37

1. Mesto *jaz* se govori tudi *ja, jez* in *jest*; rod. *mene* ima podaljšano deblo *men-*; ostali skloni so stvorjeni kakor po I. sklanjatvi. Jednaka razmera je pri zaimenih *ti* in *se*, samo za podaljšano obliko se ima podstaviti deblo *teb-* in *seb-*.

2. Naslonjene (enklitične) oblike v jedninskem dajalniku so: *mi, ti, si* mesto *meni, tebi, sebi*; nasproti pa se v tožilniku naglašene oblike nadomestujo z rodilniškimi *mene, tebe, sebe* mesto *me, te, se*; jedninski orodnik se glasi tudi: *máno, tábo, sábo*; k obliki *menój, teboj, seboj* in *ménoj, tóboj, sobój* prim. *riboj*.

3. Dvojinske in množinske oblike osebnih zaimen gredo na korene *ma-, va-, na-*; v rodil. in mest. oblikah *na-s, ra-s* odgovarja končnica s končnici *h* ostalih sklanjatev, n. pr. *pri na-s*: *pri tě-h riba-h*.

4. Dvojinski imenovalnik in tožilnik sta se zgubila in se nadomestujeta, za imenovalnik služi množina v zvezi z besedo *dva*: *mi-dva* (tudi *miva* in *mija*), *vidva* (tudi *viva* in *vija*); za tožilnik služi rodilnik: *naju vaju* (tudi *naji vaji* in *naj vaj*).

5. Mesto *mi vi* govori se za ženski spol mestoma *me ve*: *sme poštene me Kranjice Preš., hudobe turške ve grde nar. p.*; zato tudi v dvojini *medve vedve*; na vzhodu in v vseh slov. jezikih govori se le *mi vi*: *dojile bote sinke vi*; mesto *midva vidva* govori se tudi *mi vi*: *mi sva tukaj Trub.*

## B. Spolna zaimena.

§ 36. Ta zaimena imajo deloma posebne sklonske končnice, te so:

a) za jedninski rodilnik možkega in srednjega spola je končnica *ga* (stsl. *ga* in *go*): *ko-ga, vse-ga*; posamna končnica je -sa, stsl. -so, v rod. če-sa, stsl. čb-so;

b) jedninski dajalnik možkega in srednjega spola ima končnico *mu*, primeri *ko-mu, te-mu*;

c) jedninski mestnik možkega in srednjega spola ima končnico *m*, primeri *ko-m, te-m*;

d) množinski rodilnik ima končnico *h*, prim. *te-h* (stsl. tě-hz).

Zaime ta in jega (rod.)

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina</th><th></th><th>dvojina</th><th></th></tr><tr><th></th><th>trda,</th><th>mehka debla</th><th></th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><th>mož. im.</th><td>ta</td><td>(i), on</td><td>ta (ja), ona</td><td>ti (i). oni</td></tr><tr><th>rod.</th><td>(toga in) tega</td><td>jega</td><td>těju njiju</td><td>těh jih</td></tr><tr><th>daj.</th><td>(tomu in) temu</td><td>jemu</td><td>téma jima</td><td>těm jim</td></tr><tr><th>tož.</th><td>ta</td><td>i (nj)</td><td>ta (ja)</td><td>te je</td></tr><tr><th>mest.</th><td>(tom in) tem</td><td>njem</td><td>těju njiju</td><td>těh njih</td></tr><tr><th>orod.</th><td>těm (in tim)</td><td>njim</td><td>těma njima</td><td>těmi njimi</td></tr></tbody></table>

38

<table><thead><tr><th></th><th colspan="2">Jednina</th><th rowspan="2">dvojina</th><th rowspan="2">množina</th></tr><tr><th></th><th>trda,</th><th>mehka debla</th></tr></thead><tbody><tr><th>srednji im. tož.</th><td>to</td><td>je</td><td>tě ji</td><td>ta ja</td></tr><tr><td></td><td colspan="4">ostali skloni = možki.</td></tr></tbody></table>

<table><tbody><tr><td>žen. im.</td><td>ta</td><td>(ja)</td><td>tě (ji)</td><td>tě (je)</td></tr><tr><td>rod.</td><td>tě</td><td>je</td><td>těju njiju</td><td>těh jih</td></tr><tr><td>daj.</td><td>(toj in) tej</td><td>jej</td><td>těma njima</td><td>těm jim</td></tr><tr><td>tož.</td><td>tǒ</td><td>jǒ</td><td>tě ji</td><td>tě je</td></tr><tr><td>mest.</td><td>(toj in) tej</td><td>njej</td><td>těju njiju</td><td>těh njih</td></tr><tr><td>orod.</td><td>tǒ</td><td>njǒ</td><td>těma njima</td><td>těmi njimi</td></tr></tbody></table>

I. Opazke k trdim deblom. 1. Izvirne oblike toga, tomu, tom (v jedninskem rod., daj. in mest. možkega in srednjega spola), nadalje toj (v jedninskem daj. in mest. ženskega spola) so navadne le na vzhodu; v pisavi navadne oblike tega, temu, tem, tej (ali tì) so po mehkih deblih posnete: Trub. še ima potem toga, (= potem); po tom (confes. general.).

2. Možki imenovalnik jedninski ta se glasi na vzhodu te po onem pravilu, da stsl. ъ = e, zato tečas: tačas; oblika ti, kot možki jedninski imenovalnik za se. se nikjer ne nahaja, pač pa v sestavi toti, ki se sklanja po sestavljeni sklanjatvi (zato orodnik totim); jednako tisti taisti (orodnik tistim taistim), pri Trub. še nesestavljeno: tega istega, těm istim, v tiju istiju v pomenu der nämliche, pri Habdeliču on tisti = danešnji isti.

3. Kazalni pomen se okrepi, če se na ta pritekne ali pristavi besedica le (iz gledaj, glej, lej): ta-le ali ta le, le-ta; pri teh-le, pri tém-le itd.

Po izgledu ta, ta. to (v dandanešnji pisavi) gredo besede:

1. nedoločni števnik res. rsa. vse jeder, alles.

2. on, ona, ono, ki ima v imen. pomen zaimena 3. osebe er, sie. es mesto izgubljenega zaimena i. ja, je: v ostalih sklonih

Prim. stsl. i. t. mož. tż, i. sred. to, je, r. togo, jego, d. tomu, jemu. m. tomь, jemь, o. těmь, imь;

dvoj. i. t. mož. ta. ja, sred. tě, i, r. m. toju, jeju, d. o. těma, ima;

množ. i. mož. ti, i, sred. i. in t. ta, ja, r. těhż, ihż, d. těmż, imż, t. mož. ty, je, m. těhż, ihż, o. těmi, imi.

Žen. i. ta, ja, r. tojče, jejče, d. toj, jej, t. toče, jče, m. tojče, jejče, o. tojče, jejče:

dvoj. i. t. tě, i, r. m. toju, jeju, d. o. těma, ima;

množ. i. t. ty, je, r. těhż, ihż, d. těmż, imż, m. těhż, ihż, o. těmi, imi.

39

pomeni kazalno zaime jener, in z naglasom oní, onéga nedoločno zaime, ter se sklanja po sestavljeni sklanjatvi; za onadva se rabi tudi onědva in ojědva, oněja štirsko, onědva in oněva ogr.

3. Za stsl. kazalno zaime sь, si, se dieser, diese, dieses, ki je spadalo k mehkim deblom, nahajajo se v nsl. te le oblike: jedn. rod. možki sega: do sega malu, sega světa; ženski se: do se dobe, od se dobe; jedn. orodn. srednji: sem v izrazu semuč (: stsl. těmь vešte); jedn. mestn. možki sem (sim): na sem svetu, po sem životu; ženski: se, si: (stsl. sej): pó-si dobi, ó-si dobi beli Kranjci, o se dobi, se noči Kukuljevič, iz česar snoči; množ. rod. in mestn. sěh (sih) (stsl. sihz): do sěh mal, do sěh dob.

4. prašalno zaime kdo (stsl. kъto, t. j. *kъz + to); jedino to zaime hrani povsodi samoglasnik trdih debel in se sklanja tako le: im. kdo (gdo, što), rod. koga, daj. komu, tož. koga, mest. kom, orod. kom (in kim: stsl. kyimь). V rod. se rabi tudi oblika čiga: čiga sim si? čiga je on sin? Mestnikova oblika kom se je uvedla tudi v orodnik.¹ Kakor prašalno zaime kdo, sklanja se na dalje:

a) ozirno zaime kdor (iz kъto-že), rod. tož. kogar, čigar; daj. komur; mest. komur; orod. komur (in kimur iz kim-že, kim-re);

b) nedoločno zaime nikdor (stsl. nikъtožc), mesto nikdor se govori tudi nihče, nišče, nilčer; nikogar, nikomur itd.;

c) nedoločno zaime někdo in marsikdo, malokdo itd.; mesto někdo se govori tudi něhto in něšto.

5. dvojinska števnika dva, oba; drč, obě; rod. dvěju, oběju Trub. (stsl. dvěju mesto dvoju); iz zadnje oblike na Štirskem dvu, obu zraven dvuh obuh in dvěh oběh po množinski obliki: daj. drěma oběma; mest. dvěh oběh; v skupku obadva, obědvě sklanja se navadno le druga beseda: obadrěma, pa tudi oběma dvěma.

6. V stsl. gredo po izgledu tъ, ta, to na dalje še: ovъ dieser, inъ ein anderer, samъ selbst, sikъ, takъ solcher, kakъ wie beschaffen (prašalno), jak (ozirno), vsakъ, jedinъ nsl. jeden pred samostalniki en (jen); deloma tudi kolikъ, tolikъ, mnogъ dandanes gredo po sestavljeni sklanjatvi.

¹ Zaimenska oblika orodnikova je v stsl. cěmь, oblika kyimь je sestavljena; čiga stsl. čijego je rodiln. iz čij čija čije; čij pa je izvodna oblika iz *kъ s priponko ij, prim. otročij: otrokъ.

40

§ 37. II. Opazke k mehkim deblom. 1. Mehka debla imajo nasproti trdim deblom e, kjer imajo trda izvirno o, in i, kjer imajo trda debla č.

2. Mesto imenovalnika od debla *jъ se rabi dandanes imenovalnik od debla on, ona, ono¹.

3. Jedninski tožilnik možkega spola i se nahaja le po predlogih: van-j (§ 7), na-nj, čež-nj in čeženj zraven va-njga, za-njga, iz v njega, za njega; tožilnik srednjega spola je se nahaja pri pisateljih 16. stoletja in dandanes pri ogrskih Slovencih in v Gorici; množinski tožilnik je nahaja se pri Trubarju in dandanes na vzhodu in jugu, sicer ga nadomestuje rodilnik: videli smo je, videli smo jih; toda po predlogih sploh: van-je, za-nje; dvojinski tožilnik ženskega spola na vzhodu njedvi odgovarja stsl. obliki je dvě.

4. V jedninskem rodilniku ženskega spola se rabi na dolenjskem oblika njeje: stsl. jejě; dvojinski rodilnik je pri Trubarju njiju, pri Preširnu niju mesto njiju iz stsl. jeju; jedninska oblika nja mesto njega je skrčena vsled tega, ker se g na Koroškem slabo izgovarja.

5. V ženskem jedninskem dajalniku in mestniku se govori mesto jej, njej tudi ji nji in joj njoj.

6. Oblike njega, njemu itd. stoje kakor v stsl. po predlogih in razven tega v nsl., če ima zaime naglas; naslonjene oblike (encliticae) so mesto njega ga, mesto njemu mu, t. j. gole sklonske končnice: videli smo ga, dali smo mu, primeri njemu smo dali, njega smo videli.

Po izgledu jega gre:

1. srednje prašalno zaime (kaj?) v odvisnih sklonih; kaj se sklanja tako le²: im. tož. kaj, rod. česa, daj. čemu, mest. čem. orod. čim? O rod. končnici glej § 36. a).

Kakor prašalno zaime, sklanja se nadalje:

a) srednje ozirno zaime kar iz ka-že; če se na prašalno zaime pritakne že oziroma dandanes r, je zaime ozirno in se skla-

¹ Le njidva. njira ogr. ima v obliki nji: stsl. i (beri ji) še stari množinski imenovalnik možkega spola; govori se tudi jedva, morda mesto in iz jedvě, odsod jedvin, jedvina: jedrina mati dieser beiden Mutter: pa tudi onědva. žen. onědvr in onědri, zraven oněja onjědva. žen. onjědri.

² Prim. stsl. i. t. čto iz čb-to, r. čbso in čbsogo (česo. česogo), d. čemu in čbsomu (čemu, česomu), m. čemъ, čbsomъ in česomъ, o. čimъ.

Oblika kaj iz ka+j je postala iz sestavljene oblike kaja, kakor ki kim iz stsl. kyy kyimъ; oblika ka, kaj je vlezla mesto stsl. čto, rus. čto, srb. hrv. bolg. što; da je stsl. oblika čto nekdaj pri nas tudi živela, je verjetno iz besede nič in se bolj iz nister nistar, ki gredo na podstavno *čb oziroma što, in iz odvisnih sklonov: ka pa je menda izvirna množina srednjega spola nalik srb. šta (: što) in hrv. ča (: čo).

41

nja: im. tož. kar, rod. česar, daj. čemur, mest. čemur, orod. komur (in čimur mesto čimbr); v orodniku in mestniku je u pred r iz dajalnika posnet.

b) beseda nič iz ni + čь¹; rod. ničesar, daj. ničemur itd.

2. posestna zaimena: moj, tvoj, svoj, naš, vaš, nadalje prašalno in ozirno zaime čij in koj, n. pr.:

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina</th><th>dvojina</th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><td>možki spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im.</td><td>moj</td><td>moja</td><td>moji</td></tr><tr><td>rod.</td><td>mojega</td><td>(mojih, iz množ.)</td><td>mojih</td></tr><tr><td>daj.</td><td>mojemu</td><td>mojima</td><td>mojim</td></tr><tr><td>tož.</td><td>moj</td><td>moja</td><td>moje</td></tr><tr><td>mest.</td><td>mojem</td><td>(mojih, iz množ.)</td><td>mojih</td></tr><tr><td>orod.</td><td>mojim</td><td>mojima</td><td>mojimi</td></tr><tr><td>srednji spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im. tož.</td><td>moje</td><td>moji</td><td>moja</td></tr><tr><td>ženski spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im.</td><td>moja</td><td>moji</td><td>moję</td></tr><tr><td>rod.</td><td>moję</td><td>(mojih, iz množ.)</td><td>mojih</td></tr><tr><td>daj.</td><td>mojej (i)</td><td>mojima</td><td>mojim</td></tr><tr><td>tož.</td><td>moję</td><td>moji</td><td>moję</td></tr><tr><td>mest.</td><td>mojej (i)</td><td>(mojih, iz množ.)</td><td>mojih</td></tr><tr><td>orod.</td><td>moję</td><td>mojima</td><td>mojimi</td></tr></tbody></table>

Zraven neskrčenih oblik se nahajajo tudi skrčene v briž. spom.: me, mega, memu, mo, tva, tvo, mesto moje, mojega, mojemu, mojo, tvoja, tvojo; jednako pri hrvatskih Slovencih ma zraven moja, mu zraven moju, moj zraven mojoj, toda svomu (ne svemu) zraven svojemu nadalje komu zraven kojemu, ko zraven koje, toda kem iz kojim; primeri Rezjanski mīha iz mojega.

¹ Zraven nič se pri starejših pisateljih nahaja ništer : stsl. ničtože, pri hrv. Slovencih ništar, prim. str. 40, op. 2 pod črto,

42

III. Sestavljena sklanjatev.

§ 38. Slovenski jezik nima člena spolnika, kakor nemški, a razvil si je dvojno obliko na prilogu: dober in dobri (stsl. dobryj); prva pomeni ein guter, druga der gute; prva, nedoločna oblika dober (stsl. dobrz) odgovarja imenski sklanjatvi; druga, določna oblika dobri (stsl. dobryj ali dobrzi) je sestavljena, t. j. na imenovalnik dober je nastopilo zaime *jb kakor spolnik: v stsl. se sklanjata obe besedi prilog in zaime *jb, sestava se daja zasledovati v vseh sklonih.

Imajo zato prilogi imensko sklanjatev za se, in zraven imenske sklanjatve še sestavljeno: v nsl. je sestavljena sklanjatev skoro celo prevladala, od imenske je ostal le možki imen. in tož. jedninski, od drugih sklonov imamo pa samo ostanke. n. pr. iz nova primeri novega. iz prva : prvega, iz lepa : lepega, do sita : sitega; do dobra, do mala, do čista; k ljubu ali kljubu, prim. k ljubemu.

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina</th><th>dvojina</th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><td>možki spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im.</td><td>dobri</td><td>dobra</td><td>dobri</td></tr><tr><td>rod.</td><td>dobrega</td><td>dobrih (iz množ.)</td><td>dobrih</td></tr><tr><td>daj.</td><td>dobremu</td><td>dobrima</td><td>dobrim</td></tr><tr><td>tož.</td><td>dobri</td><td>dobra</td><td>dobre</td></tr><tr><td>mest.</td><td>dobrem</td><td>dobrih (iz množ.)</td><td>dobrih</td></tr><tr><td>orod.</td><td>dobrim</td><td>dobrima</td><td>dobrimi</td></tr><tr><td>srednji spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im. tož.</td><td>dobro</td><td>dobri</td><td>dobra</td></tr><tr><td></td><td colspan="3">ostali skloni = možki.</td></tr><tr><td>ženski spol</td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td>im.</td><td>dobra</td><td>dobri</td><td>dobre</td></tr><tr><td>rod.</td><td>dobre</td><td>(= možki in srednji)</td><td>(= možki in srednji)</td></tr><tr><td>daj.</td><td>dobri</td><td>"</td><td>"</td></tr><tr><td>tož.</td><td>dobre</td><td>"</td><td>dobre</td></tr><tr><td>mest.</td><td>dobri</td><td>(= možki in srednji)</td><td>(= možki in srednji)</td></tr><tr><td>orod.</td><td>dobro</td><td>"</td><td>"</td></tr></tbody></table>

44

3. Oblike *dobrega, dobremu, dobrem* v mož. in sred. jed. rod., daj. in mest. so skrčene iz *dobro + jega, + jemu, + jem*; primeri *mega, memu* v briž. spom. = *mojega, mojemu*.

4. Za krčitev jedninskih ženskih oblik imamo primerov v besedi *gospa iz gospoja.* \*gospodja = dobra iz dobroja, tož. *gospo* iz *gospojo* = dobroj iz dobrojo, rod. *gospo* iz *gospoje* = dobrej, je stsl. *dobry-je* mesto *dobry-jeje*. daj. in mest. *gospě* in *gospi* iz *gospoji*: dobru iz dobre: dobrěě: dobrě-jej¹, orod. *gospo* iz *gospojo* = dobroj iz dobrojejo; primeri na dalje v briž. spom. *tra*: troja, mo: mojo, bati se zraven bojati se.

5. Množinski imenovalnik možkega spola *dobri* je skrčen iz *dobrii*: jed. sred. im. *dobro* pa je postal po vplivu srednjih samostalnikov, na Koroškem se še govori *to dobre* iz *dobroje*; po mehkih soglasnikih stoji e na mestu *o*: *tuje, srednje, rdeče*.

6. Po goltnikih je omehčanje goltnika opravičeno le v množ. imenovalniku možkega, v jedninskem mestniku možkega in srednjega, v jed. daj. in mestniku ženskega in v dvoj. imenovalniku ženskega in srednjega spola: *velici, velicem, velici (velicej), velici; druzi, druzem, druzi (druzej), druzi*; toda postava mehčanja se je deloma zgubila in govori se na vzhodu v imenovanih sklonih: *veliki velikem, drugi drugem*; deloma pa se je razprostr omehčani soglasnik, kajti na zahodu se govori tudi v rodilniku itd.: *velicega, druzega, relicemu, druzemu* itd., pa le: *slovenskega, krepkega* itd.; e (iz č) je postal iz skrčitve in goltnik se je ohranil tudi po krčitvi.²

7. Množinski imenovalnik srednjega spola se med ljudstvom često govori na e: *ozke vrata, t. j.* v ženski obliki: toda v briž. spom. in pri pisateljih 16. stoletja je pisan na a in se govori tako se danes pri ogrskih in hrvatskih Slovencih.

8. Kedar se na samostalniku jedn. tož. nadomestuje z rodilnikom. stoji tudi prilog v rodilniku: *lepega konja, toda lepi hrast*.

9. Dvojinski imenovalnik ženskega spola se končuje na i, če zadnji slog nima naglasa: *drě kriri priči Trub.*; *drě vhogi priprosti ženi Krelj.*; črni kiti dvč: tako tudi povedno v izvirni nesestavljeni obliki: *onjědri sta dorasli zraven bele cerkvice, tam pa sta se ošepili. no rasli v sreto nebo n.* ps.: manj pravilen in menda po množinski obliki je e: *drě sami zrezdi ste zmotile. drě sami zapeljale mi zrezdi umno glavo; dve sestri vidile so Preš.*

¹ prim. žel-i-š: žel-č-je-ši; hrv. oblika *dobroj* je postala po sliki zaimenske sklanjatve toj.

² Primeri roke iz roky in česki: *velikho velikemu* in množinski imenovalnik možki: *velici, mnozi, uhersei zraven uheršči*, deloma tudi *velicem, velicej* v jedninskem mestniku možkega in ženskega spola.

45

Pri ovrskih Slovencih je v navadi dvojinski imenovalnik na va iz dva za možki, na vi iz dvě za ženski in srednji spol: drugiva, etakšiva, mojiva, stoječiva, šteriva: stsl. katerii, oněva, oniva zraven onědva, njidva; tivi: tě dvě.

10. Primerniki se sklanjajo na vzhodu kakor navadni prilogi: lěpši mož, lěpša ženska, lěpše dětc, lěpša hrasta itd.; toda na zahodu se glasi primernikov imenovalnik vseh števil in spolov in vsa jednina ženskega spola na i: lěpši ženska, lěpši dětc, lěpši hrasta, lěpši gorice, lěpši vrata, lěpši ženske.

11. Beseda rad ima le imenovalnike vseh spolov in števil; nekateri prilogi se celo ne sklanjajo: všeč erwünscht (iz voščeč wünschend), sovraž, pěš, rěs, primeri: vsi drugi svatje so mi všeč; vojvodi, kateri so nam sovraž; ste prišli peš; to ni rěs. Jednako prhpogača: prhka pogača; žal besede v ustih ni Preš.; žale misli v srcu ni. Jednako tudi tujke iz nemškega: žleht, nidig, falš: zavoljo njegovega žleht veljanja; zmisli, da je nezvesto oko nidig; ja se dolžen dam falš priseganjem. Če se taki prilogi hočejo sklanjati, dobijo domačo končnico: falšen, glihen. K prislovni obliki popolnoma je pri ogr. Slovencih v navadi prilog popoln, popolna, popolno, oblika *popolnom, a, o* je kriva.

## O stopnjevanju prilogov.

§ 39. Prilogi se tudi stopnujejo. Lastnost, ki jo znači prilog sam na sebi. zaznamuje prva stopnja (nasebnik, positiv); lastnost pa se lahko zaznamuje v veči meri ali v drugi stopnji. ki se imenuje primernik (komparativ), in v naj veči (zlo veliki) meri ali v tretji stopnji, ki se imenuje presežnik (superlativ), n. pr. moder, modrejši, naj modrejši.

Presežnik je zaznamovan s čestico (partikulo) naj in s primernikom.

Primernik pa se tvori: I. s priponko ji (ja, je) [deloma v obliki jji (iz jъji, a, e)] ali s priponko jši (a, e, iz jъši), ki se stavita na prvotno deblo prilogovo; predhodni soglasniki razven r se jotujejo (§ 18); srednjega spola oblika, zvečine krajša, je tudi prislov, n. pr. drag: drag-jъji = dražji, prislov drag-je = draže; bliz(o): bližji, prisl. bliže; bol- (dober): bolji, boljši; čeesto: češče; glad-ck: glaji, glajši; gor-(ck brhek): gorji, gorši m. gorjši stattlicher; grd: grji, grši m. grvši; dal-ck: dalji, daljši; krat-ck: kračji, prisl. krače, krajši (: ?krad-ck, prim. brid-ck in brit-ck); lah-ck iz lag-ck (§ 20, op. 2): lažji ložji, lagleji laglje je neorganična tvoritev; man- (mal, majhen): manji, manjši; meh-ck iz mch-ck (§ 20. op. 2): měčji; mlad:

47

Oblike srednjega spola kot prislovi rabljene zgubivajo često končni
e: bolje: bolj, brže: brž, pače: Habd. : pač, veče: Trub. : več, više: viš,
dalje: delj (glej § 6, op. 4), dlje, manje: manj. Tudi oblike ožiši, a, e,
nižiši, kračiši, težiši, ležiši: lahek itd. se čujejo.

II. s priponko č-ji ali č-jši; t. j. prilogovo, tukaj polno deblo
se podaljšuje na č in potem še le nastopi priponka (I.) ji ali jši, n. pr.
bister m. bistr: bistr-č-ji, bistrčjši, močen: močnčji, močnčjši, prost:
prostěji, prostějši; gladek: gladkéjši (v stsl. gladčaj, gladčajši, glad-
čaje). Takih tvoritev je največ. Če naglas ne pada na č, slabi se čji
v iji, čjši v iši, in lahko včasih tudi i izpade, n. pr. potrěben:
potrěbniji, potrěbniši; pravičen: pravičniji, pravičniši; slab: slabši,
slabji¹; mil: milji, milši; prim. starcjši, stariši, starši.

B. Spregatev (konjugacija).
Dvojno deblo, vrste in razredi.

§ 40. 1. Nepregibni del na glagolu je deblo; pregibni del
na glagolu pa so končnice.

2. Deblo je dvojno, sedanjikovo in nedoločnikovo: oblike ber-eš,
ber-imo, ber-oč itd. gredo na sedanjikovo deblo ber-; oblike: bra-ti,
bra-l, bra-vši, bra-n itd. gredo pa na nedoločnikovo deblo bra-.
Ne podaljšano, prvotno deblo je koren, n. pr. br : ber : bor-t = bra-t.

3. Po značaju nedoločnikovega debla imamo šest glagolskih vrst: I. korenska vrsta; tu se pritika nedoločnikova končnica neposredno na koren: nes-ti; II. nedoločnikovo deblo se končuje na priponko no (ni): mig-no-ti; III. nedoločnikovo deblo se končuje na priponko č: živ-č-ti; IV. nedoločnikovo deblo se končuje na i: hvali-ti; V. nedoločnikovo deblo se končuje na a: dela-ti; VI. nedoločnikovo deblo se končuje na ova: kupova-ti.

4. Glagoli omenjenih šest vrst dobivajo v sedanjiku pred konč-
nicami v podaljšek debla priponko e ali o, po samoglasnikih (in pri
nekaterih glagolih V. vrste tudi po soglasnikih) pa priponko je ozi-
roma jo: nes-e-š, nes-o iz nes-o-nt; pi-jc-š, pi-jo; kupu-je-š, kupu-jo;
umč-je-š, umč-jo.

Op. 1. Ta priponka se imenuje osnovni samoglasnik (thematischer
Vocal) oziroma osnovni slog, in deblo z osnovnim samoglasnikom ali slo-
gom vred je osnova (Thema), n. pr. nese-: nese-m, orje-: orje-š.

¹ da je slabji izvirna tvoritev, vrinol bi se l po § 18, d.

48

**Op. 2.** Nekateri glagoli tvorijo sedanjikove oblike iz korena bez osnovnega samoglasnika: věm in věd-m; ti glagoli so proti ostalim tvoritvam nepravilni.

5. Po značaju sedanjikovega debla se III. in V. vrsta delita v razrede: III. vrsta ima dva razreda: v razredu 1. III. vrste če-je ostaja ali se krči v če: umč-je-š ali uměš; v razredu 2. III. vrste se krči če-je v i: stsl. želč-je-ši nsl. želiš. V. vrsta ima štiri razrede; v razredu 1. V. vrste se krči a-je v a: stsl. dela-je-ši nsl. delaš; v razredu 2. V. vrste je na mestu nedoločnikove priponke a sedanjikova priponka oziroma osnovni slog je: or-je-š, primeri or-a-ti; v razredu 3. V. vrste so taki korenski glagoli, ki imajo nedoločnikovo deblo na a. sedanjikovo deblo oziroma koren se končuje na soglasnik: ber-e-š bra-ti, žen-e-š gna-ti; v razredu 4. V. vrste so korenski glagoli. kojih koren se končuje na samoglasnik. v nedoločniku dobivajo a v podaljšek: sě-je-š sě-j-a-ti. primeri glagole I. vrste pi-je-š. pi-ti.

**Op. 1.** Iz sedanjikovega debla se tvorijo: 1. sedanjik, 2. velevnik, 3. (nedovršilnik imperfectum), 4. deležnik sedanjikov tvorni, 5. (deležnik sedanjikov trpni).

**Op. 2.** Iz nedoločnikovega debla se tvorijo: 1. nedoločnik, 2. namenilnik, 3. deležnik tvorno-pretekli I., 4. deležnik tvorno-pretekli II., 5. deležnik trpno-pretekli, 6. (dovršilnik aorist).

# I. Tvoritev glagolskih oblik v obče.

## a) Iz sedanjikovega debla.

### 1. Sedanjik; osebne končnice.

§ 41. a) Le v nekaterih glagolih se devajo osebne končnice neposredno na koren, n. pr. stsl. jes-mь, koren es-, nsl. jesem in sem iz *smь.

Končnice (polne) se kažejo na pomožnem glagolu:

<table><thead><tr><th></th><th colspan="2">Jednina</th><th colspan="2">dvojina</th><th colspan="2">množina</th></tr><tr><th>Oseba 1.</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th></tr></thead><tbody><tr><td>1.</td><td>jes-mь</td><td>sem</td><td>jes-vě</td><td>s-va</td><td>jes-mь</td><td>s-mo</td></tr><tr><td>2.</td><td>jesi iz *jes-si</td><td>si</td><td>jes-ta</td><td>s-ta</td><td>jes-te</td><td>s-te</td></tr><tr><td>3.</td><td>jes-tь</td><td>jes-t. je</td><td>jes-ta</td><td>s-ta</td><td>s-qtь</td><td>s-q.</td></tr></tbody></table>

49

Po izgledu sem se spregajo: věm koren věd-, dam koren dad-, jěm koren jěd-, glej § 66.

b) Večina glagolov pa tvori sedanjik iz podaljšanega korena oziroma debla; osebne končnice se stavijo namreč na osnovni samoglasnik ali osnovni slog (§ 40, 4), prim.:

<table><thead><tr><th></th><th colspan="2">Jednina</th><th colspan="2">dvojina</th><th colspan="2">množina</th></tr><tr><th></th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th><th>stsl.:</th><th>nsl.:</th></tr></thead><tbody><tr><td>1.</td><td>bero iz berō-m</td><td>bere-m</td><td>bere-vě</td><td>bere-va</td><td>bere-mŭ</td><td>bere-mo</td></tr><tr><td>2.</td><td>bere-ši</td><td>bere-š</td><td>bere-ta</td><td>bere-ta</td><td>bere-te</td><td>bere-te</td></tr><tr><td>3.</td><td>bere-tŭ</td><td>bere</td><td>bere-te</td><td>bere-ta</td><td>berotŭ iz bero-ntŭ</td><td>bero</td></tr></tbody></table>

1. oseba. Končnica 1. jedn. osebe je v nsl. m, (= stsl. mŭ), tedaj polna in potvorjena po pomožnem glagolu sem, v stsl. o iz ō-m pa topa t. j. bez končnega samoglasnika; redko in le pri glagolih bez osnovnega samoglasnika in pri nekaterih glagolih V 1. je tudi v stsl. polna, n. pr. jes-mŭ (sem), imamъ zraven ima-ję; končnica mŭ si je v rodu z zaименом 1. osebe me, mi.

2. oseba. Končnica druge jedninske osebe si je postala iz zaимена 2. osebe ti; v obliki si je ta končnica ohranjena v pomožnem glagolu si in jesi, stsl. jesi iz *jes-si, sicer se je spreobrnol s v h, ki se je pred i omehčal v š; v nsl. i odpada.

3. oseba. Končnica tretje jedninske osebe je v stsl. tz, iz zaимenskega korena tz, tz v nsl. odpada, zato stsl. bere-tz nsl. bere; ohranjena je ta končnica v pomožnem glagolu jest in jeste, kakor se na vzhodu govori, če se kaj potrdi, stsl. jestz iz jes-tz.

Dvojina, 1. oseba. Končnica vě, stsl. vč, služi dandanes le za ženski spol, za možki spol je uvedena vsled razlikovanja končnica va; na vzhodu je vzeta neorganična ma iz množine; končnica vě je v stsl. za se dvojinski imenovalnik na zaимenu 1. osebe, glej § 35.

2. in 3. oseba. V drugi in tretji dvojinski osebi se je razvila iz končnice ta v nsl. za ženski spol mestoma posebna oblika tě, nenaglasena ti: stě, gresti: zraven tečeti dve primorski deklici, in rožce trgati, in jih v morje mečeti, ribčem nagajati, jim ribe zganjati, nar. p.; v 16. stoletju je služila končnica ta tudi ženskemu spolu, kakor še danes na Gorenjskem in na vzhodu: dvě bodeta mlele ogr.; obědve imata prav Skal.

Množina, 1. oseba. Končnica prve množinske osebe je mo, stsl. mr. -mo iz podstavne oblike ma-s pomeni „jaz (in) ti“; iz tega pomena se je razvil pomen take množine, v kateri sodeluje 1. oseba.

2. oseba. Končnica druge množinske osebe je te: dvoj. ta.

4

50

3. oseba. Podstavna oblika tretje množinske osebe je po soglasnikih ontъ, po samoglasnikih ntъ n. p. stsl. s-ątъ iz s-ontъ, stsl. berąt iz bero-ntz nsl. berą; v končnici ntъ je n znak večine, tъ = jedn. tъ.

V nsl. imamo dvojno obliko, jedna odgovarja stsl. in je krajša, druga podaljšana je postala vsled poravnanja oblik (Lautausgleichung); rečem n. p. ima rečeš, reče, rečeva, rečeta, rečemo, rečete, reko, nalik stsl. rekoţ; v poravnanje oblik pa se je razvila novejša oblika rečejo, tako je namreč osnova v vsel osebah jednaka postala in končnica jo iz jį se občuti, kakor v glagolu delajo, kot znak tretje množinske osebe; primeri:

I. V. 2-4. II. III. 1. III. 2. IV. V 1. VI.
neso bero zdigno štejo trpę hvalę kupujo
nesejo berejo zdignejo štejejo trpijo hvalijo delajo kupujejo

Starejše oblike se berejo pri Trubarju in Krelju: pleto, rasto, bodo
werden, gredo; neso, treso, grizo; vleko, reko, teko; mogo: možem:
morem; vzamo, primo, verjamo, začno; umerjo, odpro; bijo, pijo, pojo;
II. pobegno, obrno, pogino; III. 1. umějo; III. 2. bežě, sedě, trpě;
IV. době, gorově, častě, mislé, pravě, prosě, služě, hvalě; V. 2. kažo,
kličo, piso, jemljо; V. 3. bero, žgo; V. 4. dějo, sějo; VI. verujo,
gospodujo, darujjo, izkušujo, pridigujo, psujo, svetujjo, prešestujjo itd.;
jednako pri ogrskih in hrvatskih Slovencih, pri belih Kranjechih so krajše
oblike redke. V oběce so dandanes daljše oblike navadniše, v III. 2. in
IV. so posebno kratke oblike pri onih glagolih v navadi, kateri im nagla-
šajo, zato trpě, častě: trpím, častím, pa vídijo, prósijo: vídim, prósim,
na Benet. tudi nóse zraven nós'jo.

