292

koga nadlegovati, nadležen, nadlega: kar nad kim leži; b) pre-
sežnost: nadvladati, nadkriliti;

9. ob, stsl. obь, okrajšan o; skr. abhi, gr. ἀμφί, lat. amb-
(amb-ages), nem. um (stnem. umbi) in be- (got. bi : skr. abhi); v
rodu z besedo oba in obće, pomeni tedaj od dveh strani in od
vseh strani; če se v obče o in ob menita, ima vendar v na-
zornem pomenu ob prevago; kot predponka pomeni: a) obdanje,
djanje okol in okol predmeta, v tem slučaju odgovarja nemškemu
um: obviti, obiti (ob-viti); obezati (ob-vezati); ogledati se; odeti;
obleči, obležem; obleteti; obložiti; oblěči (ob-vlečem); opasati;
oplesti; opleti (kaj od vseh strani); obrezati; obrbiti; obstopiti;
obuti (opanke okol noge); obšiti; objeti; b) odgovarja nemškemu
be-: obiti beschlagen; obdarovati; oblagati befügen; ovohati; ogovar-
jati verleumden, primeri ošteti koga; c) pomeni dokončanje djanja:
obriti, ogreti, opeči se, oslabeti, oslepiti, osramiti, oteliti se;

10. od, stsl. otь; skr. a-tas Schleid. comp. §. 251 A. 3. in chrest. lex. atas, lit. at, got. id, prim. Fick indogr. W. 699*; pomeni: a) odstranjenje: odvaditi, odvezati, odgrizti, odjesti, oddati, oddeti, odkriti, odzebsti, odklenoti, odpreti, odbučati (bučela je odbučala); odpiskati; b) jenjanje: odbiti (ura je odbila), odvečerjati, odgrmeti, odmeniti se; odpresti, odpeti (pěti jenjati). odvesti, odjesti (jesti jenjati); primeri: odpeti, dopeti, napeti se (pěti : jenjati, dokončati, naveličati se); c) odgovor, povratek: odvihnoti (pred je bilo zavihneno); odgovoriti, odmevati, odkimati, odpisati, odpevati;

11. po; skr. upa, gr. πυρó, lat. sub, got. uf, nem. auf; po-
meni kot predponka: a) djanje v času ali prostoru pretrgano,
t. j. djanje ki se godi v raznih časih ali na raznih prostorih:
polegati, tu pa tam ležati; ponašati, nesti pa odložiti; popijati, v
različnih krčmah; postajati; posčdati; potepati se; primeri: po
dva, po tri; b) djanje večih podmetov ali na večih predmetih:
podaviti (enega za drugim); poloviti, pomoriti, pomreti, poplačati,
posvaditi se, pospati (eden za drugim); c) skrajšano, zmenjšano
djanje: podirjati (kratko časa dirjati), poklicati, poplesati, postati
(kratko stati), pospati, posedati; prim. poblizo, pogizdav malo
gizdav itd.; d) dela iz neprehodnih glagolov prehodne, ali iz
prehodnih nove prehodne z oddaljenim predmetom nalik nemškim

293

s predponko be sostavljenim: *posedeti* (s sedenjem travo pomežiti), *pohoditi*; *pokrasti* koga berauben; *polějati* (rože: liti vodo) begießen, *popisati* (ljudi) beschreiben; *posipati*, *pogovoriti* se; e) pretvarja nedovršne glagole v dovršne: *požreti*, *pozabiti*, *pojesti*, *ponemčiti*, *poturčiti*; v glagolih dirjati, bežati, vlěči, gnati, iti, lezti, leteti, nesti, peljati, teči, veči je v sostavi s predponko po ohranjen tudi pomen prihodnega časa, kateri pomen se pri drugih dovršnih glagolih gosto opisuje, kakor da bi bili nedovršni: *podirjam*, *pobežim* itd. idh werde eilen;

12. pod je postal iz po, kakor nad iz na, prěd iz prě; pomeni a) djanje vršečo se pod stvar ali pod stvarjo: *podorati* (n. p. gnoj pod zemljo), podložiti, podpreti, podstaviti; podkovati, podpisati, podšiti; podleteti: mleko podleti (se podsivi), delo mu je podletelo; b) delo od spodaj: podbirati, podvzeti po nemškem unternehmen, toda tudi suscipere; c) djanje na skrivnem: *podkupiti*, *podmitati*;

13. pri; bržkone v rodu s besedami pra, pro, prě, nem. ver, vor, für, lat. per, gr. παρά, πρός, περί; iz korena par-, fahr-en, περάω, stsl. par-iti (fliegen), kakor nemški durd-, got. pair-h iz korena tar- (iti); pomeni: a) bližanje, združenje z dotičnim mestom: *pribiti*, *privaliti*, *privezati*, *pridjati*, *priti*, *prileleteti*, *prirasti*, *prijeti*; *pripěti* (pevajoč priti), *prilajati*, *priječati*; b) dobitje: *pripraviti* (nasprotno: *zapraviti*), *priberačiti*, *primožiti*, *priženiti*, *priigrati* itd.; c) pomanjšanje: *prigrizti* anbeifen, *prirezati* (vrhe drevesom), *prismoditi* (si lase); primeri *pribel*, *prisladek*;

14. pro se je v novi slovenščini zvečine pomeknol besedi prě, ostal je pak v besedah: *prodati* (zraven tudi *predati*), *prostreti* prostor, *prodaj*;

15. prě, bržkone v rodu s pri, pomeni: a) gibanje skoz prostor, prek in skoz kako stvar: *prebiti* durdſchlagen, *prebosti*, *pregrizti*, *preklečati* (hlače), *prekopati*, *premočiti*, *preplavati*, itd.; b) tekanje, bivanje skoz določen čas in do konca določenega časa: *prečuti*: celo noč; *premoliti* (cele noči), *prenočiti*, *prebivati*, *prebiti*, *prestati*, *preminoti*; c) premestovanje od enega mesta na drugo: *prenesti*, *prepeljati*, *preseliti* se, *presaditi*; d) prelikovanje iz ene oblike v drugo: *predelati*, *premeniti*, *prekrstiti*, *prevezati*,

