-- 51 --

nem adathatott el. — Ily úton tőlem nem nyerhető semmi. — A jellemes ember fő kincse a becsűlet, azért nem is tűrheti, hogy az bemocskoltassék. — Katonaság nem képzelhető fegyelem nélkül. — Nem irhatok figyelemmel, ha minduntalan háborgattatom. — Ezen kérdés csak akkor fog megvitattatni, ha råkerül a sor. — Béla barátom munkája kész már, de még nem nyomatott ki. — Minap szomszédságunkban tűz támadt, de csakhamar eloltatott. — Sz. István király 1000-ik évben koronáztatottmeg. — Hol koronáztatott meg? — Esztergomban. — Mikor halt meg, s hol temettetett el? — Meghalt 1038-ban, és Székesfehérváron temettetett el. — Hunyady Mátyás a magyar nemzet közakaratával választatott királylyá. — Magyarország a 15-ik században a kereszténység védfalának neveztetett. — A jegyzőkönyv felolvastatván, hitelesittetett. — Ő Felségéhez menendő küldöttség neveztetett ki. — Az orosz koronázási ünnepélyre követül Eszterházy herceg küldetett. — Ezen képek, könyvek, szobrok s egyéb műtárgyak elárvereztetnek. — Ki hazugsággal és rágalommal akar boldogulni, mindenkitől megvettetik.

61.

Farsangon sokat táncolnak. — Itt mindig énekelnek. — Reggel, délben és este harangoznak. — Hol sokat csevegnek, sokat hazudnak is. — A zárdákban mindenütt sokat imádkoznak. — Nem nyitották ki még a szinházat? — Még nem nyitották ki, mert még csak öt óra van. — Ezen boltban sokat adnak és vesznek. — Az elődök egész szép vagyona el lőn tékozolva. — Nekem azt irták, hogy holnapután itt lesz nagybátyánk. — A könyvet vissza kelle adni, mielőtt átolvasni lehetett volna. — A szegény ember segélyért kiáltott, de kiáltását sehol sem hallották. — Öszszel szántanak és vetnek, nyáron aratnak. — Az egész erdőt kiirtják itt. — Hol sokat játszanak; ott keveset tanulnak. — Kinek teritnek itt? — Az esküt meg kell tartani. — A becsületes ember el nem tér az igazság utjáról, bármit igérnének is neki.

62.

Nézze csak azon öreg embert, mint imádkozik! Vajjon

4*

— 52 —

fiatal korában imádkozott-e ily buzgón? — Tetszik-e önnek „Hunyady László“ zenéje? — Nekem nagyon tetszik, de az „Észak csillaga“-é is nagyon tetszett. — Mióta dolgozik ön e föstvényen? — Már két hónapja dolgozom rajta. — Ki fogja ön azt állítni a műtárlatban? — Iparkodom, hogy a jövő évben kiállithassam. — Tudja-e barátom, hogy Gyula öcsém már nagy haladást tett az angol nyelvben? — Halottam, s azt hiszem, ezentúl méginkább iparkodandik, mitán nagybátyja megigérte neki, hogy jövő évben elviszi magával Angolhonba. — A mi nagybátyánk áldott egy embert; taval én utaztam vele Olaszhonban és Francziaországban. — Gyermekek hol valátok oly soká? — Mindig lent játszánk az udvaron. — A ki mindig játszik, az nem igen sokat fog tudni. — Kérlek édes fiacskám, mondd meg nekem, hol lakik most atyád? — Ő most Debrecenben lakik, mert ott hivatala van. — Add nekem azt a piros almácskát!

— Kérem, ezt nem adom oda, inkább adok két sárga almát.

— Hát azt a szép erszénykét nem mutatnád meg? — Igen szívesen, csak vigyázzon, valami foltocskát ne ejtsen belé.

— Ki ültette azt a szép fácskát? — Azt a hugocskám ülteté anyánk nevenapján. — De ime ott van egy másik, az még szebbecske. — Hátha még akkor látná, mikor virágzik!

