanositi;
1) herantragen, zusammentragen, Raj' b' le-
tala nizko, Zbirala cvetje, Nanašala mladim
Celo poletje, *Vod. (Pes.)*; n. gnezdo = zna-
sati gnezdo, *Levst. (Zb. sp.)*; — anschwem-
men; nalivi prst in sip nanašajo na cesto,
*Levst. (Pril.)*; — 2) mit sich bringen, *Cig.*;
okolišče tako nanašajo, *Cig.*; — govorjenje
je tako nanašalo, das Gespräch führte darauf,
M.; — 3) beziehen: na oko n., auf das Auge
beziehen, *Žnid.*; — n. se na kaj, sich auf
etwas berufen, *Cig., Jan.*; sich auf etwas be-
ziehen, *Mur., Jan., nk.*

nanâšek, ška, m. das Zusammengetragene,
*Levst. (Zb. sp.)*.

nanâškati, am, *vb. impf. kleinweise zusammen-
tragen, Mur., Met.*

nanesína, f. das Anschwemmicht, *Cig., C., Nov.*

nanésti, nésem, *vb. pf.* 1) eine gewisse Menge
herantragen, zusammenbringen; veder je ve-
liko prahu v sobo nanesel; — anschwemmen;
voda je blata nanesla na travnik; nanesen

svet, angeschwemmtes Land, *Cig.*; — 2) mit
sich bringen; kakor beseda nanese, wie es
das Gespräch mit sich bringt, M.; pogovor
je tako nanesel, M.; čas in okoliščine so
nanesle, C.; kakor nanese stvar, je nach der
Art des Gegenstandes, *Levst. (Nauk)*; pri-
lika je tu ter tam nanesla, *Levst. (Nauk).*

nânga, f. der Rest einer Flüssigkeit in einem
Gefäße, die Reige, *Mur., Vrtov. (Vim.)*; —
der lebte, schlechte Brantwein, der Nachbrant-
wein, *Cig.*; — iz nem. „Reige“.

naníčati se, im se, *vb. pf.* der gebeugten Stel-
lung satt werden, vžhŠt.-C.

nanikávati se, am se, *vb. impf.* kleine Ver-
beugungen machen, mit dem Kopfe nicken,
vžhŠt.-C.

naníkniti se, nízknem se, *vb. pf.* sich ein wenig
beugen, vžhŠt.-C.

nanizâj, m. venec nanizanih stvari (n. pr. ore-
hov), C.

nanízati, nížam, žem, *vb. pf.* auriehen, auf-
reihen, *Habd.-Mik., Cig., Jan., M., Notr.-*
*Levst. (Rok.)*, vžhŠt., nk.; na nitke nanizana
orehova jedrca, *Vrtov. (Km. k.)*; — (stil.) an-
einander reihen (*Epitheta, Sätze*), *Cig. (T.)*;
nanizane pomisli, Reihenvorstellungen, *Cig.
(T.)*.

nanizávati se, am se, *vb. impf.* = priklanjati
se, ogr.-C.; — prim. naniziti.

nanízgati, nížgam, *vb. pf.* = nanizati, *Mur., Mik.*

naniziti, im, *vb. pf.* beugen: n. kolena, ogr.-C.

nanízniti se, nížnem se, *vb. pf.* = priklo-
niti se, *Npes.-Vraz.*

nanizováti, ûjem, *vb. impf. ad* nanizati; an-
reihen, *Cig., nk.*; — aneinanderreihen, *Cig. (T.)*.

nânj, = na-nj, na njega.

nanjč, adv. nicht einmal, vžhŠt.-C.; — pogl.
namič.

nânjček, čka, m. die Heftel, *Krn, Staro Sedlo-*
*Erj. (Torb.)*; (= nânček, *Tolm.*).

nânjčica, f. = nânjček, *Krn, Staro Sedlo-*
*Erj. (Torb.)*; (nânčica, *Tolm.*).

nanorčeváti se, ûjem se, *vb. pf.* = norčevanja
se naveličati, *Cig.*

nanôs, nósa, m. kar nanese voda, das Ange-
schwemmte, *Dict., Cig., Jan., Cig. (T.)*, C.;
— tudi: nános, *Valj. (Rad).*

nanósiti, nôsim, *vb. pf.* 1) eine gewisse Menge
durch wiederholtes Tragen hinschaffen, zu-
sammentragen; veliko jedi n. na mizo; gnoja
n. v vinograd; vode v čeber n.; — anschwem-
men; nalivi so nanosili peska na travnik;
— 2) n. se, des Tragens satt werden.

nanóšica, f. = dež, ki ga veter nanaša od strani:
n. zidu zelo škoduje, *Gor.*

nanúditi, nûdim, *vb. pf.* = ponuditi, darbieten,
n. se, sich darbieten, ogr.-C.

nanújati, am, *vb. impf. ad* nanuditi; antragen,
darbieten, n. se, sich darbieten: prilika se
nanuja, ogr.-C.

naoblačiti, im, *vb. pf.* bewölken, n. se, sich be-
wölken, *Cig.*

naobráziti, râzim, *vb. pf.* = izobraziti, bil-
den, nk.

naobráženost – napájati

— 654 —

napájavec – nápčen

naobráženost, f. = izobraženost, nk.

načárka, f. indijska n., die indische Brillen-
schlange (naja tripudians), Eij. (Ž.).

naččen, čna, adj. = navzočen, C., Z.

načňnice, f. pl. = naočniki 2), die Brille, Cig.,
Jan., Cig. (T.), Žnid.

načňniki, m. pl. 1) die Augenblenden der
Pferde, Cig.; — 2) die Brille, die Augen-
glaser, Sl.N.-C., nk.

načpačen, čna, adj. verkehrt, Mur., C.

načpačnost, f. die Verkehrtheit, ogr.-Mik.

načpak, adv. auf die verkehrte Seite gewendet,
umgefehrt, Žnid.; naopak obrniti sukno,
jvžhŠt.; — verfehrt, auf unrechte Art, Meg.,
Habd.-Mik., Mur., Jan.

naopíčen, čna, adj. = navpičen: navpična
črta, Levst. (Zb sp.).

naopík, adv. = navpik: črta ide naopik k
tlom, Levst. (Podk.).

naoráti, órjem, vb. pf. 1) ein wenig anpflegen,
Cig.; — 2) n. se, sich satt pfügten.

naórglati se, am, vb. pf. sich satt orgeln.

naostríti, ím, vb. pf. 1) ein wenig schärfen:
ú. glas in omehćiati, LjŽv.; — 2) eine ge-
wisse Menge schärfen, Mur., Cig.; — n. ve-
liko kolja, viele Weingartenpfähle spíhen,
jvžhŠt.

nápa, f. der Herdmantel (zugleich Hafengestell),
C., M., Notr., Prim.; — furl.

nápačen, čna, adj. verkehrt, unrichtig; to ni
napačno, das ist nicht übel! nič napačen mož!
kein übler Mann, Zv.; — tudi: napáčen.

nápačnost, f. die Verkehrtheit, die Unrichtigkeit;
— tudi: napáčnost.

napád, páda, m. der Anfall, der Angriff, Mur.,
Cig., Jan., nk.; — der Ausfall, Telov.

napádanje, n. das Anfallen, das Befallen.

napádati, pádam, vb. impf. ad napasti; an-
fallen, angreifen; sovrážnike n.; — hudi duh
me napada, C.; — bolezen me napada.

napádav, adj. n. na prednji nogi, buglahm,
schulterlahm (v. Pferden), Cig.

napádek, dka, m. der Anfall, der Angriff, Jan.

napáden, dna, adj. angreisend, aggressiv, offenstiv,
Cig., Jan.; Angriffšs: napádnq orožje, na-
padna vojska, napadni boj, Cig.; Auſſallsz:
napadni nastop, Telov.

napadljiv, íva, adj. n. človek, ki rad druge
napada, Goriška ok.-Erj. (Torb.).

napádnik, m. der Angreifer, Cig., Jan., nk.

napádoma, adv. angriffsweise, Cig.