294

previti (otroka), prestlati, preobuti se, premisliti se; e) gibanje
mimo predmeta in dalje njega: prejti practerire, preteči (ura je
pretekla), preslišati; f) gibanje više predmeta, nadkriljenje: pre-
magati, premoči, prevladati, prekositi; preseči, preskočiti, prehiteti,
preteči, prerasti; prekričati, prekaniti, prevariti; komu v préstrge
priti; g) gibanje, djanje preko meje: prejesti se, prenajesti se,
preobjesti se, pretegnoti se, prevoziti se; h) začetek djanja: spre
iz izpre: spregledati, sopet je spregledal (je oči odprl); spreble-
deti; sprejesti (sprejedel je nad kašo), t. j. začel je sopet kašo jesti;

16. raz, pomeni v glagolskem predpetju: a) ločitev od
endruga: razbiti, razvezati, razgnati, razdeliti; razodeti, razla-
gati, razgovarjati se; raznesti, razpreti se; b) oddaljenje od enote,
od prvega stanja: razviti se, razvesti se; razjokati se, razveseliti
se (prim. od uma gre, od vùma iti lufstig fein in nemški in fich
gojen : außer fich fein), razdražiti; razbeliti železo;

17. s; stsl. sъ, stari in novi sq (sq-sed), v rodu z besedo
sam, a, o, z nemškim fammt, zufammen, lat. semel, gr. ἀ in ἀ
(ἀ-πας, ἀ-λοχος), skr. sa- (sa-krit semel); odgovarja predlogu sъ
z orodnikom in pomeni: a) skupljenje: zbrati (stsl. sъ-brati),
zvezati, zdavati (zakonske), znositi, steči se; b) dokončatev: zgra-
biti, zgniti, sъznati se zeznati se mit cinander bekannt werden, sъtvo-
riti storiti, zdeti se (sъ-děti : meni se zdi, prim. meni se čini);

18. s, stsl. sъ odgovarja predlogu sъ z rodilnikom herab
(haτà); če je s prejšnjim sъ v rodu, kar je verjetno, se po-
mena razločujeta blizo kakor v grškem παρά τινος λαμβάνειν
jemati od koga in εἶναι παρά τινι biti pri kom; pomeni gibanje
od zgoraj na dol: zegnati, zmetati, sъsesti (s konja), spasti, spu-
stiti, stepsti;

19. u; ind. ava (weg, proč), lat. au- (au-fugio, au-fero);
v pomenu in izviru se točno loči od v, dasi se obe predponki
oziroma predloga v izgovoru in pisavi dendenes gosto mešata;
pomeni: a) odstranjenje: uiti (ujti), ukrasti, unesti, urezati,
usopsti se, uteči, ujesti, ujeti; b) dokončalnost: ubiti, umiti, ugasiti,
ugledati, uloviti, utopiti, udariti.

295

Dvoje in troje predponke.

§. 209. Ce sta glagolu predpeti dve ali tri predponke, je v sostavi pomen vsake posamezne predponke združen:

a) prva predponka iz: spregledovati (slepci spregledujejo) ; sporoditi, spokoriti se: naj ženske sporodijo, naj grešniki se spokore;

b) prva predponka po: poubiti : v celem selu so kose poubili; pozvedovati;

c) prva predponka je pri: prizanašati, pridobiti, pripomoči, itd.; enako je pri predlogih: poberi se izpred moje hiše, t. j. poberi se iz mesta pred mojo hišo; zajec skoči iza za grma; jeden izmed dvanajstih; izpred oči.

Predlogi.

§. 210. Poraba pravih predlogov s svojimi skloni ima pri dotičnih sklonih svoje mesto; kajti ně predlog vladar sklonu, ampak sklon za se ima svoj odločni pomen, ki mu ga daje končnica sklonova; predlog iz svoje moči še nekaj dostavlja in razmero pojasnjuje: grem domu, grem k domu; jutra dojdejo, za jutra dojdejo; dendenes res nekateri skloni bez predloga něso v rabi, ali ta prikazen je izjema in oslabljenje prvotne sklonske moči.

Pravi predlogi so tile: bez (brez), do, za, iz, od, raz, sъ in u z rodilnikom; kъ, proti z dajalnikom; vъ, za, med, na, nad, ob (o), po, pod, pred, raz s tožilnikom; vъ, na, ob (o), po, pri z mestnikom; za, med, nad, pod, pred, sъ z orodnikom;

izmed teh se tedaj druži za s tremi skloni z rodilnikom, tožilnikom in orodnikom; po se dendenes druži z dvema sklonoma s tožilnikom in mestnikom, v starem jeziku pa se je družil tudi z dajalnikom; s tožilnikom in mestnikom se na dalje družijo vъ, na, ob; s tožilnikom in orodnikom se družijo štirje na d končujoči se predlogi: med, nad, pod, pred; z rodilnikom in tožilnikom raz (in na Gorenskem sъ);

296

s rodilnikom in orodnikom konečno sъ; vъzъ, vy, pre kot
predlog, bez, къ kot predponka něso v rabi; preglej:

§. 211. Nepravi predlogi imajo rodilnik za seboj; predlog kljub, ki je v zvezi z glagolom kljubovati, ima on sklon, ki ga ima glagol, to je dajalnik: kljub vsem storjenim dobrotam den empfangencn Woithaten zum Troße; soper, (zoper), sōprъ, ima tožilnik in dajalnik: zoper svoje brate govori, in žena svojemu možu zoper govori Met.; nepravi predlogi z rodilnikom so:

1. blizu blizo; primeri bliže, bližnji, bližnjava: blizi tega mesta; blizo grada beliga; en dan je šla Eva blizo drevesa; bliže strehe Met.;

2. zbog, pravilno zbok, iz sъ bokъ von Seiten, wegen: zbok mene;

3. zavoljo, zavolj wegen: volja Wille: za tega voljo; za voljo tega; za voljo, za volj svojih bratov; — za njegove nadležnosti voljo; za vašo voljo Trub. (za voljo vas);