Govori se le: gredo, jedo, a pridejo: zraven bodo se čuje tudi
bojo; odsod tudi v jednini bo, primeri nar. pesen: tičice pojo, rožice
cveto, mojga veselja nazaj več ne bo. Med d in t osebne končnice iz-
pada često osnovni e: boste iz bودете stsl. bودete, gręste iz grędete stsl.
grędete, jednako gresta, bosta. V drugih glagolih je s neorganično vri-
nen: razvescliste, želiste, spoznaste, imaste, mudiste itd. Kastelec, dějste
Trubar, zůaste, smeste Krelj; znaste podstavlja obliko znadem, ki jo
imajo Srbi; Haložani govorijo: pletedo, hvalido, dělado, kupujedo.

2. Velevnik.

§ 42. Velevnik se tvori iz sedanjikove osnove.¹ Na sedanjikovo
osnovo se deva notranja priponka i in na njo osebne končnice v topih
oblikah. Osnovni samoglasnik je o, po nastopu samoglasnika i daja o + i č,
ki se v stsl. ob koncu in v nsl. sploh slabi v i, zato *reko-i-mz : stsl.
recemz : nsl. recimo.

¹ Po izviru odgovarja velevnik optativu grškemu in konjunktivu latinske I. ter futurnemu indikativu III. in IV. konjugacije.

51

Glede tvoritve primeri:

<table><thead><tr><th rowspan="2"></th><th colspan="2">Jednina</th><th colspan="2">dvojina</th><th colspan="2">množina</th></tr><tr><th>stsl.</th><th>nsl.</th><th>stsl.</th><th>nsl.</th><th>stsl.</th><th>nsl.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. oseba</td><td>—</td><td>—</td><td>berě-vě</td><td>beri-va, č</td><td>berě-mŭ</td><td>beri-mo</td></tr><tr><td>2. ”</td><td>beri iz *berě(s)</td><td>beri</td><td>berě-ta</td><td>beri-ta</td><td>berě-te</td><td>beri-te</td></tr><tr><td>3. ”</td><td>beri iz *berě(t)</td><td>beri</td><td>berě-ta</td><td>beri-ta</td><td>—</td><td>—</td></tr></tbody></table>

Velevniki onih glagolov, ki imajo pred osnovnim samoglasnikom j, so svoje oblike skrčili: *bijmo* iz *bijimo*, primeri stsl. bijamz zraven mlajše oblike *biimz* iz *biemz*; jednako tedaj *sějmo* iz *sějimo*, *štějmo* in *štějimo*, *kupujmo* iz *kupujimo*; tako menda tudi *dělajmo* iz *dělajimo*, *hvalimo* iz *hvalijimo*, primeri znanilnik *hvalimo* menda iz *hvalijemo*. Stsl. č se je deloma ohranil pri hrv. Slov.: *recěmo*, *recěte*.

### 3. Nedovršilnik (imperfekt).

§ 43. Nedovršilnik je posnet po aoristu. Nedovršilnik je dandanes v obče zgubljen. Da pa moremo ostanke presoditi, imamo si celega pred oči postaviti. Nedovršilnik stsl. je postal iz sedanjikove osnove, koji se

§ 42. Pri glagolih bez osnovnega samoglasnika se deva velevnikov znak neposredno na koren, znak sam pa je v izvirni obliki *ja*, v stsl. skrćen v jednini v *jb*, v dvojini in množini v *i*, primeri *dad*-;

<table><thead><tr><th rowspan="2"></th><th colspan="2">Jednina</th><th colspan="2">dvojina</th><th colspan="2">množina</th></tr><tr><th>stsl.</th><th>nsl.</th><th>stsl.</th><th>nsl.</th><th>stsl.</th><th>nsl.</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. oseba</td><td>—</td><td>—</td><td>dad-i-vě</td><td>dajva</td><td>dad-i-mŭ</td><td>dajmo</td></tr><tr><td>2. ”</td><td>*dad-jb: daždb</td><td>daj</td><td>dad-i-ta</td><td>dajta</td><td>dad-i-te</td><td>dajte</td></tr><tr><td>3. ”</td><td>*dad-jb: daždb</td><td>daj</td><td>dad-i-ta</td><td>dajta</td><td>—</td><td>—</td></tr></tbody></table>

Kakor *dam* se sprega v velevniku tudi *jěm* in *pověm*, prosti *věm* pa dobiva v velevniku osnovni samoglasnik, zato *vedi*, *vedite*, itd. Na dalje je po obliki stsl. *daždb* tvorjen dandanešnji velevnik *viž* stsl. *viždb*, (na Notranjskem se čuje *viž*, *vižte*) ter *hoč*: stsl. *hoště*; *hoč* iz *hot-jb* pa še ima posebno starino, ker ima pomen indikativa oziroma starega optativa: *hoč* li *vin' Krelj*; ako *hoč* naučiti wenn du lehren willst hrv. starine; *hoči* de *gremo*, nu te iste un *zberemo*? willst dass... Stpl.; jednako: *neć* viditi wirst nicht sehen; *dać* iz *dać* = *hoć*, *nic* iz *nić*; tudi *Gundulić* ima *hoć*. Jednako se rabi *možb*: eliko možb, vizmi i moli za me nimm soviel du kannst und bete für mich, morda v briž. spom.: tožde mozimz sztvoriti, ježe oni sztvorišę, t. j. isto bi mogli mi storiti, kar so oni storili.

4*

52

je pripel pomožni glagol jesmь v obliki *-jehz. Pripetje se je različno izvršilo, razločujemo tri načine pripetja, ki pomenijo tri dobe nedovršilnikove tvoritve:

a) osnovni e + je iz *jehz = č, t. j. končni e sedanjikove osnove in začetni je pomožnega glagola se stopita v č, n. p. rastěhz iz raste- + jehz; kakor rastěhz iz raste-, postane dělaahz iz děla-, oziroma dělaje-: *děla-ěhz, *dělajahz-, dělaahz;

b) po obliki dělaahz, uměahz in jednakih je postala tudi oblika rastěahz, podaljšana iz rastěhz;

c) pri vrsti III. 2, V. 2. 3 in VI. so nedovršilniki tvorjeni tudi iz nedoločnikove osnove, n. p. viděahz, hotěahz; te tvoritve so po vunanji analogiji po izgledu uměahz in jednakih glagolov.

Spregatev ima to posebnost, da se med časovni znak h in med osebne končnice vriva vezni samoglasnik; primeri (stsl. nedovršilnik):

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina</th><th>dvojina</th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><td>1.</td><td>děla-ahь iz *děla-ěh-õ-m (§ 24, 6)</td><td>děla-ahově</td><td>děla-ahomь</td></tr><tr><td>2.</td><td>děla-aše iz *děla-ěhes</td><td>děla-ašeta</td><td>děla-ašete</td></tr><tr><td>3.</td><td>děla-aše iz *děla-ěhet</td><td>děla-ašete</td><td>děla-ahoţ iz aho-nt</td></tr></tbody></table>

Mesto běaše v 2. in 3. jedninski osebi se nahaja tudi bě, in mesto běahoţ v 3. množinski osebi tudi běše, redko mesto imeaše imea; v teh oblikah je menda vezni samoglasnik odpal.

V nsl. je nedovršilnik malokaj ohranjen: bě obsěden war besessen Skalar 1643, Krelj; stojahu mesto stojahoţ Krelj; běše včinil, běhu, odavahu, kupuvahu, měrkahu evan.-tern.; běše přěšel, vidjaše, govorjaše, iděše, pozdravljaše, nosaše stsl. nošaše evang.-zagreb.; bě, běše, němaše, činjaše, oblěvaše; běhmo m. běhomz, běhu Habd.: běše ti dojti, běše platiti govorijo hrvatski Slovenci. V briž. spom. je nedovršilnik, kakor sicer v stsl.: wvedehu: stsl. vzveděhoţ, tepehu: stsl. tepěhoţ; natrověhoţ, pečahoţ, obujahoţ itd.

### 4. Deležnik sedanjikov tvorni.

§ 44. Pri tvoritvi sedanjikovega tvornega deležnika se priklepa na sedanjikovo osnovo priponka -nt; osnovni samoglasnik je o: *gredo-nt; v slov. je zgoda pristopila še jedna priponka jь, prim. § 39, stsl. oblika *gredo-nt-jь se glasi po glasniških pravilih nsl. grědoč oziroma grědoć, stsl. grědoštь; oblika bez zadnje priponke -jь se glasi v stsl. grědy in grědć, v nsl. le grědć, kakor stsl. dějć. t. j. krajše oblike se glase v stsl. na y ali ć, po nebnikih le na ć; v daljših oblikah ostaja ć le v vrsti III. 2. in IV. kakor v nsl., zato gorć, gorčě iz *gori-nt-jь, hvalę, hvalčě iz *hvali-nt-jь, sicer imajo deležniki v stsl. in nsl. v daljših oblikah ć: pijć, pijčć, stsl. pijštь, dějć, dějoč, stsl. dějoštь, itd.

53

V nsl. so nekateri glagoli I. vrste le v sedanjikovem deležniku ohra-
njeni: živoč, štuči, t. j. štoč stsl. čitqštъ lesend. Nekateri deležniki so
nalik 3. množinski osebi tvorjeni iz podaljšane oblike: plevejoč, pišejoč,
videjoč; nepravilen je bodeč iz bodem bosti, rabi se kot prilog, jednako
dereč : dereča reka, žgeč zraven žgoč. Padejoč in jednaki iz dovršnih
glagolov so proti duhu jezikovemu; vendar se obče govori pojdoč, morda
po analogiji deležnika gredoč, rekoč morda po analogiji govoreč, pri ogr.
Slovencih pohitoč, pri Haložanih idoma, po analogiji prislova hipoma.
Kakor klečč, molčč, stoję, razmišljajc, skrivaję, tvorijo se tudi prislovne
oblike jokaję, lizaję V. 2. in kupovaję VI.

Prislovne oblike gredę (stsl. grędy¹) gredoč (stsl. gredošte) so pri
hrvatskih Slovencih podaljšane v čki iz ečsky (nedol. množ. orod., prim.
slovčnsky govoriti), n. p. ležečki, mučečki, sedečki, stoječki, pri belih
Kranjcih: klečečki; primeri: na spečkem govori; na držečkem, brez
držečka, držečkega nese kobel vodi; na gredočkem spi.

5. Deležnik sedanjikov trpni.

§ 45. Ta deležnik se tvori v stsl. s priponko mz, ki se priklepa sedanjikovi osnovi, osnovni samoglasnik je o in se po glasniku j omehča: pleto-mz, bije-mz, delaje-mz, umčje-mz, hvali-mz, včl-o-mz itd.; v nsl. so morda ostanki tega deležnika v besedah: ženi-m, pobrati-m, posestri-ma, ljubi-m-ec; sicer se je v nsl. ta deležnik zgubil.

b) Tvoritev glagolskih oblik iz nedoločnikovega debla.

§ 46. Iz nedoločnikovega debla se tvorijo: 1. nedoločnik, priponka mu je ti: nes-ti, pi-ti, plesti iz plet-ti itd.;

2. namenilnik, priponka mu je t iz tz: stsl. pi-tz, nsl. pi-t, stsl. sodi-tz, nsl. sodi-t itd.;

3. deležnik tvorno-pretekli I. Priponka mu je po soglasnikih v stsl. zs, po samoglasnikih vs; podaljšuje pa se, kakor priponka tvornega sedanjikovega deležnika, s priponko jь, prim. § 39; n. p. (stsl.) mož. pletz iz *plet-zs, žen. pletzši iz plet-zs-jь, sr. pletz, (stsl.) vidě-vš, žen. vidě-vši.

Glagoli vrste IV. imajo dvojno obliko: hvali-vz, hvali-vzši in hvalь, hvalьši; v zadnjem slučaju se debelski končni i spremenja v j, po katerem se z omehčuje v jь, *hvali-zs : *hvalj-zs : *hvalj-bs in po § 26, 6 hvaljь oziroma hvalь, hvalьši. V stsl. so oblike na še jednakega pomena, kakor pri tvornem sedanjikovem deležniku oblike na šte, t. j. imajo pri-

¹ Oblike včdi, vidi v nekaterih izrazih primerjajo nekateri stsl. deležnikovi obliki včdy, vidy, n. p. hodil sem sam ne vedi kod; toda primerjaj stavke: bežati moras ’oti ali ne ’oti laufen musst du, du magst es wollen oder nicht; v zadnjem stavku je ’oti t. j. hoti velevnik.

54

slovni pomen; tem oblikam na še odgovarjajo nsl. oblike na ši: skrivši mi pravi; primeri ležečki iz ležečky. Na še pomni obliko rekše t. j. kakor sem rekel ali pravilno rečeno. Dandanešnji pisatelji rabijo po sledu staroslovensčine krajše oblike prislovno, oziroma kot povedni pristavek (prae-dicative Apposition), daljšim pa poravnavajo oblike na ši. ša. še; med narodom se ta deležnik pozgublja. Čuje se oprimši, omedlči, rekši, skrivši zraven skrivav heimlich, oziravši se, pozabirši, pozabljivši je kriva tvoritev po vplivu priloga pozabljiv. Bere se I. padši Krelj, opadši evang.-zagreb., došedši, prisedši, sešedši evang.-tern. in zagreb., rekši, zlekši: stsl. izvlčkše, pretekši, odvrgši evang.-zagreb., umrši Metelko, vzamši Krelj: stsl. vzzlb-m-zše, vzemši evang.-tern. in zagreb., vzcrši ogr.: stsl. vzcz-vše: po zadnji obliki tudi prijcrši ogr. in počevši evang.-zagreb., odprčevši evang. zagreb., primeri stsl. prostr-b-vb, otrb-vši in ogr. strvši; II. podigši, poklečši, zniknuši evang. zagreb.; III. omedlčevši, hotčevši evang. zagreb.; IV. zdramši nar. p., pričakuje se zdramljši: *vuzdram bši. Ta deležnik se stvarja vsled pomena svojega le od dovršnih glagolov.

4. Deležnik tvorno-pretekli II. Priponka mu je stsl. lъ. nsl. l: bi-l, stsl. nes-lъ. nsl. nes-el, nes-la itd.

5. Deležnik trpno-pretekli. Priponka mu je stsl. nb ali tb, nsl. n ali t; pred preponko nb je vezni samoglasnik: stsl. plet-c-nb, nsl. plet-e-n, *hvali-e-nb: stsl. hvaljenb, nsl. hvaljen; stsl. bitb, nsl. bit itd.

6. Dovršilnik (aorist). Tudi dovršilnik spada med one oblike, ki so se v nsl. zgubile, ali le v ostankih ohranile. Da se ti ostanki morejo presoditi, hočemo si stsl. tvoritev pred oči postaviti. Dovršilnik (aorist) je v stsl. dvoj: A. prosti ali krepki dovršilnik (einfacher oder starker Aorist), B. sestavljeni ali slabi dovršilnik (zusammengesetzter oder schwacher Aorist).

A. Prosti dovršilnik.

§ 47.

<table><thead><tr><th></th><th>Jednina</th><th>dvojina</th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><td></td><td>stsl.</td><td>stsl.</td><td>stsl.</td></tr><tr><td>1. oseba</td><td>nesъ iz *nesō-m (§ 24, 6)</td><td>neso-vě</td><td>neso-mb</td></tr><tr><td>2. „</td><td>nese iz *nese-s „</td><td>nese-ta</td><td>nese-te</td></tr><tr><td>3. „</td><td>nese iz *nese-t „</td><td>nese-te</td><td>neso iz *neso-nt</td></tr></tbody></table>

Kakor izgled kaže, se prosti dovršilnik v slovenščini od sedanjika razločuje le tako, da ima zadnji polne, dovršilnik pa tope osebne končnice ter v prvih osebah in v 3. množ. osebi močnejši osnovni samoglasnik: že v stsl. je dovršilnik tvorjen le od onih glagolov I. vrste, ki se končujo na soglasnik in od glagolov II., če imajo soglasnik pred vrstno priponko no n. pr. dvigl od drig-no-ti.

56

oblika je utrjena in služi za vse osebe jednako: bi delal, bi delali itd.; mesto bi je v nekaterih krajih v navadi tudi: běsem, běsi, bě, běsva, běsta, běsmo, běste, běso, in sicer ne samo v tvoritev pogojnika, nego tudi v tvoritev predpreteklega časa: beseda běsem je sestavljena iz bi (= by) in jesmь, bi jesi itd. Iz korena by ima stsl. panonskega okraja zraven byhь se starejsi aorist bimь ali bimь bi bi, množ. bimь biste bišę in bą; prim. istrsko: ja bin rada; dok bin živa bila.

V nsl. se v ternavskem evangelju bero sledeći dovršilniki oblike II. 1.: navrnu se: stsl. navršno sę, genu se: gšno sę, začu, rodi, odprěšę se: pomoriše evang.-zagreb.: pokazah, namazah, izpeljah, poznamenuvah; doide, izně t. j. iznesel je. počę, začę, prije, vze, zakle, začu; vuerknu, prigriznu, zmeknu, strgnu, obrnu, sta, posta, obdrža; prekrši, spuli, pokaza, skaza, poveda, pozva, zazva; dobismo: stsl. dobyhomь, jednako dobavismo, pogubismo, viděhmo; začeše, pomrěše, odprěše, potaše, zaraziše, hasniše Habdelić: v briž. spomenikih je dovršilnik v navadni rabi: približaše, dělaše, pride t. j. prišel si, vržljubiše, sžtrvori, sžtrvoriše, vržnenaviděše; byhь, by v zvezi z deležnikom trpno-preteklim. V obliki II. 2. beremo pojedosta evang. tern.; dojdoše, donesoše evang. Zagreb.

## II. Spregatev po glagolskih vrstah.

### A. Z osnovnim samoglasnikom oziroma slogom.

#### I. vrsta (korenska vrsta).

§ 49. Nedoločnikovo deblo je ob jednem koren. nedoločnikova končnica se pritika neposredno na koren. Po korenskem končnem glasu je ta vrsta razredjena v sedem razredov, ki se imenujo po dotičnem končaju:

1. d. t, razred zobniški; 2. s. z, sičniški; 3. b, p. v, ustniški; 4. g, k, h, goltniški; 5. m. n, nosniški; 6. r. l, jezičniški; 7. i, y, u, č, a. samoglasniški razred.

#### 1. Zobniški razred.

§ 50. Primer: koren plet-, a) sedanjikovo deblo plet-, b) nedoločnikovo deblo plet-.

a) iz sedanjikovega debla imamo:

<table><thead><tr><th colspan="2">1. Sedanjik</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn. 1. plèt-e-m</td><td>pádem</td></tr><tr><td>2. plèt-e-š</td><td>pádes</td></tr><tr><td>3. plèt-e</td><td>páde</td></tr></tbody></table>

<table><thead><tr><th colspan="2">2. velevnik</th></tr></thead><tbody><tr><td>—</td><td></td></tr><tr><td>plèt-i (pleti, pleti mi)</td><td>pádi</td></tr><tr><td>plèt-i (pleti)</td><td>pádi</td></tr></tbody></table>

57

<table><tr><td>dvoj.</td><td>1. plet-è-va, plèteva</td><td>pádeva</td><td>plet-î-va, plètiva</td><td>pádiva</td></tr><tr><td></td><td>2. plet-è-ta, plèteta</td><td>pádeta</td><td>plet-î-ta, plètita</td><td>pádita</td></tr><tr><td></td><td>3. plet-è-ta, plèteta</td><td>pádeta</td><td>plet-î-ta, plètita</td><td>pádita</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. plet-è-mo, plètemo,</td><td>pádemo</td><td>plet-î-mo, plètimo,</td><td>pádimo</td></tr><tr><td></td><td>2. plet-è-ta, plètete</td><td>pádete</td><td>plet-î-te, plètite</td><td>pádite</td></tr><tr><td></td><td>3. plet-ó, pletèjo</td><td>pádejo</td><td>plet-î-te, plètite</td><td>pádite</td></tr><tr><td></td><td>plètejo</td><td>padó (pádo)</td><td></td><td></td></tr></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: *plet-ć plet-ćč*.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik plès-ti iz *plet-ti*, glej § 20, 2.; 2. namenilnik plès-t; 3. deležnik tvorno-pretekli I. s-plet-ši; 4. deležnik tvorno-pretekli II. plet-e-l in pletl; 5. deležnik trpno-pretekli plet-e-n.

Na zahodu se t d pred l ohranjuje, v 16. stoletju so pisali oboje pletel in plel, cvel, kral, pal in padel, jčdel; šed-ima povsodi le šel, prišel, našel, krivo najdel išel, primeri prišedši in samostalnike našest, obnašest, našestek Auffindung, prišestje Ankunft.

Glagol i-ti ima v sedanjiku koren i- podaljšan s pristavljenim d, (ki je v zvezi s korenom dě-glagola děti), in se glasi ídem ídeš íde itd., ídi, idóč, pojdoč. Mesto rastem, rasteš itd. se govori često rasem raseš itd. po obliki rasel rasla iz rastel rastla; jednako je postal iz deležnika srěl srěla sedanjik srějem zraven srěčam V. 1. iz korena rět-¹. Od korena čьt-imamo v tej vrsti le deležnike čtoč štoč in pošten iz po-čьt-e-nъ; ostale oblike nadomestuje podaljšani glagol III. 1. štějem, štěti.

**Opazka** o naglasu. 1. Po izgledu plètem se naglašajo glagoli, ki imajo v korenu prosti široki e ali o, prim. brèdem, gnjètem, mètem, bòdem itd.; jednako tudi v vrsti I. 2, 3, 4, 6 in V. 3. Pred naslonicami menja se v jedn. velevniku `` na ^: pletì: pletì mi. Na Gorenjskem se govori tudi pletěm, na vzhodu plètem plètemo, plèto in pletô, na ogr. pletěm pletěmo, pletô. 2. Glagoli, ki imajo v korenskem slogu a, i, u, ě, e, ol, o imajo in držijo naglas' prim. pádem; gorenjščina ima tudi tu paděm. 3. ^ ima tu glagol sèdem (sèdem), nedol. sésti (sěsti), velevn. sédi, sédiva itd.; jednako I 2. lězem (lězem) in I. 4. lěžem (ležem, léči).

Stsl. a) 1. plet-o, eši, etъ, evě, eta, ete, emъ, ete, otъ,

i 2. i, i, ěvě, čta, četa, čemъ, čte, čte;

3. plet-y(e), oštъ; 4. (del. sed. trp.) plet-omъ; 5. (imperf.)

plet-ěahъ, ěaše itd. § 43;

b) 1. plesti, 2. plestъ, 3. sъ-plet-ъ, 4. ple-lъ, 5. plet-e-nъ;
aor. B. II. 2. plet-ohъ, e itd. § 48.

¹ stsl. sъ-rěsti I. 1, sъ-reštō V. 2.

59

3. deležnik sedanjikov tvorni: greb-č, greb-čć.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik grèb-s-ti; 2. namenilnik grèb-s-t; 3. deležnik tvorno-pretekli I. o-greb-si; 4. deležnik tvorno-pretekli II. greb-e-l iz stsl. greb-lz; 5. deležnik trpno-pretekli greb-c-n.

V nedoločniku je med b in t vrinen s, glej § 23. 1.; glagol plčti je postal iz *plčuti, primeri plčvem zraven plčjem iz plč-ti; jednako žiti iz *živti, primeri živoč: tudi si-ti je postal iz *šiv-ti, sedaj le ši-jem, toda V. I. šivam; spem. speš. pospem. naspem, (v stsl. koren stp-) ima v nedoločniku su-ti, po-su-ti, na-su-ti.

4. goltniški razred.

§ 53. Primer: koren pek-. a) sedanjikovo deblo pek-, b) nedoločnikovo deblo pek-.

a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>1. sedanjik.</th><th>2. velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn.</td><td>1. pèč-e-m</td><td>—</td></tr><tr><td></td><td>2. pèč-e-š</td><td>pèc-i (peci)</td></tr><tr><td></td><td>3. pèč-e</td><td>pèc-i (peci)</td></tr><tr><td>dvoj.</td><td>1. peč-è-va, pèćeva</td><td>pec-î-va, pèciva</td></tr><tr><td></td><td>2. peč-è-ta, pèčeta</td><td>pec-î-ta, pècita</td></tr><tr><td></td><td>3. peč-è-ta, pèčeta</td><td>pec-î-ta, pècita</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. peč-è-mo, pèčemo</td><td>pec-î-mo, pècimo</td></tr><tr><td></td><td>2. peč-è-te, pèčete</td><td>pec-î-te, pècite</td></tr><tr><td></td><td>3. pek-ó, pečèjo, pèčejo</td><td>pec-î-te, pècite</td></tr></tbody></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: pek-óč.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik pèči; 2. namenilnik pèč; 3. deležnik tvorno-pretekli I. o-pek-ši; 4. deležnik tvorno-pretekli II. pek-e-l iz stsl. pek-lz; 5. deležnik trpno-pretekli peč-e-n.

Pred glasnikom e se premenja goltnik v nebnik glej § 19, 1, a, a, pred č, oziroma v nsl. pred i v sičnik, glej § 19, 1, b, β: pečem, peci; goltnik in t daja č (tj na skrajnem zahodu č); pečti in pečt so potvorice; v velevniku se čuje tudi peči mesto peci; mog- ima v sedanjiku mórem iz in zraven možem, prim. § 24, 2; vrъg- ima v nedoločniku vrči in vrčči, tolk- tolči in tlčči.

Stsl. a) 1. pek-og, peč-eši itd. 2. peci, pec-čvč itd.; imperf. pc- čaahъ itd. § 43.

b) 1. pešti; aor. A. pekъ, peče itd. § 47. B. II. 2. pekohъ itd. § 48.

60

5. nosniški razred.

§ 54. Primer: koren pъn- (iz pen-), a) sedanjikovo deblo pn-
oziroma pъn-, gl. § 3, op. 2. b) nedoločnikovo deblo pę- oziroma pъn-,
gl. § 2, e, b).

a) iz sedanjikovega debla :

<table><thead><tr><th></th><th>1. sedanjik.</th><th>2. velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn.</td><td>1. pn-ě-m (prí-pnem)</td><td>—</td></tr><tr><td></td><td>2. pn-ě-š</td><td>pn-ì, pnì si</td></tr><tr><td></td><td>3. pn-ě</td><td>pn-ì</td></tr><tr><td>dvoj.</td><td>1. pn-è-va</td><td>pn-î-va</td></tr><tr><td></td><td>2. pn-è-ta</td><td>pn-î-ta</td></tr><tr><td></td><td>3. pn-è-ta</td><td>pn-î-ta</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. pn-è-mo</td><td>pn-î-mo</td></tr><tr><td></td><td>2. pn-è-te</td><td>pn-î-te</td></tr><tr><td></td><td>3. pn-ć, pnèjo</td><td>pn-î-te</td></tr></tbody></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: pn-ćč.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik pę-ti iz *pъn-ti; 2. namenilnik pę-t; 3. deležnik tvorno-protekli I. raz-pen-ši gl. § 46, 3; 4. deležnik tvorno-pretekli II. pę-l; 5. deležnik trpno-pretekli pę-t.

Koren žъn- omehčuje n: žnjem in žanjem ženjem žęti; manem menem nedoločnik měti iz men-ti; nedoločniki menoti ogr., odpneti in žnjeti so neorganični in krivi; jednako pričme mesto prične, razpe mesto razpne, popriješ mesto poprimeš. Koren im- se glasi v sedanjiku a) imem: obimem, poimem Trubar; b) jmem: zajmem; c) mem, ьmem: izmem Dalm., otmem: vnamem (§ 7, b, 3, β), vnameš itd.; d) jamem: jamem, jameš itd. verjamem. t. j. věro jamem (stsl. včrō imō); věrjem spada k nedoločniku věrovati, stoji zato mesto verujem, k nedoločniku verjeti spada verjamem. Mesto kolnem se nahaja tudi klejem potvorica iz kleti, mesto najet tudi najmen hrv., tako tudi ožmen mesto ožęt in kolnenje mesto kletje, toda pravilno prě-klę-n zraven navadnega prě-klę-t.

6. jezičniški razred.

§ 55. Primer: koren mer-, a) sedanjikovo deblo mer- in mr-
iz mъr-, glej § 4, op., b) nedoločnikovo deblo mrč- in mrč-, nsl. mr-,
glej § 4. op.

Stsl. a) 1. pъn-ć itd.; imperf. pъn-ěahъ § 43.

b) 1. pęti: aor. B. I. pę-sъ § 48, B. II. 1. pę-hъ (pę-tъ,
pę-tъ zraven pę) pę-hově, pę-sta itd. § 48.

62

<table><tr><td>dvoj.</td><td>1. bî-je-va</td><td>bî-j-va</td></tr><tr><td></td><td>2. bî-je-ta</td><td>bî-j-ta</td></tr><tr><td></td><td>3. bî-je-ta</td><td>bî-j-ta</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. bî-je-mo</td><td>bî-j-mo</td></tr><tr><td></td><td>2. bî-je-te</td><td>bî-j-te</td></tr><tr><td></td><td>3. bî-jo, hijó, bîjejo</td><td>bî-j-te</td></tr></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: bi-jé bi-jóč.

a) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik bí-ti; 2. namenilnik bî-t: 3. deležnik tvorno-pretekli I. u-bi-rši; 4. deležnik tvorno-pretekli II. bi-l; 5. deležnik trpno-pretekli bi-t in bi-j-c-n.

V zadnjem deležniku je j vrinek (§ 7, b), prim.: obuven zraven obut, děven zraven dět.

Koreni rju-, slu-. plu- premenjajo v sedanjiku u v ov: rjovem, (odsod po III. 2. rjově-ti); slove Krelj zraven sluje; plovuči kamen t. j. plovčí kamen Bimsstein.

Zna-, smě-, spě imajo v sedanjiku skrčene oblike znam iz *zna-jem, (kakor dělam iz *dělajem pod V. I., primeri stsl. znajo: dělajó), směm zraven smějem in spěm.

Dě- ima sedanjik děnem (vrsta II.) v pomenu werde legen, in dě-jem (Bohorič, Trubar) ali děm (Krelj) v pomenu mache, sage; zdi se mi je krčitev iz vzděje.

Da- tvori nedoločnikove oblike, sedanjik je iz dad-, pa tudi da-te da-jo.

Sta- ima sedanjik iz vrste II. sta-n-e-m itd.. čuje se tudi stanoti stanol.

Pě- ima v sedanjiku pějem, redko po nedoločniku pějem, primeri poja = pesen § 4 (oj pred samoglasniki = č pred soglasniki).

Deležnik trpno-pretekli ima a) priponko t: bit, brit, posut, razodet itd., b) priponko n: neobriven ungeschoren, razodiven abgedeckt, pokriven gedeckt, vmiven gewaschen, stiven gezählt, obuven, děven, uživen. skriven, umiven: bijen, porijen; bez veznega samoglasnika: znan kakor znam; glagolnik rjovenje: zraven pět spět in pětje se bere tudi spojen nar. p.

Iz nedoločnikovega debla by- glagola byti imamo oblike biti bivši bil in dovršilnikov ostanek bi, ki se rabi pri pogojniku.¹

¹ V briž. spom. še živi pomen dovršilnika: by uvygnan, je bil izgnan. bih crisken t. j. byhъ krъštenъ, bil sem krsčen; bim služi v pogojnik: bim stvoril t. j. jaz bi storil, bim stojal; še Krelj ima bih pri pogojniku, primeri § 48. Nedovršilnikovih oblik imamo v briž spom. : bě žiti, běše; hrv. bě, běše, běsta, běhmo, běhu in běho, primeri § 43; běsem, běsi itd. še v Zilski dolini dandanes živi.

63

II. vrsta (nog- ali ni-vrsta).

§ 57. Primer: *dig-nog-ti*, a) sedanjikovo deblo *dign-*, b) nedoločnikovo deblo *dignog-* (*digni-*).

a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>1. sedanjik.</th><th>2. velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn.</td><td>1. dígn-e-m</td><td>—</td></tr><tr><td></td><td>2. dígn-e-š</td><td>dígn-i (digni)</td></tr><tr><td></td><td>3. dígn-o</td><td>dígn-i (digni)</td></tr><tr><td>dvoj.</td><td>1. dígn-o-va</td><td>dígn-i-va (digniva itd.)</td></tr><tr><td></td><td>2. dígn-e-ta</td><td>dígn-i-ta</td></tr><tr><td></td><td>3. dígn-e-ta</td><td>dígn-i-ta</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. dígn-e-mo</td><td>dígn-i-mo</td></tr><tr><td></td><td>2. dígn-e-te</td><td>dígn-i-te</td></tr><tr><td></td><td>3. (dígn-o) dígnejo, dignó</td><td>dígn-i-te</td></tr></tbody></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: *gin-oč*.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik *dígnoti*; 2. namenilnik (*dignog*-l); 3. deležnik tvorno-pretekli I. *digno-vši*; 4. deležnik tvorno-pretekli II. *dignog-l*; 5. deležnik trpno-pretekli *dign-o-n* iz *digno-o-n*.

Na vzhodu se je o obdržal, tudi pri hrvatskih Slovencih ni redek: *razgrnoti*, *zginoti*, *struhnoti* itd.; na zahodu je navaden mesto o neorganično oslabljen glasnik i, redkeje glasnik u: *digniti*, *minuti*.

Deležnik tvorno-pretekli II. zgubi tudi svoj no; ogrdel: ogrdnoti, usehel Trubar: usehnoti, pobegel, zastigel: pobegnoti, zastignoti Habd., omrzel Gutsm.: omrznoti, vehel: vehnuti mesto venuti (stsl. včnoti); pobegla, vgrezla sank ein, pokel: obruč je pokel, znikla prip.; tudi nedoločnik se bere po I. vrsti pobeči; jednako del. tvorno-pret. I. podigši, poklekši evang. Zagreb.

Stsl. a) 1. dvig-nog, neši itd; 2. dvig-ni, nč-vč itd.; 3. dvig-ny nógšt; 4. dvig-nomš; 5. dvig-nčahš, nčaše itd.

b) 1. dvig-nog-ti; 3. dvig-nogvš in dvig-t; 5. dvig-novenš in dviženš;

aor. A. dvig-t, dviže, dviže, dvig-ovč, dvižeta, dviž-ete, dvig-omš, dviž-ete, dvig-o;

aor. B. II. 1. dvig-nog-hš, dvig-nog, nog, nóg-hovč, nóg-sta, nóg-ste, nóg-homš, nóg-ste, nóg-šč;

aor. B. II. 2. dvig-o-hš, (dviže, dviže), dvig-ohovč itd. § 48.

65

2. razred, sedanjikovo deblo dobiva i.

§ 59. Primer: gorčti, a) sedanjikovo deblo gori-. b) nedoločnikovo deblo gorč-.

a) iz sedanjikovega debla:

<table><thead><tr><th></th><th>1. sedanjik.</th><th>2. velevnik.</th></tr></thead><tbody><tr><td>jedn.</td><td>1. gorí-m</td><td>gòri (gorì)</td></tr><tr><td></td><td>2. gorí-š</td><td>gòri (gorì)</td></tr><tr><td></td><td>3. gorí</td><td>gòri (gorì)</td></tr><tr><td>dvoj.</td><td>1. gorí-va</td><td>gorí-va, gòriva</td></tr><tr><td></td><td>2. gorí-ta</td><td>gorí-ta, gòrita</td></tr><tr><td></td><td>3. gorí-ta</td><td>gorí-ta, gòrita</td></tr><tr><td>množ.</td><td>1. gorí-mo</td><td>gorí-mo, gòrimo</td></tr><tr><td></td><td>2. gorí-te</td><td>gorí-te, gòrite</td></tr><tr><td></td><td>3. goré, goríjo</td><td>gorí-te, gòrite</td></tr></tbody></table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: goréč.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik goré-ti, (gorč-ti); 2. namenilnik (gorč-t); 3. deležnik tvorno-pretekli I. po-gore-vši; 4. deležnik tvorno-pretekli II. gore-l; 5. deležnik trpno-pretekli po-gore-n.