1. napáhniti, nem, vb. pf. aufblasen: balon
je napahnjen, Vrt.; — napahnjen, aufge-
blasen, SlN.; (nam. napehniti, páhnem).

2. napáhniti, nem, vb. pf. u. komu kaj, auf-
bringen, Cig. (T.); (nam. napehniti, páhnem).

napajáč, m. der Tränker.

napajalíše, n. die Tränke, Mur., Cig., Jan.,
C., DZ., Levst. (Pril.), Nov.

napájanje, n. das Tränken; — das Bewässern,
Levst. (Močv.).

napájati, am, vb. impf. ad napojiti; tränfen,
zu trinfen geben: n. živino; n. ljudi, — obilo
jim piti dajati (vina); — bewässern, Jan.,

Levst. (Močv.); — n. les, Holz imprägnieren,
Cig. (T.).

napájavec, vca, m. der Tränker, Mur., Cig.

napájavka, f. 1) die Tränferin, Mur.; — 2)
(cev) napajavka, das Speiserohr (mech.),
Cig. (T.).

nápak, adv. 1) verkehrt; — unrecht; n. sto-
riti, nicht recht thun; ne godi se mu n., eš
geht ihm nicht schlecht; — 2) schief, Habd.-
Mik., Dict.

napáka, f. die Verkehrtheit; der Fehler, der
Tadel; noben človek ni brez napak; —
die Unzuförmlichkeit, Cig.; — napake delati
komu, jemandem Ungelegenheiten machen, Svet.
(Rok.).

napakost, f. die Ungelegenheit, der Verdruss,
Hal.-C.

napárati, am, vb. pf. anschlißen: sukno n.,
Cig.; — n. koga, jemandem die Haut auf-
krachen, C.

napáriti, pārim, vb. pf. 1) genug dem Dampf
oder Dunst auſſeßen; — 2) hintergehen, C.

napást, f. 1) der Anfall, der Angriff, Mur.,
Jan., Vrt., Valj. (Rad); — das Attentat, DZ.;
— 2) die Gefahr, C., Valj. (Rad), Levst.
(Nauk); — noben človek ni prišel pri tej
strašni dogodbi v kako napast, Nov.; — 3)
das Unglücf, Cig., C., Trub., Gor.; der Ele-
mentarschaden: odvračati naglo napast, na-
past je segla široko na okolo, Levst. (Nauk);
— die Widerwärtigkeit, Guts., Mur., Cig.,
Mik.; prestati veliko bridkosti, težav, strahu
in druge napasti, Rog.; — 4) die Verſu-
chung, die Anfechtung, Guts., V.-Cig., Jan.,
Bes., Levst. (Nauk); napast i izkušavanje je
žitek človečanski, kajk.-Valj. (Rad); — 5)
die Bosheit, der Muthwille, Jan.; vse napasti
(= vse neumosti in napake) imeti, Gor.-
DSv.; — tudi nápast, Valj. (Rad), Gor.

nápast, adv., Cig., M.; pogl. napust.

napásten, tna, adj. boshaft, muthwillig, (ná-
pasten) Jan.; nápasten človek, Gor.

napásti, pádem, vb. pf. anfallen, angreifen;
— befallen: bolezen me je napala.

napásti, pásem, vb. pf. 1) satt weiden; kadar
pastir živino napase, žene jo domov, genug
zu essen geben, satt füttern, u. koga: n. se,
sich satt essen; — 2) n. se, des Weidenš satt
werden.

napáziti se, pázim se, vb. pf. des Aufmerkens,
Achtgebens satt werden.

napastljiv, íva, adj. boshaft, Jan.

napástnica, f. die Angreiferin, Jan. (H.); —
die Versucherin, Jan. (II.).

napástnik, m. 1) der Angreifer, Cig.; — der
Heind, C., Svet. (Rok.); — 2) der Anfechter, der
Versucher, Cig., Jan.

napastovánje, n. die Anfechtung, kajk.-Valj.
(Rad).

napastováti, újem, vb. impf. 1) anfallen: brez
skrbi spečega človeka n., kajk.-Valj. (Rad);
— 2) anſcheſten, Jan.; — befäſtigen, beheſ-
ligen, C.; n. in zatirati knjige, LjZv.

nápčen, čna, adj., pogl. napačen.

napěči – napériti

— 655 —

napérjati – napětnik

napěči, pěčem, vb. pf. eine gewisse Menge backen o. braten; veliko kruha in mesa n. za semanji dan.

napekávati, am, vb. impf. häuseln, Gor.

napeljánje, n. die Hinleitung; n. vode na travnik.

napéljati, péljem, in: -peljáti, âm, vb. pf. 1) = navoziti, zusammenfahren, anfahren, Cig., Kr.; — 2) eine Leitung herstellen, letten; vodo kam n.; n. nit, den Faden einfädeln, C.; n. osepnice, die Pocken cinimpfen, vžh Št.-C.; — n. besedo na kaj, das Gespräch auf etwas lassen; n. govorico, Erj. (Izb. sp.); — einleiten, veranlassen; moja babnica ima tako napeljano, da vse zve, Jurč.; — anleiten, auftreten; n. koga k čemu.

napeljáva, f. 1) die Herstellung einer Leitung, die Leitung: n. vode, Cig., Jan.; n. telegrafov, die Herstellung von Telegraphenleitungen, DZ.; — 2) die Einleitung: n. kanzenske pravde, Cig., Jan.

napeljávanje, n. = napeljevanje.

napeljávati, am, vb. impf. = napeljevati.

napeljávec, vca, m. = napeljevec, Mur., Cig.; n. v greh, Jap. (Sv. p.).

napeljevánje, n. das Leiten, die Leitung; — das Anleiten.

napeljeváti, ûjem, vb. impf. ad napeljati; leiten; vodo na travnike n.; — anleiten; v greh, k hudemu n. koga.

napeljévávec, vca, m. der Anleiter, Cig.

napěnjanje, n. 1) das Anspannen; — die Anstrengung; — 2) das Aufblähen: — die Blähungen; die Trommelsucht, die Windkolik, Strp.

napěnjati, am, vb. impf. ad napeti; 1) spannen, anziehen; n. strune, vrvi; n. lok, den Bogen spannen, Dalm.; — n. svoje moči; seine Kräfte anspannen; n. se, sich anstrengen; — n. koga k delu, zur Arbeit zwingen, C.; — 2) aufblähen, schwellen; veter napenja jadra; — nekatere jedi napenjajo človeka; napenja me, ich habe Blähungen; — n. se, sich aufblähen; — voda se napenja, das Wasser schwillt, Cig.

napenjávec, vca, m. ein gestreckter, langer Rebenzweig, der Strecker, Ip.; plantni napenjavci, Vrtov. (Vin.).

napěnjki, m. pl. Anstrengungen, Bemühungen, C.

napenjljiv, íva, adj. blähend, Cig.

napěra, f. 1) das Gebäude, der Radspeichen, Cig., Mik.; — 2) der Aufsatz bei einem Geschlecht, das Gerippe, Istra-Erj. (Torb.).

naperáčiti, ačim, vb. pf. mit dem Waschbleuel oder der flachen Hand jemandem Schläge geben, Celjska ok.

napěrek, rka, m. 1) die Schusterdrahtborste, C.; — 2) pl. naperki, die Zähne am Rechen, an der Egge, C.; — naperki, die Pallisaden an einem Walle, C.

napériti, im, vb. pf. 1) mit einer Spise o. mit Spißen versehen: n. dreto, mit einer Borstelse versehen, C.; n. nit, einfädeln, C.; (n. iglo, einfädeln, Luče/Št.-Erj. (Torb.)); n. grablje,