4. vrh, vrhu, navrh, zvrh: vrh Gipfel: vrhu tega insuper, Habd.; vrhu groba lex.; gre vrhu morja Trub.; vrhu drevesa; vrh gore, hriba Met.; on je stolce jednoga zvrhu drugoga mel hrv.;

5. vъnъ, zvun, zuna, zunaj, razun, razrun außer: človek vun franske dežele (iz franske d.) Meg.; vně hiše, zune zida, zune cerkve; razun vaših bratov Met.; žetva de (bode) zvun čakanja dobra über Erwartung ogr.; zran školnih ur hrv.:

6. gledé bezüglich; deležnik sedanji tvorni od gledati: glede pašnikov;

7. gorě: gora: zgore drevesa Met.;

297

8. za — děli wegen; iz dlje Länge, primeri dalje in na
daljo zvoni, prim. 9.: za tega deli; zadělj nedolžnih otrok; za
naših pregrehov delo; za děl njih revnosti; za naše dělo;

9. poleg, iz po dlęgł längs, neben, primeri dolg, dalje:
poleg potoka sem se sprehajal; pouleg twoje voulje nach deinem
Wilen ogr.;

10. dno : błdno Boden : im Grunde, unten : dno potoka je
golo kamenje Jan.;

11. okolo, okoli um, herum; iz kolo Rad, Kreis : okoli mesta;
okoli božiča;

12. konec : konec vasi stoji bela hišica; konec njive so
travniki;

13. kraj (kre) neben, takraj, unkraj: kraj Rad, Drt : išli
su kre jedne oštarije prip.; kre vode se šetati längs des W. ogr.;
ka bi se kre njega (für ihn) molili ogr.;

14. krog, okrog : krog Kreis : vsem ogenj se krog glave
svet'; ne vidi krog sebe kakor gore visoke; skleplje okrog glave
bele roke;

15. mimo (memo) vorüber : minotti paeterire : ko boš memo
grada jezdil nar. p.; gre memo turna ob hribu; mem reke Met.;
po primernikih ima mimo pomen lat. quam : koljkor je nebo
više memo zemlje, toljko; brat je večji mem mene; enako : kralj
velik mimo vseh zlaganih bogov erhaben über alle erdichteten Götter;

16. mesto, namesto, namesti statt: město Stätte : ali mu
bo namesti ribe kačo dal? mesto njega je aldüvao eden jarec ogr.;

17. vměs, změs zwischen : měsiti miscere, změs ž., smesa :
sveta Ana pokleknila vmes mladih deklicah (deklic), vmes starih
vdovcov;

18. navzoč, navzoči im Angesichte; iz na-vz-oči (oko) : na-
zoči celoga sveta hrv.;

19. pričo, vpričo: priča Zeuge : v pričo vsih ljudi; v pričo
celiga omizja; pričo vas Rav.; pričo gospodarja Met.;

20. prěk über: preko Kope se spustili; prek hriba, doline,
ceste; prejk Jordana priti ogr.; prislovno: prek si vrvi potegnite;
v prek durch und darüber; poprek überhaupt;

298

21. raven, zraven: n=eben, sredn. ineben: raven groba, ogr.; on ima zraven sebe palico romarsko; jih zraven mene pokoplji; zravno mesta;

22. radi, zarad, zaradi Habd. wegen; *radъ gratia, rad, a, o gratus: zarad nečesa pokarati;

23. razvě, razvun razun, zrazen: raz in vънъ: zrazen vaših bratov Met.; ni drugega razen njega hrv.;

24. sled, posled, vsled in Folge; iz slědъ Spur: vsled višjega povelja;

25. sredi, sred, nasredi, posredi mitten: srěda Mitte: Marija sred morja obstoji; vusred livade prip.;

26. zastran wegen, unstran jenseits: stran Seite: unstran naših hribov; zastran mene;

27. štrit, vštrit, vštric, štric gegenüber: rus. v strěču, srečati: zakaj bog vštric dobrih toljko hudobnih ljudi trpi; štric, vštric moža;

28. tik knapp, neben: do-tyk-ati, tъk-noti: tik strehe; tik zida voda teče; ki so tik nebes prišli; kugla tik mojiga ušesa mimo rči; iz tik jizbe ga lehko vidite;

29. (ątrъ: intra), noter: znotre zida.

Bržkone spada sem tudi predlog bez, v starem jeziku bezъ, dendenes bez in brez; če je stara oblika izvirna, ně dvomiti, da odgovarja bez nemškemu bar: ist jedes Urtheiles bar je bez razuma; nemški bar, lit. basas, sl. bos gre na deblo skr. bhás Fick 139²; zastran pomena primeri gologlav in gol: ghar Fick 69² 3; o predlogu raz primeri predponko 16; na dalje je omeniti: med, stari meždu, lat. medius, gr. μέσσος, skr. madhja; staremu meždu odgovarja nova oblika meju in mej, zato ně nemogoče, da je oblika med prvotna in odgovarja grškemu μετά (ízovto μετὰ Τρῶας prišli so med Trojance, ll. III. 264; ζώοι μετὰ Μεγμαδόρεσσιν živi med Mirmidonci, ll. 16. 15), zarad oblike μετά: med primeri atas otъ: od; tudi Curtius Etym. 209⁴ sodi, da so si μετά in μέσσος v rodu, kakor so si naš med in meja.

300

B v podredju: 9. si : če, či, ako, ko; 10. etsi : dasi, dali, dasi tudi, dasi ravno, dasi lih (gfeid), če ravno, ako tudi, če tudi, (makar), ako prem, premda; 11. quod : ka (kaj), da; 12. ut : da; 13. quando : kadar, gdar(e), ko; 14. quamdiu, donec : dokler, doklam, doklič, dokeč; 15. quam : kakor, nego; liki ogr. : prvlje liki razidemo; 16. quia : ker, zakaj, kajti; geto (ker to) ogr.; dok ben.; 17. quo — co : čim — těm (tim), s kěm — s těm, ko-likor — toliko, kar — toliko.