— Volt-e valaki rajtatok kivül a szinházban ismerőseitek közöl? — Rajtunk kivül mást senkit sem láttam. — Nem jó tollkést hoztál nekem, — ez egy kissé nagyocska. — Miért nem jött el ön tegnap este hozzánk a táncgyakorlatra? — Egészen megfeledkezém, majd holnap iparkodom helyrehozni hibámat. — A nagyságos asszonynak három ezüst-kanala elveszett; most a cselédeken keresi. — Miért nem hoztátok be a kertből mind a gyümölcsöt? — Kérem alássan (alázatosan), rajtam nem múlt, de senki sem jött segítni, egymagam pedig nem birtam. — Mi úszik ott a patakban? — Az bizony a vadász vizslája! Már a Tiszán is keresztülúszott az! — Mit gondoltok: mi hangzik szebben, a harsona vagy a fuvola? — A harsona hangja erőteljesb, a fuvoláé szelídebb; csak, ha soká hallja az ember, unalmaska biz az! — Ne kergesséttek már azt a kutyát, keresztül talál szaladni a virágokon s nagy kárt okoz.

— 53 —

63.

Ne pörlekedjél már annyit; nem szép az, annyit pörlekedni. — Ki fohászkodik oly nagyon? — Mi fohászkodunk — S vajjon miért? — Mert elveszett szép könyvecskénk. — Ha nektek volnék, ezért nem fohászkodnám, hanem megkeresném. — Mit csinál nénéd? — Siránkozik, mert meghalt leánykája. — Hisz azért ne essék kétségbe; meg kell nyugodni az Isten végzésein. — Miért dolgozol te folyvást? — Ha nem dolgoznám ily szorgalmasan, nem keresném meg kenyeremet. — Ön ma jó kedvben lenni látszik. — Ön azt találja, hogy jó kedvem van; pedig Gábor barátomnak szomorúbbnak látszottam mint tegnap. — Ez az uri ember nagyon jó húsban van, taval óta nagyon meghízott. — Meghiszem azt; nincs gondja. — Ha nekem is csak annyi gondom volna, mint neki s nem kellene annyit bűsulnom, én is meghíznám mihamar. — Jer el te is Jenőhöz az estélyre, ne látszassál neheztelni a tegnapelőtti esetlen tréfa miatt. — Úgy látszik, a sors nem akarja, hogy mi tessünk egymásnak, jobb most távolodnunk, mint később. — Nekem úgy tetszik, mintha sógorod most jött volna be a kapun. — Megengedi kegyed. hogy egy kis borral szolgáljak? — Ne tessék fáradni, nem szomjazom. — Menj fiam az építészhez s mondd neki: kéretem; hogy tessék neki kissé hozzám fáradni. — Ne játszszál már barátom, mert elveszted minden pénzedet. — Most ne játszszam-e, mikor épen nyerek? — Nagyon csalfa a szerencse, vajmi hamar megfordul a kocka! — Te úgy beszélsz, mintha tartoznám neked engedelmeskedni. — Nem kivánom, hogy engedelmeskedjél, csak jó tanácscsal kivántam szolgálni. — Ha minden embernek tetszenék a jó tanácsot elfogadni s megfogadni, sokkal kevesebb baleset történnék a világon. — Vajha többet dolgoznátok barátim, semhogy mindig játszotok. — Miért szökél meg tegnap a hangversenyről? — Mert azon úgynevezett remeklész oly hamisan játszott hegedűjén, hogy szinte kettéhasítá dobhártyámat. — Mit csinált az a kertészinas? — Összegázolta a virágokat. — Hozd elém, hadd pirongassam meg vigyázatlanságaért. — Már ismét itt vagy te alkalmatlan fiú? Takaródjál elölem! —

— 54 —

Nézzétek csak! a fa alól most ugrott ki egy nyúl. — Nem a fa alól, hanem a bokorból ugrott ki az! — Ti nem igen szerettek vigyázni gyermekeim, már pedig arra, a mit most mondandok, kell hogy vigyázzatok. — Lássátok, nem nehéz vigyázónak lenni, csak egy kis jó akarat szükséges hozzá. — Irónak lenni nem oly könnyü, mint némelyeknek látszik. — A franciák azt hiszik: hogy legnagyobb dicsőség franciának lenni; azonban tán nem csalódom az állítva: hogy magyarnak lenni sem szégyen. — Kis csöndet kérek barátim, hadd dolgozhassam egy kissé! — Te örökké csak dolgoznál, arra pedig nem gondolsz, hogy épen nem ártana, ha kissé szórakoznál is; — orvosod is már tanácslá, hogy szórakozzál. — Szívesen megfogadom tanácsát holnap, csak most hagyjatok e néhány lapot végig dolgoznom. — Hallották-e önök, hogy a fogoly, kit tegnap hoztak, el akart szókni? — Sőt már el is szökött.