Zähne am Rechen anbringen, C.; n. kolo, das Rad mit Speichen versehen, Cig.; z britvami n. kolo, Npes.-Glas.; n. zajca s slanino, den Hasen bespichen, Cig., Jan.; n. se, die Feder mit aussirauben: purman se je naperil, Kr.; — tudi: človek se naperi, (bläht sich auf), Dol.; — 2) n. nogavico: splesti nekoliko začetnih vrst, da potem drug, ki še ni tako umetalen v tem delu, lehko dalje plete, Rihenberk-Erj. (Torb.); — n. obod = pripraviti ga za nadaljnje delo, Rib.; naperiti, das Gerippe für ein Geschecht (3. B. für einen Korb) herstellen, Kras; — n. strune, die Saiten beziehen, Cig.; — 3) richten: n. kopje, die Lanze einlegen, Cig.; — n. kaj zoper koga, etwas wider jemanden richten, BlKr.; — naperjen biti, gerichtet sein, Cig.(T.); dovtip, naperjen zoper kaj, Zv.; tožbo n., LjZv.; to vse je proti tebi naperjeno, Savinska dol.

napérjati, am, vb. impf. ad naperiti; mit Spißen versehen: n. kolo, das Rad mit Speichen versehen, Cig.; kolo z britvami n., Npes.-K.

naperjávati, am, vb. impf. n. koga, jemanden aufstacheln: poprej ga je naperjaval na pravdo, apotem je pričal proti njemu, Ip.-Erj. (Torb.).

napestíti, im, vb. pf. n. koga, jemanden mit Fäusten bearbeiten, Let.

napětce, adv. von ungefähr, zufällig, Habd.-Mik., C.; (nam. napetice, Mik.); — prim. napetiti se.

napětek, tka, m. = napetnik, C.

napěti, napnèm, vb. pf. 1) spannen; lok, struno, vrv n.; n. petelina na puški; — n. jo kam, irgendwohin eilen, laufen, Cig., C.; — n. vse žile, vse moči, alle Kräfte aufbieten; — n. koga k čemu, jemanden mit Strenge zu etwas vermögen, Cig., Fr.-C.; n. koga k delu, zur Arbeit anhalten, Zil.-Jarn. (Rok.); — 2) aufblähen, außschwellen; sapa je napela jadra; trebuh je napet; napelo me je; napet biti, kakor boben; — sobo, mrdo n., eine unwillige Miene machen, zu schmollen anfangen; napeto se držati, eine unwillige, zornige Miene zeigen, schmollen; — n. se, sich aufblähen, außschwellen; jagoda se je napela; žile se mu napno, Jurč.; vrata so napeta od mokrote; — napeta cesta, eine convec Straße, Levst.(Cest.); napeta tla, ansteigender Boden, Cig.; napeta ulica, Glas.; napeta pot, Erj. (Izb. sp.); — napeto gledati, stieren, vžh St.-C.; — napeta voda, das Hochwasser, Cig.(T.); hohe See, Jes.; viharji valove napno, Jap.(Prid.); — 3) jezo, srd, sovrastvo n. na koga, einen Groll, Hasß gegen jemanden fassen, (Rok.); pravdo n., einen Proceß beginnen, Svet.(Rok.); n. obtožbo, DZ.; — zu besprechen anfangen: napeli smo zdaj to zdaj ono reč, Zora; — 4) n. koga = nabiti, natepsi, Notr.; n. koga s kamenjem, jemanden mit Steinen bewerfen, Z.

napěti se, pójem se, vb. pf. sich satt singen.

napetíti se, im se, vb. pf. = pripetiti se, sich zufällig ereignen, C.

napětje, n. die Spannung, Mur., Cig., Jan.

napětnik, m. der Absaß am Schut, Gor.

napetoličen — napīnjati

— 656 —

napípati — naplačeváti

napetoličen, čna, adj. 1) baußbäglich, Bes.; — 2) bombastisch: napetolične besede, Levst. (LjZv.).

napětost, f. 1) die Spannung (als Zustand), Cig., Jan., Cig. (T.), Sen. (Fiž.); n. zraka, pare, Cig. (T.); — 2) die Bläfsucht, die Trommelfsucht, Cig.; — 3) gewungenes Wesen, Cig.

napěv, pěva, m. die Melodie, die Sangweise, Cig., Jan., nk.

napháti, phám, (pšěm, Mur., Jan.), vb. pf. 1) eine gewisse Menge in der Stampfe bearbeiten; n. veliko ječmenove kaše; — 2) voll stopfen, Mur., Cig., Jan., Nov.; n. vrečo s kako rečjo, Št.; naphana cerkev, eine gedrängt volle Kirche, Z.

naphávati, am, vb. impf. ad naphati; voll stopfen, Mur., Jan.

nápič, m. = natič, palica, lata, na katero se nížol, grah natika, da se ob njej ovija, Polj.

nápičati, am, vb. pf. satt füttern, Mur., Cig.
napihati, ham, šem, vb. pf. eine gewisse Menge blasend zusammen bringen; veter je prahu napihal v sobo.

napihávati, am, vb. impf. = napihovati.

napihniti, píhnem, vb. pf. 1) aufblasen; n. meh, mehur; aufblähen; napihnjen trebuh; — 2) hochmützig machen; n. se, hochmützig werden; napihnjen, aufgeblasen, hochmützig, stolz.

napíhnjenec, nca, m. ein aufgeblasener, stolzer Menich, Mur., Jan.

napíhnjenka, f. ein aufgeblasenes, stolzes Weib, Jan.

napíhnjenost, f. 1) der Zustand, da man aufgeblasen ist: trebušna n., die Windsucht (tympanitis), Jan.(H.); — 2) die Aufgeblasenheit, der Hochmuth, der Stolz

napihoválen, lka, adj. blä, Jan.(H.).

napihovânje, n. 1) das Aufblasen, das Aufblähen; — 2) die Aufgeblasenheit, der Hochmuth.

napihováti, ûjem, vb. impf. ad napihniti; aufblasen, aufblähen; — stolz, hochmützig machen; n. se, sich aufblähen, hochmützig sein.

napíjanje, n. das Zutrinfen.

napíjati, am, vb. impf. = napivati; 1) zutrinken; — 2) n. se, sich antrinken; — sich voll saugen: goba se napija.

napíjavec, vca, m. der Zutrinker, Cig.

napik, pika, m. orodje, s katerim luknje delajo, kadar zelnate sajenice sade, Rib.

napíkati, píkam, vb. pf. 1) püftieren, Mur., Cig. (T.); — 2) n. se koga, des Stichelns auf jemanden satt werden, Navr. (Let.).

napikljáti, ám, vb. pf. tüpfeln, Cig.

napikováti, ûjem, vb. impf. ad napikati; anpüften, püftieren, Cig.

napílek, lka, m. der Feilstrich, Cig.

napíliti, pílim, vb. pf. 1) anfeilen, Mur., Cig.; — anſägen: napiljen list, gefägtes Blatt, Cig. (T.), Tuš.(B.), Vrt.; — 2) eine gewisse Menge feilen oder ſägen; — 3) n. se, sich satt feilen oder ſägen; — 4) n. se česa, etwas mühsam erſtern, einbüſeln, Jan. (H).

napínjati, am, vb. impf. Dict., Mur., Cig., pogl. napenjati.

napípati, pípam, pljem, vb. pf. eine gewisse Menge ausraufen; korenja, repe n.

napírati, am, vb. impf. ad napreti; spannen, auſtrengen: n. moči, nk.; n. se, sich anſtrengen; napira se brunce izdreti, Evj.(Tz. sp.).

napis, písa, m. die Aufschrift, Mur., Cig., Jan., nk.; die Inschrift, Cig., Jan., nk.; das Epigramm, Cig., Jan.; = nadpis, die Adresse, Cig., C.