Gledim zraven gledam ima v nedoločniku gledati; hotěti ima sedanjik po V. 2. hóčem iz *hotjem in hčem (stsl. hoštọ), v 3. množinski osebi pa hoté Trubar zraven hóčejo, velevnik hóti Preš.; v sestavi z nikalnico zgubi naglas in postane naslonica: nèčem (néču), nèčeš, nèče, nèčemo, nèčete, nèčejo in nèčedo, ali pa nóčem iz n[eh]očem, nóčeš itd.

V nekaterih besedah tvorjenih iz deležnika trpno-preteklega je lj neorganično vrinen: trpljenje, življenje zraven živënje: živě-ti, trpěnje: trpěti; primeri grměnje, kipěnje, sopěnje, srběnje, šuměnje, tedaj tudi poželěnje mesto poželjenje.

V vrsto III. 2. spadajo po sedanjiku tudi spim, zdi se, gledim zraven gledam, smejim se zraven sméjem se (stsl. smějo směješ V. 2.), nedoločniki so spati V., zděti (stsl. säděti I. ali sädějati V.), gledati V., smejati V ali III.

Po nebnikih stoji v nedoločnikovem deblu a mesto č: držáti, kríčati itd., stojati se krči v státi, sedanjik stojím, v briž. spom. stojal, sedaj stal.

Stsl. a) 1. gorj-o, gori-ši, trpljo § 18 d, trpi-ši), 2. gori, -ivě, 3. gorę, gorěštъ, 4. gori-mъ, 5. gorě-ahъ, -aše itd. (iz nedol. debla).

b) aor. B. II. 1. gorě-hъ, gorě, gorě, gorě-hově, gorě-sta itd.

71

VI. vrsta (ova-vrsta).

§ 65. Primer: kupovati, a) sedanjikovo deblo kupu-, b) nedo-
ločnikovo deblo kupov-a-.

a) iz sedanjikovega debla:

<table>
  <tr>
    <td>1. sedanjik.</td>
    <td>2. velevnik.</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>jedn. 1. kupû-je-m</td>
    <td>—</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>2. kupû-je-š</td>
    <td>kupú-j (kupûj mi)</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>3. kupû-je</td>
    <td>kupú-j</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>dvoj. 1. kupû-je-va</td>
    <td>kupû-j-va</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>2. kupû-je-ta</td>
    <td>kupû-j-ta</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>3. kupû-je-ta</td>
    <td>kupû-j-ta</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>množ. 1. kupû-je-mo</td>
    <td>kupû-j-mo</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>2. kupû-je-te</td>
    <td>kupû-j-te</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>3. kupû-jg, kupûjejo</td>
    <td>kupû-j-te</td>
  </tr>
</table>

3. deležnik sedanjikov tvorni: kupu-jc, kupu-jgč.

b) iz nedoločnikovega debla: 1. nedoločnik kupová-ti; 2. na-menilnik kupova-t; 3. deležnik tvorno-preteki I. na-kupova-vši; 4. deležnik tvorno-pretekli II. kupova-l; 5. deležnik trpno-pretekli kupova-n.

Zraven vérujem se čuje véruvam, verovam; vári se, várite se je
na mestu váruj se, várujte se, nedol. várovati.

B. Spregatev bez osnovnega samoglasnika oziroma sloga v
sedanjiku (nepravilna spregatev).

§ 66.

1. věděti, koren věd-.

<table>
  <tr>
    <td>1. sedanjik.</td>
    <td>2. velevnik.</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>jedn. 1. vé-m in věm iz věd-mb (stsl. věmb)</td>
    <td>—</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>2. vé-š in věš (stsl. vě-si)</td>
    <td>véd-i (stsl. věždb) :</td>
  </tr>
  <tr>
    <td>3. vé- in vě (stsl. věstb)</td>
    <td>po-vej (pověj mi)</td>
  </tr>
  <tr>
    <td></td>
    <td>védi (stsl. věždb)</td>
  </tr>
</table>

Stsl. a) 1. kupu-jg, ješi, 2. kupu-j, kupu-jvě, 3. kupu-jc, jště,
4. kupu-jemz, 5. kupu-jahz.

b) aor. B. II. 1. kupova-hz, kupova, kupova, kupova-hově, ku-
pova-sta itd.

73

Deležnik sedanjikov jedé jedóč; ostale oblike pripadajoče nedoločnikovemu deblu gredo po I. 1., tedaj jésti, jest (stsl. jas-tz), na-jed-ši se, jedel in jel, jeden.

Nahaja se tudi mesto jeste jedete, mesto jědą jejo mesto jej pri hrv. Slovencih jedj.

### 4. koren jes- glagola sem biti (byti).

<table><thead><tr><th>jednina</th><th>dvojina</th><th>množina</th></tr></thead><tbody><tr><td>1. s-ě-m (stsl. jes-mь)</td><td>s-vä (stsl. jes-vě)</td><td>s-mö</td></tr><tr><td>2. sì (stsl. je-si)</td><td>s-tä</td><td>s-tě</td></tr><tr><td>3. jes-t, jě (stsl. jes-tъ)</td><td>s-tä</td><td>s-ǒ</td></tr></tbody></table>

Mesto sem imajo briž. spom. jesem, pozneje so pisali sem sam, sim in celo sum Krelj, t. j. szm; zraven si se nahaja jesi Habd.; od jest odpada st, zato je zraven jest briž. spom., jeste Trubar; 3. množinska oseba se glasi v briž. spom. sunt, stsl. sotz, ogr. jeso in so, hrv. jesu in su; nésem, nési, né, t. j. něsem, něsi, ně iz ne-jesem, ne-jesi, ne-je itd. se dandanes neorganično mehča v nísem, nísi, ní itd.; ostale oblike so od korena by- po I. 7. in bód- po I. 1.

### 5. grědem

ima polne oblike po I. 1.; bolj navadne pa so oblike bez osnovnega samoglasnika: jedn. 1. grém (grěm) iz grěd-m, 2. gréš, 3. gré; dvoj. 1. gréva, 2. in 3. grésta (grestā); množ. 1. grémo (gremō), 2. gréste (grestě), 3. gredó, grédo, gréjo; delež. sed. gredé gredóč; ostale oblike so tvorjene od glagola idem.

### 6. bōdem

ima polne oblike po I. 1.: bōdem bōdeš itd.; velevn. bòdi (bodì), bodimo ali bòdimo itd.; bolj navadne pa so v sedanjiku oblike: bôm iz bòdm, bôš, bô, dvoj. bôva, bôsta, množ. bômo, bôste, bôdo; čuje se tudi bôta, bôte, bôjo, kakor da bi bilo deblo bo-; v govoru se rabijo tudi same končnice: vi te nosili.

## III. Opisane glagolske oblike.

### a) Tvorni položaj.

#### 1. Pretekli čas.

§ 67. Pretekli čas ima tvorno-pretekli deležnik II. in pomožni glagol sem: 1. prišel sem, prišla sem, 2. prišel si, prišla si itd.

74

## 2. Predpretekli čas.

Predpretekli čas ima tvorno-pretekli deležnik II. in pomožni glagol v preteklem času: kadar je vina bilo zmanjkalo Stapl.; bil sem prišel; dodelal sem bil.

**Op.** Mesto pomožnega glagola v preteklem času nahaja se tudi stari nedovršilnik běh § 43 ali v obliki běsem iz bysem § 48 n. p. sem bila stara sedem lět. běste me djali v klošter lep nar. p., prim. stsl. běste dějali.

## 3. Prihodnji čas.

Prihodnji čas se znači

a) s sedanjikom dovršnih glagolov: ta način je posebno živ ostal pri glagolih gibanja. če so sestavljeni s predponko po: poběžim. porlčćem, podirjam. poženem. pojdem. polčzem. poletim, powsem, popeljem. potčćem. tako tudi porečem in bōdem werde sein: poletim na široko polje. tam se nazobam Vraz.

**Op.** Da ne znači vsak dovršni glagol v sedanjiku prihodnosti, ima se pripisati nemškemu vplivu. Krelj še ima: ti porodiš wirst gebären; Trubar: kako jest to spoznam werde erkennen; sreti duh pride (wird kommen) v te, ino ta moč tebe obsenči wird umschatten; pri ogrskih Slovencih je ta nemški vpliv naj manj poznati. Kuzmič ima: žena twoja porodi sina tebi, Trubar pa: twoja žena bode tebi rodila eniga sinú; Kuzmič: vnoge (mnoge) obrne k bogi, Trubar pa: bode preobrnil k bogu; Kuzmič: popriješ (mesto poprimeš) i porodiš sina, Trubar pa: boš počela ino boš rodila eniga sinú; evang. Zagreb.: ja doidem i zvračim njega.

b) se znači prihodnji čas z nedoločnikom v zvezi a) z glagolom imam in b) z glagolom hočem:

a) na njih sadu jih imate spoznati werdet erkennen; njega ime ti imaš imenovati Joannes wirst nennen Trubar: oni te imajo na rokah nositi Krelj: moj klih vi imate rěs piti Dalm., a Krelj: moj pchar resnično boste pili.

b) jest hočo priti ino njega ozdraviti werde kommen und gesund machen Trubar: tako če zdrav biti moj hlapčič wird gesund sein Krelj: ar (ker) vsakomu, ki ima, hoče se dati i obilen bude: a onemu, ki nema, i kaj se vidi imčiti, hoče se rzeti od njega evang. Zagreb.

c) navadno pa se dandanes znači prihodnji čas s tvorno-preteklim deležnikom II. in glagolom bōdem: bom dělal.

**Op.** Glagol imam v zvezi z nedoločnikom ima dandanes pomen, da je potrebno.

75

4. Predprihodnji čas.

Predprihodnji čas je zložen iz deležnika tvorno-preteklega II. glagolov dovršnikov in pomožnega glagola *bodem*: *dodelal bodem*; toda često ima ta oblika tudi pomen proste prihodnosti.

5. Pogojnik.

Pogojnik se zaznamuje za sedanji čas z deležnikom tvorno-preteklim II. glagola nedovršnika v zvezi s čestico *bi*: *bi dčlal*; za pretekli čas pa z deležnikom glagola dovršnika: *dodelal bi*; *bil bi delal* je nedovršena preteklost, *bil bi dodelal* pa (dovršena) predpreteklost.

b) Trpni položaj.

§ 68. Trpni položaj se tvori na dva načina:

a) na tvorni položaj se dodaja povratno zaime *sg*: *hvalim se*, *hvališ se*, *hvali sc*; *hvalil se sem*, *hvalila se sem*; *bil sem se pohvalil*; *bom se hvalil*; *hvalil bi se*, *bil bi se hvalil*; tako v vseh časih, številih in osebah.

b) se tvori trpni položaj tako, da se trpno-preteklemu deležniku dodaja pomožni glagol *sem* v primernih časih in oblikah: *smo hvaljeni*, *bili smo hvaljeni*, *bili smo pohvaljeni*, *hvaljen bodi*, *bili bi pohvaljeni* itd.

Pregled časovanja.

§ 69. A. Tvorni položaj (genus activum).

a) kazalni način (m. indicativus) | b) pogojni način (condicionalis)

I. sedanji čas (tempus praesens)

hvalim ich lobe | hvalil bi ich möchte loben

II. nedovršno pretekli čas (imperfectum)

hvalil sem ich lobte | hvalil bi bil ich würde loben

III. prihodnji čas (futurum)

hvalil bom ich werde loben
(pohvalim)

IV. pretekli čas (aorist in perfectum)

pohvalil sem ich lobte, | pohvalil bi ich möchte gelobt
habe gelobt | haben

V. predpretekli čas (plusquamperfectum)

pohvalil sem bil ich hatte gelobt | pohvalil bi bil ich hätte gelobt

VI. predprihodnji čas (futurum exactum)

pohvalil bom ich werde gelobt haben
(ko pohvalim)

76

B. srednji položaj (medium)

je = tvorni + povratno zaime si ali se, n. p. umivam se, prinesi si.

C. trpni položaj (passivum)

a) je = srednji položaj (s povratnim zaimenom se), n. p. malo-
pridneži se ne hvalijo die Bösen werden nicht gelobt.

b) trpni deležnik s pomožnim glagolom, in sicer:

I. sedanji čas (praesens)

hvaljen sem ich werde gelobt hvaljen bi bil ich möchte gel. w.
ich würde gelobt

hvaljen sem bil ich wurde gelobt

III. prihodnji čas (futurum)

hvaljen bom ich werde gelobt werden

IV. pretekli čas (perfectum logicum)

pohvaljen sem ich bin gelobt
worden

pohvaljen bi bil ich möchte
ich würde gelobt
worden sein

V. predpretekli (plusquamperfectum) in
dovršno pretekli čas (aorist)

pohvaljen sem bil ich war gelobt worden,
ich wurde gelobt

pohvaljen bom werde gelobt worden sein.

III.

Slovotvorje.

§ 70. Besede (slovesa) so postale iz korenov in debel. Deblo (Stamm) je koren ali s kako priponko (Suffix) podaljšan koren.

Vse besede in besedne končnice in priponke so nastale iz po-
menskih ali glagolskih in iz zaimenskih korenov.

Zaimenski koreni.

§ 71. Poglavitni zaimenski koreni so:

1. a v besedah: a aber; a-li oder; a-ko wenn.

2. vъ (v slabi) ali va (v krepki obliki): e-vo; vě, va, vi (vy); dela-va, -vě.

3. e izvirno isti koren ko a (§ 3, 3): e-vo sieh; e-si hieher ogr.; e-te sieh, neulich ogr.; e-ti hier, do eti mao (mal); od e-tec von hier ogr.; e-tak so ogr.; e-takši so beschaffen ogr.

4. in : in-ači, in-di, in-am, in-da, in-ačišen, ino-rodec itd.

5. jь oziroma ja: je-ga, je-mu, na-n-j; im (orod.) weil: kak si
proso čuval, im je još više pojedene, kak predi; ar stsl. ježe weil.

6. kъ oziroma ka in čь iz *ki: a) ka-j, koga; ko-ji; kdo, stsl. kъ-to; ně-kdo; ka-m; kde kje itd.; ni-č, če-sa, če-mu itd.

b) tu-kaj, tojdi-ka, andi-ka, lani-ka, povsodi-k, bližc-k, više-k;
zdaj-ci, tadaj-ci.

c) ko-lik; ka-vrna; Ka-niža, Ka-lobije; ga-vran in ka-vran;
ko-redica Grasschwaden rez.; šo-piriti se iz če-piriti.

7. nъ oziroma na : a) ne, ni; na nimm, na-ta, na-te; ne-go;
na-m, na-s.

b) i-no; a-no: ano so vmrli längst.

78

8. or: or. a, o: or-či: u-běžati (an-fugere).

9. on: on, a. o: oni. a. o. na zahodu uni. a, o jener; s tem korenom si je v rodu menda predlog r-o. c-ъ. r (in). r je izvirno sapni priglas.

10. sam: jaz sam. na samem, samica, sam samecat, iz tega korena izvira menda predlog so. sъ, s (mit).

11. svъ oziroma sra: sroj. sebe, sebi. se iz sve; da si: da si ravno: kakor si bodi.

12. sъ oziroma *si: do se-ga malu; na sim sretu; od se dobe; o se dobi; po seh mal: samuč (sim več); od sore (se ore); izda bis jetzt: rezda jetzt iz re-sъ-da; leto-s. dane-s. si-noči.

13. tъ oziroma ta, a): ta. ta, to; tu. tu-kaj; s-to-prv. sto-prav; stoper: ta-k: ta-ky gleich: te. te-re, te-r. stsl. *teže: ta-m: tje. ti-jam; tu-di.

b) to-ti, to-ta, to-to rod. to-tega na vzhodu mesto ta le na zahodu: kaj-ti; kot za ko-ti: kak-ti: nu-ti = glej; ni-ti: an-ti. on-ti, on-ti pa; baš-ti (pr. stsl. bъšъb).

14. go. že: ne-go: te-re § 24. 2: kdo-r; ka-r; dokle-r: potle-r: kada-r; kode-r: kamo-r: dare iz gda-re, kada-re: renda-r iz věm da že: blago-r.

15. i: teda-j: potle-j: tako-j: zda-j: onda-j; onuda-j: ka-j: kala-j: nekda-j. Ravno tako věra-j. izuna-j, rekoma-j, zgora-j, zdola-j, zdarna-j, skupa-j.

16. mъ oziroma ma: a) tija-m. ka-m. ta-m-kaj. se-m: mene. mi: hrali-m. heali-mo: dokle-m: bar-ma: konči-ma prim. rez. si junak. ma (pa) ludak.

b) ma-cesen. ma-klen, ma-tprika za ma-dobrika. ma-jelovec. ma-dravce.

**Opazka.** 1. Le je kratica iz glej: un le otrok; li je iz ljubo: je-li. a-li: ist. istor, te-isti iz korena jes- v glagolu jesmь, sem.

2. Zaimenski značaj ima pa (poznej po) in pas- v sestavah: pa-hork stsl. pa-birukъ, pa-roj. paz-duha, paz-dirje.

## Glagolski ali pomenski koreni.

§ 72. Glagolski ali pomenski koreni so jednosložni: končujo se I. na samoglasnike ali na slogotvorni r. l. in sicer: 1. a (sta-: sta-ti), 2. i (ri-: ri-ti). 3. u (ču-: ču-ti). 4. l (ml-: mlě-ti). 5. v (pr-: za-pr-l). 6. č (dč-: dč-ti). 7. y (wy-: wy-ti); II. na soglasnike, v

79

deblu je samoglasnik in sicer: 8. a (vlad- : vlad-ati), 9. i (vid- : vid-čti), 10. u (puh- : puh-el), 11. e (nes- : nes-ti), 12. o (kop- : kop-ati), 13. ь (bъd- : bъd-čti), 14. ь (šьn- : žan-jem), 15. l (clъk- : roll), 16. v (mvъk- : mvk-noti), 17. č (běg- : běg-noti), 18. y (kyp- : kyp-eti), 19. e (vez- : vez-ati), 20. o (stop- : stop-iti). Koren stoji v naj krajši obliki v onih besedah, ki imajo v korenskem slogu slogotvorni r ali l in poluglasnike ь ali ь (pomlajeni a ali e); v naj krepkejši obliki pa v onih, ki imajo naj krepkejše samoglasnike; bližja sorodnost besed z istimi ali postavno premenjenimi samoglasniki in soglasniki naslanja se na sorodnost samoglasnikov § 2—10 in soglasnikov § 17—24.

Končnice.

§ 73. Končnice so postale iz zaimenskih, pa tudi iz glagolskih korenov. Razločujemo končnice pri sklanjatvi in spregatvi (sklonske, osebne končnice) in priponke (Suffixe); zadnje podaljšujejo koren v deblo. Na koren se stavi ali jedna priponka ali več, p. *per-qt.* *per-qt-n-ica*. More pa jedna in ista priponka biti prva (prvotna) ali druga oziroma neprva (drugotna), n. p. *ica* v besedi žanjica je prvotna, v besedi perotnica pa je *ica* drugotna priponka, ker je zadnja beseda izvedena iz besede peroten, ki je sama že prilog iz samostalnika *perqt*.

Tvoritev imen in glagolov.

§ 74. Na glagolu so deležniki imenske tvoritve in so postale iz korena ali iz glagolskega debla s pomočjo primernih priponk; blizo jednako postajajo vsa imena, samostalniki in prilogi; nedoločnik je dajalnik ali mestnik pojemskega samostalnika po III. sklanjatvi; namenilnik je samostalnik tožilnik po IV. sklanjatvi.

Na določem glagolu, t. j. v znanilniku in v velevniku so oblike tudi sestavljene, kakor samostalniki in deležniki. Razlika med imeni in glagoli obstaja v pregibu. Imena se pregibljejo po (številu in) sklonu ter značijo njihove končnice razmero proti drugim besedam: glagoli pa se pregibljejo po (številu in) osebah ter kažejo njihove končnice razmero med 1., 2. in 3. osebo (in število njihovo). Ta glagolska

80

premenjava je vzrok. da sta v glagolu pomen korena in pomen osebne
končnice. ki sta med seboj spojena, ostala oba živa in se med seboj
drug na drugega nanašata. Z drugimi besedami glagol v znanilnem
in velevnem načinu je stavek (Satz) in ima v osebni končnici ose-
bek (Subjekt) in v korenu povedek (Praedikat) t. j. oba poglavna
člena stavkova.

Imamo po tem takem iz korenov in iz glagolskih debel dvoje
besednih razpolov razvitih. namreč glagole in imena: imena so sa-
mostalniki, prilogi in števniki in iz njih so se razvili novi glagoli
(izimenski). drugotna imena. v utrjenih oblikah tudi čestice (particulae :
prislovi, vezniki, predlogi). Zato se deli vse slovotvorje iz pomen-
skih korenov v dva razdela, A. v tvoritev glagolov in B. v tvori-
tev imen.

A. Tvoritev glagolov, oziroma glagolskih debel.

§ 75. Mnogo glagolov ima dvoje debel. tako da se nekatere
oblike stvarjajo iz jednega, druge zopet iz drugega debla. in to tako
prvotni korenski glagoli kakor drugotni izimenski in izglagolski gla-
goli; jedno deblo je nedoločnikovo, ker se iz njega stvarja med
drugimi oblikami tudi nedoločnik. drugo deblo pa je sedanjikovo.
ker se iz njega stvarja med drugim tudi sedanjikov znanilnik in ve-
levnik. n. pr. *bra-ti*. *ber-em*; *bra-* je nedoločnikovo, *ber-* pa sedanj-
kovo deblo, *br-* iz *bъr-* je koren, t. j. (najkrajša) oblika. iz katere se
jasnijo vse druge oblike iste in sorodnih besed.

I. vrsta.

Nedoločnikova debla bez priponke.

§ 76. Sem spadajo le korenski glagoli. deblo je večinoma koren sam; nedoločnikova končnica se pritika neposredno na koren, n. pr. *nes-ti*.

Sedanjikov znanilnik ima koren podaljšan z osnovnim samo-
glasnikom ali slogom, t. j. s priponko v ali (v krepki obliki) o. je
ali jo: nes-c-š. . . nesq iz nes-o-ntъ, pi-je, pi-jq iz pi-jo-ntъ. Ta e
ali je oziroma o ali jo ima tu jednak pomen, kakor pri srednjih
samostalnikih o ali je. pri ženskih a ali ja. pri možkih stsl. ѕ ali ѕь
(scl-o, pol-jc, rob-ъ, -a). Na osnovni sąmoglasnik se pritikajo osebne
končnice.

81

Sem spadajo ti le koreni:

1. gnet- drücken, met- werfen, fegen, met- rühren (die Butter), pad- fallen, plet- flechten, rast- wachsen, rět- begegnen: srěl- srečal stsl. sŭ-rěsti (rěštą), cvbt- blühen, bled- phantasieren, bod- stachen, bred- waten, ved- führen, grèd- gehen, god- geigen, muscieren, krad- stehlen, prèd- spinnen, (sèdem) sěd- sich setzen, sùd-gehen: scl, jěd- essen.

2. gryz- beissen, lěz- schleichen, mlъz- melken, ziehen (iz-molzti se), nes- tragen, pas- weiden, tres- schütteln.

3. hrop- keuchen, klep- schliessen, sop- heftig atmen, sъp-schütten: spem nedol. su-ti iz *stъp-ti* (prim. lat. dis-suparc), tep-peitschen, schlagen, črъp- schöpfen, schlürfen, greb- graben, dlъb-aushöhlen, zèb-: zebe me friere, skub- rupfen, živ- leben: žiroč, plěvjäten, sъv- nähen je sprevržen v si.

4. běg- fliehen: běči ev. Zagr., dig- heben: dići ev. Zagr., vlъk-vlek- ziehen, pck- backen, rek- sagen, tek- laufen, fließen, tlъk-tolk- stossen, vrъg- werfen, leg- sedanjik leg- legen, v Zilski dolini ulenžem brüte aus, mog- können sedanjik morem iz možem, preg-spannen, sěk- hauen, hacken, strig- das Haar scheren, strъg-strěg-bedienen, auflauern izvirno: sorgen, seg- reichen, pъh- stampfen: pъšenъ, a, o v besedi pšeno in pšenica.

5. žъm- pressen, jъm- nehmen, žъn- schneiden, ernten, klъn-koln- fluchen, mъn- zerreiben, pъn- spannen, tnъ- schneiden, hauen.

6. ml- malen, vr- drehen, schliessen, quellen, sieden, žr- verschlucken, dr- schinden, tr- brechen, wischen, dringen, mr- sterben, pr- stützen, auf und zumachen, in Streit gerathen (podpreti, od-, zaprcti, spreti se), zr- sehen, cvr- prasseln.

7. zna- kennen, da- geben, sta- treten (sedanjik po II.); i-gehen, bi- schlagen, bri- den Bart scheren, vi- (um)winden, vъpi-schreien, gni- faulen, kli- keimen, li- giessen, ri- drängen, dringen, či- ruhen; u- (ob-u- iz-u-) anziehen, ausziehen, blju- speien, du-wehen (iz zemlje duje čad), hru- rauschen, tönen, ku- schmieden, plu- schiffen, fließen (preplul bo vodo, podpluta kri), rju-ru- brüllen, slu- berühmt sein, snu- das Gewebe aufziehen, su- werfen, stossen (sunoti suvati: kam si ga süla), tru- vergiften; by- sein, dy- riechen, kry- decken, my- waschen, ry- wühlen; grě- wärmen, dě- legen, thun, pě- singen (sed. pojem), sъmě- wagen, vě- wehen, zrě- reifen.

6

82

II. vrsta.

Nedolocnikova debla s priponko no. (ni) (no- ali ni-debla.)

§ 77. Priponka no ima pomen dovršnosti prim. *migati* in *mignoti*, in trpnosti prim. *reczati* in *recznoti*: izimenski glagoli na no so sploh trpni: uschnoti iz suh. Priponko no prijemajo a) koreni, b) glagolska, c) imenska debla:

a) bég: poběgną-, na zahodni strani pobegni- entfliehen; lrsk: lrsmą- wegschnellen; crkno- krepieren; ćcp-: poćeną- niederhocken; odćesną- wegreissen; počiną- ruhen; dręgną- stossen; dręgną- würgen; drzno- se wagen; druzg: zdrużną- zerdrücken; dręgną- heben: ugąsną- verlöschen; glb: zagolbną- stecken bleiben; glt: pogoltną- verschlucken; greb: ogreną- abschaufeln; grt: pogrno- (mizo) decken prim. srb. razgštati: gzb: geno-bewegen; nagno- neigen, ogną- se meiden: gzb: gyną- schwinden morda iz *pogyběti pogybati*: pogynoti, gynoti; grcz: pogrzno- (sc) einsinken; jck: odjekno- widerhallen; kap: kanę-tröpfeln; klep: ckleną- schliessen; kobno- einstürzen: dan čvna njc kobniti; kljuno- picken: (kljukati klopfen); krhno-schlagen, verletzen; kręt: kręno- drehen, richten: lck: lckno-erschreckt werden; prilipno- sc passen; lbsk: lesno- erglänzen; lbz-: obolzną- ablecken; mahną- hauen: mtkno- bewegen; mbg: megno- magno- winken, primeri migną- iz migati; mlk: umolkną- verstummen, zamolkną-: scme zamolkne, člorkc zamolkne; mbn: pomenem sc erwäge: planą- aufspringen: pbłno-stechen, stossen; pljuno- spucken; plz: opolzną- fallen; pokno-hersten, knallen; prask: prasno- kratzen; rino- drängen: regno-sich spalten; scyną- reichen: scck: usckno- sich schnäuzen; suną- werfen: presunoti sc: šino-: kri mu je sinila v glaro, iskra sinc. presinc me strah: štbp: vščeną- kneipen: tegno-dehnen; tbsk: stisno- drücken; top: tong- ertrinken; trep: treng- blinzeln; ved: ccno- welken; tzk: rtckno- einstecken; vz: porczno- stulpen; vi: zriną- verrenken; vihną- aufbiegen; vrt: vrno- wenden: zino- den Mund aufmachen. Na vzhodu tudi padno- fallen, kradno- stehlen nedol. krasti. V sedanjiku tudi sta-nč-nu.

83

b) kotura- V. : pokoturno- wälzen; kyma- : kymno- nicken; rita- : ritno- ; zěha- : zěhno- gähnen; brljuzga- : brljuzno- ohrfeigen; skomukno- sich mucksen; pyha- : pyhno- blasen.

c) para : parno- verrecken; usahno- vertrocken; otrpmo- erstarren; ovolgno- feucht werden, prim. volhck stsl. vlъg-ъkъ in vaga; omladno- jung werden; oslabno- schwach werden; osladno- süss werden; oslastno-; oslěpmo- blind werden; potihno- ruhig werden; ožolgno- bitter werden : orch ožolgne; ogorno- verderben, prav za prav warm werden : moka ogorne; odleč-noti : odlečnolo mu je malo es ist ihm leichter geworden.

### III. vrsta.

Nedoločnikova debla s priponko č (č-debla).

§ 78. Priponka č se stavi a) na korene, b) na glagolska, c) na imenska debla. Ta priponka čini v slučaju a) večidel zasebne glagole (neutra), ki pomenijo nekako stanje (Zustand) : būděti. Tem glagolom odgovarjajo često glagoli IV. vrste, ki imajo pomen tvornega djanja, p. būděti : buditi, živěti : živiti; zadnjim glagolom nasproti so prvi trpnega pomena. Od druge strani jim odgovarjajo glagoli, ki imajo pomen dovršnosti, p. běžati : poběgnoti, klečati : poklčknoti, iměti : jęti. Izimenska debla bez predponke pomenijo postajati ono, kar ime kaže : bogatěti bogat postajati. Kar se tiče značaja te priponke, je na izkorenskih glagolih podaljšek na korenu, primeri cvesti vrsta I. in cvet-č-ti III., žiroč I. in živeč III. Goltniki se spremenjajo pred č ali menda bolje rečeno pred izvirnim ja v šumnike : kričati koren krik; nsl. glagoli vršěti, pršěti, glušěti so tedaj novejše tvoritve.

Sedanjikova priponka je oziroma jo odgovarja samostalniški priponki ja : sta-ja ště-je-m stsl. čte-jo. Pri drugem razredu je opomniti, da odgovarja stsl. želčješi nsl. želiš, bogatěješi bogatiš; oblike so skrajšane jednako kakor v primerniku stariši starějši iz *starěješi [starě-jas-ja], t. j. iz če, če, i. Večina glagolov, ki so se spregali v stsl. še po 1. razredu, gredo v nsl. po 2. razredu; morda se je jednako pretvarjanje godilo uže v stsl.

a) běža- fliehen, blešča- glänzen, boja- : ba- se sich fürchten, bolěschmerzen, brenča- summen, doně- tönen, drča- laufen, držahalten, dyša- duften, globě- einsinken, golča- sprechen, hytě-

6*

84

eilen, ječa- ächzen, klča- knien, kriča- schreien, kypč- in die
Höhe gehen, letě- fliegen, leža- liegen, lešča- se glänzen, molča-
schweigen, molč- emporragen, mrzč- zuwider sein, mbža- die
Augen schliessen, mbnč-, po- meinen, rcža- klaffen, se lachen
prim. zijati v pomenu kričati, sedč- sitzen, skrbč- sorgen,
slyša- hören, smrdč- stinken, srbč- jucken, stoja- : sta- stehen.
šumč- rauschen, tlč- glimmen, trpč- leiden, relč- heissen, vidč-
sehen, vědč- wissen, risč- hangen. Nekateri glagoli I. presto-
pijo tudi v to vrsto v jednakem pomenu: rju- : rjorč- brüllen,
sop- : sopč- keuchen, čbt- : čtč- in stč- lesen. zählen. živč- : živč-
leben.

b) imč- haben iz jeti jamem koren jbm. iz em.

c) iz samostalnikov: zbeteža- krank werden, bobnč- trommelu,
danč- Tag werden, dorolč- nardolč- iz nadolč- zufrieden sein,
ogladč- hungrig werden, osirotč- verwaisen, pobedastč- ver-
trotteln, slanč- reifen, stranč- zur Seite hangen: sani stranč-
umč-ti vernünftig sein, verstehen, trebč- iz stsl. prislova trebč
prim. gr. χρις in čes. lze.

Iz prilogov: bledč- blass werden, hogatč-. zbrznčti morsch
werden, bradatč-. rodenč-. debelč-. divja-. ob-. zadrvenč-;
drobnč- male korake delati, zelenč-. zoprnč- verhasst sein, zrdč-
reif werden, kopnč- in skopnč- zergehen: sney kopni, kosmatč-
krracč-. zamaterč- star postati, zanemč- stumm werden. z-
o-medlč-. mchča- : jabolka v legi mchčajo, mladč-, norč-. za-
rdečč-. oboža- ubog postati, osrdč- sir postati, osirotč-, otesča-
stča- od glada slab postati iz trštb tešč. ohromč-. pěša- spěša-
opěsa- ermüden, prstčnč- prstěn postajati, rumčnč-. rjavč-
tolstč-. trohnč-. shujša- hujši postati.

V tej vrsti je tudi nekoliko s soglasnikom t okrepčanih gla-
golov: duhtěti dyhtěti močno dyhati: drhtěti in drhtati sopsti in
dregetati po hitrem tekanju, koren drg-: puhtěti ausdünsten; za-
vihtěti schwingen (mč-), koren vih.

Pomanjšalen glagol je hriplěti.

## IV. vrsta.

### Nedołočnikova debla na i (i-debla).

§ 79. Sem spadajo samo izimenski glagoli. V podstavo njim
služi ime, samostalnik ali prilog, če bi tudi dandanes ne bil več v

85

rabi. Imenska debla prijemajo priponko i, na katero se stavijo nedoločnikova in v sedanjiku osebne končnice: plěn Beute, pleniti Beute machen, plündern.