64.

Úgy látszik, ezen tinta megsürűdött. — Ha a bor megsavanyodik, ecetté válik. — Taval óta ön nagyon megszépült. — Kegyed nekem hizelegni látszik. — Még most se javult meg ön inasa? — Nem biz az; még folyvást részegeskedik. — Ugyan csapja már el! mit vesződik vele? — Mégsem akarom őt elcsapni, mert különben igen ügyes és hű. — Ki nem irtóznék, midőn ilyest hall? — Szívesen elmondtam volna barátomnak ama történetet: de már nem emlékeztem róla tisztán. — Mennyire örült meg atyád, látván, hogy oly jól fejlődöl. — Mióta épül már a herceg palotája? — Az már három év óta épül. — Bátyád tegnapi magaviseletén nem igen épültünk. — Fájdalom, úgy tesz többnyire mind az, ki csak magát szereti. — Mivel táplálkoznak a madarak? — Némelyik, mint a csiz, pinty, tengelic, növénymagvakkal táplálkozik; némelyik pedig, mint például a sas, a vércse, a keselyű, állatok husával él. — Ha nem vigyázasz, az ablak könnyen becsapódik. — Álljatok meg itt csöndesen, s ha majd belép atyánk a terembe, kiáltsátok el magatokat: Soká éljen kedves atyánk! — Hallottátok már a gyönyörű rágalmat, melyet asztalosék koholtak ellenetek?—

— 55 —

Hallottuk, s elnevettük rá magunkat; mert sokkal képtele-
nebb az, hogysem féljünk tőle. — Oly sötét volt a folyosón,
hogy sok tapogatás után vőgre a falba ütődtem. — Beh gyö-
nyörűen ömlik ezen szökökút! — Ha a miénkre jobban ügyel-
ne kertészünk, az is így ömölnék. — Jer már közénk, csak
te hiányzol még. — Mikor érik a szőlő? — Nálunk legin-
kább októberben (őszóban) érik meg.

65.

Hányszor mosdik ön napjában? — Én kétszer mos-
dom: reggel és délben. — Hát te hányszor mosdol? — Én
csak egyszer, még pedig reggel; de kezemet többször is
megmosom napjában. — Mennyit ér ez az óra? — Ez megér
vagy kilencven forintot. — Add vissza, kérlek, ezüst hu-
szasomat; húgocskámnak akarok vele kedveskedni. —
Hányféle papirt hoztatok? — Ötfélét hoztunk; fehéret, fe-
ketét, kéket, vöröset és zöldet. — Hányfélekép tudod te el-
költeni pénzedet? — Én háromfélekép költöm a pénzt: szük-
ségleteimre, mulatságomra s végre arra is, hogy a szegények-
nek adok. — Önnek ma, úgy látszik, igen jó kedve van. —
Oh! barátom ma sokszoros örömben részesültem. — Miért
nem viszonozzátok már e jó embernek szivességét? — Ne
bántsátok már e szegény gyermeket, hisz háromszorosan is
meglakolt már hibájáért. — Hányszorta nagyobb a gyárnok-e
háza atyádénál? — Az talán négyszerte is nagyobb. — Az
egyszerű ember nagyon különbözik az együgyütől. — E fiú
harmadszori intésemre sem hallgatott. — Az inas ötszöri
hivásra sem jött be. — Egyrétű vagy kétrétű ez a vászon?
— Ez csak egyrétű. — Mit találtál fiacskám, hogy oly na-
gyon örülsz? — Kettős diót találtam! — A katonák szá-
zankint jöttek a városba. — Társaim amott hárman-hárman
sétálnak. — Minden napszámos két-két huszast kapott egy-
egy napra.

66.

Ki vette el almáimat? — Ne vegye meg e képet; ta-
lálunk ennél szebbet is. — Ne higy a hizelkedőnek, mert az
többnyire meg akar csalni. — Hová tettétek kalapomat? —
Ki vevé el zsebkendőmet? — Mi nem vevők el, azt elhiheti