napísáriti, árim, vb. pf. zúsammentschreiben, Cig.

napísati, šem, vb. pf. 1) auſſchreiben, Cig.; — 2) eine gewisse Menge schreiben: n. deset vrstic, dve strani; — auſsertigen, verſaffen; — 3) n. se, sich satt oder müde schreiben.

napísek, ska, m. die Aufschrift, Guts., M., ogr., kajk.-Valj.(Rad).

napísen, sna, adj. Aufschrifts-, Inschrifts-, nk.; epigrammatisch, Cig.; — napísnó pismo, die Lapidarschrift, Cig.(T.).

napískati se, skam, ščem se, vb. pf. sich satt pſeifen.

napísnica, f. = epigram, Cig.(T.).

napísnícar, rja, m. der Epigrammatist, Cig.(T.).

napisováti, ûjem, vb. impf. ad napisati; auſschreiben, Cig.

napisoznánstvo, n. die Inschriſtenkunde, die Epigraphik, Cig.(T.).

napítati, pítam, vb. pf. 1) durch Mästen ſett machen, fertig mästen; — n. se, sich anmäſten; — 2) satt füttern: n. perutnino; n. otroka; n. s prazno žlico, = mit leeren Versprechungen abſpeisen, Mur., Cig.; — n. se, sich satt füttern.

napítek, tka, m. 1) der Trunk, Habd.-Mik., Mur., Cig., Jan., C.; n. vode, vina, Cig., Valj.(Rad); — 2) = napitnica 1), V.-Cig., Jan., C.

napíten, tna, adj. Trink-, Mur.; napitna čaša, das Trinkglas, Svet.(Rok.); napitna pesem, das Trinklied, Mur.; napitni brat, der Bechbruder, Cig.

napíti, píjem, vb. pf. 1) n. komu, zutrinken; n. komu na zdravje; n. komu zdravico; — kakor boš komu napil, tako ti bo tudi odpil = wie man in den Wald hineinruft, so schallt es wieder, Cig.; — 2) n. se, sich satt trinken; n. se vode; sich voll trinken, sich herauschen: n. se vina, žganja; — napit, herauscht, Cig., Jan.; — sich voll saugen, sich anſaugen: goba se je napila vode.

napítnica, f. 1) der Trinkspruch, der Toast; — 2) das Trinklied, Mur., Cig., Jan., nk.

napitnína, f. das Trinkfeld, Glas., nk.

napívanje, n. das Zutrinken.

napívati, am, vb. impf. ad napiti; 1) zutrinken, einen Toast (Toaste) ausbringen; — 2) n. se, sich antrinken.

napívek, vka, m. = napitek, der Trunk, C.

napláča, f. = plačilo, die Belohnung, Guts. (Res.).

napláčati, am, vb. pf. 1) daraufzahlen, aufzahlen, Jarn., DZ.; — 2) belohnen, Mur.

naplačěnje, n. die Belohnung, kajk.-Valj.(Rad).

naplačeváti, ûjem, vb. impf. 1) daraufzahlen, Jarn., M.; — 2) belohnen, Vest.

naplákati se — naplétati

— 657 —

napléti — napõmněti

naplákati se, plákam, čem se, vb. pf. sich satt
weinen.

naplástiti, im, vb. pf. auſſchichten, auſſchobern,
Cig.

napláti, póljem, vb. pf. eine gewisse Menge
ſchöpfen; n. vode iz čolna.

1. naplatití, ím, vb. pf. anſpalten: n. besedo,
etwaš nut haſb ſagen, ſich nicht vollkommen
ausſprechen, Kr.Gora-DSv.

2. naplatití, im, vb. pf. = naplačati, Mur.

naplatnáriti se, árim se, vb. pf. das Leinwand-
geschäft satt bekommen, Polj.

napláv, pláva, m. kar naplavi voda, das An-
geschwenmte, angeschwemntes Land, das Allu-
vium, Cig., Jan., Cig.(T.), C.

naplávati se, plávam se, vb. pf. sich satt schwim-
men.

naplávek, vka, m. das Angeschwemmte, Cig., Jan.

napláven, vna, adj. Allubial-: naplávna zemlja,
Nov.

naplavína, f. das Angeschwemmte, das Allubium,
die Anſchütt, Cig., Jan., Cig.(T.), Nov., nk.

naplavíti, ím, vb. pf. anſchwemmen.

naplávljati, am, vb. impf. ad naplaviti; an-
ſchwemmen.

naplavljénje, n. die Anſchwemmung.

naplěčnik, m. das Anſchelituck eines Kleides,
Cig.; das Humerale, Dict.; das Scapulier,
Rog.-Valj.(Rad).

naplěniti, im, vb. pf. durch Beutemachen zu-
sammenbekommen, erbeuten.

naplésati, šem, vb. pf. 1) u. si bolezen, durch
das Tanzen sich eine Krankheit zuziehen; —
2) n. se, sich satt tanzen.

naplésněti, nejem, vb. pf. zu schimmeln an-
fangen; (naplesniti, Cig.).

naplésti, plétem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
ſchleßen; veliko jerbasov n.; — eine gewisse
Menge strichen; deset parov nogavic n.; —
2) bekränzen: oltar n. z venci; lepo naple-
tena podoba; — 3) zuwege bringen, zu-
ſtande bringen, anzetteln, anſtiften, einfädeln,
Cig.; ženitev n., C.; — n. komu, einem
arg mitſpießen, Cig.; — na to je napleteno,
es ist darauf angelegt, Cig.; — 4) durch-
prügeln, durchpeitschen, Z., Let.; — 5) u. jo
kam, irgendwohin enteilen, Kr.

naplèt, pléta, m. 1) das Gefleſt des Holzjuheſ,
Cig.; — die Bekränzung (3. B. eines Altar-
bildes), jvžhŠt.; — ein Kopſpuß der Frauen,
Z.; pred kakimi desetimi leti so nosile ne-
veste. krasen „naplet“ iz svilenih trakov,
BKr.-Navr. (Let.); — 2) der Anſchlag, der
Plan, das Vorhaben, SlGradec-C., Z.

naplěta, f. die Intrigue, C.

naplétanje, n. 1) das Bekränzen; — 2) das
Anzetteln, Cig.

naplétati, plětam, vb. impf. ad naplesti; 1)
bekränzen; n. kapelico; — 2) zuwege zu
bringen juchen: u. ženitev, C.; — anzetteln,
anſpinnen, Cig.; — 3) prügeln, M.; n. koga
z bičem, Šol.; — plagen, Cig.; — (po citrah)
neusmiljeno n., die Zither unſanſt schlagen,
Jurč.; — n. koga, jemanden drängen, zwingen,
in jemanden drängen, Cig., Savinska dol.

napléti, plévem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
(3. B. Unkraut) ausjäten; n. kos plevela; —
2) n. se, sich satt jäten.

naplěvšati, am, vb. pf. eine gewisse Menge
(Körner) aus den Garben ausklopfen, Jarn., Z.

naplězati se, am se, vb. pf. sich satt klettern.

napljeváti, pljújem, vb. pf. = napljuvati, Cig.

napljuváti, pljúvam, pljújem, vb. pf. eine ge-
wisse Menge ausſpucken; n. veliko krvi, slin,
pljunkov.

naplodíti, im, vb. pf. durch Zeugung vermehren,
C., Z.; u. se, sich durch Zeugung vermehren,
Z.; gosenice se naplodijo, ogr.-Mik.

napłoskáti, âm, vb. pf. ſlach machen: n. žreblje,
die Nagelköpfe ſlach schlagen, Železniki (Gor.).

napłóskati se, am se, vb. pf. sich satt klatſchen.

naplóv, plóva, m. = naplavina (tudi: náplov)
Valj.(Rad).