§. 214. 1. Zveza posameznih besed se je razvila iz združenih stavov: volk pa lisica sta šla na lov : volk je šel na lov, pa lisica je šla na lov; primeri: dam ti, toda mi vrneš ob pravem času : dam ti, to (pa pazi), da mi vrneš.

2. Nevezanje ali gosto vezanje stavov sta govorniški podobi : ἀσύρδετον, πολυσύρδετον.

VIII. Glagol.

§. 215. Beseda glagol ima podvojen koren gal (gl), kakor prapor, mramor, plapol-ati itd.; koren gal- imamo tudi v besedah gla-s, golčati, gol-č (guč, gučati t. j. golčati); v starem jeziku pomeni glagolati govoriti, glagol je tedaj govor; ta zastarela beseda je prav primerna za gr. ὅγμα, lat. verbum, t. j. govor ali izrek; kajti glagol je zares v določnih oblikah stav za se in v obče naj imenitnejši in prvi člen stavov; ker zaznamuje djanje v različnih časih, se imenuje tudi časoslov časovnik Zeitwort.

V besedotvoritvi so glagolski ali pomeński koreni poleg maloštevilnih zaimenskih korenov izvir vsem besedam in še več, zaimenski koreni imajo samo kazalen pomen, pravi istinski pomen pa imajo le glagolski koreni; živi še ta pomen v prvotnih ali korenskih glagolih; le pomožni glagol sem biti je nekako odložil svoj istinski pomen in služi stavu in glagolom v formalno popolnjenje, zato mu je tudi ime imenski glagol verbum substantivum, pomožni glagol Hilfs-zeitwort, pojemski glagol verbum abstractum; pa še tudi tako ima glagol sem biti neko pomensko moč sam in v

301

sostavah, prim.: je doma? jest (je); dobiti, bivati prebivati, pr Baviti si itd.

Glagolske unanje razmere.

§. 216. Glagoli so:

1. glede podmeta: a) bez podmeta: bezpodmetni, tudi bezosebni imenovani: trga me, tere ga, grmi;
b) s podmetom: nesem, mahneš, človek živi, delamo;

2. glede dopolnilnega predmeta: a) zasebni (bez dopolnila), neutra: rastem, trpim, živim;
b) povratni reflexiva: umivam se, valjam se;
c) prehodni transitiva: tepem vola, njivo orjem;
d) neprehodni intransitiva: očetu strežem;

3. glede podmetovega položaja: a) tvorni: bijem, živim, grmi;
b) srednji: bojim se, čudim se, sedem si;
c) trpni: bit sem, čuje se, omedlim, věznem.

§. 217. Bez podmeta so glagoli navadno za prikazni:
a) na telesu, b) na občutku, c) na nebu in indi, d) nekateri izrazi z glagolom biti in njemu enakega pomena; podmet se ne pristavlja, ker tudi v misli bistvenega podmeta ně, kazalna tretja oseba srednjega jedninskega pomena je zaznamovana na glagolski končnici: grmi stsl. grъmi-тъ, t. j. тъ grmi §. 53, 3; v nemškem es donner-t je zaime 3. osebe formalno po dvoje (es —t) zaznamovano; večina bezpodmetnih glagolov pa se rabi tudi s podmetom, seveda s premenjenim pomenom; primeri:

a) tere ga (o Valentinovem bolenju) in trešljika ga tere; meče ga (o Valentinovem bolenju) in mečem kamenje; grize me in grizem; trga me (v trebuhu) in hlače trgam; žge me (po želodcu) in ogenj žge; srbi me (na glavi) in glava me srbi; odtod ně daleč do izrazov: zebe me (: zob, tedaj = grize me, primeri ή λύπη δάχνει, in es beißt in die Finger die Kälte), mrazi me;

b) jezi me in jezim se; žeja me in žejam; veseli me in veselim se; zdi se mu, dozdeva se mu, primeri čini se mu in činim; gnusi se mi (jesti), in on se mi gnusi; enako: gabi se mi (piti); diši mi (jesti) in jed mi diši, dišalo mu je jesti in

302

jed mu je dišala; mika me (ziełt mił an) in pes miče (reiſt,
ziełt); skrbi me in skrbim se; vleče me itd.;

c) jasni se (es wurd heſſ), vedri se, pa tudi nebo se jasni, nebo
se vedri; primeri mrači se, zori se, bliska se, meži (primeri
megla vči), prši, deži (primeri dež gre), oblači se, rosi se itd.;
zvoni (na daljo zvoni, ali tudi: vabi in zvon vabi), straši
(v grału);

d) vroče je; ob pol dne je; hudo mi prihaja; ně slišat glasa;
manjka novcev (= ně novcev); strah, groza, sram, skrb, volja
me je, primeri bilo me je strah.

Vsi neprehodni glagoli in včasih tudi prehodni so v
trpni obliki bez podmeta, ker so v tvorni bez predmeta: živi
se, trpi se, raste se; pisano je, dobro se ti postreže (primeri komu
streči in koga streči). Nekateri glagoli bez podmeta prijemajo
podmet le v prenesenem pomenu: njegov glas je zagromel; oči
mu bliskajo, oči se mu bliskajo; oči mu rosijo;

§. 218. V razliko bezpodmetnih glagolov pa večina glagolov podmet pri tretji tvorni osebi dobiva, saj je tudi govor ravno v 3. osebi tako razširjen, da se ně čuditi, če v 1. in 2. osebi na glagolu pripeto zaime zadostuje, na 3. osebi pa kazalno zaime 3. osebe ne zadostuje, in se glagoli v 3. osebi umejo le takrat osebno in podmetno zaznamovani, kedar se njim pristavi izrečen podmet bodisi s samostalnim zaimenom ali imenom; v novi slovenščini se je razun tega v tretji osebi odbrusilo izvirno na glagol pripeto zaime: *govori*, stsl. *govori-tb*; zato *govori-m*, *govori-š*, *govore*; *idi*, *ite*, *itd.*, toda *gospod govori*.