— 56 —

nyörű virág-példányokat, mint ezek? — Sógorom nyáron is kegyed. — Hová mégy most fiacskám? — Most enni megyek. — Kinél eszel? — Ma nagybátyámnál eszem. — Mikor mentek el testvéreid? — Még tegnap reggel mentek el; holnap mi is elmegyünk, atyám és én. — Mi baja a kertésznek? — Kissé többet ivott, mint kellett volna. — Ne igyál még gyermekem, még kissé meleged van. — Megennéd-e ezen körtét? — Meg biz én, ha megkapnám. — Kik fekszenek ott a fűvön? — Két fivérem fekszik ott. — Ön ma rosz szinben van, kedves barátom. — Az onnan van, hogy mult éjjel nem tudtam alunni. — Hol vannak társaid? — Azok még mindig alszanak. — Ne feküdjetek a füre, mert még nedvesnek látszik. — Midőn ma reggel bátyámhoz mentem, még fekve találtam. — Csodálom, hiszen ő mindig azal dicsekszik, hogy nagyon korán kel. — Én azzal sohasem dicsekvém, s mégis korábban kelek, mint ő. — Mit cselekedtetek! Nem féltek Isten büntetésétől? — Csekély keresetből meg nem gazdagszik az ember. — Hová ment a kis fiú? — Bement a szobába melegedni. — Legboldogabb ember, ki sorsával megelégszik. — Tegnap atyátok nagyon megharagudott; vajjon mit cselekvétek? — A gonosztevő bárhová menekszik, saját lelkiismerete elől mégsem bir menekedni. — Miért nem jött kegyed délelőtt hozzám? — Mert nagyon esett az eső. — Esik most is? — Most nem esik, de úgy látszik, estefelé megint esni fog. — Hogy mulattál tegnap falun, édes öcsém? — Nem igen jól; iszonyú idő volt; vagy négy óráig folyvást dörgött, villámlott. — Miért szidta meg fiát azimént? — Mindig pénz kell neki, szörnyű sokat költ. — Nagyon fáj az az atyai szivnek, mikor csak pazarlót kell táplálnia. — Megkérted már atyádat? — Meg. — Tehát eljöhetsz velünk? — El. — Úgy hát jerünk! — Kell-e ez a szőlő? — Kell hát! — Kinek kell ez a dió? — Kérlem! nekem kell. — Bátyám beszélte, hogy mikor taval utazott, minden napra tiz forint kellett neki. — Nem is hinném, ha azt mondaná, hogy kevesebb kellett neki.

67.

Kertünkben tegnap igen szép csigát találtam; hallom, hogy ma te is találtál olyat. — Látott-e ön már ily gyö-

— 57 —

köpenyt szokott vinni útra; én is azt viszek. — Nagybátyám mindnyájunkat itt keresett a kertben, de csak magamat talált. — Ily fontos kérdésben igen nehéz valamit hattározni; a mi magamat illet, én megegyezem benne. — Vajha mi is birnánk Cicerokat és Shakspeareket! — Hunyadi János és Washington annyira hasonlítnak egymáshoz kitünnő jellemökre nézve, hogy e tekintetben egyedül állanak a világtörténelemben. — De Zrinyieket sem találunk nagy számmal hazai történetünk lapjain. — Hová megy ön? — Elmegyek a vásárra s veszek fiacskámnak vásárfiát. — Hát leányának odaadta-e már a vásárfiát, melyet én küldöttem neki? — Még tegnap odaadtan azt. — A fiatal ág sokkal könynyebben hajlítható, mint a vén fa. — Kicsoda volt azon úr, a kivel imént beszéltél? — Az házi orvosunk volt. — Micsoda könyvet vettél magadnak tegnap? — Báró Eötvös József legujabb regényét vettem magamnak. — Ott találtad-e valamennyi barátodat a szinházban? — Kit találtam, kit nem. — Mit szoktak tenni a kaszinóban? — Ki olvas, ki játszik.

— Mit csinál ön egész nap otthon? — Hol irok, hol olvasok. — Mekkora atyád kertje? — Akkora mint a tiétek. — Miféle köpenyt varrat magának ön felesége, selymet vagy bársonyt? — Ő csak posztó-köpenyt varrat magának. — Ekkora a te könyvtárad is, mint az enyém? — Nincs ekkora. — A tegnap hallott hir épen olynemű, mint a tiz nap előtti, azaz: nem egyéb, mint hirlapi kacsa. — E balvélemény terjesztésében ön barátjának is van némi része. — Ki számára hozatta ön e virágokat? — Hugom számára. — Kétlem, hogy tessenek neki, mert ön huga igen finom izléssel bir. — Beéri ön vele, ha ma csak két mázsa cukrot küldök? A többit majd holnapután fogom átszolgáltatni. — Oh igen! beérem a két mázsával holnaputánig. — Hová szaladsz már megint öcsém? — Csak ide futok a szomszédba. — Oh! teneked mindig mehetnéked van. — A kis leányka oly szomorú; tán alhatnék már? — Meglehet; egyébiránt már magam is alhatnám. — Mondsza már fiam, mi új dolgot tapasztaltál utazásodban? — Most rá nem érek mindent elbeszélni, majd el-elmondom azt más alkalommal. — Te mindig iszonyú zajt ütsz; illik (való) az? — Ne légy oly rendetlen, az nem való!