napòč, póča, m. der Anſprung, Cig.

napóčiti, pôčim, vb. pf. 1) em wenig berſten,
anberſten, Cig.; einen kleinen Sprung be-
kommen, anſpringen, Mur., Cig.; napočen,
angeborten, angesprungen, Cig.; — 2) an-
brechen: dan je na počil; = n. se, Cig.;
zarja se na poči, Ravn.; zor se na poči, Preš.

napočívič, adv. mit Pauſen, zuweilen rastend:
n. delati, jesti, Št.-C.

napógniti, pógnem, vb. pf. ein wenig biegen,
anbiegen, Cig.

napój, pója, m. 1) das Getränk des Vieheſ,
Mur., Cig., Jan., Nov.; kar se tekočega svi-
njam daje, Valj.(Rad); — 2) die Bewäßerung,
Levst.(Močv.); — tudi: nápoj, pója, Valj.
(Rad), Levst.(Močv.).

napojiló, n. die Bewäßerung, die Bewäßerungs-
anlage, Levst.(Močv.).

napojíšče, n. die Tränke, Cig., Jan., BIKr.-
M., C.

napojiti, ím, vb. pf. tränken: n. živino; n. člo-
veka, betrunken machen; n. zemljo, bewäſſern;
n. les, imprägnieren, Cig.(T.).

napojnína, f. die Tränkegebür, Jan.

napojnják, m. der Tränkeimer, DZ.

napók, póka, m. 1) der Anſprung, der Ríſ,
Dict., Cig.; — 2) der Anbruch: ob jutranjem
napoku, Cv.

napókati, pôkam, vb. pf. 1) Sprünge bekommen,
Cig.; tudi: n. se, Cig.; napokan, angesprun-
gen, Cig.; — 2) durchprügeln; — 3) zu-
jamentreiben, Jan.(H.); — 4) n. se, sich satt
effen, sich voll pſropſen; n. in najesti se.

napókniti, pôknem, vb. pf. einen Sprung be-
kommen, anſpringen, anberſten, Mur., Cig.

napólniti, im, vb. pf. voll füllen, anfüllen; po-
sodo n. s čim.

napolnjeváti, újem, vb. impf. ad napolniti;
voll füllen.

napolnjevávec, vca, m. der Füller, Jan.(H.).

napólnoma, adv. voll, straff, knapp anliegen,
M., Z.; (prim.: napolni = na polni, ogr.-C.).

napomínjati, am, vb. impf. Bezug nehmen,
sich berufen: n. na pisma, o izvirnikih, DZ.

napómněti, im, vb. pf. sich berufen: napomnevši
kupno prilogo, mit Berufung auf die An-
kaufsbeilage, Levst.(Cest.).

Slov.-nem. slovar.

42

napomnilą — napōtnež

— 658 —

napōtnica — naprašiti

napomnilą, u. die Hinweisung, die Berufung,
DZ.

napōmniti, im, vb. pf. anmahnen, Cig.; u.
na kaj, auf etwas hinweisen, DZ.; — be-
merfen, eine Bemerkung machen, Nov., nk.

napón, póna, m. 1) die Anspannung, die An-
strengung, Cig.(T.), SlN.-C.; — 2) die Span-
nung, Cig.(T.), DZ.; najmanji n., die Mint-
maspannung, Cig.(T.); u. pare, die Dampf-
spannung, Cig.(T.); električni n., Sen.(Fič.);
— die gespannte Aufmerksamkeit, Cig.; — 3)
die Converität (der Straße), Levst.(Cest.);
— tudi: nápon.

naponomėr, méra, m. der Spannungsmesser,
Cig. (T.).

napónski, adj. Spannungsz: naponsko stanje,
DŠv.

napopštovati se, ujem se. vb. pf. das Reisen
satt bekommen.

napóprati, am, vb. pf. genug pfeffern, Cig.

napór, póra, m. die Anstrengung, Jan., Cig.
(T.), nk.; tudi: nápor, póra, Valj. (Rad).

napóren, rna, adj. voll Anstrengung, mühevoll, C.

naposzkókoma, adv. im Galopp, SlGor.-C.;
(tudi: naposkokóm, C.).

napósled, adv. endlich, schließlich, Mur., V.-
Cig., Jan., Cig.(T.), Pohl.(Km.), nk.

napóstiti se, pôstim se, vb. pf. des Fastens
überdrüssig werden.

napošev, adv. schief; — prim. ševa.

napošéven, vna, adj. schief; napoševna lestva,
jchräge Leiter, Telov.

napošévnost, f. die Schiesheit.

napota, f. das Hindernis; napoto delati, im
Wege sein; nápota, Mur., jvžhŠt.

napotávati, am, vb. impf. eine Anweisung oder
Anweisungen geben, Levst.(Sl. Spr.).

napótek, tka, m. 1) die Anweisung, die An-
leitung, die Inſtruction, Jan., Cig.(T.), C.,
DZ., nk.; kralj prosi modrega moža daljnij
napotkov, Cv.; n. dati, eine Anweisung geben,
vžhŠt.; — 2) = napota, Mur., Jan.

napóten, tna, adj. 1) auf dem Wege befindlich:
kmetje ob cesti in drugi napotni ljudje,
Jurč.; — 2) im Wege stehend, hinderlich,
Mur., C.; napotne misli in želje zravno-
vati, Vrtov.(Vin.); anſtößig, Cig.

napótíló, u. die Anweisung, die Inſtruction,
Cig., Jan., C., DZ., Levst.(Pril.), nk.

napótiti, im, vb. pf. 1) anweisen, weisen; n.
koga kam, do koga; u. na pravi pot, auf
den rechten Weg bringen; u. blodnega na
pravi pot, ogr.-C.; n. na civilno pravdo,
auf den Civilrechtsweg weisen, DZ.; — 2) veran-
lassen, bewegen; to me je napotilo, da . . . ;
— 3) n. se, sich auf den Weg machen, sich be-
geben; kam si se napotil?

napótje, n. das Hindernis; napotje delati, im
Wege sein, ungelegen sein; samo za napotje
si tukaj, Str.

napótlaj, m. das Hindernis, Mur., Jan., UčT.;
v toliko napotljajev zadevati, Ravn.

napotljiv, íva, adj. läſtig, zudringlich, C.

napōtnež, m. kor je na poti, der Hinderer,
Cig.

napótnica, f. = popotnica, die Wegzehrung,
ogr.-C.

napotník, m. der Anweiser, Cig.

napotoválen, Ina, adj. anweisend, instructiv,
Cig.

napotovanje, u. das Anweisen, das Anleiten,
nk.

napótovati, ujem, I. vb. impf. im Wege sein,
V.-Cig., Levst.(Sl. Spr.); — II. napotováti,
ůjem, vb. impf. ad napotiti; Anweisungen
geben, Vorschläge machen, anleiten; (napoté-
vati, Notr.); — III. napotováti se, ùjem se,
vb. pf. des Reisens satt werden.

napôvéd, f. 1) die Anſage, die Ankündigungs-
— die Vorbedeutung, Cig.; Strune počijo
mu tri: „Napoved“, djali so na glas, Kres;
— 2) die Fassion, Jan. (H.).

napovědáč, m. der Anſager, Cig.

napovědalíše, u. der Anſagepoſten, DZ.

napovědanec, nca, m. der Angesagte, der An-
gefundigte, C.

napovědanje, n. die Ankündigung, die An-
meldung.

napovědati, vém, vb. pf. ansagen, ankündigten;
n. vojsko, den Krieg erklären; — n. se, sich
ankündigten, sich ansagen; za nedeljo se je
napovedan, da pride v vas.

napovědávanje, n. das Anſagen.

napovědávati, am, vb. impf. ad napovedati;
ansagen.

napovědba, f. die Anſage, Jan.(H.).