Priponka i je utegnola postati, kakor pri glagolih III. 2, iz čeje, če, če, i; im, iš, i je vsakako kratica iz čjem, češ, če, ali iz ijem, iješ, ije. — V IV. vrsto spadajoča debla so a) prehodna. ki pomenijo ono činiti, imenovati, v ono spravljati, z onim obdavati, iz onega rešiti, kar podstavno ime kaže; b) neprehodna, ki pomenijo ono biti, v onem bicati, kar ime kaže.

a) izbavi- (iz *izbava*) befreien, vollenden (posel); prebavi-
verdauen, zabavi- aufhalten; blazni- ärgern: blazen; broči- (jajca)
iz broč; brusi- schärfen, auswerfen morje vankajc brusi blato Krelj:
brus; časti-: čast; čuti- fühlen: čut; dolži-: dolg; vdomovi- ein-
heimisch machen: dom; gaji- les trebiti: gaj; gonobi- pogonobi-
ugonobi- verderben verwüsten, zu Grunde richten: gonoba; zgrdi-
beschmutzen: grd; grli- halsen: grlo; krati- kürzen: krat-ek; krivi-
krümmen, beschuldigen: kriv;

sloči- biegen: lókъ; olupi- abschälen: olup; omadči- beflecken: madež; nadomčsti- ersetzen; meči- weich machen: mehek, stsl. mčk-žkъ; razmesari- zerfleischen; omrčži- ummetzen; nadleži- belästigen: nadlega; pari- brühen (perilo, sirovo drevo, sode; otava se pari); para; spasi- retten, stsl. szpasъ; plavi- schwemmen: plav; plěni- plündern, oplčni-, poplčni- beschädigen: plěn;

prepolovi- halbieren: pol; preprěči- aufhalten: prěkъ; izpridi-
verderben: prid; sproži (puško) losschiessen, kor. preg; prti-, na-
prti- reisefertig machen: prt; raši- lockern: rah, rahel; róbi- um-
säumen: rob; róbi- (pfänden), poróbi-, porubi- zerstören, preróbi-
zerhauen; porobiti unterjochen: rob Sklave; róči- reichen: róka;
redi- nähren, stsl. redъ Speise; narědi- einrichten: redъ Ordnung;
uroči-, urči-, vurči- behexen: urokъ, uroki kor. rek-; sōdi- richten:
sōdz Gericht izvirno Sitzung; posōdi- leihen, (Geld anlegen), na
pósoło dati, vsōdi-; sili-: sila; skopi-: kop; oskruni- stsl. skvanz;
smōdi- kor. sveł-; snaži-: snaga; vstanovi-: stan; ostrupi- ostru-
povi-: strup; těši- utěši-: utěha Trost; těži- drücken, beschweren:
těž-łk; trapi- quälen: trpěti dulden, trap, trapič Dulder; trósi-
schütteln; odtuji-: tuj; zlati- vergolden: zlat; žrni- auf der Hand-
mühle mahlen: žrne.

86

(povratna) : bavi- se sich beschäftigen : blazni- se sich ärgern;
skrči- se zusammengezogen werden : krč ; mladi- se (luna) ; noči-
se ; napoti- se ; plavi- se : srcuća se plavi ; oskuti- se : tič se oskuti,
kedar mlade zapusti. prim. na skuto iti ; solzi- se ; ustanovi- se
stehen bleiben etc. ; posvači- se svak postati ; syri- se, podsyri- se
gerinnen, syr postati ; oteli- se (krava da tele iz sebe) : vadi- se,
svadi- se streiten, stsl. vada ; vadi- se sich üben ; zvedri- se heiter
werden.

b) běelari-; bosopěti- barfuss gehen; dcži-; dvoji- zweifeln: ko-
zari- koze imeti; pridi- nutzen: prši-: godina tiha, gda po malom
prši; rybari-; roji- wild herumfahren: roj; sedlari-; sněži-; straži-;
trži-; vedri- t. j. čakati da se zvedri; žrěbči- Füllen werfen: zažari-
anbrennen: žar.

Sem spadajo tudi nekatere a) okrepčalne in b) pomanjšalne
tvoritve: a) dirjasti- traben : dirja-ti; drgasti-; drgati; podrmasti-
zusammen treten; zgrbasti-: zgrbaščen gekrümmt; lomasti-. prilo-
masti- mit Geräusch herankommen. zlomasti- niederreissen : lomiti,
lomast, -i Ungestüm, Getöse: mikasti-: mykati; drasti- reizen : kor.
dr-; šumori- lärmen; klamoteri- b) životari- ärmlich leben.

V. vrsta.

Nedoločnikova debla na a (a-debla).

§ 80. Deblo na a imajo a) prvotni. b) izimenski. c) izglagol-
ski glagoli. Veljava a-jeva je jako različna.

1. pod V. 1. odgovarja a v izimenskih glagolih priponki i IV.
vrste. p. dela-ti: hvali-ti; pri izglagolskih glagolih pa ima a pomen
opetovalnosti.

2. Glagoli pod V. 2. so deloma izimenski in izglagolski. de-
loma korenski: nedoločnikova in sedanjikova priponka sta različni. v
nedoločniku je a, v sedanjiku pa je: ropot-a-ti, ropoćem iz ropot-jc-m iz
samostalnika ropot.

V izglagolskih glagolih je nedoločnikov a opetovalna priponka:
dzh-nq-ti : dyh-a-ti. v izkorenskih je postal po predevu korenskega
samoglasnika : kol-jem : klati iz kolti (§ 4, op. 1. b. 3). v izimen-
skih pa je menda posnetek po izkorenskih tvoritvah ter veže imensko
deblo in nedoločnikovo končnico ti, prim. VI.

Kateri glagoli so tu izimenski, kateri izglagoski in kateri ko-
renski, ni vsikdar lahko razvozlati; kakor v III. vrsti, štejemo tudi

87

tu h korenskim vse one glagole, ki v korenskem slogu nimajo okrep-
čanega samoglasnika: *tzkati*; sicer tudi one, ki nimajo opetovalnega
pomena in njim ne odgovarja prvotnejši glagol: *zobati*.

Nekateri glagoli se spregajo po prvem razredu in po drugem:
*dyham* in *dyšem*, *děvam* in *děvljem*; tudi v različnem pomenu, glej
skladnjo (glag. opet. sestav. iz vrste V. § 188).

3. Pri glagolih pod V. 3. spada nedoločnikov a h korenu: *bra-ti*
iz *bor-ti*, sedanjik *ber-em*; gnati iz *gžna-ti*: žen-em iz *gen-e-m*; ne-
določnik ima samoglasnik okrepčan in predjan proti sedanjikovemu
po sliki *e*: o in *tort*: trat § 4, op. 1, b, β. (Kot priponka nastopi pri teh
glagolih samoglasnik a še le takrat, če prestopi glagol v 1. razred
V. vrste in se stori iz prvotnega glagola opetovalni: *bra-ti*: *bir-a-ti*
(primeri *ples-ti*: ptčt-a-ti), *pra-ti*: pir-a-ti, žuga-ti: žigati žugati
iz *žěg-a-ti*, *sla-ti* iz *sžla-ti*: syl-a-ti dandanes -šilja-ti, stla-ti:
-stilj-a-ti*, *zvati*: zyv-a-ti, živa-ti: pre-živ-a-ti). Sedanjiku snovem
odgovarja nedoločnik *snovati* m. zastarelega snuti.

4. Glagoli 4. razreda se razločujejo od glagolov 2. razreda v
tem, da se deblo končuje tu na samoglasnik, v 2. razredu pa na
soglasnik, deblo je tu ob jednem koren, ki dobiva v sedanjiku pri-
ponko -je, v nedoločniku a: sě-je-m sě-j-a-ti. Tem glagolom so od-
govarjali izvirno ali njim deloma še odgovarjajo glagoli I. 7.; ko
so zadnji v zgubo prišli, zgubili so podaljšani svoj izvirno opetovalni
pomen. V sedanjiku se rabi mestoma tudi oblika V. 1.

a) prvotni: *bra-* lesen, *gna-* treiben, *pra-* waschen, *zva-* rufen;
*stla-* streuen, *sla-* schicken, *kla-* tödten, spalten, *pla-* intr.
sich bewegen trans. wegen (*pšeno*), schöpfen; — podaljšani:
*ba-j-a-* fabeln, *la-j-a-* bellen, *li-j-a-* giessen, *plju-v-a-* spucken,
*kov-a-* schmieden, *čes-a-* kämmen, *glod-a-* nagen, *kaz-a-* zeigen,
*kop-a-* baden, *klep-a-* dengeln, *liz-a-*мы, *lżg-a-* lügen,
*maz-a-* schmieren, *or-a-* pflügen, *pis-a-* schreiben, *plak-a-*
ausschwemmen, *ples-a-* tanzen, *rěz-a-* schlagen, schneiden,
*hrz-a-* wichern, *tes-a-* behauen, *věz-a-* binden, *zob-a-* essen
(von der Kernfrucht), *žvižd-a-* pfeifen, *zyda-* mauern, če gre
na podlago *sżd(ě-)*, je tvorjen morda kot opetovalnik, jednako
*zyzati* iz *sżs-a-*; *tzk-a-* ali *tžka-* weben, prim. *gna* iz *gžna-*;

b) izimenski V. 1.: *bobna-* trommeln: *boben*; *boža-* streicheln: *bože*, *ubožec*; *brzda-* zügeln; *čara-* zaubern; *děla-*; *drska- se* (*po ledu*): *drska*; *duda-* na dude igrati; *duša- se*: *„pri moji*

88

duši" praviti; gněva- gnjiva- se sich zürnen; gogna- murmeln
odtod Ogognica; golfa- ogolufa-: goluf; grablja-: grablje;
igra-; južina-; keška- kečka- beim Schopf fassen: kečka; kesu-
sc bereuen; konča-: konec; kožuha- Mais enthülsen: kožuh;
križa- kreuzigen, odkriža- sc česa, čemu einer Sache los werden :
lišpa- iz lěpša- schmücken; zmadla- schwächen: medel; priča-
bezeugen: pridiga-; razponka- aufhafteln; raja- tanzen: raj
(tujka); zaljša- schmücken: žrda- mit dem Wiesbaum be-
festigen; žrna- na žrnah mlěti; oběta- versprechen (nedovrš.) :
obět, obećati (dovrš.) : stsl. věštati sprechen; večerja-: večerja.
V. 2.: bobota- plappern; gagata- gackern; gogota- glucken;
grohota- se laut lachen: drgeta-, dregeta-, drhta- zittern, sedanjik
drgećem dršćem; ščegeta- žgeta- kitzeln; klopota- klappern; krokota-
krächzen; krketa-: krkače (kokoš) gacksen: lisketa- lasketa- flim-
mern; megeta-, magata- flimmern, mežgeta- megeta- blinzeln, kor.
mßg; mcketa- mckta- rütteln, kor. mzk: pomketa- wanken machen,
razmekače wirft umher; prsketa-. plesketa-: jastreb pleskače; rezygeta-
rzgeta- wichern; ropota- poltern; vofotati flattern; zvcnketa- klin-
geln; kokodaka; kvoka-.

c) izzlagolski in sicer A. iz korenskih ali prvotnih glagolov (§ 72);
pri teh se 1. a prvotnega glagola podaljšuje v a-j-a ali a-v-a:
daja-. dava-; vstaja-: nestaja- fehlen; postara-; poznava-.
zaznava; 2. i v i-j-a ali i-r-a : ubija-; počira-; izliva-: opija-
se; popica-; poriva stossen, drängen: razvija; 3. u v u-v-a:
ob-u-va: su-va-; 4. 1 oziroma bl v il(j)-a-. prim. § 5 : pomilja-;
postilja-; 5. r oziroma br v ěr- ali ir-a : zbira-; ocvira-; odira-,
podira-: izpira-; podpira-; zapira-: prepira- sc; prostira-,
prestira-; otira- abwischen: umira-: izcira-; zavira-: ozira-
sc. ozěra- sc; požira-: 6. ě v č-r-a-: děra- legen, oděra-
zudecken: odměra- widerhallen: ogrěra-: izlěra-: popěra-;
posěra-: dospěra- einholen: zěra- gähnen; 7. y v y-v-a:
dobyra-. prebyra-; skryra-: kyva- kyma-; izmyra-; obryra-
mit den Händen jäten: 8. a v korenskem slogu ostaja, pri-
daja se pa a (od 8 do 20) : kapa-; naklada-. odklada-; maha-:
pada-; 9. i v korenskem slogu ostaja. podaljšek a kakor pod
8 : podriza- sc eilen, sich heben: klica-: 10—: 11. koren-
ski e se podaljšuje v č prim. § 5 : ogrěba-: zaklěpa-; polěga-;
lěta-; poměta-. izměta-; opěka-; splěta-: obrěka-; těka-; potěpa-

89

se; 12. korenski o se podaljšuje v a: bada-: bod; obnemaga-, one-
maga- zmaga-: dačo zmaga: mog; jednako so tvorjeni: do-
gara-: gor; dokapa- pokapa-: kop; (odmata-: mot-a-); pod-
ara-: or-a-: primora- in primara- zwingen iz morem mesto
možem; 13. korenski b se podaljšuje v y: dyha-; gyba-; kyha-;
myka- (len, volno), izmyka- stehlen, myca- se; gybati se;
smyca- se schlüpfen koren smzk; sesysa- kor. sbs; styka- aus-
stechen, spodtyka- se; kysa-: pošilja- stoji m. stsl. syla-;
izgynja- je neorganično mesto izgybati; 14. korenski b se po-
daljšuje v i (č): ocrita-: načinja-: zaklinja-; miga-; spo-
minja-: niza- nabirati na mit ali travo jagode; napčnja- na-
pinja-; srita-; šiva-; prežčva- preživa-; obima- objěma-;
obžiga; 15. slogotvorni l (ol = lz) ostaja: golta-: pogoltnoti;
16. slogotvorni r (rš) ostaja: zamrza-; 17. č v korenskem
slogu prvotnega glagola tudi tu ostaja: běga-: izrěda-; iz-
plěva-; sěda-: sěd-; pojěda-. zajěda- mit beissenden Worten
behandeln; 18. —; 19. ć ostaja: poklcca- hinken; lcca- se
sich strecken, kor. lek; precza- herausspringen: sočinje precza,
glarice od lanu se prezajo, kor. preg springen; vpreza- an-
spannen; scga-; raztręsa-; zatęza- (besede), iztęza-, potęza-;
20. ć ostaja: poła-: srb. puca-: poknoti.

B. iz drugotnih glagolov in sicer:

iz III. vrste: zgolčava- se; gostolěva-: tiči gostolěvajo; ome-
dlěva-; precštěva-; relěva-;

iz IV. vrste: zadovolja-: zadoroli-; blagoslavlja-: blagoslori-;
nakalja- anpfählen: nakoli-; razmišlja-; umarja-; neorganično je
primarja-: mog; změrja-, ozměrja- tadeln; priměrja-; zaganja-;
ucěnja-: cčni-; pušća-: pusti-; prirašća: prirasti-; privaja-: vadi-;
sprevaja-: vodi-; pogaja-: godi-, nagaja-: konu; ponuja-: nudi-;
poja- se: pođi-; nareja-: narědi-; vsaja-: sadi-; svaja- se: svadi-
se; vzhaja- (sobnce): hodi-. dohaja- se geziemen, obhaja-, zahaja-;
precěja-: cědi-; skaplja-: skopi-; vtaplja-: topi-; zabavlja-: bavi-;
dogotavlja-: gotovi-; muvlja-nje; ponarlja-: starlja-: sprěmlja-:
prěmi- iz prěmž; zgaja- se: goji-; nadaja-: doji-; zraža-: vozi-;
poraža- schlachten: razi-: rěza-: polaga-: lama-: zlodi ga lama :
lomi-; razmaka-: moči-; světa-: zorja je svetala; skaka-; stopa-:
stopi-; taka- schieben, dotaka- dolěvati, prětaka-: toči-: hyta-
werfen: hyti-; veliča-, izveliča-; poroča-: poroči-;

90

iz V. vrste: dolčtara-; dohytara-; dočakara-; dojahara-; za-
drgava- se schaudern; zadrcava- antreiben; zapeljara-; zaporědava-;
zasměhara-; zvrtava-; zdyhara-; ziskara-; zmykara-; izpisara-;
izdolbara-; izmyšljara-; izpolnjava-; napuhara- se. opuhara-; ob-
šrava-. podšrava-. prišrava- mesto ob-. pod-. prišira-; ogledava-;
ogryzava-; odyhara-; omrzara-; osmykara-; porekšara-; podko-
pava-; podučava-; pokarava-; pokopava-; počehljara-; prěrézava-;
razděljava-; razsukava-; skašljava-; jenjara-.

V vrsto V. spada naj več okrepćalnih in pomanjšalnih tvoritev:
1. izimenski glagoli, kojih deblo se končuje na t, k. Naj bržej iz-
glagolske tvoritve so 2. na r. l. n: 3. na k. h: 4. na c. s. Je li
pomen pomanjšan ali okrepčan, ni vsikdar lahko odločiti.

1. lomasta- lärmend kommen; čvrkuta- zwitschern: vrzaka-
vrzcl od- in zapirati; skomuka- munkeln: crzuka- knarren će se
glodata lesa; — rijuga-: potok se vijuga.

2. česra- hecheln: česa-; zběžlja- hervordringen: čreca bodo
iz tebe zbežljale, iz klobase mesa bežlja; běža-; čehlja- počehljara-
ein wenig kratzen: česa-; drglja- krabbeln: drga-; jeclja- stottern:
jeea-, kor. jck: jezlja- schwatzen. schmollen; kreclja- (skornjo) ab-
schürfen: krecljast: kriv; meclja- erweichen. verweichlichen; noslja-
näseln: *nosa-: nos; pyhlja- sanft wehen: pyha-; rězlja- schnitzeln;
skaklja- hüpfen: směhlja- se; šumlja- sanft rauschen: sumć-: trklja-
leise klopfen: taclja- furchtsam herumtappen: tara-: vahlj- fla-
ekern: srěća grdo vahlja, rěter prijetno vahlja; *prczlja-: prczljaj.
t. j. len ki se prcza, dragi je lenorec; *prhlja-: prhljaji Schuppen;
*občutlja-: občutljaj. Pomanjšalni glagoli so tudi: brenklja- klim-
pern: gomizlja- wimmeln; žvenklja- klingeln; miglja- (z očmi) blin-
zeln; reglja- quacken; srklja- langsam schlürfen: godrnja- murren:
tu se pomanjšanje ne čuti več.

3. ajčka- anjčka- prim. haja- hajka- liegen, in spančka- schla-
fen; backa-, becka-, bocka-, boska- leise stechen; držka- sanft halten;
glylka-; stopka-; sedka-; zybka-; zyba-. K stvarja tudi iz med-
metov in imen glagole, ti niso pomanjšalni: hajka-, haj klicati; jarka-;
posebka- sich absondern: repka- pri delu zadnji ali zadi biti; sanka-
se. senka- se: sani; prička- se streiten, sprička- se sich zertragen;
štirka-, šestka- dreschen zu vieren, zu sechsen; bzika- spritzen, bie-
sen; bzika-; žirina bzičc (bezga); mjarka-, miarka- miauen; dobrika-;

91

bolěha- kränkeln. Povečalni so: sopyha- keuchen, prisopiha-: sopá-;
udryha- schlagen.

4. zadrcava- antreiben: drka- laufen (kam pa drkaš); krersa-
beim Gehen mit einem Fusse an den andern anstreifen; vrtevsa- :
vrtě-; plasa-: ogenj plasa flackern: čes. plaje plapola; petasa- mit
den Füssen ausschlagen: *peta-, kakor kopitati. Podvojene oblike
so: brbra- plappern; frfra- flattern: grgra- gurgeln; mrmra- mur-
meln; vrva- sieden: kaša vrva.

VI. vrsta.

Nedoločnikova debla na ova (ova-debla).

§ 81. Glagoli VI. vrste so a) izimenski, b) izglagolski. Pri iz-
imenskih glagolih je or podaljšek imenskega debla, kakor v mno-
žinskem rodilniku možkih samostalnikov; a tvori nedoločnikovo deblo
kakor v vrsti V. 2.: yospod gospodov gospodov-a-ti; v sedanjiku je
priponka -je kakor pri glagolih V. 2, in or oslabljen v u: yospodu-
je-m. Pri izglagolskih glagolih je podstavna oblika opetovalni gla-
gol na ava: učiti podučevati iz in zraven podučavati; oslabljenje
av v ov (ev) in u je staro.

a) banova- ban biti; bogova- prerokorati; darova-; domova-;
dolgova- dolžen biti; gladora-; gostova-; osebenkora- After-
partei sein; hyšera-: kmetora-: kolcdora-: kraljera-: kupčera-:
kupec; mirova-; moževa- stolz sein; nočera- übernachten;
obědova-; paberkora-: paberki; potova-; poslora-: posel; pra-
znova-: prazen; praznikora-: praznik; sosedia- sosěd biti;
sejmova- na sejmu biti; skopova- skop biti; stanova- wohnen;
strahora- v strahu imeti; rěrora-; vojeva-; znamenova-;

b) iz II. vrste: izgymora- : izgynoti;

iz IV. vrste ali posredno iz V.: zgrbljera-: zgrbi-, zgrblja-;
nakajera-: nakadi-; ukanjera-: ukani- täuschen; kršćera-:
krsti-, kršća-; podnučeva- anfeuern: něti-; sprěmljera-; za-
pusćeva-: zapusti-, zapušća-; rěševa-; postopljera-; posrě-
ćeva-; razsvěčeva-; prisrojera-; oznanora-: oznani-, primeri:
pozabljeva-, ljubova-, kupova-: pozabi-, ljubi-, kupi-;

iz V. vrste: vdobrihora- besänftigen: dobriha-; ugasora-:
stsl. ugasa-; objědora-: objěda-; pokopova-; odkymova-; pre-
metova-; zmrzova-; oplakova- abschwemmen; izpraševa-; na-

92

pyhora- se; srěčera- : srćća-; ručera- frühstücken : ruča-;
poskakora-; iztegora-; potrkora-; obězora-: obepsilon-: vęza-; za-
povědova-: oběčeva- zraven oběčara-: vět-; ozěrova- se; pre-
žvckova-.

Pomanjšalni glagoli te vrste so stvorjeni s soglasnikom k:
poměnkora- se. pohajkora-. poležkora-.

Op. Glede tvoritve nepravilnih glagolov (bez osnovnega samoglasnika) zavračamo na § 41, a) in § 66.

## B. Tvoritev imen.

Imena so samostalniki in prilogi in so prosta ali sestavljena.

### I. Prosta imena.

§ 82. Prosta imena so a) izkorenska, t. j. tvorjena iz korenov ali korenskih glagolov, b) izglagolska, t. j. tvorjena iz nekorenskih glagolov, c) izimenska, t. j. tvorjena iz imen. Izkorenska in izglagolska tvoritev imen je prvotna (I.), izimenska pa je drugotna ali stranska (II.).

Tvoritev se vrši s pomočjo priponk. ki so glede dotične tvo-
ritve tudi prvotne (I.) ali drugotne (II.).

#### 1. priponka a.

§ 83. Ta *a* (iz zaimenskega korena *a*) se kaže na ženskih samostalnikih (in prilogih ženskega spola) sklanjatve I. v imenovalniku, n. pr. žena. v množinskem mestniku in orodniku. n. pr. žena-h, žena-mi. Oslabljen je ta *a* v stopnjo o (§ 4) na možkih in srednjih samostalnikih sklanjatve II.: ta *a* se kaže v jedninskem imenovalniku in orodniku srednjih in v orodniku možkih samostalnikov, n. pr. selo, selo-m. grado-m: v imenovalniku možkih samostalnikov je v stsl. š, ki v nsl. odpada. Priponka *a* je I. prvotna in II. drugotna. kajti po značaju podstavnega debla je tvoritev I. prvotna in sicer *a*) izkorenska, *b*) izglagolska. II. drugotna ali izimenska.

I. prvotna tvoritev. *a*) izkorenska. Korenski samoglasnik ostaja ali se krepi po stopnjah (§ 4):

I. v a-vrsti. 1. korenski a ostaja, n. pr. prikaz-ati : prikaz. pripad-al : pripad. zaklad Schatz: — zaklada Pfand, poklada Futter.

93

2. korenski o ostaja, n. pr. pokop-ati : pokop; krop, skok; — kosa, voda.

Tako tudi korenski o : kos Stück, rob Saum, pok, razpok.

3. korenski o a) ostaja, ali se β) krepi v o : a) pogreb-em : pogreb, zagreb Damm, sklep, oklep; — žena, lega : jabelko v lego dati, opeka Ziegel : pek glagola peči; — čelo. β) klep- : oklop, bred- : brod, greb- : grob, rek- : rok Ansage, Frist, obrok, prerok, s-rok, ot-rok (in-fans), urok (vrok), vzrok; tek- : tok, potok, o-tok, zatok; — s-toka Erwerb, utoka Zuflucht, pa-toka Trebermost.

Tako tudi a) korenski o in β) o : a) vcz, zavcz, podvcz : β) voza Kerker, pre-roza Verband.

4. korenski ě a) ostaja, ali se β) krepi v a : a) sosěd ; u-jěda Raubvogel, za-sěda Hinterhalt, pre-sěka. β) pre-laz : lěz-em, ob-raz : věz-ati, rsad = rsedena zemlja po plazu, plaz : plěz-ati.

5. korenski v iz br ali vz ima v slovotvorju te le prikazni : a) ostaja, ali se krepi in to β) pred samoglasniki in ob koncu besede v oblike 1. cr. 2. čr navadno ir, 3. or. 4. ar ; γ) pred soglasniki pa se krepi po § 4, op., in sicer: 1. mesto *tort v oblike trět, 2. mesto *tort v oblike trat, 3. v trot, n. pr. a) vrh, prt, srp; — o-tr-e (množ.), kar se otere; prga, črta; — brdo. β) 1. br- : pober; dr : pazder Age, kozoder, oder Gerüst; srakoper; — bera Sammlung, dera Riss, napera Radspeiche; 2. dr- : dir iz *děr : v dir iti, tir, vir izvir. žir požir, porir Schilf (koren vr- pomeni rezati, prim. veriga, vrc. povir je zato = rezilo), pre-pir; 3. br : zbor, predor Durchbruch, mor pomor, pod-, za-, razpor, pro-stor, zavor; podvojica je mramor Werre iz korena mr- v pomenu mleti; — prědora, podpora; 4. par spar Dunst; — para Dampf, Thierseele; γ) 1. grěh, krěs; — smrčka, srěda; 2. mrak : mrknoti, mraz, prah, vrat, strah; — brada, sraka; 3. grom : grm-eti, grot, ostrog Lager : strg strěči stražiti.

6. korenski l iz bl, zl ali lz ima v slovotvorju te le prikazni : a) ostaja, in sicer 1. pred samoglasniki prosto, 2. pred soglasniki v obliki ol (v govoru navadno u iz ł), ali se krepi, in to β) pred samoglasniki in ob koncu besede v oblike 1. cl, 2. il iz čl, 3. ol, 4. al, γ) pred soglasniki po § 4, op. 1. mesto *telt v tlět, 2. mesto *tolt v tlat : a) 1. kl- : okla Hauzahn, naklo Amboss; tl- : tlo Boden navadno v množ. tla; 2. volk : elk- vlěčem; — rolga Goldamsel.

94

β) 1. pl-: pe-pel iz po-pel (kar je popaljeno); stl-: nastel in stela.
2. ml-: měl (prepad, kjer se melje pesek ali suha zemlja); mil
mergelartige Erde. podměl (Grotte: 3. podmol Uferbruch, podvojica
je mlamol Abgrund iz mol-mol (mla-: trat), tako tudi gla-gol iz
korena gl-gororiti; stl-: stol, prastol, podstol postol Schuh: dol;
kol. zakol, prakol: 4. val Woge: hrala; skala; γ) 1. oblěka, pre-
oblěka iz ob-rleka koren vlk-; — mlěko: 2. claga: volh-ek iz stsl.
clzg-zkz feucht: tlaka.

II. v i-vrsti. 1. korenski i α) ostaja. β) se krepi sred besede
(pred soglasniki) v č. γ) ob koncu (pred samoglasniki) v oj, n. pr.
α) tih, šic; — hripa, škripa, zima, β) u-těh-a: tih, čes Dach-
gerüst: ris-eti; γ) boj: bi-ti (prim. na-, po-, pod-, prě-, u-, za-boj).
poroj: vi-ti, gnoj: gui-ti, loj: li-ti. *soj v besedah pri-soj-en, osojen
iz ot-soj-en: si-jati, soja stsl. soja: rus. si-ro-voronka (= sirovcanka).

2. korenski ь iz i α) ostaja ali se β) krepi v č ali i. n. pr.
α) šer, prišer; šic-ati, β) srět, srit: srut- glagola stanoti iz srut-noti.

III. v u-vrsti. 1. korenski u α) ostaja. β) ob koncu (pred
samoglasniki) se krepi v or ar, n. pr. α) ud. gnuš, kup, kur, lub
Bast. hrup, šum: — kljuka, kura, suma; β) kor: ku-jem: — pod-
kora: osnora: snu-jem, slara: slu-jem, otawa: tu-, trava: tru-.

2. korenski y α) ostaja. β) se krepi v u. γ) v ca. δ) ob koncu
(pred samoglasniki) v or in ar. n. pr. α) pih iz pyh-z: tako tudi
zvik Sitte, griz, hip: — riga Külpsen, vika Geschrei, ziba, gizda;
β) puh, napuh: pyh-; uk, nauk (: zryk); γ) kras prim. okysne;
δ) vor: ry-ti, krov: kry-ti; — za-bara: by-ti.

3. korenski ѡ iz u α) ostaja ali se krepi β) v y. γ) v u. n. pr.
α) sep stsl. sypz: syp-ati: su-ti, kcs: kysa sc; β) dih iz dyh: dzh-noti;
— nadiha zraven naduha, bik iz byk: bzk-noti, bućati prim. buka
Lärm: γ) kruh: krhnoti, smuk: na smuk sprungweise. — smuka
Pflugschleife: pr-smzk-noti; strug Drechslermesser: stržem.

b) iz glagolska tvoritev. Vrstni samoglasnik odpade pred
priponko.

1. iz glagolov IV. vrste. n. pr. služ: služi-ti, zaběl: zaběli-ti
(běl), očist Lauterkraut: očisti-ti; — stara Einsatz Wette Bau:
stari-ti, obljuba: obljubi-ti, zabloda: zabladi-ti sc.

2. iz V vrste. n. pr. lisp iz *lěpš: lěpša-ti, oklic: oklica-ti,
roh povoh: roha-ti.

3. iz VI. vrste. n. pr. čělov Kuss: čělora-ti.

95

II. drugotna ali izimenska tvoritev. Na imenu od-
pade končni samoglasnik pred priponko (z, a, o), n. pr. trinog iz
trinog-z : (stolec, ki ima tri noge); stanoga : sto nog imajoča živa-
lica; napota : kar je na poti; gospoda : (reč gospodor ali gospodstro).

Op. Sem spadajo sestavljeni prilogi, n. pr. belo-vok iz bělo-vok-z.
zlato-las, trdo-vrat itd.; od tod potem n. pr. trdovrat-en. trdovratnik.

2. priponka i.

§ 84. Priponka i se nahaja v besedah sklanjatve III.; kaže
se ta i v jedn. rod., daj., mest. itd., n. pr. niti; v jedn. im. in tož.
je i oslabljen v stsl. v ь, v nsl. je ь odpal. V jedn. so zvečine le
ženski samostalniki, v množ. pa tudi možki, n. pr. ljudje iz ljudi-je,
gospodje iz gospodi-je, v jedn. gospod gospoda, v stsl. pa gospodь
gospodi po sklanjatvi III. Tvoritev je I. prvotna, in sicer a) iz-
korenska, n. pr. jěd, r. jědi, ujěd Grimmen. črrojěd, kop, laž iz
lzy-ь (po § 19, 1. a, δ), rast, reż; rěd. porěd. za-, preporěd itd.

b) izglagolska, n. pr. změs (Gemengsel : změsi-ti, mlat : mla-
ti-ti, zvrat Pflugwende : vz-vrati-ti, pomlad, spomlad : pomladi-ti
se itd.

II. drugotna ali izimenska, n. pr. gol goli obeljeno drevo : gol,
a, o; raven, i : raven a, o; na sami : sam, a, o; dosti, do siti :
syt, a. o; peter, i. n. pr. s peterjo rozi : peter, a, o; jednako četver,
sedmer itd. Sem spadajo tudi prilogi žal, n. pr. žal beseda, sorraž,
n. pr. on mi je sorraž, stsl. sorražь; obroč je prislov iz jedn. tož.
(prim. lat. partim). Tudi glavni števniki pet stsl. pět, šest, sedem,
osem stsl. osmь, dergt, desct so postali iz vrstnih : pětz, a, o itd.;
četrt, i pomeni četrti del : četrt, a, o.

3. priponka u.

§ 85. Priponka u se nahaja v možkih besedah izvirne skla-
njatve IV.; pred samoglasniki prehaja u v obliko ov; ov se rad
vriva v jednosložne besede sklanjatve II. Besede izvirne IV. skla-
njatve so se sprevrgle v II. razven posameznih sklonov, ki imajo
končnice u ali ov. Tvoritev je I. prvotna, n. pr. dom, stsl. domz iz
domů, daj. domov iz domori, sin sinu. Ženske besede izvirne IV. skla-
njatve so se končale na y in so se sprevrgle v I. ali III. sklanjatvo,
n. pr. tikev ali tikva iz tyky r. tikve; vrv Strick vri iz vry, koren
vr- vezati, prim. kri t. j. kry r. krii.

96

II. drugotna ali izimenska. n. pr. *naroker* in *narokca* Arm-
band : (kinč) na roke ; iger Jochholz : igo.

4. priponka ja (jb. ja, je).

§ 86. Priponka ja odgovarja grški to-ş, ia, to-v, lat. in-s. ia.
*in-m.* postala je tedaj iz ia. Tvoritev je I. prvotna in sicer a) iz-
korenska; koren se končuje a) na samoglasnike. in sicer 1. na a.
n. pr. prodaj: proda-ti: udaj: ni še za udaj (ženiter): kraj, raj;
— udaja, prodaja, graja; 2. na i, n. pr. zmij (kača): — ši-ja
 crat = cezilo), kolo-mi-ja: mi- = iti; 3. na č. n. pr. zlo-dě-j;
— vě-ja, o-dě-ja: 4. na y, n. pr. kij iz ky-j; pomije iz po-my-jc;
b) koren se končuje na soglasnike, jotovanje se vrši po § 18. a—c.
n. pr. kljač stsl. kljačb iz kljuk-jb prim. kljaka; buć: zcon ima lep
buć. prim. bzkne; tolč. golč: mož stsl. možb iz mn-g-jb (mn-n-eča =
misleča strav); polž: piš iz pyh-jb: kvč iz krt-jb: hróšč: hrčst-
prim. hrustati; — zem-lja: zem-; kap-lja, griža: gryz-em; klaja
stsl. klažda: klad-em: preja: pred-em; — ože, vože: cez-ati. Sem
spadajo prilogi hrej. stsl. hrčždb iz hrčd-jb: vuj iz rud-jb. prim.
rud-eč; tešć: tzsk-.

b) izglagolska. a) vrstni samoglasnik odpada na glagolih IV.
vrste. n. pr. roj sprecoj stsl. coždb: rodi-ti; — zabloja: zablodi-ti
(svinjam krmo); o-, zagraja: o-. zagraditi: oraja: ocaditi; reja:
rediti: noša: nositi, srěča: srětiti, rolja: coliti.

β) vrstni samoglasnik ostaja 1. na glagolih III. vrste, n. pr.
bogatcj: bogatě-ti. 2. na nekaterih glagolih V. in III. vrste: stre-
ljāj: strělja-ti. lučaj: luča-ti. bcžaj: běža-ti. pomagaj. mahaj. skakaj.
stopaj: stvarni (konkretni) pomen imajo lijaj Trichter. držaj.

Op. 1. Po teh tvoritvah je postala menda priponka aj a) v besedah
hodaj: hodi-ti, položaj, založaj, točaj: tako tudi na korenskih glagolih:
tečaj, stežaj, vržaj; β) v imenskih tvoritvah, n. pr. vršaj Getreidehaufe :
vrš Getreide, obličaj: obličje, otročaj: otroče.

Op. 2. ljaj: aj = migljati: migati, n. pr. mîgljaj; tako nadalje
grîžljaj, občutljaj in občutlej, prim. možej, dedej.