— 58 —

68.

Ma rajzolok, holnap föstök. — Taval utazást tettem;
az idén itthon maradok. — Hajdan tovább éltek az embe-
rek, mint most. — Korán kelni és későn lefekünni csak dol-
gos ember szokott. — Midőn még távol voltam tőled, már ör-
vendék dicsőségednek. — Hidd ide a kertészfiút, hogy amoda
vigye a virágcserepeket. — Talán azt hiszi ön, hogy én ezt
nem tudom ép oly jól megcsinálni, mint ön? — Sohasem hit-
tem volna, hogy barátom oly könnyenhivő. — Miért vagytok
ily vigak? — Részint a jó idő miatt, részint azért, hogy egy
szabad órácskánk van. — Legalább még félóráig kellett vol-
na várnod reám. — Ő négyszer kereste az elnököt, de soha-
sem találhatta otthon. — A mi házunk szebben van építve,
mint a tiétek. — Ha barátodat elhagyád vala a szükségben,
roszúl cselekedtél volna. — Ki tanulni akar, ne olvasson
futtában. — Szüretkor jól szoktak mulatni. — Ki sokat ir
éjjel, szemét gyöngíti. — Azon urakat, kik tegnap érkeztek
(a tegnap érkezett urakat) jobbára ismerem. — Csak az,
ki folytonosan tanul, szerezhet magának tudományt. — A bér-
kiocsislovak reggeltől estig befogvák. — A ragadozó állatok
kappal alszanak s éjjel járnak ragadmányra. — Őt vagy
níz könyve van önnek? — Nekem öt van; de fivéremnek
thuszonnégy van.

69.

Ön fia ma igen roszúl viselte magát. — A biró tegnap
igen erélyesen lépett föl. — Mult vasárnap a plébános igen
szépen és hatásosan szónokolt. — Az ifjuságtól méltán meg-
várhatjuk, hogy az öregebbeket tisztelje. — E cikk elolva-
sásakor valamire figyelmeztetni foglak. — Nem akarom ro-
szabbá tenni e dolgot, azért hallgatok. — Ha csak külsőleg
vizsgáljuk e dolgot, az nagyon egyszerünek látszik. — Hol
laknak kegyed szülei nyaranta? — Ők egész nyaratszaka
falun tartózkodnak. — Ők ott bizonyára nagyon egészsége-
sek? — Kétségkivül. — Vigyázz barátom, itt a völgynek
csak lépvést kell menni. — Örömest megtenném önnek e
szivességet, de fájdalom, nincs hatalmamban. — Azt hiszi

— 59 —

ön, csak ámitni akarom? — Korántsem! — A rendes életű ember nappal dolgozik, éjjel alszik. — Jenő barátunk naponkint meglátogat minket. — Mily tehetetlen az ember kisded korában! — Nézd e gyermeket: még csak négykéz láb mászik, és évek mulva meglehet, kitünő hős lesz belőle. — Te ugyan keveset törődöl jó tanácsaimmal. — A ház födele oly hirtelen gyúlt ki, hogy mentésre gondolni sem lehetett. — Gyalog jöttetek, vagy kocsin? — Most gyalog jöttünk, de vissza majd kocsin megyünk. — Messze van még ide a legközelebbi város? — Nincs igen messze, csak fél mérföldnyire van. — Jer idébb, kedves gyermekem! — Nem mehetek odább, mert itt árok van.

70.