Izrekoma pa se stavi podmet tudi za prvo in drugo osebo,
kedar je treba za dostojnost ali jasnost sloga; ravno tako pa
se izpušča tudi pri 3. osebi, kedar se iz sloga oziroma iz
prejšnjega stava od sam sebe umeje: *jaz Franc Jožef*, *cesar Av-
strijski*, *zapovedam*; *pristavil je, da ...*, t. j. *učitelj je učil, da* ...
*potem še pristavil* .

§. 219. Neprehodni glagoli ne prijemajo unanjega tožil-
niškega predmeta, t. j. podmetovo djanje ne prehaja na drug
predmet, ki bi občutil podmetovo djanje; tožilnik časovnega
trpeža ali notranjega predmeta pa prijemajo tudi neprehodni

303

glagoli; prim.: trpim (neprehod.) ves čas in trpinčim (prehod.) živali; živino (neprehod.) kratko življenje in uživam (prehod.) svoj kruh; pojdem (nepreh.) svojo pot in najdem (prehod.) zlat.

§. 220. Neprehodni glagoli postajajo prehodni v sostavi s predponkami na, ob, prě, pri, redkeje nad, od, po, za: biti (byti), zabiti, pozabiti; iti, dojti, najti, obiti: strah me obide; skočiti, preskočiti; stopiti, obstopiti, prestopiti; skrbeti, priskrbeti; hoditi, pohoditi; kriliti (z rokami) nadkriliti koga (prekositi); stopiti, odstopiti komu mesto; igrati, zaigrati itd.

§. 221. Nekateri glagoli so neprehodni in prehodni: srce polje, hlapec vodo polje; dež gre in pere, perilja srajce pere; dete k materi tere, život si terem; primeri nemški daš Heer zieht in die Dchsen ziehen den Pflug.

Prehodni glagoli so lehko bez predmeta za se (absolut), če se predmet sam umeje ali se le djanje naglaša: mlatim (imam mlatitvo), vežem, orjem, sadim, šivam, berem, pišem; vidim (dobro vidim), čujem itd.

§. 222. Prehodni glagoli kakor rastiti, ložiti, slaviti, vesiti, opokojiti itd. zaznamujejo: činiti da kaj raste, leži, slovi, visi, počiva itd. in se imenujejo vzročni (causalia), ker vzročijo djanje, podmet vzročenega djanja je predmet za vzročitelja: opokojiti srce, činiti, da srce počiva; razigrati konja, činiti da konj igra, itd.

§. 223. Povratni glagoli so prehodni glagoli, kojim mesto katerega drugega predmeta služi povratno zaime; povratno zaime nanaša djanje na lasten stavov podmet. Djanje postaja s tem v pomenu večkrat premenjeno, podmet opravlja sam s seboj in je večkrat menj činitelj nego nositelj djanja: skratka iz povratnih glagolov so se razvili srednji in trpni glagoli, primeri: 1. umivaj sebe, saj si sam črn; 2. umij se, kedar vstaneš; 3. mala deca naj se vsak den koplje in umiva. V prvem stavu še je glagol tvoren in prehoden, toda povraten; v drugem je djanje le na podmet navezano, glagol je srednji; v tretjem stavu podmet ně več činitelj nego nositelj djanja, zaznamovano pa je v tretjem stavu a) podmet, b) djanje, c) navezanost djanja na podmet in d) nezaznamovano in le v smislu položaja

304

je izraženo, da je glagol trpen, ker vsakdor ve, da se malo
dete samo ne koplje niti umiva.

§. 224. Srednji glagoli se razločujejo večkrat od povra-
tnih po unanji obliki tako, da imajo zadnji daljšo obliko po-
vratnega zaimena, srednji pa krajšo; srednji se ločijo od trpnih
le po smislu. Unanjo obliko srednjih glagolov tvori povratno
zaime v tožilniku ali v dajalniku: smejem se, sedem si (= sedem),
ležem si (= ležem).

Pazi: a) srednji in tvorni pomen sta v obliki ločena: žaliti se, žaliti koga; pokoriti se, pokoriti karati koga; kajati se, kajati koga;

b) srednji in tvorni položaj nekaterih glagolov se rabita v istem pomenu poleg endruga: postim se in (redko) postim; sedem in sedem si; ležem in ležem si; padem in (redko) padem se; šetam in šetam se;

c) nekateri glagoli so s predponko srednji, bez nje tvorni:
napiti se, piti; naspati se, spati; raziti se, iti; shajati se,
hoditi;

d) nekateri glagoli so le v srednjem položaju: bojati bati se,
nadjati se, potiti se, radovati se, smejati se, čuditi se, itd.;
primeri grški medium in latinske deponentia: δέχομαι, nan-
ciscor;

e) srednji položaj ima včasih vzajemen pomen: pogovoriti se,
zmeniti se, ljubiti se, mrziti se, preganjati se;

f) stava povratnega zaimena je prosta in le postavam na-
slonjenih besed podvržena;

g) povratno zaime se stavi enkrat, če se postavi povratni
glagol v trpni položaj: treba je, da se podvrže postavam
daß man sich unterwerfe, toda bolje: da se človek podvrže ali
da se podvržemo.

§. 225. Trpni položaj se zaznamuje:

1. v tvornih oblikah, in sicer:

a) nekaterih glagolov II. glagolske vrste,

b) " " III. " "

c) " " V. 1., ki so postali iz II.

d) " " V. 1.; ki so postali iz III.

305

Primeri: a) vězněti : vežem; poginoti, zginoti, ginoti : gubiti;
mrkne, solnce mrkne : mrači se; usehnoti : sušiti; utihnoti :
tešiti;

b) omedlim : medli me; zbolim : boli me;

c) poginjavati iz poginoti;

d) omedlevati iz omedlěti.

2. s povratnim zaimenom: denarji se skoz okno metajo ;
kde se rujno vince pije;

3. z deležniki na t in n v zvezi s pomožnim glagolom :
okno je zaprto in zadelano.

Trpež glagolskega djanja.