II. drugotna ali izimenska; končni samoglasnik odpada, n. pr.
mleć iz mlěk-jb: mlěko; mlaj iz mlad-jb: mlad, a. o; — ccčerja:
ccčer; suša: suh; suknja: sukno; koža: koza; — pěšče: pěsto.
Tako so postali tudi prilogi (iz živih stvarij): gorej iz goved-jb: go-
redo; teleč. a. e: telc telč-a: petelinj, a. e: županja hči; mrtveča
glara; sinorlja žena: dodaj moj. twoj. sroj. nas. vas.

97

5. priponka *ija* (*ij*, *ija*, *ijv*).

§ 87. Priponka *ija* se je v slov. posebej razvila iz priponke *ia*;
v prejšnji priponki *ja* je postal *i* soglasnik *j*. v priponki *ija* pa se je
sapnik *j* vrinol med *i* in *a*. Priponka *ija* je le drugotna, t. j. pri-
penja se le na imena in tvori *a*)* priloge iz samostalnikov, ki po-
menijo živoče stvari, n. p. *babij*, v določni obliki *babji* iz *babiji*, *a*,
*e*: *baba*; *božij*: *bog*; *vražij*: *vrag*; *kozij*: *koza*; *čij* iz *k(ž)-ij*: *kdo*
iz *kz-to*; *nččij*: *někdo*.

b) ženske samostalnike izvirno pojemske (abstraktne) iz pod-
stavnih samostalnikov ali prilogov n. p. *gostija* Schmaus : gōst, be-
račija : berč, modrīja : moder, odrtija itd. ; prim. nem. Tischler-ei,
Schneider-ei; priponka *ija* je tu zvečine posneta po nem. ei.

c) v obliki *ije* srednje samostalnike. Samoglasnik podstavne besede odpade. često se vrine pred priponko slog *or* (*ev*). Imamo pa tu *a*) zborne samostalnike iz prvotnih, n. p. *crétje* iz *crětije*: *cvêt*, *lístje*: *lîst*, *snòpje*: *snóp*; *šibje*: *šíba*; *trstjè*: *trîst*; *β*) pojemske (in zborne) iz prilogov in deležnikov trpno-preteklih na *t* in *n*, n. p. *veseljè* in *vesélje*: *vesel*, *zelénje* Grünzeug: *zelen*; *cvrtje*, *bítje*, *razpétje*, *pošténje*, *češčènje*, *pozdravljénje*; *šumênje*, *igrânje*, *povzdigo-vânje*; *grízenje*, *zamáknenje*, *gospodárjenje*, *poboljšávanje*, *zago-várjanje*.

6. priponka tara, tala (tr, tl).

§ 88. Priponka tara (tala, l in v sta si v rodu, prvi je po-
stal iz zadnjega) gre na glagolski koren tr- činiti; možki samostal-
niki s to priponko pomenijo zato činitelja, ženski činiteljko, srednji
pa orodje pri onem delu, ki je znači koren (nomen agentis, instru-
menti). Posled oslabljenja in okrepljenja srednjega samoglasnika
ima ta priponka razne oblike. Tvoritev je I. prvotna v teh le oblikah :

1. tra (trz, tra, tro) : vě-ter vě-tra, stsl. vě-trz; bra-tr v be-
sedi bra-tr-n, a, o in bratrija, prim. brat : lat. fra-ter; — vi-tra;
— ju-tro, ję-tra; nę-ter rod. iz notra.

2. těr se ima podstaviti besedi ma-ti iz ma-těr- (§ 24. 6), rod. z oslabljenim samoglasnikom ma-ter-c; tako tudi hči stsl. dzšti iz dk-k-těr-, rod. hčere, prim. Mu-tter, Toch-ter.

3. tla (tlv, tla, tlo), n. p. vi-tel vitla in vi-tlo Winde; dę-tel detla Specht, pětel zraven pětelin Hahn; morda tudi pentel zraven pę-cel.

7

98

4. telj iz tel + jь: prijā-telj. učī-telj, vračī-telj itd.

5. tyr + jь: pas-tīr. stsl. pas-tyrь, rod. pastirja (prim. lat. pas-tor).

II. drugotna v besědah ka-ter, a, o: kz- besede kdo, stsl. kz-to; u-tor drugi v besedi u-tor-ek vtorek (drugi dan. prim. četrtek, pe-tek): u- iz o = nem. an- v besedi ein an-der-er.

7. priponka ra in družice z značajem r.

§ 89. Ta priponka ima blizo isti pomen kot prejšnja. Oblika ji je različna po predstavljenem samoglasniku in po sklanjatvi. Imamo te le oblike: 1. -ra (rz, ra, ro). I¹.: kop-er. stsl. kop-rz Fench, Dillkraut: kop-riechen; steb-er: steb- stehen, sved-er, kolo-mě-r Zirkel, pi-r (Gelage: pi-ti. da-r; — mě-ra, žig-ra Zunder: žig-ati žgati; — reb-ro. Sem spadajo tudi prilogi: dob-er: po-dob-a; mok-er, hrab-er, pester iz pbs-rz § 23. 2; sta-r, sě-r.

II¹.: mezdra iz mes-d-ra § 23, 2: mezo. nozdra zraven nozdri po III. skl. in nozdrvi: nos.

2. r + jь, I. tvori samostalnike iz glagolov V. vrste: zidá-r rod. zidarja: zida-ti. tesa-r: tesa-ti.

3. ar + jь: ta priponka se je razvila iz tvoritev pod 2 in tvori samostalnike. I. (iz glagolov I. in IV. vrste), n. p. pek-ár: pek-zlat-ár: zlat-iti, rib-ár: rib-iti; II. (iz imen): vrat-ár: vrat-ni čuvar, ovč-ar: ovč-ji pastir itd.

4. ara (arz. ara); I.: a) (izkorenska): lop-ar: lop-ata; b) (iz-glagolska): roz-ara zemlja med njivama. kjer se vozi; II.: koš-ara: koš.

5. ora (orz. ora) in nadalje or + jь: I.: lap-or. dzh-or prim. smrd-uh; — vugor vugorja, stsl. ogorъ eine Art Aal; II.: grah-or: grah, koz-ora Körbchen, sir-ora = siva starka.

6. erz, I.: bis-er, sč-r-er; II.: pet-er, šest-er, sedm-er n. p. sedmero živalij.

7. yra, I.: sekira iz sek-yra (prim. lat. sec-uris)..

8. ur + jь, II.: kač-ur rod. kač-urja: kača, meh-ur: měh.

9. čr (ir) + jь. II.: hud-čr, hud-ir rod. hud-irja: hud; osčr, osir Wespennest: osa; rodčr, xodir: roda.

¹ Tukaj in v sledečem pomeni številka I. priponki pristavljena in poznej njej odgovarjajoča številka II. prvotno in drugotno tvoritev oziroma prvotno in drugotno priponko, prim. § 82.

99

8. priponka la in družice z značajem l.

§ 90. Ta priponka si je v rodu deloma s prejšnjo deloma s priponko tara, l se je razvil izvirno iz r. Imamo te le oblike:

1. la (lb, la, lo), I. a) (izkorenska): ril iz ry-lz Rüssel: ry-ti, ozel ozla iz oz-lz: vez-ati. Sem spadajo deležniki tvorno-pretekli II.: nes-el, a, o iz nes-lz itd.. in prilogi, n. p. vrč-l, vr-l, gnji-l itd.; — ži-la, os-la, meg-la, strč-la; — ves-lo: vez-em = voz-im (priponka lo stoji tu za tlo, zato se meni korenski z v s, t pa je izpal), mas-lo: maz-ati, povéslo Garbenband iz po-vrč-z-tlo, povéslo Garbenband iz po-vez-tlo, šílo prim. čes. ši-dlo iz ši-tlo prim. tudi vi-tlo; b) (izglagolska): pokrivá-lo, cedi-lo, orá-lo itd. prim. gr. ὀρο-τρον lat. ara-trum, lo = tro; II.: ognjílo po sliki neti-lo.

2. li (lb), I.: bil iz by-lb (bilje, bilka); gósli iz god-tli; jásli iz jad-tli; že-l: že-ti; sě-l: sě-jati.

3. l + ja (lj, lja), I.: češelj Kamm, stsl. češlb iz čes-ljb; hrakelj, krheli, smrkelj; — pra-lja prim. čes. pra-dli (lja = dlja, tlja, gr. τρ-ια), dojì-lja; šiv-ì-lja, per-ì-lja.

4. ela (elz, ela, elo), I.: plev-el, stsl. plěv-elz: plě-ti iz plěv-ti. Sem spadajo prilogi: ves-el, deb-el; — buč-ela, dež-ela iz drž-ela: drž-ava, žuž-ela; med-élo m. met-clo Rührstock, krěp-clo Prügel.

5. blz, II.: kòzel kozla: koza, orel, osel, skobel Habicht.

6. elj iz el-jb, I.: vrtělj (Tourniquet); kršělj; II.: možíc-elj, r. možiceljna, dróbelj drobeljna.

7. blj iz bl-jb, II.: rógelj roglja: rog; v tujkah grédelj, škra-telj, žrebelj.

8. olz in nadalje olja (olj iz ol-jb, olja), I.: sok-ól; — moz-ólj, kók-olj, — srěb-olja Molke.

9. čli (elb, el, -i), I.: kod-ěl, -i zraven kodělja in kodla: kód-er kód-rast; vrz-ěl (Tourniquet), zyb-ěl, kop-ěl in kop-ěla, pišč-al § 6, b, op. 1; II.: glob-ěl, čli: glob-ok.

10. ulja (ulj iz ul-jb, ulja), I.: met-ùlj: met- (Schmett-er-ling); — per-úlja, strg-ulja, blebet-ulja; II.: kosm-úlja Fuchs: kosmr kosmat, nos-ulja Grossnase, rogač-ulja, zajk-ulja zraven zajkla: zajec, volk-ulja.

11. yla, I.: kob-íla, gomíla iz mog-yla.

7*

100

9. priponka na in družice z značajem n.

§ 91. 1. na (nz. na, no). I. čini α) deležnike in priloge. Na deležnikih in prilogih dobiva podstavno deblo vsled te priponke zvečine trpni pomen : děla-n. želě-n. nes-e-n (e je vezni samoglasnik). hralj-e-n: pol-n. sla-n, za-spa-n. pro-stra-n itd. β) samostalnike: plě-n: plě-ti. sta-n. tr-n. česen iz stsl. čes-nz: čes-ati, klju-n: kljujem; — prě-mě-na: mi-noti. bra-na, vra-na; — suk-no: suk-ati, ru-no: ru-ti. lakno iz vlak-no: vlěk.

2. ni (nь), I.: dla-n dlani. bra-n (postaciti se v bran): bor-iti (§ 4. op. 1, b, β). Često je ni podaljšana v sni. zni (snь, snь): basen stsl. ba-snь: ba-jati, pě-sen: pě-ti. žižen stsl. žižnь: ži-ti, kazen. boja-zen. bolě-zen, dodaj ljub-czen: II.: poroden porodni; mladezen stsl. mladeznь.

3. nja (nj iz n-ьъ, nja), I.: stě-nj Docht. konj morda iz kob-nj (prim. kob-yla); sinj - sinji kamen Kalkstein: — pík-nja. ber-nja Sammlung. bra-nja Falte. pod-pr-nja; bruš-nja: brus-iti § 21, 3, a. izkusnja, nošnja, prošnja, rožnja itd.; II.: popotnja Wegzehrung, podčepnja (kar se nacedi (vina) pod čepom), krivnja Schuld.

4. ьна (ьнz). I. tvori α) priloge. ki so v zvezi s podstavnim glagolom. ter značijo sposobnost ali nesposobnost za ono dejanje. ki je znači glagol: mičen: mykati. neukreten: kręt-ati. poskoćen: poskoč-iti. sijajen: sija-ti. slamo-rezen: rěz-ati; β) samostalnike: bob-en, čes-en stsl. čes-ьнz; II. tvori priloge α) iz samostalnikov in β) iz podstavnih prilogov: α) iz samostalnikov; koněni samoglasnik odpada. tudi priponka ije. goltniki se mehčajo (§ 19. δ), vrine se večkrat slog ov (ev): pomen je prilogom različen. prim. věren = poln věre. železen = iz železa. postaven = postari primeren. solněn = kar je na solnec ali kar pride iz solnca. nočen = ponočen = kar je po noči. primeri: biten: bytje, dolžen: dolg. ličen: lice, kužen: kuga; dežeren: dež. gladoren: glad. itd.

**Op. 1.** Sem spadajo nekatere tvoritve na aten. iten: pisatno pero, cecatno tele, kositen travnik.

**Op. 2.** Nekatera imena iz prilogov so posamostalnjena, n. p. imena mesecev: (mesec) brezen: brěza. gruden: gruda, traven: trava; imena sorodnic: strina iz stryjna = žena stričeva, ujna, zvična sestra možera; tudi druga imena: popotna (jed). založna (kasa); breno (dravo), bruno: bre: godorno, ostno zraven osten.

101

β) iz prilogov in deležnikov: imeniten; imenit, trden: trd, si-
ten: syt, visokoumen: visokoum § 83, II. op.; stalen: stal, mogočen:
mogoč: — gibčen: gibek, jednako želčen, zbirčen itd.

5. ьnj (iz ьn-ьb), I.: sęž-enj: seg-ati, suž-enj iz sọ-vež-enj:
ṣṣ-věz-ati. Sem spadajo menda tudi pěd-enj, mar-enj Fabel, raž-enj.

6. ena (enţ, eno), I.: greb-en (stsl. grb-enь, grebene § 34),
srš-en zraven stršen (§ 23, 2): srh- (nasršen), koren; vret-eno; II.
na prilogih: zel-en: zel, črljen iz črvljen: črv-j-en § 18, d. Ta
priponka se nahaja tudi v besedah: stud-en-ec, mlad-en-ič, gos-
en-ica i. e.

7. eni (ěnь): jes-en.

8. ěna (ěnţ, a, o), II., tvori iz samostalnikov a) tvarinske pri-
loge: voln-ěn: volna, laněn, prstěn; b) samostalnike: možgani: mozg
(§ 6, b, op. 1), locěn: lók (§ 19, b). S priponko ěnţ je sorodna pri-
ponka janţ (ijan): Rimljan stsl. Rimljaninţ: Rim, Bistričan:
Bistrica, meščan: město, kristjan iz kristijan.

9. ana (anţ, ana), II. (prim. pod 1. pro-stra-n): golt-an v
besedi goltan-ec, prst-an, okàn: oko, zob-an; velik-àn, modrijàn:
modrija; bratran v besedi bratranec; — sestrana, dvorana, gla-
vana.

10. anja (anj iz an-ь, anja), I. vranj Spund, vrt-anj; II. prst-anj zraven prstan, družbanj Brautführer; — drvanja Holzgegend, lubanja: lzbz Schädel.

11. ina (inţ, ina), I.: kl-in: kl- kla-ti: ml-in v besedi mlinci;
vrt-in v besedi vrtin-ec; lup-ina, kol-ine, struž-ine Hobelspäne; II.
tvori a) posestne priloge iz jedninskih imen na a: tetin: teta, ma-
terin: mater-, očin: oča; prim. najin, vajin: naju, vaju, toda nju-n
iz njiju-n in njen: nje; b) iz prilogov samostalnike: star-în, bogat-in;
c) često se pritakne na imena, ki značijo osebe: Turčin: Turek,
Vogr-in; v stsl. Rimljan-inţ v jednini, v množ. pa Rimljane; po-
zovčin: pozovec, varovčin: varovec; pa tudi petel-in; — ina, II. tvori
samostalnike a) iz prilogov, deležnikov, števnikov; ti samostalniki
so izvirno pojemski: běl-ína, bistr-ína, druž-ina: drug; deset-ina,
sedm-ina; ož-ina: ož-ek; rastl-ina, slověnščina: slověnsk stsl. slo-
věnьskţ, soséščina: sosedsk itd.; b) iz samostalnikov; često se vrine
ov: mesečina: měséc, govedina: govědo, bik-ov-ina, jabolčina: ja-
bolko, pavočina in pajčina: pavok = pajek; tatbina: tatba; ozimina:
(setva in zrnje, ki) o zimi (drži); deklina: dekla, baburina: babura.

102

12. unz. I.: běg-un. hrop-un Mörser.

13. ynz. I.: mlin stsl. mlynz, pelin.

14. ynja. II. tvori a) iz možkih imen ženske: bōginja iz bog-
ynja: bog (prim. bož-ica: bog), kneginja: knęz iz Kōnig, gospodinja:
gospod; vezakinja: vęzak; b) samostalnike (izvirno pojemske) iz pri-
logov: pustinja: pust. svetinja: svět; c) (stvarne) samostalnike iz
(pojemskih) samostalnikov: milostinja Almosen: milost Gnade, ži-
rotinja Thier: život Leben.

10. priponka ta in družice z značajem t.

§ 92. 1. ta (tż, ta, to), I. tvori a) deležnike trpno-pretekle: po-vi-t. na-čč-t. po-žr-t: b) priloge: žol-t: žol-na. zvest iz sz-věd-t (§ 20. 2); c) samostalnike možke: vra-t Hals: vr- vezati (za-vor) prim. šija; gol-t: gr-lo; ženske: vih-ta: vih-ar. ru-ta: ru-no; srednje: vra-ta (množ.) Thor: vr- za-vrč-ti; ži-to. zla-to; II. čini pojemske samostalnike (ženske) a) iz prilogov: dobrô-ta. mokro-ta; b) po sliki zadnjih (o-ta) iz samostalnikov: greh-ò-ta. sram-o-ta.

2. tja = ča (§ 18. c). I.: on-u-ča (§ 7. b, 3, 3). da-ča: da-ti.
jč-ča: jč-ti: II. tvori a) priloge: doma-č iz doma-t-jb. obč. a, e iz
obь (herum) + tjь. Sem gredo menda tudi prislovi: prvič. drugič
itd.: b) pojemske samostalnike (ženske): drágoča. bedastòča.

3. taj. I. menda iz ta-r (§ 24. 6) + j: ra-taj: ra-lo.

4. ti (tъ). I.: smrt iz sz-mr-tb: mrě-ti. pa-mč-t: mbn-čti, moč
iz mog-tb (§ 20. 1) prim. moči morem. pcč iz pek-tb. za-vist iz
vid-tb (§ 20. 2). past: pad- itd.

Op. 1. Sem spadajo tudi nedoločniki, ki so dajalniki ali mestniki, tvorjeni z našo priponko.

Op. 2. Možki samostalniki, ki gredo v stsl. po III. sklanjatvi, spre-
vrgli so se v nsl. v II. (§ 31, 1), n. p. ta-t stsl. tatb tati (: ta-jiti),
nsl. tat tata ali tatu; zę-t. -a. stsl. zętb zęti.

5. sti (stь), II. (morda po sliki zavist. past) tvori pojemske
samostalnike a) iz prilogov: debelò-st. čisto-st; končnica -ck često
odpade: krčpost: krěp-ck; b) iz samostalnikov: cesarost.

6. tva (tvz. tra, tvo). I. tvori a) ženske (izvirno pojemske) sa-
mostalnike: bi-tra, žę-tru; bri-tra: kosi-tru. žoni-tru; po teh ter-
-i-tru. prim. § 33, 4; b) srednje: posčestro: po-sěd-tvo; c) priloge:
mr-tev. ply-ter, črstev.

103

7. bštvo (: tva), II., tvori a) iz prilogov pojemske samostal-
nike: uboštvo stsl. ubožbštvo (§ 21, 4): ubog; b) iz samostalnikov
pojemska in zborna imena: človeštvo : člověk, pohištvo : (oprava)
po hiši.

Op. stvo + ije = stvije : cesarstvo, cesarstvije.

8. nt, I. tvori sedanjikove tvorne deležnike: nesę stsl. nesy iz
nes-o-nt § 44; navadno je ta priponka podaljšana s priponko ja (jb,
ja, je) : nesčě stsl. nesště iz neso-nt-jb.

9. otz, I., se nahaja na besedah, ki značijo neki šum in glas:
groh-öt, klop-öt, brb-ot, fof-ot; prim. glagole imenske grohočem itd.;
pa tudi: kok-ot, živ-ot.

10. etz, I. (: otz), : trep-čt, bek-ct, šcp-ct.

11. ťz, bţz (: otţ, etţ), : os-et stsl. os-zţz; skržat, stsl. skrz-
žţţ Cicade.

Op. Laket lakta in lahti (§ 20, 1, op. 2) gre v stsl. po III. skla-
njatvi, prim. § 31, op. 1; jednako nohet, stsl. nog-zt; věhet Büschel
Heu (věhet).

12. atz, II., čini priloge, ki značijo obilnost onega, kar kaže
deblo, a) iz samostalnikov: gorat : gora, lasat, glavat; b) iz prilo-
gov: pernat : peren, zobnat, pepelnat; priponko klj pred at ima
n. p. grenkljat, sivkljat.

13. ast, II. (jednako): a) bedrast : bedro, bokast, grčast; b) kosmatast : kosmat, dimnast.

14. itz, II., prim. atz: imen-it, očit: oko, breg-ov-it, grom-ov-it.

15. ič iz it-jb (§ 18, c), II., tvori a) iz samostalnikov pomanj-
šane samostalnike: prtič : prt, brež-ič : brěg, vrš-ič : vrh, bož-ič :
bog. Često znači pomanjšani samostalnik novo rodbinsko razmero :
stričič : stric; b) samostalnike iz prilogov : belič : běl, mrlič, hudič.

16. ęt-, II., znači često mlado živinče: zajče iz zajčęt (§ 24, 6)
rod. zajčeta: zajcc, volčę, kozlę itd.; pa tudi deklę, otročę in iz pri-
logov zaspanć, prismode, lenę lenęta itd.

Op. 1. Oblike -čęt so postale iž bc(b) + et- : vrabčę : vrabec, družinče, sinče.

Op. 2. Bable, sirottle imata priponko tlęt-, kravšle pa šlęt-.

17. yto, I.: kor-ito iz kor-yto, kopito.

18. uta (utč, uta), I.: tek-ut (tčkoča živalica) Federlaus, zjut
Abgrund : zij-ati; II. pol-uta Hälfte, prh-uta Schuppen, Loderasche.

19. uti (utb), I.: krelj-ut Flügel, plav-ut zraven plav-uta.

104

**Op.** Zadnje tri priponke so si v rodu s priponko 8. nt, prim. *per-o-tb* iz *per-o-ntb*: *perut*: *peruta* in stsl. *nesy*: *nesoštb*.

20. avt. I. je nemški walt: *Raufbolt* (iz -walt): *raubolt*; po takih zmikavt Dieb: *zmyk-ati*, *plez-avt* Specht: *plěz-ati*.

11. priponka da in družice z značajem d.

§ 93. 1. da (dz, do), I., tvori a) priloge: sě-d: si-jati; b) samostalnike: ču-do: ču-ti; II. tvori pojemske samostalnike: svobo-da: hrv. svobo-st, prim. svoj in sebe; pravda: stsl. pravь-da.

**Op.** Nekateri časovni prislovi imajo priponko da, ki pa ima drugi izvor, n. p. keda-j, keda-r iz kz-da: stsl. kz-gda; tako tudi se-daj zdaj, te-da-j, vsik-da-r, on-da itd.

2. di (dь). I.: pě-d: pъn-em.

3. ada (adz, ada), II., tvori iz samostalnikov nove samostalnike: strn-ad Goldammer malorus. sternyk: stru strnišče, močer-ad Molch: močvěr močěr Sumpf; — grm-áda. čcl-áda: čelo.

4. adi in jadi (adь). II. tvori iz prilogov ali samostalnikov zborna imena: živ-ād. zrěr-ad. zelen-jad, gnjil-ad, krhl-jad, prhl-ad. troj-ad (τριάς. τριάδ-ος).

5. edo. I.: gov-edo: kor. gu-. gov- (: Kuh).

6. uda (udz, uda), I. met-úda Buttermilch: met-em; II. mrtv-ud in mrt-ud.

7. nd. ndi. ndu. ndě. II.. tvori prostorne prislove, n je shranjen, v nosnem q: tgд. tgdi. kodi. koder. kogu. po-rsodi. onod. někod itd.

12. priponka va in družice z značajem v.

§ 94. 1. va (vz. va. vo). I., stvarja a) iz korenov in sicer a) samostalnike: o-dě-v, o-dmě-v. do-lě-v in do-li-v. za-li-v. po-či-v, nra-v in narav. dra-v: — pri-sta-va. za-stare (množ.) Hinterhalt, nji-ra. za-dě-ra. mr-ra prim. § 85: — pi-ro. dr-ra (množ.); β) priloge: si-v: si-jati, pla-v; b) iz glagolov in sicer 1. iz glagolov na a, α) priloge: bolčha-v, laja-v. miža-v: mižavo vreme: miža-ti meží - prši, mrmra-v. mudlja-v, prim. deležn. tvor.-pret. I. hvali-v hvali-vši, kjer je v podaljšan v vz(s) in vzs + js: β) samostalnike: drža-va. velja-ra. dyša-ra: po takih nadalje kurjava. svěčava: 2. iz glagolov na i n. p. ljubi-v. neplodi-v in morda znameni-v.

105

2. iva (ivz, ljiv, ivo, iva), I., tvori po sliki izglagolskih tvo-
ritev vrste IV. a) priloge iz glagolov III. in V. vrste: laživ: laž-em,
zavidiv, hotiv (in fotiv): hot-eti, nagajiv: nagaj-ati. Priponka ljiv
se nanaša menda na jednake glagolske tvoritve, n. p. zgrabljiv:
zgrabljam, pozabljiv: pozabljam; po takih nadalje: potrpljiv, skrb-
ljiv, zaupljiv, zavidljiv, svadljiv, bodljiv, postrežljiv itd.; b) srednje
samostalnike: građivo, prčd-ivo (tvarina za predenje), kladivo zraven
kladvo; II. tvori a) priloge in sicer a) iz samostalnikov, ti prilogi
značijo obilost tega, kar kaže samostalnik: črv-iv, vozgr-iv, snět-iv,
milost-iv; jednako priponka ljiv: bojazljiv iz bojaznblivz, pametljiv,
milostljiv, smradljiv, strašljiv, darežljiv, sramčljiv, trpežljiv itd.;
b) iz prilogov: lčn-iv, medl-iv; b) samostalnike (srednje): ognjivo
Feuerzeug, sočivo Gemüse, Greiselwerk: sok severosrb. Linsenfrucht,
+ ije: sočivje; (ženske): kopr-iva: koper, tět-iva Schne: tět- ge-
spannt iz tъn- dehnen, spannen.

3. ava (avz, ava), II., je postala po tvoritvah 1, b, 1, in čini
a) priloge in sicer α) iz samostalnikov (prim. ava II.): grbav: grba,
krastav: krasta, gobav: goba itd.; β) iz prilogov: běl-av, črn-av,
lisičjav: lisičij; b) samostalnike α) možke: rokáv: roka; β) ženske:
dobrâva in dóbrava: dobrz = dob (hrast).

4. java, II.: goščava : gost, puščava : pust, širjava : šir-ok; —
zmotnjava: zmotnju, izkušnjava: izkušnja.

5. ova (eva), II., čini a) posestne priloge in sicer α) iz jed-
ninskih imen navadno možkih: Adam-ov, soséd-ov in sósedov, cc-
sárj-ev, mož-ev; tudi iz imen zelišč in dreves: mak-ov cvet, orčh-ov
les, pa tudi grušk-ov les: gruška; nadalje: jutrova dežela.

Op. 1. Samostalniki na c, po kojem se mehča o v e, imajo dan-
danes navadno c omehčan v č: stričev: stric (§ 19, 2, op. 2); prim.
stsl. otčevz.

Op. 2. Iz množinske oblike otre je tvorjen prilog z golim v otrev:
otreva srajca, prim. nju-n, nję-n § 91, 11.

β) iz prilogov: ist-ov, syr-ov sur-ov, jal-ov, kak-ov, tak-ov itd.;
γ) iz rodilnika: njeg-ov: njega, njih-ov: njih, a čiga-v: čiga; b) sa-
mostalnike: rísev = rys Luchs, žensev zraven ženso žensota človek z
istim imenom; na skakov gnati.

13. priponka ma in družice z značajem m (tudi ba)

§ 95. 1. ma (mъ, ma, mo), I., tvori a) priloge: prě-m (raven, ako-
prem = akoravno, premda): pr-, str-m: stra-n pro-stor; prislov mi-mo:

106

mi-noći; ma-m v besedi mam-iti; lak-o-m v besedi lakom-en; prim. stsl. deležnik sedajn. trp. § 45: tako tudi naš ljubi-m v besedi ljubim-ec. nadalje po-brati-m. po-sestri-ma, oči-m, ženi-m; b) samostalnike dim iz dy-m: dyje. u-m: u-ho, dr-m: drč-ta; ra-ma: Arm lat. artus: — pis-mo. prě-věš-mo Garbenband in po-věš-mo Spinnhaar — věšmo iz věz-mo: věz-ati.

**Op.** 1. Ta priponka je menda tudi v besedah vidoma, vědoma, nevědoma glej § 45: potlej morda skakoma in Galopp in priskakoma ter na samostalnikih. kjer se priponka dotika s končnico orodnikovo (načinovnega orodnika): siloma, zapovědoma, věkoma věkomaj itd., zarad končnega a primeri tojdika, lanika: tojdi, lani.

**Op.** 2. Končnica am stsl. amo v krajevnih prislovih na vprašanje kam je morda v zvezi s tožilnikovo končnico m, prim. kam, inam, sěm, tam, onam itd., stsl. inamo.

2. men (men-, mę, mno: lęj-ó-μερο-ς: al-u-mnu-s). I.: ka-men. stsl. ka-my iz ka-mān (= āz-μών) rod. ka-men-e nsl. kamena § 34. 1, a: kre-men. pla-men (ogenj pla-pol-a, prim. mlamol § 83. I., 7. β. 3); — sč-mę § 34. 1, b: sě-jati, brě-me. vrě-me, ple-me: pol spol pol-t, vi-me iz cyd-me (očδ-oq): — gu-mno izvirno zemska tla: gov-no. iz oblike gumno je postala oblika gumlo in gumla; žr-mno in žrmla.

3. měn, I.: ruměn iz rud-měn: rud-c.

4. man. II. = nem. Mann: pár-man: pura. rac-man: raca. prim. nem. Enterich. Gänserich (rich = Reke mož).

5. ba je postala morda iz priponke ma in je I. in II. Tvoritve I. so sprva iz glagolov vrste IV., vrstni samoglasnik je v stsl. oslabljen v b in je v nsl. izpal. n. p. služba stsl. služb-ba: služi-ti, bor-ba: bori-ti, začimba (§ 21, 1) : začini-ti, hramba: hrani-ti itd.; po takih nadalje: postrežba: postrěž-em, prisčžba: prisčž-em i. e., celo iznajdba: iznajd-em: II. tvori iz prilogov samostalnike, ki značijo lastnost: gjilö-ba, grdo-ba, zlo-ba, zrěsto-ba: pa tudi leščerba. škalba deževnica v skali.

**Op.** Sloba Abschied (ogr.) je kratica iz sloboda: vzeo je sloboudo od brátov Kuzm. 253. slobou 127. 140, 253, 256.

14. priponka z značajem p.

§ 96. Priponka z značajem p je naj bolj redka, nahaja se le v obliki upz, II., na prilogu gorjup bitter: gorъ-kъ in v samostal-

107

nikih galûp črnilo in skraljup (škraljub, škrljub, morda iz skorjup)
koža in površje (skora) na mlcku.

15. priponka ka in družice z značajem k (in č, c).

§ 97. Priponka ka je iz zaimenskega korena.

1. ka, I., a) (iz korěna): zna-k: zna-ti; pol-k: pol, spol; zvo-k:
zvèn-ěti zvon; — mla-ka; b) (iz glagolov): lijá-k: lija-ti, zijá-k,
poživá-k, rězá-k.

2. Ъка, Ъка (ЂКЪ in ЪКЪ; Ъка. Ъко); ЪКЪ ali ЪКЪ. I. — raz-
loček je težek razven po nebnikih — se pritika na koren ali na gla-
golsko deblo, kojemu se odbije vrstni samoglasnik, ter znači ime
dejanja (nomen actionis) ali dovršenega dejanja (acti), posled tega
tudi (konkretno) pripravo ali nasledek dotičnega dejanja: navřžek :
navrže se, ogrizek: gryz-, zavřnki (množ.) na vzhodu závrnki Lein-
wandenden: zavrne se, zaslůžek: zasluži se, ogřek, zamotki Wirr-
garn: zamota se, odlomek: odlomi se, ográbek: kar se ograbi, ocejki:
kar se oceja ocědi itd.; — zbírka: zbira se, popěvka: popěva se,
obujka: obuja se, zasunka Riegel: zasune se, naděvka Wurstfülle :
naděva se, tačke (množ.) Schubkarren: tak-ati se itd; II. kot dru-
gotna priponka a) pomanjšuje samostalnike: dārck: dār, bělček :
bělec, palček: palec, stroček (česna): strok; — kletka: klět, tdička:
telica, ženka: žena.

Sem spadajo menda tudi tvoritve ženskih imen iz možkih: medvedka:
medved, levovka: lev, židovka: židov, prim. stsl. židovinz; jednako tudi
menda dolánka: *dolan, prim. dolanec, gorjanka, poljanka, slověnka:
slověnz, prim. slověnec in stsl. slověninz.

kłobko: kłobo, jabolko: jablo; b) tvori samostalnike iz prilo-
gov (deležnikov, števnikov): (možki) začetek: začet, žganek žganki:
žgan, zaprtek (žlaprtek): zaprt, osnutek: osnut, ostan-ck, četrt-ck,
pět-ck, utor-ck vtorek torek (§ 88, II.) Sem spada tudi ona tvori-
tev, po kateri se zveže skladenski skupek v nov samostalnik, n. p.
nadněvek: kar na dan zaslužiš, naprstek: (pokrov) na prstu, za-
tilek, zajutrek zajtrk itd.; (ženske): brinovka (ptica): brinov, pe-
čen-ka, krmljen-ka, rejenka, pogorelka, perka, delavka, pijavka,
dvojka, trojka; — nastranka: na strani (žena), podrešetka: (slaba
n. p. pšenica, ki pri občinjenju pada) pod rešeto.

Op. Bělka die weisse Kuh : běla krava eine weisse Kuh.

108

c) tvori in pomanjšuje priloge, podstavni prilog je navadno zgubljen a vidi se v sorodnih tvoritvah: krěp-ck: krěp-iti krěpo-st, bliz-ek: blizo, qz-ek: qže qžji; — toličko: toliko, maličko.

Op. Šinko, rudečko i. e. so pač izvirno zvalniki iz sinek, rudeček.

3. oka (okъ, oka), I.: srěd-ok: stsl. věd-okъ, snúb-ok in snò-bok snobóka; — lál-oka Kinnbacke; II. vis-ok: više, vys-; šir-ok. žest-ok fest.

Op. Veli-k ima podstavno deblo veli stsl. velij.

4. aka (akъ, aka), II., prim. tvoritve pod 1. b), tvori samostal-nike a) iz prilogov: divják: divij, lěv-ak, jun-ak (prim. jun-oš, inoš, jun-ec, junica, nem. jun-g), nov-ak, svak iz svoj-ak; kózjak, krâr-jak, kûrjak itd. (blato kozje itd. ali prav za prav se dostavi v mi-slih možki samostalnik): pšeničak (kruh); spodnjak (kamen mlinski spodnji); trojáki Pfingsten itd.; b) iz samostalnikov: boják: boj, polják: polje, nosák: nos; gosák: gos, možák: mož; — šibraka Reisig; c) priloge iz prilogov (zaimena iz zaimen): tak: tъ, a, o, ov-ak, en-ak (jedn-ak). vsak: ves.