Az erős szaladás egészségtelen. — Miféle jelentése van ezen mondatnak? — Az igazságot mindenek főlöt szerem. — Az ausztriai császárság Európának egyik leghatalmasabb birodalma. — A kereszténység legfőbb ünnepei: karácson, husvét, pünkösd. — Magyarország egyik védzentje szent István király, kinek emléke nyárutó 20-kán ünnepeltetik. — A ki tanárát nem kevdeli, nem is sokat tanul tőle. — Bányász volt az, kivel ön azimént beszélgetett? — Igenis, bányász volt, még pedig körmöci. — Hiába mentünk a gróf lakvárába: a grófnővel mégsem beszélhettünk. — Látta ön tegnap ama kalmárnét a szinházban? — Igen, sőt azt is láttam, hogy oly pompásan volt öltözködve, mint valami hercegnő. — Oh! a hiuság már igen magasra fokozta nálunk a fényüzést. — Valóban minden józan eszű embernek már sokallania kell ezt. — A tulságos fényüzés erkölcseleníti a népet és végre is tönkre juttat bennünket — Kérem szeretettel, mutassa meg ön leánya rajzolatait. — Szívesen megtenném, de zárva a szekrény, melyben ő azokat tartja. — Atyám akaratát mindenha törvényül tisztelem. — E ház épülése nagyon lassan halad, de ha elkészül, nagyon szép épület lesz belőle. — A tehén szőrös, a galamb tollas állat. — A hegyi lakosok rendszerént egészségesbek a lapály lakosainál. — Hegyes-völgyes vidék sok embernek jobban

— 60 —

tetszik a végtelen sikságnál. — A vadászok a völgyi kunyhó mellett telepedtek le. — Tört lábú asztalon nem lehet irni. — A gólya hosszu nyakú és magas lábú madár. — A falusi ember többnyire boldogabb a városinál. — Az atyai öröm mindenkire nézve boldogító. — A mai fiatalság nem oly kegyeletes, mint a hajdani. — Ez a legény a mi falunkbeli. — Ne vegye meg ön e térképet, hisz alig két arasznyi széles. — Mennyit nyom ezen süvegcukor? — Ez alig van hét fontnyi. — Ki ott azon kalaptalan gyermekese? — Az szomszédunk fiacskája. — Igen csinoska, de csintalanka is. — Mit csinál ön barátom? — Irók. — Ön szüntelen irkál. — Igen; összeirogatom nyelvünk ritkább szavait, és ekép folyvást irdogálok. — Miért járdogálsz itt a kert ajtaja előtt? miért nem járkálsz inkább bent a kertben? — Nem merek ott járkálni, mert tegnap az uraság kertésze szörnyen rám mordult. — Vegye meg uram e szép iróasztalt. — Nem vehetem meg, én ezt nagyollom. — Hallják, micsoda eszme villant meg agyamban! — Halljuk hát a szép szót! — Menjünk agarászni. — Az agarászat szép mulatság annak, aki ráér, de nekem most nincs időm arra. — Mi baja a kis leány kezének? — Megégette; forró viaszt csöppentett reá. — Mit csinálnak azon munkások a fa árnyékában? — Szalonnáznak, kenyereznek és boroznak. — A borozás nem oly ártalmas, mint a pálinkázás. — Téli vadászatokon néha az úri ember is megissza a pálinkát. — Néha napján az sem árt meg, de csak okkal móddal.

71.

Jer be fiam a szobába. — Most nem mehetek, dolgom van a konyhában. — Nem mennél a kertbe kedves gyerme-kem? — Szívesen megyek, de előbb még tennem kell vala-mit a teremben. — Honnan jön most ön: a tanodából vagy a szentegyházból? — Most a szentegyházból jövök. — Mit tanultatok ezen hirlapi cikkből? — Nem igen sokat tanultunk belőle. — A gróf régóta keres egy ügyes és lelkismere tes nevelőt, végre benned emberére talált. — Ön ezen emberért igen sokat tett; remélhető, hogy adandó alkalommal ő is fog