§. 226. Glede trpeža so glagoli:

a) hipni (momentanea), kojih djanje nema trpeža in se zgodi v enem hipu: mahnoti, skočiti, streliti, prim. βαλεῖν in nem. einen Schuß machen. Slika tem glagolom je ena geometrična pika .;

b) trpežni (durativa), kojih djanje se nepretrgano razvija in traja svoj čas, začetek in konec djanja v glagolu ně zaznamovan: nesem bin mit dem Tragen und Bringen beschäftigt, ženem, letim; lezem. Slika tem glagolom je ena geometrična črta ______________;

c) opetovalni (iterativa), kojih djanje se opet godi in ponavlja; ponovljeno pa je djanje:

α) iz izvirno hipnih glagolov: maham, skačem, streljam mache mehrere Schüsse, slika jim je: ... i. t. d.

β) iz izvirno trpežnih glagolov: nosim trage zu wiederholten Maßen, gonim, letam; slika jim je: __ itd.

Sem gredo tudi glagoli, ki se v razliko prednih ime-
nujejo opetovalni glagoli druge vrste, ali ponavljavni
glagoli (frequentativa); ti značijo, da se opetovano djanje
opet in navadno godi in po gostem ponavlja; v navadi
so na Notranjskem: nosévam pflege zu tragen, gonévam, le-
tévam.

Slov. Slovnica.

20

306

d) dokončalno-dovršni (finitiv-perfectiv), ti so sostavljeni in značijo dokončanje djanja, oziroma zadnji hip dovršenega djanja. Sostavljeni so:

a) iz izvirno hipnih: *ustrelim* ich *schieße* und treffe, zato ich
schieße todt, prav za prav schieße weg;

β) iz trpežnih: *prinesem* bringe an Ort und Stelle, *priženem*, *priletim*;

γ) v nekaterih slučajih iz opetovalnih (opetovalno-dovršni, iterativ-perfectiva): *hlapec* je drva iznosil, to je, *hlapec* je drva nosil in nošenje dokončal; ljudje so iz čolna poskakali, to je, ljudje so eden za drugim iz čolna skakali, in so tako vsi zunaj; enako nanosim, navozim, postreljam schieße nach und nach alle nieder.

Dokončalno-dovršni glagoli so tudi oni nesostavljeni glagoli, ki imajo v sebi pomen končanja: *končam*, *neham*, *pustim*, *kupim* schieße den Kauf ab, *platim* begleiche (na zahodu v istem pomenu *plaćam*), *rešim*, *měnim* (na zahodu *měnjam*);

e) začetno-dovršni (inchoativ-perfectiv); ti odgovarjajo dokončalno-dovršnim in značijo nastop ali začetek, oziroma prvi hip djanja bez ozira na nasledek. Sostavljeni so:

a) iz hipnih: *zamahnem* hole mit der Hand aus;

β) iz trpežnih: *zavrtim* kolo bringe das Rad in Gang.

Sem gredo tudi pomenjšalno-dovršni glagoli: *posedim* bleibe ein wenig sitzen; primeri: *godci* zagodite, *dekleta* zapojte; nasmejati se, primeri *geldäsaı* ins Lachen ausbrechen. Izmed nesostavljenih glagolov imata pomen začetno-dovršnega djanja v sebi glagola *jamem*, kedar pomeni *začnem* in *lotim* se: *jame* govoriti.

f) začetno-trpežni (inchoativ-durativ), ti značijo polagano nastopanje lastnosti ali stanja, ki je v deblu sodržano: *sahnem* *sehnem* = *suh* *postajam*, *ginem*, *gasnem*, *medlim*, *bogatim*, *rumenim*. Glede trpnega pomena se imenujejo ti glagoli tudi trpni glagoli. V sostavi pomenijo ti glagoli dokončani nastop dotične lastnosti ali stanja in so dovršni: *usahnem*, *usehnem* = *postanem* *suh*, *ugasnem*, *omedlim*.

307

§. 227. Hipni, dokončalno- in začetno-dovršni glagoli imajo skupno lastnost, da značijo djanje bez trpeža; pomenijo tedaj ali dovršno minolost: mačko vzdignoti čykvčav čočai den Anker lichten, die Handlung mit Erfolg unternommen haben; ali pa pomenijo dovršno prihodnost: ko mačko vzdignem simulac sustulero čav čočo wenn ich gehoben habe (hebe, hebben werbe).

Trpežni, začetno-trpežni, opetovalni in ponavljavni glagoli imajo tudi to splošno lastnost, da značijo djanje, ki je nedovršeno; pomenijo tedaj djanje, ki se godi, poskuša bez ozira na nasledek: mačko vzdigućem pomeni trpežno djanje, a ne reče, bo li storjeno ali ne, morda ostane samo pri poskušnji: mačko vzdigućem ne vedoč ne kažoč, vzdignem li jo ali ne; enako tudi: sem vzdigoval in bom vzdigoval.

Zato se imenujejo glagoli trpežni, začetno-trpežni, opetovalni, ponavljavni z enim imenom skupaj tudi nedovršniki (imperfectiva), in njim nasproti se imenujejo oni glagoli, ki značijo beztrpežno djanje, to je, hipni, dokončalno- in začetno-dovršni glagoli z enim imenom dovršniki (perfectiva).

§. 228. Dovršnost in nedovršnost pa se imata v slovenskem in slovanskem glagolu vzeti kot časovna stopnja (Zeitstufe), ki služi v dopolnjenje časov in načinov, ki so v drugih jezikih posebe izraženi. Imamo zato tri čase (sedanji, prihodnji, minoli) v dveh stopnjah (dovršnost, nedovršnost); to nam nadomestuje vse čase in nekatere slučaje konjunktiva drugih jezikov, primeri:

<table><tr><td>sedanjost dovršena</td><td>počaj, da vzdignem, ut tollam</td></tr><tr><td>„ nedovršena</td><td>vzdigujem, tollo</td></tr><tr><td>prihodnost dovršena</td><td>ko vzdignem, ut sustulero</td></tr><tr><td>„ nedovršena</td><td>bom vzdigoval, tollam</td></tr><tr><td>minolost dovršena</td><td>vzdignol sem, sustuli</td></tr><tr><td>„ nedovršena</td><td>vzdigoval sem, tollebam.</td></tr></table>

Primeri še latinski indikativ v slovenskem:

<table><tr><td>praesens</td><td>laudo</td><td>hvalim</td></tr><tr><td>imperfekt</td><td>laudabam</td><td>hvalil sem</td></tr></table>

20 *

308

<table><tr><td>futurum</td><td>laudabo</td><td>hvalil bom, pohvalim (pohvalil bom)</td></tr><tr><td>perfekt</td><td>laudavi</td><td>pohvalil sem, hvalil sem</td></tr><tr><td>plusquamperfekt</td><td>laudaveram</td><td>pohvalil sem bil</td></tr><tr><td>futurum exactum</td><td>laudavero</td><td>če pohvalim, ko bom pohvalil.</td></tr></table>

§. 229. Kako se dovršni in nedovršni glagol od en
druga poznata?