5. jakъ. II. (jednako), a) przerzetnjak: przeržeten: rženjak (kruh); ržen, postružnjak; obročnjak (nož). štrtinjak (sod): srínšćak (hlev); svinsk, kûrnjak; b) selják: selo, vînjak (nož, človek) Weinreben-messer, Winzer; košćak (orch): kost.

6. ikъ. II., tvori a) pomanjšane samostalnike: grozdík (na sra-botini); grozd, malík: mal. b) samostalnike a) iz prilogov na en(ьнъ): dolžník: dolžen, rozník: vozen, gréšník: grešen, vrstník, věrník, hísnik; prázník (dan), glavník (česelj), poročník (konj), vodyčník (kamen); β) iz deležn. trp. pret.: učeník: učen, krščeník: kršćen.

7. ěkъ, I.: val-ěk Walze, pis-ěk Schreibfeder: člóřík je morda sestavljena beseda, koje prvi del si je v rodu z besedama čeljad Familie in kolěno Stamm.

8. yka (ykъ, yka): nem. ung. ing. I.: jezik iz jcz-ykъ; vladika iz vlad-yka čes. vladik nem. Wałding, motika iz mot-yka.

9. ьска (ьскъ, a. o): uzo-ç lat. ieu-s nem. isch (ποιητ-ιζο-ς pot-isch). II. tvori priloge a) iz samostalnikov zvečine takih, ki značijo množino, večkrat je uže podstavljen prilog na or ali in: slověnsk v določni obliki slorěnski, stsl. slorěnskъ: slorěn- v jedn. sloveninъ, babski babinski: baba, rilinski vilorski: Vila, nebeski: nebes-a, oslovski, gosinski; zraven človeški iz človečki (§ 21, 4) in človečanski se bere pri Krelju tudi človečaski, stsl. ima člověčьskъj.

109

oblika človečanski je zato postala morda iz človečaski, prim. ženi-
tvanski (ženitvansko oblačilo) : ženitra ; b) iz prilogov (deležnikov) :
vsakojački, samski, klečečki (§ 44).

10. ča iz k + ja, § 18, a), I., a) iz korenov: bi-č, dra-č Ge-
strüppe, bra-č Sammler, zra-č, b) iz glagolov in sicer a) na a: ba-
há-č, kopa-č, kota-č Rad, kova-č, ora-č, pokriva-č; — brisá-ča, vě-
ja-ča, igra-ča, pokriva-ča; β) iz glagolov na i: mlati-č, ribi-č,
slavi-č.

11. ača (ačь, ačа), I. (prim. 10, α) tolk-áč, prevozač; — vrt-
áča Wasserwirbel, doj-ača (krava), per-áča, pij-áča; II. brad-áč :
brada, kljunač; kljun, kol-áč : kolo, rog-ač : rog, itd.; — srp-áča :
srp, drv-ača, krastáča Kröte : krasta, itd.; prim. še debelača Mais
(recimo pšenica turška) : debelak (človek), divjača (ženska) : divjak,
samojača Inwohnerin : samojak (vol).

12. jača, II.: dimnjača Rauchstube : dimen, a, o, kropnjača,
slamnjača, solenjača.

13. ićь, I. (prim. 10, β) : pozov-ič, pokop-ič, prilaž-ič Helfer
in Lügen, širič in čir-ič.

Op. Tvoritve: bel-ič (denar), muh-ič (zelišče), jam-ič luknja v stopi in vsa deminutiva gredo na podstavno obliko t-jb prim. § 92, 15; slad-ič (sladičje) Süsswurzel: belorus. sladyč ima naj bržej priponko yč.

13. išče, II., znači a) mesto: ogníšče, poln. ognisko, stsl. čes.
hrv. ognište: ogenj, gnojišče, prōsišče itd.; od deležn. tvorn. pret.
II. prebivališče, pribežalisče; b) čas: godišče; c) ročaj orodja, ki je
kaže deblo: toporíšče, kosíšče, ratišče Lanzenstiel; d) babišče elendes
Weib, zélišče Pflanze.

14. ьса (ьсъ, ьса, ьсе), naj bržej iz ьк + ю, tako da je tu jo-
tovanje povzročilo sično stopnjo. I. kot prvotna priponka znači ьсъ
ime činitelja, redko dejanja: bòd-ec : bod-, gòd-ec ; lòvec : lov-iti,
mlât-ec ; pěv-ec : pěv-ati, klopot-ec : klopot-ati, strěl-ec : strěljati,
sòd-ec : sòd-iti ; udarec : udariti.

Op. Besede delavec, bajavec, plezavec i. e. gredo ali na prilog
*delav, prim. delaven in § 94, 1, b, ali je v vrinek.

II. kot drugotna priponka a) pomanjšuje samostalnike; po-
manjšalni pomen se včasih zgubi, če podstavno ime ni več navadno,
ali če ima drugi pomen: (možki) brát-ec, ot-ec : otъ (àttà), lóč-ec :
lok (§ 19, a, δ); kic iz kyj-ec, stric iz stryj-ec prim. strina, ujcc

110

prim. ujna; zidec Gesimse: zid; (ženski) bŕvca: brv, krv-ca. òv-ca: ov-en, mišice (množ.) : miš; (srednji) drerce: drévo, ušesce: ušes-. im. uho, sree iz srdce: *srdo prim. srd srdit; b) čini samostalnike iz prilogov (deležnikov, zaimen): lažnjiv-ec. pelinov-ec; běl-ec, sěr-ec; prišlec: prišel, pogorěl-ec; rězan-ci (množ.), žgan-ci; mrtr-ec: morda dělav-ec; c) samostalnike iz samostalnikov a) iz ženskih možke: srnec: srna, volgee: volga; β) z novim pomenom: gób-ec: goba. smol-ec: smola; γ) take, ki značijo prebivalca: Kranjec: Kranja Krajna. Morarec, primorec: pri morju, zadravec: za Dravo; — bukorea bukerca: buker bukra.

**Op.** V besedah hotonce, napetce, ukradce i. e. je ce iz ice, ice je prislovni rodilnik iz im. ica; v besedah zdajci, tadajci je ci mestnik jedninski.

15. ica (glej 14), I.: klíca, pler-ica, pred-íca, ženjíca žnjíca, per-íca, ter-ica tríca, dojica (krava), izdajica: II. a) pomanjšuje: bábica, brázdica, b) čini ženska imena iz možkih: krtíca: krt, kmetíca, kovač-ica, božíca: bog, òslica, Korošíca: Korôšce; c) čini samostalnike iz prilogov (deležnikov, števnikov): golíca (gola pšenica bez resovja), lěr-íca, nov-ica, prav-ica, topl-ice, množ-íca: mnog; pet-ica, deset-ica; cvětl-ica, goreč-ica; gnójnica: gnojen, a, o, hlačnica, pšenčnica (slama), kovačnica: kovačen, drevárnica, kolárnica; d) samostalnike z novim pomenom iz samostalnikov: steníca: stěna, ádamica Adamsapfel; c) veže sestavo: sôkrvica: sô in krrv, sôržíca: sô in rž.

16. ecъ: měs-ec, zâj-ec.

16. priponka ga in družice z značajem g (ž. z).

§ 98. 1. ga (gъ. ga). I.: plu-g: plu-ti (fahren); sluga: slušam, sná-ga: sna- (mirati).

2. ogъ, I.: sap-og (Schnür-) Schuh: sap- (rezati); mn-og iz mnъn-og: Menge; II. brlog? Lager des Wildes.

3. iga. I.: ver-íga zraven cer-uga: za-vrč-ti; II.: česlíga Distel: češelj.

4. jaga, II.: vinjága wilde Weinrebe: vino.

5. uga. II.: jar-uga globok jarck, pleč-uga plečasta ženska, postruga zraven postrva in postrv.

6. inga, unga iz nem. ung: istinga Kapital ogr., vez-unga Angebinde gorenjska in tujke: koštinge, rájtinga itd.

111

7. ež, menda iz eg + jь, I.: bód-cž Schwert, grdo-glěd-ež, klat-ež; sěd-cěž, těpež itd.; II.: bâb-cěž, gřd-ež, lákomn-ež, hudobn-cěž itd.

8. už (prim. 7), II.: mehk-už (človek in rak po levitvi).

9. iž ali yž (prim. 7), II.: drob-iž.

10. ezь, I.: vůd-cz: na ridez, břl-cz Triefäugiger: brl-ar brl-eti, břl-cz in břgl-cz Specht, gab-cz Schwarzwurz; II. sāmez: po samez hoditi: sam.

11. čz: nem. ing: kněz stsl. knězcь in kněcgь: stnem. Chunning (König, nobilis, generosus) in got. kučni Geschlecht; pěnez: stnem. phenning, ki pa je pre iz slovanskega; vitez: nem. Witing.

17. priponka ha in sa in družice z značajem h, s (š).

§ 99. 1. ha (hz, ha), I.: smě-h: smě-jem se, slu-h poslu-h: slu-slyšati, pu-h, du-h, po-roh: von-jati; ženi-h zraven ženi-m; — strě-ha: str-m, mŕ-ha, vě-ha Spund (Luftloch): vě-je, tróha (§ 83, I., 6, γ, 3): trč-ti.

2. aha (ahъ, aha), II.: sirom-ah zraven sirom-ak: sěr sir, rant-aha (ponjava, ? Raintuch, Rein = Feld).

**Op.** Ta priponka se podaljšuje s priponko nž na pomanjsanih prinlogih: polagahan langsam, polagahno allmählich: lagek lahek, maljahan iz tega majhen, mehkahan, novehen, tenehen, živahen.

3. uha (uhъ, uha), I.: sop-uh Dunst: sop-em, o-glěd-uh, potep-uh, polež-uh; II.: děuh: oče, kòž-uh: koža, grd-uh, črn-uh zraven črnjuh; — *gorjuha *goruha v besedi gorjúšica gorušica stsl. goruha Senf: gorь-к (žge na jcziku), pavl-uha Harlekin.

4. juha (jeha, jiha), II.: máčuha zraven mačcha mačiha: mati.

5. ihъ, I.: omet-ih Bartwisch, sop-ih prevzetni človek, mač-ih hitzige Krankheit: mřk- (premaknen: phantasieren).

6. sь, I.: ča-s Zeit (Weile): ča-jati = čakati; sta-s Statur: stasa si Vilinskoga, goro-stasen gross wie ein Berg: sta-ti; vla-s la-s: vol-na, kla-s, razdrā-s (na obleki) razdrapan človek; rus iz rud-sь: rud-cě.

7. asь, II.: modrās in modrāvs Natter: moder (blau).

8. os-, v slabejši obliki es- (§ 34, 2), I.: slov-o(s) (§ 24, 6), rod. slov-es-a stsl. slov-es-c: slu- pred soglasniki slov (slu-ti).

9. ьс-, вьс-, I. na deležn. tvor. pret. I. (§ 46, 3), n. p. hvaliv, hvalivsi.

112

10. jes-. II. na primernikih § 39.

11. ša. morda iz h + ja ali s + ja (šb. ša). I.: dudáš: duda-ti na dude igrati, kockáš. kartáš, požíráš itd.; — běr-ša Raffholz: ber-em. ru-ša Rasen; II.: vsak-ši, tak-ši, nikak-ši; samostalniki: bělša bela krava, dīmša; topirša Nachteule (Dirne): (ne-)topir.

12. aš. II. (po 11. I.): bander-áš. velik-aš. plemenit-aš itd.

13. ošb. I.: kok-ōš, i: kok-ot.

14. čša (čšb. eša), I.: lem-eš zraven lem-ež; — hrk-eša Schnarcher.

15. uš, II.: okol-uš okol-uš Umweg, šip-uš Flötenbläser: šip Flöte, bogát-uš.

16. ys in iš (zadnja priponka vsakako po nebnikih). II.: cipelís Stiefel: cipela, drobiš neka trava, kalís Kot: kal-uža, modr-iš Kornblume: moder blau, prprís Quendel: prper Pfeffer, stál-iš Wohnung, Stand.

**Op.** Sorodnost, ki je deloma med s in h, je vzrok, da so se razpravljale te priponke skupno.

## II. Sestavljena imena.

§ 100. Sestava je dvojna: 1. sklopek (Zusammenrückung), 2. sestava v ožjem pomenu (Komposition): polmišpoltič je sklopek, branovlěk je sestava.

Pri sklopku ostanejo posamezne besede za se, navadno tudi vsaka s svojim posebnim naglasom; v sestavi zgubi vsaj jedna izmed sestavljenih besed svoj posebni značaj in prime nekako sestavno znamenje; sestavljena beseda ima navadno jeden naglas. Nekatere tvoritve so izvirno sklopek in postanejo vsled daljnejšega izvoda sestava, n. p. blagosloviti je sklopek iz blago sloviti, blagoslov je izvod iz blagosloviti in je sestava; podběl (od spodaj nekaj bel) je sklopek, podbělec Art weisser Trauben je sestava.

### 1. Sklopek.

§ 101. Sklopuje se: a) ime z imenom: samoglasnik prednjega imena često odpade: laket-brada; pedenj-clovek; polmišpoltič: releumen; ves-(v)oljen.

b) čestica z imenom in sicer: a) nikalnica z imenom: neizrećen; neslan; — samostalniki: nečast; nedolžnost: nedolžen; nemar: v nemar pustiti.

Sem spadajo tudi tvoritve: maklén prin. klén; madravec: dravechalb verschnittenes Pferd: drěti; majelovec: jelovec; macizra: cizra; matprika: dobrika; macěsen na Rezjanskem masosan: sosen stsl sosna; ma-pomeni ne tedaj maklén = ne (pravi) klén.

113

β prislovni predlogi z imenom:

1. na : nagluh, nakriv, nakysel; na tukaj pomanjšuje; tudi sestavljeni glagoli so sklopljeni nasproti prvotnim: nosim : nanosim.

2. pa, pas; pa je poznejši po, pas je podaljšek iz pa : pa-sterka iz stsl. pa-šterka Stieftochter, pasterk; paroj Jungferschwarm: roj; pa-toka Trebermost; pazder, pazdir, pezder Agel iz pas-der : drě-ti; paznohet Klaue, pažnog, stsl. paz-nogътъ iz pas-nogътъ; pa-noga; poskon unechter Hanf iz pas-konь. *konь = kon-oplja; pazduh, pazduha, pazuha Achsel Achselhöhle iz pas-duha, *duha = rama.

3. pra : prakol stari kol : kol; pra je v rodu s pro, ki je ohranjen v besedah prostor, prodaja; tvoritve: prarek, praded, pravnuk so večidel v zgubo prišle.

4. přě pomnožuje: přehogat, přělěp itd., prěrred zu früh, prěděd = praděd; prěblato zu grosser Kot; přělěpota; tudi sprělěp izb-prělěpb; prěvno : vedno : v edno, primeri v eno měr.

5. pri pomanjšuje: priběl, pričrn, prisladek, prilěn, priprost.

6. pro v sklopku pomanjšuje: prosěd halbgrau, t. j. sědo prosije, prim. prosinec, prodati vor-, hervorreichen, verkaufen.

7. raz : razsoha : soha.

8. sō : sōsěd, sōmrak; sopraznik halber Feiertag; sōržica in sōkrivica so sestave iz sklopka *sō-rъžъ Weizen mit Korn in *sōkrъvъ Eiter mit Blut.

c) velevnik z imenom: kažipot, zgubipěncz. Tu je velevnik nositelj novega imena in drugi del je določilni dodatek.

Drugi del ali ostane v svoji imenovalniški obliki ali pa se ravna po spolu novega imena, tako potrihyš zatrihyš Gourman iz *potri-hyšo, *zatri-hyšo (prim. Saufaus). Tudi prvi del sklopka zamenja včasih velevnikov i z navadnim sestavenskim soglasnikom o : vrtoglav schwindlig, odsod sestava vrtoglavica Schwindel: jednako srborit in srboritka; potiglav in potoglav mit wankendem Kopfe einhergehend : kolo je potoglavo, če ga je na jedni strani več, da se zaletuje, menda: potikati se in glava; kuripećić Ofenheizer je izvod iz sklopka *kuri-peć; tręsorepka Bachstelze : *tręsorcp; vijoglavka Wiedehopf.

Tem tvoritvam slične so tvoritve: nejevěra Unglaube : ne jěti věro, prim. stsl. jětověrbnъ. věrojčtbnъ in neimověrbnъ; razven nejevěra se na-hajajo oblike nejověra, neověren in nejevěrec; jednako nejevolja, ne-znabog.

d) se sklopujejo števniki, zaimena in čestice.

a) števniki: jednajst iz stsl. jeden na desete; dvanajst iz dva na desete; dvajseti iz dva deseti.

8

114

β) zaimena: někdo, stsl. někto iz ne vě ktbto; tjeden Woche
iz tb žde den der nämliche Tag.

Tudi sestavljena sklanjatev prilogova je postala iz sklopka imenske
sklanjatve in dostavljenega zaimena jš. ja, je: dobra-jego itd.

γ) čestice: uže, vže, vre, že iz u = lat. jam + že = γε; sicer:
stsl. sice že; vendar vender vunder: *věm da že; ako iz a ko; do-
klěr, doklěm iz do kolě že, do kolě ma.

Besede tojdika, lanika, snočika, tamkaj, tukaj imajo ozirno za-
ime na se pritekneno; to deblo se pa nahaja tudi spreda: ko-robida:
robida; ka-vrna grobe Wolle: volna; Ka-niža; Ka-lobje; ko-vedica
Grasschwaden; Ko-m-polje Hochebene; omehčano morda tudi v besedah
šopiriti se iz če-pěr-iti se, šparkelj iz čb-par-k-lj stsl. čb-par-ogz Klaue.
V teh besedah zaime ka, ko, čb: (če-sa) pomanjšuje.

2. Sestava.

§ 102. Sestavljena so A. imena z imeni. B. predlogi in imena.

A. Sestava imen z imeni.

Imenska sestava je a) prvotna, b) drugotna.

a) Prvotna sestava.

Prvi del v sestavi je določilni dostavek k drugemu delu. ki
je v obče nositelj sestavljenega pomena; prvi del se končuje na-
vadno na samoglasnik o, ki je končaj imenskega debla. Sestava je
po razmeri sestavljenih delov:

a) priredna beigeordnet; oba dela oziroma vsi deli imajo jed-
nako veljavo, toda stoje bez veznika: črnobel: vrana je črnobela,
t. j. črna in bela; starodaren; suhoparen.

β) pridevna determinativ; prvi del se veže z drugim v istem
sklonu in ga določuje; zvezana sta v tej sestavi 1. prilog in samo-
stalnik; blagorčest Evangelium frohe Botschaft: blaga věst; slěporož
Blindschleiche; strmolijak Wassersturz, (strmobijak); zlatovranka;
mladletek; 2. samostalnik in samostalnik: ptičmyš t. j. myš kot
ptič: figamogž; 3. prilog s prilogom: samodruga:žena je samodruga;
samotčž: kola samotčž potegnoti.

γ) odvisna sestava Abhängigkeits-Composition; sestavljajo se:

1. samostalniki s samostalniki; prvi del je odvisen sklon drugemu delu in stoji prvi del proti drugemu a) kot predmet ali b) v

115

drugih razmerah; a) po prvem slučaju so sestavljeni: branovlěk Wagendrittel (Eggenzieher); medvěd Bär (Honigfresser) iz *medučědь; krvolok Blutsauger; mesopust Fasching (Fleischkost auflassend), mokosčrka Wiegweihe (Mehlsieberin); kolóvrat Spinnrad (Raddreher); vinógrad; senóžet.

Besede dvroton, drěvocěp, drěvosěk, kolosěk pomenijo torišče, kjer drva sekajo oziroma kolje cepijo ali sekajo.

b) prvi del stoji v drugih odvisnih razmerah k drugemu delu: križopota oziroma križepota: pota na križ, križepotje Kreuzweg, oblika križepotje je izvod; križogled oziroma križegled; križpajek Kreuzspinne: pajek s križem.

2. v isti razmeri, kakor samostalniki med seboj, sestavlja se tudi samostalnik s prilogom: a) čreojčen; b) vragometen t. j. vragom meten vom Teufel geworfen; srečočiten: v srcu očiten offenherzig.

3. sestavljajo se prilogi s samostalniki, razmera odvisnega prvega dela k drugemu je ista kakor gori: sladkosněd in sladkojědec; krivoglěd; samouk Autodidakt (ki sam sebe uči).

4. sestavljajo se prilogi s prilogi: samogolten, samopašen.

b) drugotna sestava, imenovana posestna.

§ 103. K drugotni sestavi spadajo posestni prilogi, ki značijo posestnika onih stvarij oziroma lastnostij, ki jih imenujeta sestavljena dela, n. p. sivoglav, sivoglavi (primeri *sivoglava iz siva glava) oni s sivo glavo.

Iz takih prilogov so postale dotične izvodne besede, n. p. iz *kri-
vověr-z krivověrec, iz *klapouh, *klapoušen, klapoušnica.

V sestavi sta α) prilog in samostalnik, prvotna sestava je pri-
devna: běloglav iz běloglavь, odsod běloglavec; bělolas; bosonog;
jednook; jednorog in samorog, odtod samorogač; jednolik gleich alt,
gleich gross; jednovrst, dvojvrst; jednostruk, dvojstruk einfach, zwei-
fach; stoklas Trespe (hundertjährig); stanoga : *sto-nog-a Assel,
Tausendfüssler; šestoper Streitkolben mit sechs Zacken; triglav drei-
köpfig; trinog Dreifuss (Scherge, Wüterich); trinoga Pfanne mit
drei Füssen; svojeglav.

β) sestavljena sta samostalnik s samostalnikom, podstavna pr-
votna sestava je večidel odvisna: psoglavec : *psoglav : glavo kakor
pcs imajoč; volkodlak Werwolf : dlako kakor volk imajoč.

8*

116

B. Sestava predlogov z imeni.

§ 104. Predlog stoji v sestavi blizo jednako, kakor v skladenski zvezi pred istim samostalnikom, pomen sestavljene besede je nov, t. j. učinek sestave; sestava je zvezana s primerno priponko.

Novi pomen in priponka dajata tem sestavam značaj drugotnih tvořitev, prim. *pripotek* Wegerich, t. j. *trava*, ki raste pri poti; podčepina Tropfwein, t. j. vino, ki se staka pod čepom.

Dotični predlogi so: 1. bez, brez; sestava je tu kakor gori posestna, posest je z besedo bez zanikovana: bezbog: hčerka bezboga gottlos, odsod bezbožen; bezglasen: *bezglas; bezmadežen; jednako brezden, brezen, bezen Abgrund: brez bez dšna ohne Boden; iz bezumš bezumen, bezumnost; bezsrčnost.

2. do: zadovoljen: za do volje; glede besede za primeri: zadosti.

3. med: medočje: med očima; medžimurje: kraj med Muro in Dravo blizo stoka.

4. na: nahyšje; napota Hindernis: na poti je; naramen: naramen koš; naskoren: na skoro; nazočen menda iz na-rčz-očnčn Unter den Augen befindlich; naročje; naprědek; namčstnik; navadni čoln: čoln na valih.

5. ob: oglav Halfter, Ueberleder, oglarnik Halfter: usnje ob glavi; okol Umkreis. Viehhof: kraj o kolu, okoli primeri okolica; omizje: polno omizje nas je bilo; ozidje: ozimec (luk, lan), ozimina Wintergetreide; oboglav kahl, prim. ob svoj kruh priti; oglav barhaupt: bez-, raz-, ob- oglav; obličje: liec.

6. po (v prostornem pomenu): pomorje; popotnik; popotnica (= popotna žena, jěd, pěsen); pobrěžje; pogorje; posavina; (v časovnem pomenu): pondělek iz poneděljek; počasen; ponočen; potomec: naši potomei Nachkommen: po tom (tem); (v načinovnem pomenu): pokolenje Abstammung: koleno; pobožen; pohlěven; poseben, posebnež, posebnica; posolněnica Sonnenblume.

7. pod: podgorje, podgorce, podgorka; podnožje; podpeček; podčepina Tropfwein; podbělec Gattung Trauben: podběl (sklopek); podstěnje der gedeckte Gang vor dem Hause; podrešetka.

8. prěd: prědgorje; nove tvoritve so prědpokal Vorhölle; prělpust Vorfasching.

117

9. pri- : priklětec Vorkeller : priklět (sklopek) Vorhaus ; pri-ljuden : pri ljudeh; pripótek Wegerich; priróčen handsam; pritli-kovec Zwerg : pri tlěh; primorcc.

10. pro : prolětki : v prolětkih im Frühjahre, prim. protulětje, protolětje, sprotolětje : proti lětu.

11. raz : razkrižje, razkržje Wegscheide : razkriž (sklopek).

12. sō sū : sōkrvica : sōržica ; sprasna svinja : svinja s pra-seti ; stelna krava : krava s teletom : sžrěbna kobila : kobila s žre-betom ; te tvoritve se naslanjajo na posestno sestavo.

13. u weg : ubog arm bez bogastva : bog-at begütert ; uljuden klug höflich, prim. priljuden, u = v.

14. vůz : zglavje, zglavnik ; znak : na znak leži je menda sklo-pek, če je *nak = stnem. anoha (Nacken).

15. za : zagorje, zagorski; zamorcc Mohr : za morjem; zamužna heiratsfähig : za moža; zavětje; zavětrije; zajtrk iz *zajutrek; za-nohtnice mraz za nohti, zanohtnica Nagelgeschwür; zatylnik : tyl; zapećnik zapećnjak : peć.

IV.

Skladnja.

Uvod.

§ 105. Skladnja je nauk o pomenu besednih plemen in besednih oblik. Deli se tedaj skladnja v dva oddelka, kojih prvi uči pomen besednih plemen, drugi pomen besednih oblik.

§ 106. Beseda skladnja (σύνταξις) za se pomeni besedni sklad, ki se vrši v govoru. Slovnica ima govor razločevati t. j. deliti v posamezne dele (δραλέται, zato analysa δράλνσις razločevanje). Govorove prvine so stavki, glavni in odvisni. Stavek je izraz misli s pomočjo določnega glagola. Stavkovi deli so stavkovi členi, stavkovi členi se ločijo konečno v posamezne besede in besedne oblike.

Prosti stavek.

§ 107. V prostem stavku je naj manj jeden in največ pet členov: 1. poved ali povedek (praedikat). 2. osebek (subjekt). 3. predmet (objekt), 4. prislovije (adverbiale). 5. pridev ali pridevek (attribut). Ostali členi razven povedka se lahko ponavljajo.

§ 108. Povedek je stavkov določni glagol, ki ima često v svoji končnici uže tudi osebek: zato je povedek lahko tudi za se stavek. Prva in druga oseba določnega glagola zaznamujeta celo navadno v glagolski končnici svoj stavkov osebek. n. p. pisem, govorite, idi, glejte, glejta. Le tretja oseba določnega glagola potrebuje v obče osebek zraven glagolske končnice; pa tudi tu se osebek lahko opušča, če je povedan v prejšnjem stavku, n. p. zavpije Zora, zakriči, raz konja pade, omedli n. p.

119

**Op.** Pri glagolu biti (postati i. e.) se imenuje pristavljeno povedno do-
ločilo v širšem smislu tudi povedek, določni glagol biti za se pa tudi vez
(copula), n. p. bog je stvarnik; življenje je kratko; ta zlat je kova
znanega.

§ 109. Osebek za se je ime one osebe ali stvari, o kateri
govori povedek in cela poved; tudi zaime služi v osebek, če se hoče
oseba glagolske končnice naglasiti, n. p. človek obrača, bog obrne;
kaj pa ti praviš?

**Op.** 1. Ime in zaime, ki stojita za osebek zvunaj glagolske oblike, sta tedaj proti osebi tičeči v glagolski končnici izvirno prvi novi pristavek, ki podaljšuje stavek.

**Op.** 2. V nekaterih glagolih, ki se rabijo le v 3. osebi bez osebka, ne občuti se nobena določna 3. oseba in tako tudi ne noben osebek; imenujejo se ti glagoli zato neosebui in dotični stavki so bezosebkovi, n. p. grmi, žeja me, hudo mi je, strah me je bilo.

§ 110. Osebek in povedek za se bez drugih določil sta goli stavek. Podaljšuje in določuje pa se lahko povedek in osebek ali oba člena. Povedek je podaljšan s povednimi določili (a—c), s predmetnimi določili ali predmeti (d—g), s prislovnimi določili ali prislovijem (h—k) in z glagolskimi imenskimi oblikami (l—m). Povedek s svojimi določili vred je polna poved. Primeri:

a) povedni imenovalnik (ali orodnik): *imenujem se Janez; (detetom postajem)*;

b) povedni rodilnik: *bodi dobre volje*;

c) povedno razmerje t. j. predlog s sklonom: *bodi bez skrbi*;

d) predmetni rodilnik: *išči si prijateljev*;

e) predmetni dajalnik: *zaupaj prijatelju*;

f) predmetni tožilnik: *vzami orožje*;

g) predmetno razmerje, t. j. predlog s sklonom: *verujem v boga*;

h) prislov za se: *grmi strašno; slovenski govorim*;

i) prislovni tožilnik: *dežuje celi dan*;

j) prislovni rodilnik: *veselja se joče*;

k) prislovno razmerje, t. j. predlog s sklonom: *bivam na deželi; streljam s puško*;

l) nédoločnik: *želim videti*;

m) namenilnik: *grem spat.*

**Op.** 1. Pri glagolih, ki v dopolnitev pomena zahtevajo dopolnilen sklon, imenuje se dopolnilo predmet in sicer je predmetni tožilnik ravni (direktui), rodilnik in dajalnik neravni (indirektni) predmet, sklon s predlogom pa predmetno razmerje.

120

**Op. 2.** Če pa določilo ne določuje glagolu pomena, ampak le razširja poved, imenuje se prislovno določilo ali prislovije.

Prislovije je a) krajevno na vprašanje kje? kam? od kod? n. p. doma sem, grem domov, od doma pridem;

b) časovno na vprašanje kedaj? kak dolgo? n. p. jeseni dežuje, celo leto služim;

c) načinovo na vprašanje kako? n. p. po svoji trmi ravna;

d) vzročno na vprašanje zakaj? n. p. od same jeze boleha.

Ima pa še pri povedku tudi drugih prislovnih (navadno k načinu štetih) razmer, n. p. sredstvo, orodje, spremstvo, ozir itd.; primeri: konj se brani s kopitom; bijem s kladvom; hodiš z dvema tovaršema; v pleča ga je veliko.

**Op. 3.** Določila, ki jih prijema določni glagol ali povedni prilog, lahko stoje tudi sicer pri glagolovih imenskih oblikah, pri prilogu in samostalniku, n. p. prinesli so mu mrtvoudega, ležečega na postelji; na vsako stran prijeten; potovanje po južnih deželah.

§ 111. Osebkova in vseh drugih samostalnikov določila so pridevki. V pridevek služijo prilog, samostalnik v istem sklonu, v katerem stoji glavno ime, nadalje rodilnik, dajalnik, pridevno razmerje, t. j. sklon s predlogom, konečno deležniki in nedoločnik. Osebek, predmet, prislovije in pridevek s svojimi določili vred se imenujejo polni, bez njih pa goli členi. primeri:

a) pridevni prilog (ali zaime): lep (prvi, ta, moj) konj: pri lepem konju;

b) pridevni samostalnik v istem sklonu: medved kosmatinec; pri medvedu kosmatincu;

c) pridevni rodilnik: mož črstve postave; pri možu črstve postave;

d) pridevni dajalnik: oče vsem ljudem;

e) pridevno razmerje: človek bez rodoljubja; pri človku bez rodoljubja;

f) pridevni deležnik: goreči ogenj; pri gorečem ognju.

g) pridevni nedoločnik: želja videti vas; vsled želje videti vas.

**Op. 1.** Če ima pridevek samostalnik še kak drugi pridevek pri sebi, imenuje se pristavek (apposicija), n. p. ptica lastavica (pridevek), ptica, hitra lastavica (pristavek).

**Op. 2.** Pristavno ali kot pristavki se rabijo tudi prilogi, če so postavljeni zraven imena ter značijo pristavljeno lastnost le mimogrede in slučajno; tako tudi deležniki, če nadomestujo odvisni stavek, n. p. kratki

121

in krepki so slovenski pregovori in prislovice, podobne žlahtnim jagodam v kiti govora Slomš. Turki so po deželi razsajali, sožigaje, česar se je iskra lotila Trd. Sozidav vse z besedo eno, prostiraš v stvar se porojeno Levst.

## Sostavije.

§ 112. Več prostih stavkov v jedno celoto združenih je sostavije ali perioda. Stavki jedne celote so združeni med seboj: A. v priredju (παράξις), t. j. po ravni vrsti, tako da so vsi glavni stavki, n. p. človek obrača, bog obrne; B. v podredju (υπόαξις), t. j. glavnemu stavku je podložen jeden ali več odvisnih stavkov, n. p. prim dem, da ti pomagam.

§ 113. A. priredje. Glavni stavki so: a) spojeni, t. j. med seboj združeni, tako da ima jeden isto veljavo kot drugi, n. p. kokoš vodo pije in na boga gleda n. pr.

b) protivni, drugi stavek omejuje ali pobija izrek prvega, n. p. sanj je laž, a bog je istina n. pr.

c) izklučivni; če drži izrek prvega stavka, drugi ni res, ali na opak, n. p. ali grmi, ali se zemlja trese n. ps.

d) sklepni; naslednji stavek navaja posledek ali posledke iz prejšnjega, n. p. skušnjave so povsod, torej bodi vedno pazen.

e) vzročni; naslednji stavek navaja vzrok prejšnjemu, n. p. počakaj, saj nisi voda n. r.

§ 114. B. podredje. Glavnemu stavku je pridružen odvisni stavek. Ima li odvisni stavek pod seboj zopet kak odvisni stavek, imenuje se prvi proti drugemu vladen; vsak glavni stavek je proti odvisnemu ob jednem tudi vladni stavek. Odvisni stavek je proti glavnemu ali vladnemu stavku blizo isto, kar je stavkov člen proti povedku v prostem stavku. Zato so odvisni stavki a) imenski in sicer (α) osebkovi ali β) predmetni, če nadomestujo osebek ali predmet glavnemu stavku, b) pridevni, če pridevek, c) prislovni, če nadomestujo prislov ali prislovije glavnemu stavku.

§ 115. a) Imenski stavki se uvajajo 1. z ozirnim, 2. s prašalnim zaimenom ali s prašalno čestico, 3. z veznikom da, (ka, kaj), 4. tudi bez veznika, odvisno razmerje znači često čestica pre, bojda, (baje, bojo), češ, ali pogojnik.

122

a) osebkovi, n. p. 1. kdor rad laže, rad krade: lažnjivec rad krade; 2. ni jasno, kaj meniš: tvoje mnenje ni jasno; 3. znano je, da (ka) se žališ: tvoja žalost je znana; dogodi se. da se je na en-krat sin navodil n. pov.

β) predmetni, n. p. 1. kar sem kupil, bom lupil: svoj kup bom lupil: 2. povej. kaj želiš: povej svojo željo; 3. rem, da (ka) si srečen; bove videli, ako se bo dala ta volna belo oprati; povej meni, ženin srca mojga, je li daleč še do grada trojga; 4. Brdavs si misli, ta je hud in močen Levst.; pa menim, kmalo dež pojde Valj.; zgubljen je vtopljen, se bojim Preš.: si že čula, sosed je (bi) pre umrl.