— 61 —

önért valamit tenni. — Némely ember nem saját érdemeért hanem csak pártfogásból nyer hivatalt. — A gödörhöz ne menj kedvesem, mert bele találsz esni. — Nem is megyek a gödörhöz, csak ama szép almafához szeretnék menni. — Ki valamihez nem ért, ne is fogjon hozzá. — Meddig akartok menni? — Csak a legközelebbi hegyig megyünk, aztán viszszafordulunk. — E komoly fiú pajtásai közt szinte tanárként viseli magát. — Tegnap a nagy por füstkép szállott föl a levegőbe. — Tavaszkor minden ember örül a természet megujulásának. — Tegnap éjfélkor tűz támadt, de csakhamar elfojtatott. — Kinél voltak önök ma délben? — István bácsinál voltunk, megnéztük gyönyörű gazdaságát. — Voltál-e már a Tátra hegyén? — Igenis voltam, sőt a lomnici csúcson is fent voltam. — Mire nézed a napot barátocskám, hogy így elhenyéled legszebb éveidet? — Eddig ugyan henye ember valék, de ezentúl neki adom magamat a munkának, s még jóra fordul minden. — Adja Isten, úgy legyen! mert ki tétlenül tölti el napjait, borzadva fog egykor visszatekinteni ifjabb éveire. — Kiről beszéltetek azimént? — János bátyánkról és derék fiairól. — A tegnapi szélvész leverte a toronyról a keresztet. — Hegyről lejönni néha fárasztóbb, mint fölmenni reá. — Kitől kapta ön e gyönyörű szelencét? — Ezt emlékül kaptam nagybátyámtól. — Öcsém pedig nagynénénktől egy igen nagybecsű aranyórát kapott ajándokúl. — A bábok bizonyos idő alatt rovarokká szoktak változni. — Némely dévaj embernek abban telik kedve, hogy mást lóvá tesz. — Hitegetéssel nem mehetsz nálam semmire. — Nem gondolnám, hogy öcsém veled versenyezhessen.

72.

Mi által birta ön öcscsét életmódja megváltoztatására? — Jó tanácsim, szivreható intéseim és erélyem által birtam őt arra. — Alig menekültünk meg a farkasoktól, már is a medve fordult ellenünk. — Ki ellen intézted te ezen kifakadást? — Mindnyájatok ellen. — Pedig hiába, e dolog iránt mi egészen más véleményben vagyunk. — Azt veszem észre, hogy a tanácsos úr most sokkal nyájasabb irántad, mint

— 62 —

irántam. — Nem veszed-e észre, hogy e nagy ünnepélyt csak miattunk rendezték? — Miért ütsz ily nagy zajt ily csekély dolog miatt? — Mikorra várjátók haza anyátokat? — Három hét mulva itt lesz. — Ha két hónap mulva sem tanulja meg ön a magyar nyelvet, kétségbe kell esnem ön felfogása fölött. — Figyelem nélkül nem tehetni előmenetelt. — Könynyebb fegyver nélkül harcot vini, mint tehetség nélkül müvészszé lenni. — Maradj csak édes barátom, nélküled is elvégezzük azt. — E gyermek ujjait villa gyanánt használja. — Bocsásson meg, bátyám helyett jöttem el, miután ő anyyira beteg, hogy nem mozdulhat ágyából. — Menj el, kérlek, helyettem a rajztanárhoz. — Két hét óta vagyok Pesten, és még nem láttam a nemzeti muzeumot. — Szabály szerint kell cselekednünk, ha pontosan akarunk eljárni kötelességünkben. — Szerintem az angol nyelv kiejtése sokkal nehezebb, mint a magyaré. — Nem lehet az ember önálló iróvá, ha csak mások után indul. — Gyakran alig kerülhető el az utánzás. — Mi már elmegyünk, ti pedig később jertek utánunk. — Mi végett kell oda mennünk? — Azon utasítás végett kell eljönnetek, melyet csak egy óra mulva adhatunk.

73.

Honnan jött atyánk? — A városliget felől. — Minap elragadták bátyámat a lovak s egyenesen a tó felé vágtattak. — A léggolyó sokáig lebegett fejünk fölött, végre elrepült az erdő felé. — Miért dobáljátok e köveket a ház fölé? — Hiszen mi csak a fák fölé dobáljuk. — Imént a gólya a kazal hegyett állt, most pedig a boglya hegyé szállott. — Hol van a kis leány? — A fa alatt ül. — Hová megy a kis fiú? — Az eresz alá megy. — Honnan jő a kertész? — A pitvar alól jő. — Hol áll most atyád? — A kapu előtt áll. — Hová ment bátyád? — A szentegyház elé ment. — Honnan jő az inas? — Az üvegház elől. — Hol tanyáz a csapat? — Az erdő mellett tanyáz. — Hová szaladt a kopó? — Gazdája mellé szaladt. — Honnan ugrott elő a fiú? — A fa mellől

— 63 —

ugrott elő. — A malom körött vagy a pajta körött állnak-e a katonák? — Most a pajta körött állnak. — Az egész sereg a tó köré telepedett. — A gróf lakvára gyönyörű virágágyak és fatömbök között áll. — Nem találhattuk meg a kis képet, mert a kis Lajos könyvek közé dugta. — Tegnap nem gyöztük már keresni eltévedt pávánkat; egyszerre a bokrok közül csak előttünk termett. — Sokáig ott lappangott a kazal mögött a tolvaj, de midőn észrevevé, hogy fölfedeztük őt, gyorsan a csűr mögé vonult. — De mi csakhamar kiugrattuk őt a csűr mögől is, s így nem levén lelkének hová lenni, megadta magát. — Pompás nyárfák közepett állt atyám kisded hajléka.