Če prašamo z nedovršnim glagolom: *kaj delaš?* onda se ima naravnoč odgovoriti z nedovršnim glagolom: *vzdigujem, orjem, pečatim*; ne more se odgovoriti naravnoč ter pravilno na gorno prašanje z dovršnim glagolom: *vzdignem, izorjem, zapečatim* itd.

Ravno tako stoji za glagolom začnem ali neham (desino) nedovršni nedoločnik: začnem prepevati, peti: zapojem, nehal je peti: odpel je; ne more se reči: *začnem zapeti ali *neham pre-peti*, kajti če je na djanju začetek ali konec posebe zaznamovan, ima biti djanje za se zaznamovano z nedovršnim glagolom.

Enako se spoznava dovršni glagol v namenilnem stavu odvisnem od glagola počaj: počaj, da se izujem, umijem, oblečem itd., kajti namen čakanju je djanje dočakati dovršeno.

Sicer uči glagole dovršnike in nedovršnike ločiti le navada in jezik, ki je mojster pravilom. V obče še je omeniti:

1. Pri prostih glagolih, ki imajo za trpež djanja različnih oblik, pomeni ena oblika dovršnost, druga trpežnost, tretja opetovalnost; pri štireh oblikah pa pomenita ali dve dovršnost ali dve opetovalnost v raznih stopnjah: *brenknoti* (hipni), *brenčati* (trpež.), *brenkati* (opet.); *leči* (hipni), *ležati* (trpežn.), *legati* (opet.); srb. *sesi*, *sednoti* (hipna), *seděti* (trpež.), *sědati* (opet.); hrv. *kleknoti* (hipni), *klečati* (trpež.), *klečati* in *klečivati* (opet. in ponov.).

2. Nekateri glagoli so dovršni in nedovršni v raznem pomenu: *djati děti* v pomenu *legen* (in *sagen Šolar*) je hipnik, v pomenu *sagen* in *tšun* nedovršnik: *to mi težko dě; leči sišh nieder-legen je dovršnik* (hipnik), v pomenu *brüten* trpežnik: *jerebica leže jajca*; *viděti trpežni* v pomenu *sehend* sešn, dovršnik v pomenu *erbličen*, zato: *gledajo pa ne vidijo*.

309

3. Včasih imajo dovršni in nedovršni, oziroma trpežni in opetovalni glagoli različne besede oziroma korene in debla: bōdem (dovrš.), sem (trpež.); udarim, bijem; stvorim: stsl. sōtvorją in dělam; vjamem, lovim; vržem, mečem; obljubim na vzhodu obečam in obětam; rečem, pravim, govorim itd.; grem (trpež.), hodim (opet.); sem, bivam; peljam, vodim; peljam, vozim itd.

4. Zgubljena oblika se nadomestuje, a) dovršna z nedovršno, b) opetovalna s trpežno, c) trpežna z opetovalno:

a) plačam je deloma dovršen glagol mesto deloma zgubljenega platim, plačujem je zato nedovršnik in sicer trpežnik oziroma opetovalnik;

b) slovenski izraz: v šolo hodi, se glasi v srbskem: u školu ide, t. j. trpežni glagol stoji mesto opetovalnega;

c) pošljem ima pošiljam v trpežnem in opetovalnem pomenu.

§. 230. Po glagolskih vrstah so prosti, to je nesostavljeni glagoli (verba simplicia) in sostavljeni glagoli (verba composita, praefixierte Verba) glede dovršnosti in nedovršnosti tako le razdeljeni:

## A. Prosti glagoli.

I. Prosti glagoli prve vrste so v vseh sedmih razredih trpežni, tedaj nedovršni. Dovršni so le tile hipni glagoli: bodem (bom), dam, jamem (incipio), ležem, padem, sedem, vržem; deti (denem) v pomenu legen in stati (stanem) v pomenu treten στηναι.

Opazke: 1. Dati v pomenu moči se rabi v zvezi z nedovršniki tudi nedovršno: nič si ne dá dopovedati.

2. Deti dejem v pomenu facere thun in deti dem v pomenu dicere fagen ostane po pravilu nedovršnik.

3. Stati (stanem) je nedovršnik v izrazu: stane me es kostet mich.

II. Prosti glagoli druge vrste so v obče hipni dovršniki: mahnoti, piknoti; toda nekoliko je tu tudi začetno-trpežnih glagolov: drgnoti fricare, gasnoti, ginoti, mrznoti, rinoti trudere, sahnoti, stanem (stati) v zvezah: težko me stane, teknoti schmeče: ljudski kruh bolj tekne kakor domači, tonoti, venoti.

310

III. Prosti glagoli tretje vrste so trpežni, iz imen izvedeni so začetno-trpežni: běžati, grmčti, ležáti, letéti, mólčati, pršéti, tičati itd.; bledéti bogatéti, rumenéti; vidim in velim se rabita tudi dovršno.

IV. Prosti glagoli četvrte vrste so v obče trpežni: beliti, črniti, hvaliti itd.; nekateri so opetovalni, nekateri izimenski so dovršni.