napovědek, dka, m. die Verkündigung, die An-
sage, Mur.

napóvěden, dna, adj. Anſage-, Meld-, Cig.,
Jan.; napovedni list, der Anſagebrief, der
Anſagezettel, Cig., Jan.; napovedna golica,
die Anmeldungsbankette, DZkr.

napovědnica, f. 1) die Anmelderin, Cig.; —
2) napóvednica, der Anmeldungsbogen, DZ.;
postopek z napovednicami, das Anſagever-
fahren, DZ.

napovědník, m. der Anſager, der Anmelder,
Cig.; der Vorbote, Cig., Sol., Boh.

napovědováti, ùjem, vb. impf. ad napovedati;
ansagen, anmelden, ankündigten; — u. se. sich
ankündigten.

napovědovâvec, vca, m. der Anſager, der An-
melder, Mur., Cig., Jan., Valj. (Rad); der
Vorbote, Mur., Cig., Jan.

napovědovâvka, f. die Anſagerin, Mur.

napovráten, tna, adj. reciprok, C.

napovrátnost, f. die Reciprocität, C.

napráskati, am, vb. pf. 1) eine gewisse Meuge
zusammenkraßen, Cig.; — 2) abprügeln, Cig.;
n. otroka, C.

naprásniti, prásnem, vb. pf. aufkraßen, ein
wenig rißen, Cig.

naprášati, am, I. vb. impf. ad naprositi; durch
Bitten zu bewegen suchen, bitten, Npes.-M.,
Navr.(Spom.); — II. naprášati se, am se,
vb. pf. des Fragens satt werden.

naprašiti, ím, vb. pf. anstäuben, bestäuben; n.
sobo; — mit Puder bestäuben, bepudern,
Cig.; — u. se, sich bestäuben.

napráti — naprědnják

— 659 —

naprědnji — naprósiti

napráti, pérem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
(Wäsche) waschen: n. poln škaf perila; — 2) n. se, sich müde waschen.

naprâva, f. 1) die Errichtung, die Anlegung;
n. vodovoda; die Bildung: n. krvi; die Ver-
anstaltung; n. veselic; die Anschaffung; u.
hišnega orodja; — die Ausfertigung, Jan.;
— 2) die Vorrichtung, der Apparat; vodna
n., das Wasserwerk; gasilna n., der Lösch-
apparat; — die Zurücksetzung, Cig.; — die Mobilien,
Cig.; — oprava, die Toilette, Jan.; —
die Anlage; vrtne naprave; — die Institu-
tion, die Anstalt; telovadna u.; dobrodelne
naprave.

naprávdati se, am se, vb. pf. des Processierenes
satt werden.

naprávek, vka, m. 1) die Ausfertigung, Jan.;
— 2) das Erzeugnis, das Fabricat, Cig.; —
3) das Geräth, das Einrichtungstästich, ogr.-C.

naprâven, vna, adj. Errichtungsz-, Anschaffungs-
Cig.; napravni kapital, das Anlagecapital, DZ.

napráviti, právim, vb. pf. 1) machen, zustande
bringen; n. koga za kaj, jemanden zu etwa
machen; — errichten, anlegen; šolo, vrt n.;
veranstalten; veselico n.; anschaffen; n. obleko,
obutel; n. si denarja, blaga, sich Geld, Güter
erwerben; — 2) bewegen, bestimmen, vermögen;
n. koga, da kaj stori; — 3) = opraviti, an-
kleiden, anziehen; u. se, sich völlig ankeiden;
— 4) n. se, sich anschicken; n. se kam, sich
irgendwohin zu gehen anschicken; u. se na pot,
sich reisefertig machen.

napravljác, m. der Verfertiger, C., ogr.-Valj.
(Rad).

napravljačnica, f. das Ankleidezimmer, DZ.

napravljanje, n. 1) das Machen, das Herrichten,
das Errichten; das Veraufstalten; das An-
schaffen; — 2) das Ankleiden.

napravljati, am, vb. impf. ad napraviti; 1) zu-
stande zu bringen, suchen; machen, herrichten;
kaj pa napravljate? woran arbeitet ihr denn?
—errichten; šole n.; veranstalten; veselice n.;
anschaffen; n. komu obleko; — 2) zu bewegen
suchen: n. koga, da bi kaj storil; — 3) an-
kleiden; u. se, sich ankeiden; — 4) u. se, sich
anschicken; na pot se n.; k dežju se napravlja,
es steht ein Regen bevor.

naprávnik, m. der Einrichter, der Installateur,
DZ.

1. naprážiti, prážim, vb. pf. 1) ein wenig rösten;
   anrösten; — 2) eine gewisse Menge rösten.

2. naprážiti, im, vb. pf. schmücken: z zlatom
in srebrom napražene (= okrašene) podobe,
Ravn.; — prim. pražnji.

napréči, préžem, vb. pf. einspannen, anspan-
nen; n. konje; n. voz, bespannen; — n. koga,
da kaj naredi, jemandem eine Arbeit auflegen.

naprêd, adv. = naprej, Cig., Jan.

naprêdek, dka, m. der Fortschritt, der Fort-
gang, Mur., Cig., Jan., nk.

naprêden, dna, adj. fortschrittlich, Fortschritte
machend, Cig.(T.), nk.

naprêdnik, m. = naprednjak, Cig.

napřednják, m. der Fortschrittsmann, der Fort-
schrittler, der Progressift, Jan., nk.

naprědnji, adj. = prednji, Jan.

naprědoválen, įna, adj. fortschreitend, progres-
iv, Fortschrittze-, Cig., Jan., nk.

napředovanje, u. das Fortschreiten, der Fort-
schritt.

napředovânjski, adj. Fortgangs-: napredo-
vanjsko izpričevalo, das Fortgangszeugnis,
DZ.

napředováti, ûjem, vb. impf. vorwärts schreiten,
avancieren, Cig.; — Fortschritte machen, Cig.,
Jan., Cig.(T.), nk.; napředovati, Levst. (Zb.
sp.); — fortsfahren, fortarbeiten, Jan.; — hs.

napřega, f. 1) die Handlung des Anspannens,
die Bespannung, Cig.; — 2) das Gespann,
Mur.; — 3) das Pferdegeschirr, C.

napregáč, m. der Anspanner, Cig.

naprégati, am, vb. impf. ad napreči; anspan-
nen, einspannen: u. konje.

naprêj, adv. 1) vorwärtsg; n. iti, gledati; ne
vedeti ne naprej ne nazaj = weder aus noch
ein wissen; voran: u. moliti, Vorbeter sein,
n. peti, Vorsänger sein (po nem.); — herein!
Jan.(H.); (prim. it. avanti!); — 2) künftig-
hin; Kar si mi b'la, ne bos mi naprej, Preš.;
= za naprej; — 3) voraus, vorher; n. pla-
čati. voraus bezahlen; n. vedeti, vorher wissen.

naprêjščina, f. der Vorschuß, vzhŠt. (?).

naprêjšnji, adj. vorangehend, vorausgehend
vorläufig, Cig.(T.), C.; naprejšnje delo, die
Vorarbeit, Cig.(T.); naprejšnje volilo, das
Prälegat, Cig.; naprejšnja odpoved, naprej-
šnje posvetovanje, DZ.; naprejšnje pripla-
čilo, der Vorschuß, Levst.(Cest.); = n. pla-
čilo, DZ.

naprésti, prédem, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
spinnen; veliko, malo u.; — 2) kistig aus-
sinnen, ausspinnen, Cig., Jan.; n. jo komu,
einem einen Streich, einen Vossen spielen,
Cig.; — 3) u. se, sich satt spinnen.

napréšati, am, vb. pf. eine gewisse Menge aus-
pressen; veliko mošta n.