74.

Hol van ön szüleinek háza? — Amott van a szentegyházon alul. — Hát N. gróf palotája hol van? — Az a templomon felül van. — Meszsze van-e még ide bátyád nyaralója? — Nincs messze, csak amott a ligeten túl. — Hát ezen pompás épület a ligeten innen kié? — Ez egyik barátomé, ki harmadéve igen sokat örökölt egyik rokonától. — Vajjon átmegyünk-e a lánchidon két perc alatt? — Bajosan, mert a lánchid hoszsza épen ötszáz lépés. — Mernél-e keresztülűszni a Dunán? — Még nem bátorkodnám, mert csak két hónapja, hogy úszni tanulok. — Nézd meg barátom, ki áll az ajton kivül? — Egy szegény ember van ott, s alamizsnát kér. — Budapestnekegyik legkiesebb helye a Margitsziget, mely a császárfürdőnek átellenében fekszik. — A budai hegyvidéket még nem látogatta meg ön? — De igen. Voltam ön utasításánál fogva a Zugligetben s az ennek átellenében fekvő Lipótmezőn. — Ki számára hozattad e sok papirt? — Ezt mind magam számára hozattam. — S ennyi papirra van neked szükséged? — Tömérdek dolgomhoz képest alig elég ez fél évre. — Mindig rizmaszámra szoktad venni a papirt? — Úgy van, sohasem veszem koneszámra, mert így kevesebbe kerül. — A becsületes munkás hétfő reggeltől fogva szombatestig fáradoz munkájában: illő tehát, hogy vasárnap megpihenhessen. — Isten hozta önt! csak maga érkezett? — Nem, nagyságos uram: a kedvező alkalmat használni akar-

- 64 -

ván, fiaimmal együtt kivántam tisztelkedni. — Önnek tegnap
nyilvánított véleményére nézve azon észrevételem van: hogy,
noha az kissé eltér az enyémtől, mégis reménylem, miszerint
némi kölcsönös közeledéssel végre is egyetérthetünk. — Mit
hoztál édes gyermekem? Talán az iratokat hoztad el? —
Szolgálatjára; de ez iratokon kivül a kivánta három köny-
vet is elhoztam. — Már tegnap öt óra tájban is kerestem
önt, de nem volt szerencsém önt találhatni.

75.

Hallotta-e már kegyed, hogy Körényi barátunk lemon-
dott hivataláról? — Hallottam, nincs többé kedve a pusztán
lakni, miután a szegénylegények minden péinzéből kifosztot-
ták. — Mit beszél ön! hisz ő arról nem is tudósított engem.
— Pedig úgy van. Sokat beszéltünk szegényről tegnap este
Vilmos barátommal s átláttuk magunk is, hogy már most
máskép kell magáról gondoskodnia. — Különben is azt vet-
tem észre, hogy ő nem igen szeret valakitől függni; a foly-
tonos munkától meg épen iszonyodik. — Igen, de ha annyira
gyönyörködik a kényelmes életben, mihez fog kezdeni, mi-
után ősi vagyonra sem támaszkodhatik? — Igaz biz az. Ha-
nem csak azt csodálom benne leginkább, hogy ő, ki különben
oly gondos ember, biztosságáról jobban nem gondoskodott. —
Nagyon bizakodott erejében s azt hitte, hogy óriási termeté-
vel is elriaszthatja a támadókat. — Sajnálkozom szegényen.
Segítnünk kell rajta mindenesetre. — Mindenekelőtt jó ta-
nácscsal fogok neki szolgálni, hogy ezentül óvatosabb le-
gyen. — A jó tanács jó lesz a maga idején; de most hirtelené-
ben csupa tanácscsal nem sokat lendítünk állapotán. Szerin-
tem mindenek fölött gyámolításra van szüksége. — Azt sem
fogom tőle megtagadni. De szaván fogom kegyedet, hogy ön
is tehetségéhez képest hozzá járul szerencsétlen barátunk
fölsegéléséhez. — Tiszta szívvel s ezer örömmel.