Op. V obliki 4. je odvisni stavek postavljen nespremenjen, kakor se govori in misli neodvisen, vendar ga občutimo kot predmet k vladnemu glagolu. Često se odvisni govor v tej obliki nadaljuje, n. p. ona mu je rekla, da mora tri put umreti. zatim jednega pozoja ubiti, onda mam (naglo) iz ovega pozoja skočil bode zajec Valj. n. pr.: pravi Turška mati moja: „Peš ne bode Breda mi hodila", bi po daljnem potu se vtrudila n. ps.

§ 116. b) Pridevni stavki se uvajajo z ozirnim zaimenom ali prislovom, n. p. poglejte travo na polji, katera dans stoji in se jutri v peč vrže: travo, stoječo, vrženo; vsak kraj, koder solnce sije, leskeče božjih dobrot: vsak prisojni kraj.

§ 117. c) Prislovni stavki znacijo kraj, čas, način, ter se uvajajo s prislovnimi zaimeni in vezniki. Način je a) primerjalen, če primerja, ali β) posledičen, če navaja posledke k vladnemu stavku. Vzrok pa je a) izpoveden ali razložilen, če navaja prosto razloge; β) namenjen ali namerjen. če znači namembo ali namero: γ) pogojen, če stavi pogoje; δ) dopuščan, če stavi ali dopušča razloge proti izreku glavnega ali vladnega stavka. Zato so prislovni stavki:

1. krajevni, n. p. vsaka ptica rada tje leti. (kam?) kjer se je izvalila n. pr.: koder jagniče skače, da bog tudi paše Slomš.: kamor se človck obrne, povsod nahaja nadloge in britkosti Cogn.

2. časovni, n. p. Breda vstane, (kedaj?) ko se dan zazori n. ps. Kedar kimocca grmi, žito, sadje zarodi Vodn.: dokler je dravo mlado, lahko ga pripogneš n. pr.; trta se joka, preden rodi n. pr.: komaj to izgorori, dušico pusti n. ps.

3. načinovni in sicer a) primerjalni, n. p. kakor se posojnje, tako se vračuje n. pr.; kakoršno je bilo življenje, taka bo tudi smrt n. pr.; kolikor krajev, toliko tudi šeg n. pr.; čim više kdo stoji, tem niže more pasti pr.

123

β) posledični, n. p. po ravnem polji v dir drčijo, (kako?)
da se dela gosta mi meglica n. ps.; nič na svetu ni tako skrito,
da ne bi bilo s časom očito n. pr.

4. vzročni in sicer α) razložni, n. p. med se liše, (zakaj?)
ker je sladek n. pr.; komu smem verjeti, ko prevaril me je on? Cegn.

β) namerni, n. p. človek mora imeti srce za ljudi, da ga
imajo tudi radi Cegn.; mravlja se žene po živežu ob žetvi, da ima
po zimi kaj živeti Ravn.

γ) pogojni, n. p. roža cvesti ne more, če jej bog ne pomore
Cegn.; sadje je les, ako ni kruha vmes n. pr.; ko bi pérce imela,
pisala bi listek n. ps.; da bi bil jaz deželni sodnik, vsakemu bi
storil pravico Ravn.; da sem te slišal, bi ti bil prišel odpirat; umre
li glava rodovini, vladajo naj vkup blago otroci Levst.

δ) dopustni, n. p. vol je vol, če mu tudi rogi odbiješ n. pr.;
ako ravno sva brata, mošnji si vendar nista sestri n. pr.; da bi
delal kakor črna živina, vendar mu nič po sreči ne izide n. r.;
enaki škrlatu naj so tudi vaši grehi, kakor sneg bodo beli Rav.;
prilegaj se še tako krivični kruh, zadnjič hrusta pesek po ustih Rav.

Op. Če so odvisni stavki odvisni zopet od odvisnih stavkov, imenu-
jejo se odvisni stavki druge vrste, če so od druge vrste, potem
so odvisni stavki tretje vrste itd.

§ 118. Razmera glavnih, vladnih in odvisnih stavkov da se
slikati, če se vzame veliki A za glavne, mali a za imenske (aa oseb-
kove, aβ predmetne, a₁ ozirne, a₂ prašalne, a₃ izpovedne), b za pri-
devne, c za prislovne stavke (c₁ krajevne, c₂ časovne, c₃α primerjalne,
itd.) Raztrgani deli istega stavka se zaznamujejo na prvem mestu
bez oklepa, poznej pak v oklepu (IV.) Predni odvisni stavki se za-
znamujejo lahko s poševno črto (V.) n. p.

I. pride in nas pogleda in nam pomaga. ¹)

II. pravil je, da pride, da nam pomaga.

III. pravil je, da pride in nas pogleda in nam pomaga.

IV. človek, ki ima nekoliko pameti in razsodka, tega zaostanka
ne bode narodu očital, ako prevdari, kako majhen je in kake za-
preke so njegov razvitek ovirale, tem manj, ker pri njem ne bode
pogrešal prikaznij, katere se dajo primerjati najbolj občudovanim
stvaritvam drugih narodov.

124

V. ako se ozremo na obnebje slovenskega slovstva, opazimo le
redko na njem sejane zvezdice.

Ločilnice.

§ 120. Sostavija, stavke in v stavkih nekatere člene ločijo lo-
čilnice. Ločilnice so: pika, dvopičje, podpičje, vejica, prašaj in klicaj.

Pika se stavi na koncu sostavija ali samostojnega stavka.

Dvopičje stoji 1. pred navedenim ravnim govorom (oratio
recta); besede ravnega govora se zaznamujejo razven tega navadno
tudi z navodnicami ob začetku in koncu govora n. p. *Pegam pravi,
govori:* „Kje se mi enak dobi?“

2. kedar se kaj našteva ali v pojasnilo prejšnega izreka do-
daja, n. p. dušne moči so: razum, pamet, volja. Ena se tebi je želja
spolnila: v zemlji domači da truplo leži Preš.

3. med prednjim in naslednjim delom večega sostavija, n. p. *Cetije ruder. kot krt, klaverno v zemlje globočino, ne vedć. kedaj bo dan. kedaj noč: tebe, vrli kmetovalec, tiho zdrami juterna zarja, solnce ti kaže in sreti pri delu, dokler se večer milo zamakne za gnado božjo Vert.*

Podpičje se stavi med stavki večega obsega, posebno v pri-
redju pred protivnimi, sklepnimi ali vzročnimi stavki, n. p. *Odprta
noč in dan so groba vrata; al dneva ne povč nobena pratka Preš.
Mehkužnost davi mladost in mori starost vsakega stanni in spola;
zakaj rse bolezni ona zaraja in jih strašno dalje plodi Vert.*

Vejica loči: 1. v prostem stavku a) jednake člene, če niso
z veznikom in. ter, ali, i—i. niti—niti zvezani. n. p. Polje, vino-
grad, ruda, kupčija tebe rode. Stoji, stoji tam lipica, prelepa, hladna
senčica.

b) pristavek in zvalnik. n. p. Sr. Civil in Metod, slovanska aposteljna, sta postavila temelj slovenskemu slorstvu. Ura, enkrat zamujena, ne pride nobena. Lambergar, le molči ti!

125

c) samostalne medmete, izklice, rotitve, če stoji glavna ločil-
nica za celim stavkom, n. p. oj, kak se mi smiliš! Na, vzemi! Za
boga, kaj delate?

2. v sostaviju posamezne stavke, n. p. (as je veter, ki le pleve
razpihava in le zrno pušča Levst. Koder se nubo razpenja, grad je
pevca bez vratarja Preš. Zavpije Zora, zakriči, raz konja pade,
omedli n. ps.

Op. Vejica se opušča med prirednimi stavki, če imajo isti osebek in so med seboj zvezani z veznikom in, ter, ali, i-i, niti-niti, n p., lisičjo mast so nekdaj lovci drago prodajali in jo sem ter tje še pro-dajajo Erj.

Prašaj se stavi ob koncu ravnih prašanj, n. p. „Lambergar,
kje boš ti stal; al čes bit na Dunaju, al na Kranjsko greš domu?“

Klicaj se stavi za medmeti, če stoje za se, ali ob koncu ce-
lega stavka klicalca, n. p. oj, gorje! Pegam, Pegam, pridi v.n, pridi,
skusi se z meno!

Prvi oddelek.

O besednih plemenih (Wortart).

§ 121. Kakor sta v stavku poved in osebek poglavitna člena,
in ju ostali členi le dopolnujejo, jednako sta med besedami glagol
in ime prve važnosti in iz njih so se razvile vse ostale besede.

Med imeni razločujemo zopet pomenska imena, ki povedajo
dotično stvar z njenim znamenjem, in zaimena, ki na njo le kažejo:
ta je prišel, sosed je prišel.

Imena značijo stvar ali pojem za se, ali kako lastnost ali šte-
vilo in so pregibna; neprigibne besede pa značijo kako razmero pri
glagolu in prilogu, ali razmero v stavku med členi in razmero med
stavki. Razločujemo tedaj 8 besednih plemen: 1. samostalnike: mož;
2. priloge (pridevnike): dober; 3. števnike: jeden; 4. zaimena: jaz;
5. prislove: mimo (je šel); 6. predloge: pred (bogom); 7. veznike:
ker (si bogat): 8. glagole: pišem.

126

Medmet ni beseda, ampak le zvok, ki nima določnega pomena, prim.: oj lepe vožice! oj kako me boli!

Člena spolnika ni v slovenskem, kakor ga ni v latinskem jeziku: človek der Mensch in ein Mensch.

# I. Samostalnik (substantivum).

§ 122. Pomen. Samostalnik. samostalno ime, ime za se. po-
meni konkretna ali stvarna imena: nas konj pa tudi abstraktna t. j.
v mislih posneta ali pojemska imena: lepota.

Samostalnik se loči od priloga, ki je nesamostalen in se v sloven-
sčini kot predmet in osebek bez samostalnika navadno ne nahaja: bolen
mož. bolnik.

Imamo pa a) lastna imena (nomina propria) oseb, narodov.
mest. dežel. krajev. gor. rek itd.: Dragan. Ludmila, Črna gora,
Pohorje, Ljubljanica.

b) nazivna imena (appellativa), ki so: 1. snovna (Stoffname): zlato, mleko, coda, trava, otava, pšenica, žito, moka, pepel, sapa; 2. zborna (n. collectiva): hrastje, sadje, silje, sladije; živad, suhlad, človestro, pehota, konjištro; 3. plemenska in zasebna (nomen generis et individui): konj, naš konj: duša, človeška duša. Adamova duša; narod, Ruski narod; Bog; narava.

Snovno, zborno in plemensko ime po svojem pomenu nima množine;
splošen pomen pa se tudi premenja in deli (individualisuje) in v takem
novem pomenu se beseda tudi v množino stavi: obe vodi (reki) tečeta
v jadransko morje; otave so letos lepe (otava na različnih travni-
kih); trave so strupene (nekatera trave Grasarten).

Tudi pojemsko ime postaja stvarno in stvarno pojemsko: hudobe
turške, ve grde; besede strup.

Samostalniki služijo tudi za pridevke: angelj varuh, kraljcič
Marko, zvezda zornica, medred kosmatince, zdenee ograjenee (ogra-
jen studenee), konj šarec, sablja damascenka, vila gorkinja, roka
desnica, tica lastarica, Turek ženin, Turki sratje itd.

Jednako služijo za pridevke tudi samostalniki s predlogom: na robe
svet, za 16 kopačev gorica.

§ 123. Spol. Samostalniki se premenjajo po sklonih in šte-
vilu, nekateri tudi po spolu: gospodar, gospodinja; kralj, kraljica;
knez, kneginja; pesnik, pesnica.

127

Pazi: 1. Naravni spol včasih prevlada nad slovniškim, t. j. nad spolom, ki samostalniku gre po kenčnici: *kdo pa je ta brhče (brhčemož; brhče, brhčeta, kakor jaguje jagnjeta, je sicer srednjega spola); pridna dekle, jedna lepši dekle se je lišpala* nar. p.; pa tudi jedno dekle sem klical; tist'mu dekletu nar. p.

2. Naravni ženski spol se včasih da prevladati slovniškemu možkemu na besedi deklič: o deklič mlad, o žlahten sad; preljubi vi dekliči, kaj pa zlaj za vas bo, če ne bote skor jenjale (glagol se ženski konča) nar. p.

§ 124. Število. Število je, kakor v grškem, trojno, ker imamo razven jednine in množine še dvojino.

Pazi: 1. Dva, oba stoji ali se opušča pri imenih; dva, oba popotnika pomeni zwei, beide Wanderer, popotnika pa die zwei, die beiden Wanderer.

2. Roka in noga stojita v dvojini v zvezi z besedama dva ali obe, same za se pa v množini: dve roki imeti; z obema rokama; da bi troje bele roke mene objemale; on ji stiska roke možno; bele si je roke lomila. Isto tako vsaka skupina, ki ima dva dela: roka-vice, škornje, hlače itd.

3. Množino nadomestujo zborna imena ali imena v plemenstveni pomenu: naj gospoda pije vodo, ker za vince ne trpi; zver lovi po noči; nad Francoza gredo nar. p.

4. Mesto kraja stoji ime stanovnikov; n. p. birati v Čehih, med Ogri, prebirati na kmetih; jednako tudi: v gosti povabiti, v svate iti itd.

§ 125. Sklad. 1. Z zbornim imenom se sklada poved tudi v množini po smislu (xatà σύνεσιν): gospoda se spogledajo nar. p.; družina so mu nezvesti Met.; prisli k nji so žlahta njena; dost' od njih so se jokali nar. p.

2. Dva ali več jedninskih osebkov ima poved v dvojini oziroma v množini; če je spol različen, se ravna povedni prilog po možkem spolu, možki spol stoji tudi mesto srednjega: Sv. Jožef in Marija se skupaj snideta; tu sta bila stari oče, stara mati nar. p.; dokler nista bila ječmen in žito dožeta; veter in morje sta mu pokorna Rav.; vol, krava in tele so prodani Met.; nebo in zemlja sta bila dokončana Rav.

3. Izraz vzajemnosti drug drugega ima poved v dvojini ali pa v množini, kedar se več ljudij v misel jemlje: objemata se in poljubljata drug drugega; drug drugemu pridigajo.

128

Z jednino takih oseb, ki jih poštujemo, sklada se pově' na-
vadno v množini in sicer prilogi in deležniki v množini možkega
spola: *mati b' me doma kregali*; *mat' moja. zdrav' ostan'te vi*;
*polni so gospod solza*. pa tudi *kapil mi ga je moj oče*; *una je*
*moja mati*.

II. Prilog (adjectivum).

§ 126. Ker slovenski jezik nima člena spolnika. se prilogi v obče ne morejo staviti samostalno. kakor je to mogoče v nemškem jeziku. Prilogi stojijo

1. v obče le pridevno (zato ime prilog ali pridevnik) in povedno: bolen mož, mož je bolen.

2. Le redko stoji prilog samostalno in sicer:

a) možki prilog v besedah: duhoven, duhovnega itd.. pa tudi duhovnik; možki, domači, zakonski, mlajši (= družina); starši (= roditelji); včasih tudi: rajši dobrim služim, kakor slabim zapovedam m. dobrim ljudem; zdravi ne potrebujejo zdravnika m. zdravi ljudje.

b) ženski prilog: ženska, zakonska, sinovlja: tastu sonovlja bom;
v izrazu: sedi na desno je v mislih dopolniti: stran, roko.

c) srednji prilog za kraje: laško, nemško, turško. Dodaj: vse moje je troje, povj mi kaj lepega: tu je prilog podprt z zaimenom. Pa tudi blago, zlo, na suhem, na praznem itd.

3. Včasih in posebno na zahodu ima prilog v ženskem spolu neko samostalnost, katero ima indi srednji spol: ta (stvar, reč, beseda, novica) je bosa; všeč je Jožefora kralju; otel ob hudi ga bode; Estro je bleda obšla; take vesele si ni domišljeval.

4. Prilog postane v nekaterih sklonih prislov: dobro (tˇsilnik)
vozi: slovenski (slovčensky orod. množ. imenske oblike) gore go-
vori prav (stsl. pravb menda mestn. III. sklanjatve); nagle ~ je
umrl; v drugo (tož. sr. jedn.); po turškem se nosi.

§ 127. Določna in nedoločna oblika. Spolnik drugih jezikov se tudi v slovenskem na prilogu nekako zaznamuje a le na prilogu, na samostalniku ne: der Mann in ein Mann je mož: der gute Mann pa je dobri mož; dobri je določna (sestavljena). dober pa nedoločna (imenska) oblika.

Kakor se v nemškem jeziku dotično zaime stavi pred ime kot spol-
uik, jeduako je v slovanskem zaime jb na prilog prikleneno, kakor vsaka
druga priponka, in daja prilogu nov pomen. Prilogove oblike bez te pri-
ponke so nedoločne ali imenske, z imenovano priponko pa so določne ali
sestavljene in značijo na pridevku pristojno mu ime kot določno, t. j. v
govoru že pred imenovano ali obče znano; včasih delajo priloge samostalne.

129

§ 128. Stsl. jezik razločuje priloge z določnimi in nedoločnimi oblikami v vseh spolih in sklonih; sedanja slovenščina je ohranila imensko (nedoločno) obliko v obče le v možkem jedninskem imenovalniku, zvalniku in deloma tožilniku: *se je storil trden mrak*; o klič mlad, o žlahten sad; *prišla je v zelen gozd*; Putifar, imeniten yospod ga je kupil.

Ostale imenske oblike pa se nadomestujejo sedaj vse s sestavljenimi (določnimi) oblikami za določni in nedoločni pomen: *dobra žena* die gute in eine gute Frau. Na zahodu dela razliko naglas po nekaterih še premalo izrečenih postavah, tako pomeni: *velika cesta* eine grosse Strasse, *vélika cesta* die Hauptstrasse; *sladkó vino* süsser Wein, *sládko vino* der süsse Wein; *pod zelénim drevesom* unter einem grünen Baume, *pod zelénim drevesom* unter dem grünen Baume.

V stsl. določne oblike poprek prejeli niso posestui prilogi; dandanes se posestni prilogi te postave držijo tudi le v možkem jedninskem imenovalniku in tožilniku: *hrastov les, hčerin god*; ravno tako nimajo določne oblike deležniki na -l n. p.: *prišel*, ker stoje povedno, vendar pridevno rabljeni prijemajo tudi določno obliko: *pogoreli sosed, pretekli čas*; prilogi na -ski pa so dandanes v obče zgubili svojo nedoločno obliko.

§ 129. Nedoločna oblika še stoji dandanes posebno:

1. kot povedni imenovalnik pri glagolih biti, ostati, ležati, rasti in jednakih: *moj pušelec je zelen*; *moj prstan je zlat*; v gozdu pa grešnik leži, bolan leži, milo ječi nar. ps.

2. kot povedni imenovalnik ali tožilnik pri glagolih storiti, delati, imenovati itd.: *hleb dela obraz lep*; da se tega vreden storim; ta bode velik imenovan. Umika se pa tudi tu nedoločna oblika določne me pusti živ'ga, zdrav'ga nar. ps.; *vera je tebe zdravega sv*; s. Tako tudi, kedar je poved k dajalniku: *daj nam biti milim in v brim*.

3. kedar znači prilog ali deležnik na osebku mimo grede kako lastnost, djanje (povedni pristavek praedicative Apposition): *ves obvezan, ves krvavi* (pravilno krvav), *kralj Matjaš sestrici pravi*; tvoj kralj pride k tebi krotak nar. ps.

4. v posameznih izrazih. V rodilniku: *zdavna, do dobra, iznova, do sita, do čista, z lepa, z mlada, s težka, s prva, do mala, z viša*; pa tudi: *do dobrega, do sitega*. V množinskem orodniku: *slovenski (slovensky)*, *nemški govoriti*; *gospodski se nositi*. V jedninskem mestniku: *na kratci, na nagli, na skori*; pa tudi: *na naglem*. V množinskem dajalniku v izrazu: *proti endrugom* (durchschnittlich).

130

**Op.** Določna oblika ostaja na možkem prilogu, če imata prilog in samostalnik jeden skupni pomen nalik nemški sestavljeni besedi n. p.: *veliki petek* ein in der Charfreitag, častni ud Ehrenmitglied, ponočni metulj Nachtschmetterling.

§ 130. Sklad. Prilog se sklada s svojim imenom, naj si stoji pri njem pridevno ali povedno, v spolu, številu in sklonu; če se pa prilog ozira na ime katerega drugega stavka, sklada se ž njim le v številu in spolu: vino naj bo dobro, ker nimamo boljšega.

Izjeme: a) nekateri prilogi, katerih pomen ali oblika je otemnela, so prislovni: al' so ti svatje všeč? (iz vošeč wünschend v pomenu erwünscht); od res tempelna govori; od res vode; sovraž misel; tako sovraž, ko so mu bili; meni je vse prav.

b) na zahodnih krajih se glasi primernik v imenovalniku in tožilniku vseh števil, ženski tudi vseh jedninskih sklonov na i: lepši kruh, lepši dete, lepši roža, lepši deteta, lepši rožo.

c) prilogi in tudi zaimena, ki se nanašajo na srednje samostalnike, imajo neredko v tožilniku možko končnico: platno je lepo, katerega smo kupili.

Dalmatin še piše: na to so oni Hamana obesili na to drevo, katero je on Mardoheju bil naredil; vzemi dete in je meni doji; pa še tudi dandanes: Bog ti je plati, (kar si mi dal); snetjavo zrno zavrzi, jekleno (zraven jeklenega) pa posej.

§ 131. Prilog mesto rodilnika. Prilog stoji v slovenskem večkrat tam, kjer je v drugih jezikih posamezno ime v pristojnostnem rodilniku. Tako stoje a) posestni prilogi na priponko -ov mesto jedninskega rodilnika zvečine možkih samostalnikov: želeli piti sinovo, zdaj nate kri Rožlinovo nar. ps.; jclenov rog. Prim. bukov (bukva), slivov (sliva) les.

Pomni: králjeva oblast die Gewalt des Königs, kraljéva (m. kraljerska) oblast die Gewalt eines Königs: kralj Matjaš, bolnik kraljévi.

b) posestni prilogi na priponko in mesto jedninskega rodilnika ženskih samostalnikov: Marijino srce, hčrina gorica. Pa tudi otčin zraven očetov dom.

c) prilogi na priponke j, ja, je: županja hči; Stepanj dan tud' daleč ni.

d) prilogi na priponko ij, ija, ije: božja pomoč, strah božji, vražji posel, volčje yrlo, kravji rog, ribja mast, žabje oko.

e) prilogi na priponko (b)sk, a, o mesto množinskega rodilnika: svatovska obleka, junaško srce, kovaško orodje, ljudski človek,

131

ženska navada, svinsko korito, poljski pridelki. Pa tudi: Savinska dolina, morski rak, mlinski kamen, senska kositev.

f) prilogi na priponko en, na, no: kresni dan, srebrn denar, pšenični klas.

Včasih stoji prilog mesto prislova, lastnost je zaznamovana pri osebku, ne pri povedku: sladni in nečisti so živeli; jednako: taka gosta t'ma Rav. Sploh tako beseda rad: rada sem pri vas.

### III. Števnik (numerale).

#### Glavni števniki (n. cardinalia).

§ 132. Glavni števniki jeden (en), dva, trije, četirje (štirje) se skladajo z imenom štete stvari v spolu, sklonu in številu: jeden, en mož; dva moža; trije, četirje možje; jedna (ena), dve, tri žene; s četirmi ženami.

Glavni števniki od pet naprej so:

1. zborni samostalniki; imajo tedaj šteto stvar v množinskem rodilniku pri sebi; toda to pravilo velja dandanes le za imenovalnik in tožilnik: ja bom gost'vala devet hčerij.

2. v ostalih sklonih pa so prejeli prilogov značaj in se skladajo s šteto stvarjo v številu in sklonu: s petimi konji; po šestih dneh; sedmim cerkvam: jela je slovo jemati od devetih tud' sestrá; vsem devetim (sinom) zemlje kupi.

**Op.** 1. Izjemno tudi tožilnik tako: zbere osemnajste svoje Čiče.

**Op.** 2. Tudi nedoločni števniki malo, dosta, več, koliko, toliko, nekoliko itd. se skladajo kakor pet, šest; imajo zato

a) v imenovalniku in tožilniku rodilnik pri sebi: mal' blaga, pa dosť otrok; klečal je tam dolgo časa; denarjev v skrinji je lepo. Sicer pa so

b) prislovni prilogi, t. j. po obliki prislovi, po skladnji prilogi: v malo letih; od več krajev; pri toliko ljudeh. Ali so zadnjič

c) prilogi s premenjenim pomenom: od večih stranij; v kratkih letih; toljke žali odpuščajo.

**Op.** 3. Jednako se sto in tisoč skladata različno: sto vojakov; s stomi vojaki; pri sto vojakih; izmed tisoč ljudij.

§ 133. Poved pri glavnih števnikih od pet naprej stoji v jednini in v srednjem spolu: pet hiš je zgorelo; minolo je sedem let.

9*

132

Iz te prikazni se ima sklepati, da stoji tu števnik v tožilniku a ne
v imenovalniku in da imamo tu stavke bez osebka.

Povedni prilog štete stvari se sklada s stvarjo: sedem kraljev
je bilo rimskih; prvih pet je bilo možkih.

Ločilni števniki (n. distributiva).

§ 134. Ločilni števniki so prilogi, v srednjem spolu se rabije
tudi samostalno: troje (in trojne) bukve, droje (in dvojne), četvere
(in četverne) vilice, oboje sani; droje, troje, četvero vilic. Samostal-
niki so v izrazih: s trojadjo, četverjo, peterjo vozi.

Ločilni števniki štejejo plemena, vrste in skupke in stoje:

1. (kakor v latinskem) pri onih samostalnikih, ki so samo v množini navadni: droje, oboje grablje, troje vilic: droja kola (dva voza) prim. dve koli (potača), dvoji noži zwei Krautmesser, dva noža zwei Messer (prim. lat. trina, bina castra): ločilni števnik za jedinko je jeden, en v množini: kralj mu pripoveduje oboje sanje; ene citre bom kupil (prim. unae litterae).

2. kedar pomenijo seštete jedinke že same na sebi tudi množino: zdaj zginejo izpred očij ti, zdaj oni, zdaj oboji: ona je troje snubce imela.

3. za zborno štetje ter zaznamujejo stvari. ki so v jednoto zbrane: peteri pridejo die sämmtlichen fünf: z enajsterimi pride; petero poslednih berete zdaj prvič; kakšna se je sedmerim možem zgodila.

4. za štetje plemen, vrst in pojemskih stvarij. kakor nemški
einerlei, zweierlei: se je od vinca dvojega vrtnarju glar'ca zmešala;
trojo krivico dela begeht ein dreifaches Unrecht; oboja misel je
slaba; petera obleka; drojna božja dobrota.

5. samostalno za štetje jednotnih stvarij, po plemenu, starosti itd. različnih: dvoje golobov opravi; vsake živrali dvoje; petero ljudij; en porod in dvoje otrok; rešenih je petero.

Dva človeka šteje tedaj jedinke jednakih, dvoje ljudij pa jedinke
različnih ljudij, postavim da sta mož in žena, ali nemec in slovenec, žid
in kristjan, starec in mladениč itd.; tri ovce šteje jedinke jednakih ovac,
troje ovac pa zaznamuje trojad različnih, ki utegnejo biti stara ali mlade,
samec in samici ali različnega plemena.

6. zaznamujejo število, kedar šteta stvar ni imenovana: list
se kala na troje.

133

7. stoje mesto glavnih: se dvoje kit mu dol obesi; petero močnih je stebrov; otroka prav rediti je obojih (Jožefa in Marije) največi skrb; obojih (Filipa in Natanaela) srce je zveličarja želclo.

Vrstni števniki (n. ordinalia).

§ 135. Vrstni števniki v določni obliki značijo ono osebo ali stvar, ki je šteta v vrsti in šteta z ozirom na vse druge, ki so v oni vrsti pred njo: prvi, drugi, deseti, zadnji.

Op. 1. Samostalni vrstni števniki na -ina kažejo v delinah ali v ulomkih število kosov, v katere je kaj razdeljeno: dve tretjini 2/3, tri osmine 3/8, dvojina (= jedna dvojina) 1/2, tretjina 1/3, desetina 1/10.

Op. 2. Samodrug, samotretji itd., pa tudi poldrug, poltretji itd. štejejo tako, da je ona oseba ali stvar, ki je z besedama pol ali sam zaznamovana, že všteta v vrstnem števniku: on je Noeta samoosmega ohranil, t. j. sedem jih je ohranil in Noe je bil osmi; poldrugo leto, poltretjo leto, t. j. jedno in pol, dve in pol.

IV. Zaime (pronomen).

§ 136. Pomenska imena zaznamujejo stvari po onih znamenjih, ki so v stvareh; kazalne besede pa zaznamujejo razmero med stvar-nimi imeni; zato se imenujejo zaimena, ker se je mislilo, da stoje mesto imen.

Zaimena 1., 2. in 3. osebe, in povratno zaime, potem nekatera ozirna, prašalna in nedoločna zaimena stoje samostalno, posestna in nekatera kazalna, ozirna, prašalna in nedoločna zaimena pa stoje kot prilogi; nekatera zaimena ne razločujejo spola, nekatera samo dvoj spol. Zaimena se dele v: 1. osebna, 2. kazalna, 3. povratna, 4. posestna, 5. prašalna, 6. ozirna, 7. nedoločna.

1. Osebna zaimena (pr. personalia).

§ 137. S prvo osebo jaz kaže govoritelj na se, z drugo osebo ti na tega, s katerim in s tretjo on na onega, o katerem govori: jaz, ti ne razločujeta spola, samo v dvojini je poleg možkega midva vidva v navadi tudi ženski medve vedve, in v množini poleg možkega mi vi ženski me ve.

Zaime tretje osebe ima v imenovalniku koren on, v ostalih sklonih koren jь in razločuje trojni spol: on, ona, ono, jega, je, jega itd.; jь dandanes v imenovalniku ni v rabi.

134

2. Kazalna zaimena (pr. demonstrativa).

§ 138. On je tudi kazalno zaime in stoji samostalno mesto imena; v obliki óni (jener) pa stoji tudi kot prilog pred samostal-niki: jaz sem mož, ona je žena; óni dan (úni dan) je bil dež.

Včasih stoji ženski jedninski tožilnik jo kot notranji predmet pri glagolu: štirje jo godejo, jeden jo trobi; Filiščane so jo vlili (so po-begnoli); ž njim jo potegneš; vol jo zdaj žalosten potegne. Ta zveza je bržkone posneta iz Laškega.

Kazalno zaime óni, a, o znači oddaljeno, ta (te). a, o in v podvojeni obliki toti, a, o bližjo razmero osebe ali stvari.

Kazalno zaime sam pomeni: a) jednega (allein, lauter in selbst), pa tudi b) imena ali zaimena v govoru spremlja in jih tako na-glaša: sam samcat (ganz allein); sama na samem živi; gosto mleko ko sama smetena; luči se same užigajo, luči se same utrinjajo; sam sebe in samega sebe ne boš grajal; oče sami so prišli po njega, ne da bi koga poslali.

Beseda ist, a, o iz glagolskega korena jes (jesem sem) pomeni izvirno der seiende, ter je prejeła pomen der nämliche.

3. Povratno zaime (pr. reflexivum).

a) za se.

§ 139. Zaime sebe sebi se rabi svoje sklonе za vse spole in,
kar je jegova posebnost, tudi za vsa števila. Povratni značaj se kaže
tudi v tem. da nima imenovalnika, imenovalnik mu je ravno stav-
kov osebek; vse sklonske razmere vseh treh oseb, ki se nanašajo
na osebek istega stavka, izrazujo se s tem povratnim in k njemu
pripadajočim posestnim zaimenom (svoj, a, e) n. p. ljubim se (mich),
ljubiš se (dich), ljubi se (sich), ljubimo se (uns) itd.: dam si (ich
gebe mir), daš si (dir) itd.; ljubim svojega (meinen) bližnjega, lju-
biš svojega (deinen), ljubite svojega (euren) itd.: svojega konja jez-
dariš; jokajte same nad seboj ino nad svojimi otroki; vsaka svojega
otroka sva imeli; ki vsaka svoj'ga imate.

Op. 1. Včasih stoji tudi posestno zaime 1. in 2. osebe mesto svoj:
odpuščamo dolžnikom našim, (prim. ostavljajemъ dlъžьnikomъ našimъ
ostrom: ev.; ja ću s mojom vojskom okrenuti srb. ps.).

Op. 2. Svoj, a, e, ima včasih krepkejši pomen eigen in stoji tam, kjer bi pričakovali moj, tvoj, jegov, naš itd.; beseda, na katero se svoj nanaša, stoji navadno v stavku, toda ni osebek: pustite vsakemu svoje; bolje je svoje jajce, nego tudja kokoš srb. prisl.

135

**Op. 3.** Glede povratnega zaimena pri nedoločniku se ne pazi na osebek, ki dohaja nedoločniku, ampak na stavkov osebek: *vidijo rajdo tujih kupcev proti sebi priti; kralj ga ukaže pred svoje lice pripeljati.* To pravilo ne velja, če utegne postati dvoumje, zato n. p. *mati je slišala svojega sina moliti za njo* (za se = za sina).

**Op. 4.** V stavku: *ne boj se k sebi vzeti Marijo, mora stati k sebi.* Nasprotno pak povratno zaime ne sme stati v stavkih: *dovoli mi prašati te; recite mu, zbuditi vas; recite mu, spraviti vaše blago; pustite ga iti k vašemu očetu; dovoli mi razodeti tvoja dela.* V stavkih: *dovoli mi prašati se, recite mu spraviti svoja dela itd., nanašalo bi se namreč povratno zaime na predhodno zaime mi, mu, a ne na stavkov osebek.

**Op. 5.** Primeri: *nosi naloženo ti butaro (ki so ti jo naložili drugi) in pa: nosi naloženo si butaro (ki si jo naložil si sam).*

b) kot vzajemno zaime (pr. reciprocum).

§ 140. Povratno zaime izrazuje tudi vzajemnost (reciprocität) in sicer:

1. s povratnim zaimenom bez predloga: *saj sva si brata; seznanila sva se; pa jih vrže daleč vsak sebi.*

2. s povratnim zaimenom s predlogom med: *ljubite se med seboj.*

**Op.** Razven tega se izrazuje vzajemnost a) če se beseda jeden ali drug primerno zveže z besedo drug: *pomagajte jeden drugemu; pričeli so se trgati jeden drugega; ljubite drug drugega; ljubite endruga; ljubite se endruga; hodita za endrugim.*

b) s ponavljanjem imena, pri neživočih stvareh je ta način pravilo: *brat ide nad brata; roka roko umije.*

Naslonjene oblike osebnih in povratnega zaimena.

§ 141. Povratno zaime in osebna zaimena imajo v nekaterih sklonih dvojno obliko, imajo daljšo naglašeno in krajšo nenaglašeno. Daljše naglašene oblike stoje pri nasprotju in v govornem naglasu, krajše pa se navadno naslonijo na katero predhodno besedo in se podvržejo njenemu naglasu.