napréti, prém, vb. pf. anstemmen, Z.; — n. pc-
telina, den Gewehrhahn spinnen, C.; — n.
moč, die Kraft anstrengen, C.; n. se, sich
anstrengen, Z.

naprézanje, n. = napreganje.

naprézati, am, vb. impf. = napregati.

naprezováti, ûjem, vb. impf. = naprezati,
SlGor.-C.

naprěžen, žna, adj. zum Einspannen geeignet,
Zug-: n. konj, Mur.

naphrněti, ím, vb. pf. zu modern anfangen, Z.

napričen, čna, adj. gegenwärtig, Mur.

napričkati se, am se, vb. pf. das Streiten
satt bekommen.

napričo, adv. = vpričo, zugegen, Mur., Cig.

napridigati se, am se, vb. pf. sich müde pre-
digen.

napridigovati se, ujem se, vb. pf. = napri-
digati se.

naprika, f. C., pogl. maprika, dobrika.

napripovědováti se, ûjem se, vb. pf. sich satt
eizählen, Cig.

naprósiti, prósim, vb. pf. 1) an jemanden das
Ersuchen stellen; u. koga za botra; — durch

42*

naprosjáčiti - napůhnež

— 660 —

napúhniti - napúšen

Bitten bewegen; — 2) eine gewisse Menge
(von Menschen) zusammenbitten; n. težakov
za kop, trgatev.

naprosjáčiti, áčim, vb. pf. erbettełn, zusammen-
bettełn.

naprōti, adv. entgegen; n. iti, entgegen gehen;
na poti pride vse naproti, Cig.

naprōtje, adv. = naproti: n. iti, jvžhŠt.

naprōžiti, im, vb. pf. nastaviti kako prožilo
(proglo), Krás-Erj. (Torb.); — n. petelina,
den Hahn ſpannen, Cig.; — n. kaj, ein Ge-
schäft o. eine Intrigue einsädeln, Cig.; imeti
naproženo, Cig.

napřšen, sna, adj. an der Bruſt befindlich,
Buſen, Mur., Cig.; napřsna verižica, die
Bruſtkette, Cig.; naprsna igla, die Borſteck-
nadel, Cig.

napřsje, n. = naprsnik, Zv.

napřsnica, f. das Weiberbruſttuch, Guts.

napřsnik, m. der Bruſtſleſ, der Bruſtlaß, das
Bruſttuch, Meg., Cig., Jan., DZkr.; — das
Bruſtstück bei den Fechtern, Cig.; der Bruſt-
schild, Dalm.; der Panzer, Dict., Cig., Jan.,
M.; — das Bruſtblatt beim Pferdegeschirr,
Cig.

naprsnják, m. = naprsnik, der Bruſtschild,
Cig.; der Panzer, C.

napřstec, tca, m. der Fingerhut (digitalis),
Cig., Jan., Medv.(Rok.), Tuš.(B.).

napřstek, tka, m. der Fingerhut, Mur., Cig.,
Jan.

napřstnik, m. 1) der Fingerhut, Mur., Cig.,
Jan., BlKr.-M.; — 2) der Fingerhut (digi-
talis), rjavi n. (d. ferruginea), Medv.(Rok.);
— rdeči n. (digitalis purpurea), C, Cv.

napřstnikar, rja, m. der Fingerhutmacher, Cig.

naprstnják, m. der Fingerhut, BlKr.-M., Mik.

napřtati, am, vb. pf. = naprtiti, Cig.

napřtek, tka, m. die jemandem aufgeladene
Laſt, M.

napřtiti, pſtim, vb. pf. auf den Rücken oder
die Schultern laden, aufbürden, Cig., Jan.,
C.; n. komu butaro, koš (naramnik), breme,
Cig.; kar si človek naprti, to nosi do smrti,
Jan.(Slovn.); — žep je napřčen (= naba-
san), jvžhŠt.

naprtováti, ûjem, vb. impf. ad naprtati; auf-
laden, aufbürden, Cig.

napsováti, psûjem, vb. pf. 1) n. koga, jeman-
den gehörig schmähen; — 2) n. se, sich satt
schmähen.

napůh, půha, m. die Aufgeblasenheit, der Hoch-
muth.

napúhati, am, vb. pf. voll anblafen, durch An-
blasen schwellen machen, Jarn.; — mit
Schmauch oder dickem Rauche anfüllen, Cig.

napuhávati, am, vb. impf. ad napuhati; — n.
se, sich aufblähen, Habd.-Mik.

napúheł, hla, adj. 1) angeschwollen, Cig.; —
2) aufgeblafen, stolž, Cig., C.

napuhlina, f. die Geschwulſt, Cig.

napuhlost, f. die Aufgeblasenheit, der Hoch-
muth, C.

napůhnež, m. = napuhnjenec, Mur., Cig.,
Ravn.

napúhniti, půhnem, vb. pf. aufblassen, auf-
blähen, Mur.; — n. se, aufgebäht werden,
schwellen, Cig., Mik.; — n. se, hochmützig
werden, Z.; napuhnjen, aufgeblasen, hoch-
mützig, Mur., Cig.

napůhnjenee, nca, m. der Hochmütfige, Mur.

napůhnjenka, f. die Hochmütfige, Cig.

napůhnjenost, f. die Aufgeblasenheit, die Hoch-
mütfigkeit, Mur.

napuhováti, ûjem, vb. impf. ad napuhniti,
aufblähen; — vedenje napuhuje, das Wissen
macht hochmützig, Dalm.; — n. se, schwellen:
morje se napuhuje, Trub., Dalm.; — n. se,
aufgeblasen, hochmützig sein, Meg; zoper
druzega se napuhovati, Dalm.

napúkati, kam, čem, vb. pf. eine gewisse Menge
ausraufen, Cig.

napúliti, im, vb. pf. 1) eine gewisse Menge aus-
raufen, ausreisen; n. las, trave; n. smole po
smrekah, Polj.; — 2) n. se, sich satt rupfen,
Cig.

nápust, pústa, m. der Vorsprung (arch.), Cig.
(T.); der Dachvorsprung, vžhŠt.-C.; — prim.
napušč.

nápust, adv. senkrecht auf die Richtung, in
welcher sich das Holz spaltet: n. vrtati, („na-
past“) Cig., M.; (= na pusto, Z.); — prim.
nakol.

napůstek, tka, m. 1) das Gcſimš, Cig., Jan.;
— 2) der Vorstoß am Kleide, Cig., Jan.

napustiti, im, vb. pf. 1) ein wenig nachlassen
(3. B. von einer Spannung), Cig.; — 2) (bei
einem Kleide) durch Auf trennen des Einge-
schlagenen länger oder breiter werden lassen,
auslassen, Cig., M., Z.; n. kiklo, Kr.; —
verigo za en člen n., die Kette um ein Blied
schlaffer ſpannen, Dol.; — 3) ausladen, her-
vorſtehend machen (arch.), Cig.; napuščena
streha, das Wettervordach, Levst.(Pril.); —
napuščen kot, vorspringender Winkel, 1.-
Cig.; — 4) =pustiti, da nateče, anlassen, Cig.,
Jan., Cig.(T.); — n. papir, das Papier tränken,
Jan.

napušč, púšča, m. der Vorsprung (arch.), Cig.;
der Dachvorsprung, das Vordach, 1.-Cig.,
Jan., Gor.; že se sme to veža imenovati,
kar je prav za prav le velik napušč, Zv.;
— das Gcſimš, Cig., Šol.; stebrni n., das
Säulengeſimš, Cig.; — skalni n., der Felsen-
vorsprung, Bes.; — ein dicer Stollen am
Huſeijen, Levst.(Podk.); — tudi: nápušč.

napuščák, m. = napušč, der Dachvorsprung,
das Vordach: voz poriniti pod n., LjZv.

napúščati, am, vb. impf. ad napustiti; 1) ein
wenig nachlassen (3. B. von einer Spannung),
Cig.; — 2) auslassen (bei den Schneidern), Cig.,
Jan., Kr.; — 3) hervorſtehend machen, ausladen
(arch.), Cig.; — 4) anlassen: n. vodo, Cig.
(T.); C.; n. vodo na gredice, Erj.(Min.); —
n. glas, anſchwellen lassen, Šol.

napúšček, ščka, m. dem. napušč; 1) kleines
Vordach, Cig., Jan.; — 2) das Gcſimš, 1.-
Cig.

nápuščnik, m. der Dachvorsprung, C., Poh.

napúšen, šna, adj. aufblähend (von Speisen), C.

napúšiti - narásti

— 661 —

naraščáj – nâraznö

napúšiti, půšim, vb. pf. aufblagen, außschwellen
machen, C.; — u. se, außschwellen, Trub.-
Mik.; ustnice se napušijo, vzhŠt.-Valj.(Vest.).

napušljiv, iva, adj. hochmühlig, hoffärtig, LjZv.

napúžnica, f. neka konjska bolezen: der Beim-
spat, Cig.

nár-, praef. = naj- (v sestavah s kompara-
tivom v izražanje superlativa), na zapadu;
(iz: na-že, Mik.); v novejši knjigi se sploh
rabi le: naj-.

naráčati, am, vb. impf. Danj., Volk.-M., vzh-
Št.-C.; pogl. naročati.

naračúniti, únim, vb. pf. 1) eine gewisse Menge
von Posten in einer Rechnung anführen: preveč
si mi tega naračunil; — 2) n. se, sich fäss
rechnen.

naráhi, adv. = rahlo, ogr.-C.

naráhljáti, âm, vb. pf. ein wenig auflockern.

naráhloma, adv. = rahlo, łocher, nicht dicht:
seno je n. naloženo, ne natlačeno, jvzhŠt.;
n. leži sneg, Gor.

narádovati se, ujem se, vb. pf. feinen Glück-
wunsch abtätten: n. se komu, V.-Cig., Vod.
(Izb. sp.).

1. narájati se, am se, vb. pf. = naplesati se.

2. narájati se, am se, vb. impf. ad naroditi
se; in Menge geboren werden, sich vermehren:
(fig.) narajal se bo božji dar, ogr.-C.

narájmati, am, vb. pf. antreffen, zufällig finden;
— n. se, sich treffen; — prim. nem. sich reimen?

narájtmat, am, vb. pf. = naračuniti.

narámek, mka, m. 1) das Schulterblech, Jan.;
— 2) = naramje, Cig.

narámen, mna, adj. auf den Schultern befind-
lich, auf denselben getragen: narámni koš,
der Rückenkorb, Mik., Dol., Jurč.

narámenski, adj. = naramen, Telov.

narámje, n. sobiel man auf einmal auf der
Schulter trägt, eine Tracht, V.-Cig.

narámnica, f. der Tragriemen, das Tragband,
Mur., Cig., Jan., DZ.; — der Hojenträger,
Levst.(Zb. sp.); — die Epaulette, Cig.

narámnik, m. 1) der Ranzen: romarski n.,
Guts.; — 2) die Epaulette, Cig.

naráňča, f. = pomaranča, Cig., Jan.; zlate
naranče, Zv.

náras, m. = narast, ogr.-Mik., Valj.
narásec, sca, m. = merjasec, neresec, Mik.,
Navr.(Let.), Zora, nárasec, Levst.(Rok.).

naráslíka, f. der Zweig, C.

narást, rásta, m. der Anwuchs, die Zweige,
(náras) ogr.-Valj.(Rad).

narást, f. 1) der Anwuchs, Cig., Jan.; — das
Uebergewächs, das Ueberbein, Cig.; — 2) die
Anschwellung, Cig.; — die Flut, Cig., Jan.

narástati, am, vb. impf. ad narasti, = nara-
šati, Levst.(Pril.), nk.

narástek, tka, m. 1) der Anwuchs, C.; — der
Ueberwuchs, Cig.; — 2) der Auflauf (eine
Speife), C.

narásti, rástem (rásem), vb. pf. sich durch
Wuchs vermehren v. vergroßern, anwachsen;
— voda je narasla, das Wasser ist gestiegen;
testo je naraslo, der Teig ist aufgegangen;

— sich vermehren; dolgovi so narasli, ka-
pital je narasel; tudi: n. se.

naraščáj, m. der Nachwuchs, C., nk.; mladi
n., C.

naráščanje, n. das Anwachsen, das Zunehmen.

naráščati, am, vb. impf. ad narasti; durch
Wuchs zunchmen; voda narašča, das Wasser
steigt; dolgovi naraščajo, die Schulden ver-
mehren sich.

nárav, f. 1) die Natur, das Naturell, die Ge-
müthsart, Mur., Cig., Jan., Zv., nk.; — die na-
türliche Beschaffenheit, Cig.(T.); — 2) = na-
tura, Habd.-Mik., Guts., Mur., V.-Cig.; Cela
narav nas uči: Vsemogožen Bog živi, Danj.-
Valj.(Rad).

naráva, f. 1) = narav 1), Jan.; take narave,
so geartet, Cig.; nárava, ogr., kajk.-Valj.
(Rad); — 2) = natura, die (äußere) Natur,
Cig., Jan., nk.

naráven, vna, adj. natürlich, Natur-, Mur.,
Cig., Jan., nk.

naravit, adj. = navit, nraven, Cig.

naravnáten, kna, adj. zurecht stellend: narav-
náni vijak, die Stelljchraube, Cig.(T.).

naravnáti, âm, vb. pf. 1) in die richtige Lage
oder Stellung bringen, richten, ordnen; n. iz-
vinjen člen; n. uro; — n. kaj, anleiten, an-
ordnen, Mur.; verfügen, veranstalten, Cig.;
— leiten: n. koga na pravo pot, C.; ljube-
zen prav n., Guts. (Res.); — n. se, sich bereit
machen: n. se auf vojsko, Npes.-K.; Za voj-
sko je že naravnan, Npes.-K.; — 2) eine
gewisse Menge (Wäsche) schach zusammenlegen;
veliko perila n.; — 3) eine gewisse Menge
(Getreide) reinigen: n. nekoliko žita; prim.
ravnati.

naravnáva, f. die Zurechtfstellung; — die An-
leitung, C.; — die Vorkehrung, Cig., Jan.;
spletkte in naravnave, Zv.

naravnávanje, n. die Zurechtfstellung.

naravnávati, am, vb. impf. ad naravnati; zu-
recht stellen.

naravnôč, adv. geradeaus, geraden Weges,
Mur., Jan., vzhŠt.

naravnôst, adv. = na ravnost; pogl. ravnost.

naravnôsten, stna, adj. 1) direct, unmittelbar,
Jan., nk.; — 2) aufrichtig, Mur.

narávski, adj. Natur-, Jan.; naravske stvari,
Vod.(Izb. sp.); — natürlich, M., Zora.

naravopísje, n. = prirodopisje, Jan., Navr.
(Let.), nk.

naravoslôvec, vca, m. = prirodoslovec, Jan., nk.

naravoslôvje, n. = prirodoslovje, Jan., nk.

narávstven, stvena, adj. sittlich, Cig.(T.); pogl.
nravstven.

narávstvenost, f. die Sittlichkeit, Cig. (T.);
pogl. nrvstvenost.

nárazen, adv. aušeinander; n. dejati kaj; —
dve uri n., zwei Stunden weit von einander
entfernt; — iz: na razno.

naráziti, rázim, vb. pf. ein wenig aufrißen: n.
si rano, Z.; leicht verlegen, Dol.-Mik

narážnič, adv. = narazen, narazno, C.

náraznö, adv. = na razno, aušeinander, C.,
Levst.(Sl. Spr.), Dol., narázno, SlGor.