Take besede so: jedninski dajalnik: *meni, tebi, sebi in mi, ti, si; pravi tožilnik: mę, tę, sę in zraven tega daljši mene, tebe, sebe, ki je izvirno rodilnik; na dalje tudi za jedninski možki in srednji rodilnik in tožilnik sama končnica ga mesto daljšega jega; dajalnik mu poleg jemu; potem rodilniki je, jih, ju, poleg nje, njih, nju; dajalnik ji, jim, jima poleg jej (njej, nji), njim, njima; konečno tožilnik jo poleg njo.*

Pravilo je: 1. pri povratnih glagolih stoje krajše oblike: *čudim se, zdi se mi.*

136

2. s predlogi stoje v tožilnikn navadno krajše naslonjene, v drugih sklonih pa daljše oblike: zá me, pó me, ná me, čéz me, v té in vá te, v sé in vá se; en'ga zá me, en'ga zá te; pó te je kraljica me poslala; rdečo kapo ná se de; da bi Sísek pód se zgrabil; préd me; zá-nj družba ne mara. Nadalje navadno: do méne, od méne, zoper méne in zoper mé; ogenj ž njé gori; k mén' sta hodila. Na vzhodu vendar tudi: dó-mene, ód-mene in ód-sebe.

3. od začetka in v nasprotju stoje navadno daljše oblike: meni se pa trdno zdi; mačehi kupi suknjico, sebi pa kupi sabljico; jaz nečem ne tebe ne druzega. Pa tudi: mi daje slovo; se kralj Matjaž oženil je; si kupi žute goslice; me pusti živ'ga, zdraviga; te pri kralji bom 'zgovorila.

**Op.** Med izrazom *pogubi se* in *pogubi sebe* je razloček ta, da prvi znači trpni položaj, slednji pa povratni. To pravilo onemu pod 1. ne nasprotuje, ker gre tam za prave povratne glagole, tu pa se tvori povratna razmera iz prehodnih glagolov.

### 4. Posestna zaimena (pr. possessiva).

§ 142. Z deblom ali rodilnikom osebnih zaimen, na dalje povratnega, kazalnega in prašalnega zaimena so v zvezi posestna (svojivna) zaimena. Posestna zaimena so posestni prilogi na priponke jь ja je. ij. ov (v), in (n): moj, troj, svoj. naš, raš: čij (iz kь-ij) zraven čigar in na vzhodu tudi čiden; njegov: njega, njihov: njih, onegov; njen zraven njezin: nję, njég-a; najin, vajin: naju, vaju; njun: nju (iz njiju).

Na zahodu stoji mesto posestnega zaimena tudi rodilnik: za naju čast se bijeva, na vzhodu le: za najino čast.

### 5. Prašalno zaime (pr. interrogativum).

§ 143. Kdo, kaj, kje, kedaj, kak, kteri kateri, kam? itd., prašajo naravnoč (direktno) in odvisno: kdo si? kaj ti je ime? porej mi, kdo si! porej mi, kaj ti je ime!

**Op.** Po nemškem zavito je: kaj je to za (ena) žena? prašati se ima: 1. po osebi: kdo je ta žena? 2. po stanu: kaj je ta žena? 3. po lastnosti: kaka je ta žena? 4. po izboru: katera je ta žena?

### 6. Ozirno zaime (pr. relativum).

§ 144. Ozirna zaimena so proti prašalnim sedaj podaljšana z glasnikom r: kdo-r; r je ž, tedaj okrepek.

137

Kdor, kar je samostalno zaime (a); kateri, koji je pa priložno
zaime in stoji zato le pri samostalniku (b) ali pa se ozira na kak
samostalnik (c), ter se sklada ž njim v številu in spolu, sklon je v
zadnjem primeru odvisen od glagola ozirnega stavka; zaime ki znači
samo ozirno razmero (c), število, spol in sklon se razven imenoval-
nika in včasih tudi tožilnika zaznamuje z zaimenom je (d): a) kar
mačka rodi, vse miši lovi; kdor rad laže, rad krade; b) kateri
človek je nemarnež, nikdar nič nima; c) hiša, ki (katera, koja)
rebra kaže, ovaja slabega gospodarja; d) srečne so oči, ki nebeško
veselje igra po njih (po katerih); naj k meni pride, ki ga žeja.

Ako iz a-ko, ako si, akoprem, če (=-će), če si, či so prislovne oblike zaimena kь, čь in navajajo prislovne oziroma pogojne stavke. Kaj na vzhodu navadno tudi ka (lat. quod) navaja kakor veznik da izpovedne stavke. Ker (in jer, ar) navaja vzročne stavke; jer je stari ježe; ker (kir) je iz kьdeže in pomeni izvirno wo: če ga bolj doji, manji je; ko bi ga poznal, bi ga pozdravil; kaže, ka ga glava boli.

7. Nedoločno zaime (pr. indefinitum).

§ 145. Prašalna zaimena postanejo nedoločna, če zgube svoj
naglas: če kdo (prim. si quis). Kot nedoločna zaimena stoje na-
vadno zadi za jedno ali večimi besedami, pa ne vsikdar: vclikih
angelov kdo Rav.; če vás kdo pride; pa tudi: koga svojih pošlji.

Někdo irgendwer, někaj, někdaj, někam itd. so postala iz ne
vě kdo, ne vě kaj itd.; nikdo, nikaj, nikam itd. pa so sestavljene
z nikalnico ni ter zanikujejo. Tem nedoločnim nikalnicam se pri-
deva tudi krepilni r: nikdor, nikar, nikamor, nikjer (nikder) itd.

Nedoločni pomen dobijo tudi prašalna ali ozirna zaimena, če
se jim pridene povratno zaime si, ali čestice koli, god, ljubo, na
vzhodu šte (hoče): kdo si je, naj pride sem; kar god storiš, stori
prav.

Primeri kaj bodi in kar bodi govoriti was immer, bodi kaj go-
voriti schlechtes reden, bodi kaj človek schlechter Mensch.

V. Prislov (adverbium).

§ 146. Vse nepregibne besede se imenujejo čestice (particulae).
Čestice razven predlogov in veznikov so prislovi.

Prislov je utrjena imenska ali glagolska oblika in določuje
glagole in priloge: solnce lepo sije; on je preveč ludoben.

138

Prislovi so tvorjeni: a) iz samostalnih imen n. p. zmirom: mir. b) iz prilogov n. p. lahko. c) iz zaimen n. p. posebej iz po sebě, iz glagolov, n. p. bojo (bojda, bojo da, boje in baje - bajo, bajejo, bajejo da).

§ 147. Prislovi iz imen so utrjeni skloni in sicer:

1. orodnik jedninski: kasom im Trapp; križem; mahom; no-
coj, nieoj, nicor. S predlogom: zmirom; s curom teči; pospolom
nacheinander ogr.; istom kaum, istom sada eben erst; im weil,
indem hrv.

2. orodnik množinski v imenski obliki: slovenski (iz slověnbsky)
govori (prim. latina lingua loqui); bratinski; latinski. Tudi iz de-
ležnikov: bežečki iz běžčěbsky, zabečki (zabiti), klečečki, sedečki, spečki,
stoječki; liki (liko, lice) gleich wie: naški; pak, pa, stsl. paky.

Op. Krivo je po laški, po nemški, po slovenski.

3. jedninski tožilnik prilogov. a) bez predloga; tožilnik je tako umeti, kakor v izrazu dolgo življenje živeti, kar je bez samostalnika dolgo živeti, n. p. zlo sehr, stsl. zělo; lahko leicht, möglich, vielleicht; često oft; proč. stsl. proče weg: daleč iz daleče; drugači, drugač iz drugačь; kako, kak. ko; tako, tak; sicer iz sice (Trubar = tako) že: bolje; več stsl. vęste; pač stsl. pače: dalje, dlje, delj, dler: manje, manj, menj; prej. stsl. prěžde; brže, brž; prvlje, prlje; tore, za torej, ob torej: to že; ter: tože; soper, zoper stsl. soprb; kar iz ka-že: kar se zgrudi, kar v grob z mano nur (gleich) ins Grab mit mir; ka kaj na vzhodu za izpovedne stavke: rckel mi je, ka pride; nekaj — nekaj theils — theils; kajti na vzhodu weil; ko naj bržej pokrajšano iz kako: ko pasem, veselo preperam; kot na vzhodu kakti, tedaj iz kakoti; ako, ak wenn; če (= ć), či (= čь); pa, pak aber m. pako: pali iz pako li; ino iz i no: gor; dol; noter; kraj, kre; tik: tik nebes: letos iz leto sь; tačas gleich; tečas in-zwischen; vesčas; unkraj.

b) s predlogom: vadlje iz va(vz) dlje, tako tudi valje, vadle,
vale, vadler, vdilj nach der Länge, gleich, bis, n. p.: vadlje do Ljub-
ljane, vse vdilj nach der Reihe; ckup iz v kup; vedno, veno; v jedno,
v edno, v eno; v pričo: nazaj, stsl. nazaždb; zakaj: navěk; na-
vlašć, nalašć (stsl. vlastь = lasten: vlastь = last); na mah: na opak,
napak verkehrt; naprej, stsl. naprěždb; narazen: poleg iz podleg,
stsl. po-dlžgz; stoprav erst: sz to pravo; najme (na ime), namreč
(na ime reči).

139

4. jedninski mestnik, iz prilogov v določni in nedoločni obliki srednjega spola in iz samostalnikov:

a) bez predloga; stsl. navadni prislov na č n. p. dobrč (= dobro) se nahaja v nsl. n. p. v besedi vunej, unej, iz stsl. vznčra draussen; pozdej, stsl. pozdč später prim. § 6, b; zadi iz stsl. zadi po III. skl., tako tudi prčdi; — slčdi iz slčdč, poslčdi zadnjič; srčdi iz srčdč, jutri iz jutrč; davi, davč; drevi heute abends iz drčvč prim. § 6, b; vrhu; gori in gorej iz gorč; doli in dolej iz dolč; godi stsl. godč; trčbi in trčbč nōthig; skorom, na-skorom (določna oblika) bald; skorom je sunce zašlo sobald; v izrazih: do korej bis wann, ob korej wann, do sorč bis jetzt, osorej jetzt, ob torej jetzt tiči jedninski mestnik od ora lat. hora ob tej orč; tako je mestnik tudi pravstsl. pravčb m. pravi.

b) s predlogi: na velci (nedol. oblika iz velicč) : odprite vrata na velci; na kratci, na nagli, na skori; okoli stsl. okolč; po drugom (določ. oblika).

5. dajalnik: domov, domou, domo, domu iz domovi; si: da si, da si tudi, da si ravno, kakor si, marsikrat.

6. rodilnik: iznimce ausnahmsweise, imenovalnik bi bil iznimica po I. skl.; opikce senkrecht; pěšice zu Fuss; postrance seitwärts; premence wechselweise; skrovce, skrivce heimlich; slěpce blind; hotonce iz hotomice freiwillig; neprestance unaufhörlich; tudi tolikanj in kolikanj m. tolikaj iz tolika-i je rodilnik s pridjanim kazalnim i; morda tudi včera, jutra, doma.

S predlogi; dovolj (hrv. do volje); dosta, stsl. do syta (po II. skl.); dosti stsl. do syti (po III. skl.); do čistega; zjutra, zjutraj, zajtra iz za jutra, -i; zgoda: za goda; iz blizu; zlasti: iz vlasti; zvuna, zvunaj, od zvuna; znotra, znotraj; zdolaj, ozdola. ozdolaj; zbog, pravilno zbok von Seiten.

Nekaterih prislovov oblika glede sklona ni popolnoma spoznana:

a) na prašanje kedaj? od zaimen: vsegda, vsegdar, vsakdaj, vsikdar; drugda; inda; kda, kdaj, kdar, kada; zdaj, sedaj, sada; tedaj, teda, ta-da; vezda immer; anda also.

b) indi; kde, kje, ker iz kde že; tudi.

c) vselej, vselč semper, stsl. ima tudi jelč kedaj, selč sedaj; dokle, dokler, odkle stsl. kolč kedaj; dosle, posle; stsl. tudi tole takrat.

d) kodi, kod; todi, tod; od onod; povsodi, povsod; nazod.

140

e) kamo, kam. kama ogr.; tamo, tam; sem (stsl. sěmo); inam, drugam; mimo iz glagola minęti; darmo iz dar; věkoma, pogostoma, nenadoma, križema, nagloma, zaporědoma; zlagama, polagoma iz běg ( : lahek). Od glagolov: vidoma, vědoma, neprenehoma.

f) prvič, vprvič, drugič, tretjič; načětič, slědnjič; vnovič; znovič; lehkič, naglič, ravnič; namič. najnč iz na manjč: drugoč, nešteroč (nekteroč); jednoč zraven jednok.

g) čestica li je bržkone iz libo, ljubo pokrajšana: li, jeli, jelda, dali, ali: je li res; jelda spi; spi ali bedi?

h) či je v rodu s prašalnim zaimenom čb-, če-sa: či si tam bil?

i) čestica le (li, lestor, listor) nur. dennoch, bržkone različna od le iz glej: le idi, le pridite, le godci godite.

§ 148. Iz glagolov so sledeći prislovi: bi dovršilnik od byti: ko bi hotel; bodi — bodi, bodi si — bodi si; vendar, vender, vunder iz věm da r (že); vem; vem sem mu dal: glej, lej. le: zdaj le. tu le, ta le, le ta; der, deder iz děj že, děj děj že thue es nur, nur zu; menda iz měnim da; morti: more biti, morda: more biti da; naj iz nehaj: naj pride t. j. nehaj da pride, ne naj (pusti) se mi pogubiti; da naste ležati na mrazi ga lasset ihn liegen kor., (hrv. srb. neka); pre. čes. pry iz pravi: on je pre ušel: češ (hočeš) als wenn: menijo, češ zdaj je končano; jeli iz je li (stsl. jest li): jeli pride? bojda (hojo, baje) iz bajo da.

Tudi deležniki v tako zvani prislovni obliki gredo sem: grede, kleče, leže, stoje: razmišljaje, skrivaje, jokaje; vedoč dati; rekoč iz rekoće: rjoveće: žena rjoveče klicala; všeć iz vošeć erwünscht m. wünschend: rekši in der Meinung; jednako samši einzeln.

**Op.** Nekateri prislovi so postali iz sestave n. p. ampak iz a na opak: najmreč, namreč iz na ime reči; temuč: temb več; uže, vže. že, hrv. jur: u (lat. jam) že; javalne: ja (v) ali ne.

## Nikalnica (negacija).

§ 149. Tudi nikalnica je prislov oziroma čestica, naj bržej iz zaimenskega debla na. Nikalnici sta dve: ne je prosta in ni je menda iz prve s kazalnim i podaljšana.

Nikalnici ne ni se sestavljata:

a) nego: bolji nego; nekar: nekar ne hodi (kar ne hodi); niti nicht einmal; nikdo, nikdor. nihče, nišče niemand; nič, ništar. nister nichts: nikdar naj bržej isto kar nekar: nikak, nikakor, ni-

141

kakošen kein; nikam, nikamor nirgendshin; nikod, nikoder nirgend, itd.; nieden, nijeden, nobeden, noben in obeden, oben kein, niemand.

b) ne se sestavlja v besedah: něsem, nisem iz ne jesmь, stsl. něsmь; němam, nimam iz ne imam; nočem, ucčem iz ne hočem; někdo, někaj, někam iz ne vě (se) kdo itd.

c) v drugih sestavah je postala iz zanikane besede po pomenu nova beseda: nevolja, v nevoljo (nesrečo) smo prišli; nemir, postal je nemir (razbuka); neusmiljeno (kruto) rarna; neroden je (roditi skrbeti); v nemar pustiti (marati = skrbeti); jednako neprilika. nedog; v glagolih: iznebiti se česa: byti, dobyti, zabyti; ob-ne-moči, obnemorem; iznecvěriti se.

§ 150. Nikalnica stoji pred ono besedo, ki se ima zanikati: obljubil je sovražnikom ne pomagati. Če je poved zanikana, stoji nikalnica pred pomožnim glagolom, pri pogojnem bi sme stati predi ali zadi: ni bogat; niso věděli; bojim se. da bi res ne bilo in tudi: bojim se, da ne bi res bilo.

§ 151. Nikalnica ni. 1. Na nikalen stavek se priklepa nikalen stavek z nikalnico ni. na pritrdilen pa s protivno nikalnico a ne, n. p. ne delam, ni ne molim; rožice ne delajo niti (hrv.) ne predo; prosi a ne tirjaj.

2. ni je nicht einmal, auch nicht; pred določnim glagolom stoji navadno še nikalnica ne: ni besede ne veče.

**Op.** Ne le mesto ni je tuje: ti nesi meni nikdar dal le enega kozliča Trub.

3. ni — ni, niti — niti weder — noch; pred glagolom stoji večkrat še nikalnica ne: ni ne delam, ni ne molim; kjer jih ni moli, ni ruja ne sne; ne znamo ni jahati, ni plavati. Věasih je tudi ne: niso za nobeno ne dušno ne telesno delo, dokler se ne naspijo.

§ 152. Več nikalnic v jednem stavku. 1. Nikdo, nič, itd. za se povedi ne zanikuje, ampak le svoje členovsko razmerje v stavku: vino sem pod nič prodal; dušo mojo si iz ničesa stvoril ogr.

2. stavek je zanikan, če se zanika razven onega členovskega razmerja v stavku še poved samá: nihče mi ni nikoli nič krivega storil. Členovska razinerja so v slov. lahko vsestransko zanikana, kakor primer kaže.

142

3. V istem stavku dvakrat postavljena nikalnica pomeni posredno potrdilno izpoved, če se nanašata obe nikalnici na isti pojem: *pri bogu ni nobena stvar nemogoča*.

4. Kedar nikalnica ne nikanje popolnuje, stoji pred povedjo, kedar pak kako drugo nikanje zanikuje. stoji pred nikalnico onega nikanja: ne nič, ampak veliko si mu dolžan.

5. odgovarja se z jedno nikalnico: je li vam kaj manjkalo? oni pak pravijo: ništer Trub.; vam kaj piše? ne.

§ 153. Okrepljena nikalnica. Nikalnica se krepi:

1. če se primerjajo reči naj manjše vrednosti: rodovina ni betve vedela; kar črhe ji ne odgovori.

2. če se nikalnica dvakrat postavi: ne bo te konec ne; ne hodi ne; ti nisi kratko nikar ta nar manjši Trub.

VI. Predlog (praeposicija).

§ 154. Predlogi so se razvili iz prislovov in so pravi in ne-pravi. Pravi predlogi razločujejo navadno le razmerje med stavkovimi členi, so tedaj razmerniki; nepravi predlogi pa imajo poleg tega razmerniškega opravila tudi svoj izvirni pomen: kraj mene, moj rojstni kraj. Imajo pa še tudi pravi predlogi deloma prislovni pomen in sicer v sestavi z imeni in z glagoli.

Prislovni pomen predlogov a) v sestavi z imeni.

§ 155. Prislovno stoji a) na v besedah: nagluh, nakisel, nakriv, kjer ima na kot prislov pomanjšalno moč (prim. nemški ankalt, ansauer).

Op. V obliki naj, t. j. na-i (§ 71, 15), na zahodu v obliki nar tvori beseda na presežnik: najlepši, narlepši; največi, narveči itd.; toda sorodnost te besede s predlogom ni celo dognana.

b) po v ločilnem pomenu: učenci so se po dva in dva razšli; po trije, po štirje možje pridejo; postáren, a, o altlich.

c) pod: podplat die Sohle t. j. spodnja plat; v drugih narečjih podbel unten weiss.

d) pri pomanjšuje: pribel, prisladek, pričrn.

e) prě povečuje: prelep, premal, preveno immer fort: preblato, prelepota, premodrost. premraz. itd.; sprelep t. j. izprelep.

f) raz: razsoha: soha; razred: red.

143

b) v sestavi z glagoli: glagolske predponke.

1. do, nemški zu, pomeni, da je djanje dospelo do nekake meje: dobiti (byti) kaj, t. j. biti, priti do česa; domeriti (slabo mero dostaviti); doplesati, dorajati austanzen (za zdaj. za danes, za celo življenje); doslužiti (leto, poprek, če ni več za rabo); dosmrdeti (do sem. do nas je dosmrdelo); dokleti (doklel je, ni ga več); dopleti (za drugimi, ali do konca, ali če kdo dostavi, da dobi celi dan v račun); dosejati; dopovedati: pravim mu, pa mu ne morem dopo vedati, t. j. povedati, da on ve in ume, itd.

2. iz (lat ex) aus, pomeni: a) gibanje iz notra ven: izbiti, izliti, izteči, izbrati; b) dokončanje: iznebiti se, izpiti se: s pitjem se pokončati, izpeti se: s petjem se utruditi.

3. na, nem. au, ima a) on isti pomen ko predlog s tožilnikom in mestnikom: nabosti, navreči, navezati; nadčti, nadjati worauf thun; najti, na kaj priti, (prim. in-venire); napasti; napeljati; napisati; nasaditi; nataknoti itd. Sem gre tudi: nagovoriti: s govorom koga na kaj spraviti; navaditi se; napiti komu: na zdravje piti komu; napraviti koga na kaj; naučiti itd.; b) pomeni začetek djanja in pomanjšanje: nagnoti; nalomiti; načeti; c) pomeni, da se djanje godi na mnogih predmetih ali da je dospelo do kake meje: nadrobiti, nažeti, naklati, nakrasti, naloviti, nalomiti, namleti, napisati, naprositi, napresti, nasušiti; d) pri povratnih glagolih nasitjenost: naklečati se, naležati se, naplesati se, naskakati se.

4. nad je podaljšan iz na, kakor pod iz po, prěd iz prě in pomeni: a) kar predlog nad s tožilnikom in orodnikom: koga nadlegovati (nad kom ležati); b) presežnost: nadvladati, nadkriliti.

5. ob stsl. obъ, okrajšan o; nem. um (umbi) in be-; v rodu z besedo oba in obče, pomeni tedaj od dveh stranij in od vseh stranij; če se v obče o in ob menita, ima vendar v nazornem pomenu ob prevago; kot predponka pomeni: a) obdanje, djanje okol in okol predmeta, v tem slučaju odgovarja nemškemu um: obviti, obiti (ob-viti); obezati (ob-vezati); ognědati se; odeti; obleči, obležem; obleleteti; obložiti; oblěči (ob-vlěčem); opasati; oplesti; opleti (kaj od vseh stranij); obrezati; obrbiti; obstopiti; obuti (opanke okol noge); obšiti; objeti; b) odgovarja nemškemu be-: obiti beschlagen; obdarovati; oblagáti belügen; ovohati; ogovarjati verleumden, primeri ošteti koga; c) pomeni dokončanje djanja: obriti, ogreti, opeči se, oslabeti, oslepiti, osramiti, oteliti se (prim. bolg, obagni se).

144

6. od, stsl. otъ (prim. ot-rok, ot-mem); pomeni: a) odstranjenje: odvaditi, odvezati, odgrizti, odjesti, oddati, oddeti, odkriti, odzebsti, odklenoti, odpreti, odbučati (bučela je odbučala); odpiskati; b) nehanje: odbiti (ura je odbila), odvečerjati, odgrmeti; odpresti. odpěti (pěti jenjati), odevesti, odjesti, (jesti nehati); primeri: odpeti, dopeti, napeti se (pětje nehati, dokončati, naveličati se); c) odgovor, povratek: odvihnoti (pred je biło zavihneno); odgovoriti, odmerati iz od-dmerati, odkimati, odpisati, odpevati.

7. po. nem. auf. pomeni kot predponka: a) djanje v času ali prostoru pretrgano, t. j. djanje, ki se godi v raznih časih ali na raznih prostorih: polegati, tu pa tam ležati; ponašati, nesti pa odložiti; popijati, v različnih krčmah; postajati; posědati; potepati se; primeri: po dva, po tri; b) djanje večih osebkov ali na večih predmetih: podaviti (jednega za drugim); poloriti, pomoriti, pomreti, poplačati, posraditi se, pospati (jeden za drugim); c) skrajšano, zmanjšano djanje: podirjati (kratko časa dirjati), poklicati, poplesati, postati (kratko stati), pospati, posedati; prim. poblizo, pogizdar malo gizdar itd.; d) tvori iz neprehodnih glagolih prehodne, ali iz prehodnih nove prehodne z oddaljenim predmetom nalik nemškim s predponko be sestavljenim: posedeti (s sedenjem travo pomeziti), pohoditi: pokrasti koga berauben; polijati (rože: liti vodo) begiessen, popisati (ljudi) beschreiben: posipati, pogovoriti se; e) pretvarja nedovršne glagole v dovršne: požreti, pozabiti, pojesti, ponemčiti, poturčiti. V glagolih dirjati, bežati, vlěči, gnati, iti, lezti, leteti, nesti, peljati, teči, reči je v sestavi s predponko po ohranjen tudi pomen prihodnega časa, kateri pomen se pri drugih dovršnih glagolih gosto opisuje, kakor da bi bili nedovršni: podirjam, pobežim itd. ich werde eilen.

8. pod je postal iz po, kakor nad iz na, prěd iz prě; pomeni a) djanje vršečo se pod stvar ali pod stvarjo: podorati (n. p. gnoj pod zemljo), podložiti, podpreti, podstaviti; podkovati, podpisati, podšiti; podleteti: mlcko podleti (se podsiri), delo mu je podletelo; b) delo od spodaj: podbirati, podrzeti (podjeti) unternehmen (suscepere); c) djanje na skrivnem: podkupiti, podmitati.

9. pri; v rodu s besedami pra, pro, prě, nem. ver, vor, für, lat. per. pomeni: a) bližanje. združenje z dotičnim mestom: pribiti, privaliti, pricezati, pridjati, priti, prileteti, prirasti, prijeti; pripěti (perajoč priti), prilajati, priječati; b) dobitje: pripraviti (nasprotno:

145

zapraviti), priberačiti, primožiti, priženiti, priigrati itd.; c) pomanjšanje: prigristi anbeissen, prirezati (vrhe dreresom), prismoditi (si lase); primeri pribel, prisladek.

10. pro se je v novi slovenščini zvečine pomaknol besedi prě, ostal je pak v besedah: prodati, (zraven tudi predati), prostreti (prostor, prodaj).

11. prě pomeni: a) gibanje skoz prostor, prek in skoz kako stvar: prebiti durchschlagen, prebosti, pregrizti, preklečati (hlače), prekopati, premočiti, preplarati, itd.; b) tekanje, bivanje skoz določen čas in do konca določenega časa: prečuti: celo noč; premoliti (cele noči), prenočiti, prebivati, prebiti, prestati, preminoti; c) premestovanje od jednega mesta na drugo: predelati, premeniti, prekrstiti, prevezati, previti (otroka), prestlati, preobuti se, premisliti se; d) gibanje mimo predmeta in dalje njega: prejti (practerire), preteči (ura je pretekla), preslišati; e) gibanje više predmeta, nadkriljenje: premagati, premoči, prevladati, prekositi; preseči, preskočiti, prehiteti, preteči, prerasti; prekričati, prekaniti, precariti; komu v préstrge priti; g) gibanje, djanje preko meje: prejesti se, prénajesti se, preobjesti se, pretegnoti se, prevoziti se; h) v sestavi s predponko iz začetek djanja: spre iz izpre: spregledati, zopet je spregledal (je oči odprl); sprebledeti; sprejesti (sprejedel je nad kašo), t. j. začel je zopet kašo jesti.

12. raz, pomeni v glagolskem predpetju: a) ločitev od jen-druga: razbiti, razvezati, razgnači, razdeliti; razodeti, razlagati, razgovarjati se; raznesti, razpreti se; b) oddaljenje od jednote, od prvega stanja: razviti se, razvesti se; razjokati se, razveseliti se, (prim. od uma gre in nemški ausser sich sein), razdražiti; razbeliti železo.

13. s; stsl. sъ, stari in novi sọ (sọ-sed); odgovarja predlogu sъ z orodnikom in pomeni: a) skupljenje: zbrati (stsl. sъ-brati), zvezati, zdavati (zakonske), znositi, steči se; b) dokončatev: zgrabiti, zgnjiti, sъznati se zeznati se mit einander bekannt werden, sъtvoriti storiti, zdeti se (sъ-děti: meni se zdi, prim. meni se čini).

14. s, stsl. sъ odgovarja predlogu sъ z rodilnikom (herab), pomeni gibanje od zgoraj na dol: zegnati, zmetati, sъsesti (s konja), spasti, spustiti, stepsti.

15. u; (lat. au- v besedah au-fugio, au-fero); v pomenu in izviru se točno loči od v, dasi se obe predponki oziroma predloga

10

146

v izgovoru in pisavi dandanes gosto mešata; pomeni: a) odstranjenje: ujti (uiti), ukrasti, unesti, urezati, usopsti se, uteči, ujesti, ujeti; b) dokončatev: ubiti, umiti, ugasiti, ugledati, uloviti, utopiti, udariti.

16. v, stsl. vъ iz vѣ (prim. vѣ-tek Weber-Eintrag) in to iz (c)en- (primeri vn-iti, vn-chi § 7, b, 3, β), lat. in; pomeni hinein in se točno loči od preponke u (glej 15): vbiti hineinschlagen, vdeti hineingeben. vlezti, vteknoti.

17. vz, stsl. vzzz iz vz in sz, pomeni: a) gibanje od spoda k višku: vzdignoti, zdignoti; zlezti (vzlezti), vrasti; vstati; vzhajati; vzeti nehmen, aufnehmen; b) pomeni nazaj pri glagolih, ki ne pomenijó gibanja prim. Trub.: nikomer dobriga ne uzdajte grüsset niemand; vzdržati se sich enthalten; c) dokončatev djanja: zbojati se; zerpiti aufschreien; znetiti.

18. vy se nahaja v benetskem in koroškem narečju ter v briž. spomenikih v pomenu iz: vebirat; vchnati (izgnati); vepodit; venest. venašat; veriezat (izrezati); vretbit; nadalje v besedah: vilaž in vigred (pomlad); urignan briž. spom. t. j. rygnan.

19. za pomeni: a) gibanje za čim ali za kaj: solnce zahaja (za goro), tako: zahod, zapad; zalezti, zalezovati, zasledovati koga (hoditi za njim); b) gibanje od pravega pota, od pravega načina: zabresti, zajti, zarleči, zastriči, zarezati (kedar bolno živinče zakoljejo); zareči se; c) zaprečenje, odstranjenje, odstranjena stvar zadi ostane ali celo mine: zazidati, zadelati, zamazati, zamašiti, zapažiti, zastaviti, zasuti, (jamo, luknjo); zakriti (mrliča, da ga ne vidijo); zasesti, zaleči (prostor); zapreti (hudobneža, pa tudi dreri); zaklenoti, zadržati; d) zgubo: zapraviti, zaigrati, zagospodariti, zapravdati, zamuditi; e) začetek djanja: zarpiti, zadremati, zapeti, zaspati, zatrobiti; f) odgovarja predlogu za s tožilnikom: zagovarjati, prim. govoriti za koga; zadeti koga: roz je zadel za drcvo.

## Dvojne in trojne predponke.

§ 156. Če je glagolu predpeto dvoje ali troje predponk, je v sestavi združen pomen vsake posamezne predponke.

a) prva predponka iz: spregledovati (slepci spregledujejo); sporoditi, spokoriti se: naj ženske sporodijo, naj grešniki se spokore.

b) prva predponka po: poubiti: v celem selu so kose poubili; pozvedovati.

c) prva predponka je pri: prizanasati, pridobiti, pripomoči, itd.

147

**Op.** Jednako je pri predlogih: poberi se izpred moje hiše, t. j. poberi se iz mesta pred mojo hišo; zajec skoči izza grma; jeden izmed dvanajstih; izpred očij.

c) Predlogi.

§ 157. Predlog pojasnuje sklonsko razmero: grem domu, grem k domu. Bolj se utemni sklonski pomen, bolj so potrebni predlogi.

Pravi predlogi spremljajo te le sklonе:

1. rod. bez brez, do, iz, od. u.

2. daj. kz, proti.

3. tož. in mest. na, ob, po, vz.

4. tož. in orod. med, nad, pod, prěd.

5. rod. in tož. raz.

6. rod. tož. in orod. sz, za.

**Op.** Predponke vъzъ, vy, prě kot predlog, a predloga bez brez. kz kot priponki niso v rabi.

§ 158. Nepravi predlogi imajo zvečine rodilnik za seboj. Predlog kljub ima dajalnik: kljub vsem storjenim dobrotam; soper zoper (iz sọ-prы) ima tožilnik in dajalnik: zoper svoje bratc govori; žena svojemu možu zoper govori Met.

Nepravi predlogi z rodilnikom so:

1. blizo, blizu (prim. bliže, bližnji, bližnjava) nahe an, bei: blizo grada belega; en dan je šla Eva blizo drevesa; bliže strehe Met.

2. dno (: bzdno Boden) im Grunde, unten : dno potoka je golo kamenje Jan.

3. glede (delež. sedanj. tvorni glagola gledim) bezüglich, rück- sichtlich: glede pašnikov.

4. gori, gorč, zgorę (gora Berg) oben, von oben : zgore drevesa Met.

5. konec am Ende: konec vasi stoji bela hišica; konec njive so travniki.

6. kraj (Rand) neben, kre iz kraj, unkraj jenseits, takraj diesseits: i šli so kre jedne oštarije prip.; kre vode se šetati ogr. - za vode; ka bi kre njega molili ogr. - za njega.

7. krog, okrog (krog Kreis) um, herum : vsem ogenj se krog glave svet'; ne vidi krog sebe, kakor gore visoke; skleplje okrog glave bele roke.

10*

148

8. mimo (memo) vorüber (mi-noti): ko boš memo grada jezdil
nar. ps.: gre memo turna ob hribu; mem reke Met. Po primerni-
kih ima mimo pomen nego: koljkor je nebo više memo zemlje, toljko
brat je večji mem mene; primeri še: kralj velik mimo vseh zlaga-
nih bogov erhaben über alle erdichteten Götter.

9. mesto, namesto, namestu (namesti) statt (město Stätte): ali mu bo namesti ribe kačo dal.

10. narzoč, narzoči im Angesichte (na vzz oči): nazoči ce-
loga sveta hrv.

11. noter, notri, znotra, znotre (iz znotraj) hinein, innen, von
innen (stsl. otrb): znotre zida Met.

12. okolo, okoli um herum (kolo = krog): okoli mesta; okoli
božiča.

13. poleg (iz po dlzg) längs, neben: poleg potoka sem se spre-
hajal; poleg troje volje nach deinem Willen ogr.

14. pričo. v pričo in Gegenwart (priča Zeuge): v pričo vseh
ljudij; v pričo celega omizja; pričo gospodarja Met.

15. prěk über, hinüber: preko Kope se spustiti; preko hriba.
doline, ceste. Prislovno: prek si vrvi potegnite; v prek durch und
darüber: poprek überhaupt.

16. raven, zraven (: n-eben, sredonem. ineben): raven groba
ogr.: jih zraven mene pokoplji; zravno mesta Met.

17. radi, zarad, zaradi Habd., wegen (radb Gunst, rad, a. o):
pokarati zarad nečesa.

18. razrě, razri; razren, razun, razen, zrazen ausser: zrazen
raših bratov; ni druzega razen njega; razun pokore ohne Reue.

19. sled, posled, vsled in Folge (slěd Spur): vsled višjega po-
velja.

20. sredi, sred, na sredi, posredi mitten (srěda Mitte): Ma-
rija sred morja obstoji: rusred livade prip.

21. štrit, štric, vštrit, vštric gegenüber (rus. v srěču: srečati):
zakaj bog vštric dobrih toliko hudobnih ljudij trpi; štric. vštric moža.

22. tik knapp, neben (do-tyk-ati se): tik strehe; tik zida voda
teče; ki so tik nebes prišli; kugla tik mojega ušesa mimo frči.

23. ren, run (tož., stsl. vnz); vnč, runč, runi (mestn., stsl.
vznč), zuna Trub., zunaj (iz zuna-i § 71. 15), zune (? iz zunaj)
zren ausserhalb, ausser: vne hiše, zune zida, zune cerkre Met.;
žetva de zrun čakanja dobra über Erwartung gut ogr.