Opetovalni so: goniti, hoditi, laziti, nositi, vlačiti, voditi, voziti; ti so postali posredno iz trpežnih glagolov ženem, *hed-, lězem, nesem, vlěčem, vedem, *vezem*; postali so iz imen: *gon (primeri nagon), hod, *laz (prelaz), *nos (ponos), vlak, *vod (povod), voz, glej §. 92.*

Dovršni glagoli te vrste so a) hipni: butiti, lučiti, pičiti, raniti, pōčiti, ropiti, skočiti, strěliti, stěpiti, telebiti cadere, trčiti collidere, treščiti;

b) dokončalno-dovršni: kupiti, měniti, platiti, pustiti, rěšiti;

c) lotiti se je začetno-dovršen glagol, krstiti je trpežen, v nekaterih krajih tudi dovršen; platiti se nadomestuje ondi, kder se je zgubil, z glagolom plaćati; spremiti je dovršen, ker sostavljen.

V. Prosti glagoli pete vrste 2., 3. in 4. razreda so trpežni, 1. razreda glagoli so trpežni, če so iz imen izvedeni, a opetovalni, če iz glagolov; tako so glagoli pisati V. 2, brati V. 3, dejati V. 4, delati V. 1 iz delo trpežni, lětati pa iz letéti je opetovalen.

Dovršnih glagolov je v peti vrsti le malo, so namreč dokončalno-dovršni: končati, nehati (henjati, jenjati), plaćati (: platiti), měnjati (: měniti); jeden hipen: djati (denem) ponere, ter tujke kaštigati castigare, gratati geratjen prim. postati.

## Opetovalni glagoli.

V peto vrsto spada večina opetovalnih glagolov. Opetovalni glagoli se napravljajo namreč razun nekaterih glagolov IV. in VI. vrste v obče v V. vrsti z obrazilom a in sicer a) iz prvotnih b) iz drugotnih glagolov.

311

a) iz prvotnih glagolov.

Iz prvotnih glagolov se napravlja osnova opetovalnih glagolov tako, da se na koren stavi obrazilo a. 1. Pri korenih končujočih se samoglasniško se zev odstranja z vrinenim soglasnikom j ali v, kratki korenski samoglasnik se podaljšuje: koren da-, korenski glagol důti, opetovalni dá-v-a-ti, dá-j-a-ti; pi-, píti, pívati; su-, súnoti, súvati; dě-, děti, děvati; by-, býti, bývati. 2. Pri korenih, ki se končujo na r, l, se okrepča l postavši iz bl, v il, r postavši iz br v ir: koren stl- postavši iz stbl-, korenski glagol steljem stlati, opetovalni *stilati; mr, merjem mrěti, *mirati, ogr. měrati. 3. Enako se pri korenih, ki se končujo na druge soglasnike (razen r, l), krepčajo kratki samoglasniki v dolge, in sicer izvirni bv I (ě), bv y, evě (ī), ovā, avā, ivī, uvū: koren svbt, korenski glagol svenoti iz svet-noti, opetovalni svítati; gьb-, genoti ganoti, gýbati; těk-, teći, těkati; mog-, moći, mágati: čez goro ne magam nar. p.; padem, pádam, kričím, kríkam, polůknem, lůkam. 4. Dolgi samoglasniki, pa tudi r, ol (lb) sred korena se ne premenjajo: běg-, běžati, běgati; ség-, sći, ségati; qh-, povqhnoti, qhati; glt-, pogoltnoti, goltati; mrk-, mrknoti, mrkati.

Opazka. Prosti glagoli z osnovo na a iz prvotnih glagolov něso vsikdar opetovalni, lehko so tudi trpežni. Kaj kedaj so, se spozna, če jih primerno sostavimo: če so v sostavi dovršni, onda so bez sostave trpežni, če so v sostavi trpežni, onda so bez sostave opetovalni; n. p. čitam, plavam sta trpežna glagola, ker sta v sostavi prečitam, priplavam dovršnika. Če so namreč glagolu prvotne trpežne oblike v zgubo prišle, mu jih nadomestujo opetovalne v trpežnem pomenu: glagola *čisti, *plyti n. p. sta v novi slovenščini v zgubo prišla, zato se rabita čitati, plavati v trpežnem pomenu.

b) iz drugotnih glagolov.

Iz drugotnih glagolov se napravljajo opetovalni, oziroma ponavljavni glagoli in sicer iz glagolske vrste III, IV, V. 1, in VI.

Iz III. vrste: iměti, iměvati prim. hrv. imati, tako je tedaj jeti dovrš., iměti trpež., imati opet. imevati ponavljaven.

312

Enake tvoritve so tudi pri prvotnih glagolih III. vrste: ležati trpežni, leževati ponavlj., prim. lěgati opetov. iz leći dovrš.; letěti trpežn., letěvati (ponavlj, lětati opetov.); velěti dovrš. ali trp., velévati opet.; viděti dovrš. ali trpež., viděvati opetov.; gostolěti gostolévati: tiči gostolevajo; bolěti bolévati.

Iz IV. vrste: (obrazilo -ja- iz -ia-) goditi, gájati se; kůsiti, kůšati; lučiti, lučati; pōditi, pójati se; raziti, rážati mactare; streliti, stréljati; (pred obrazilom -a- debelski samoglasnik IV. vrste i odpada) lomiti, lámati; pičiti, píkati; pōčiti, pókati; skočiti, skákati; trčiti, trkati; trěščiti, trěskati.

Iz V. vrste: tujka ufrati, ufrávati zraven ufrovati (VI.); *rešati iz rešiti, rešávati; áva se spreminja v ěva v onih krajih, ki mejijo k Istri: bahati, bahěvati; brisati, brišěvati morda pravilno brisévati; dělati, delěvati; igrati, igrévati; klicati, klicěvati; lagati, lagěvati; mrkati, mrkěvati: solnce mrkěva; pisati, pisěvati; prašati (prav za prav mesto vprašati), prašěvati; strgati, strgěvati; trgati, trgěvati; tako se imajo razjasniti tudi glagoli, kojim podstavne oblike na a manjkajo: brušévati (*brušati iz brusiti); košévati (*košati iz kositi); vojěvati in voděvati (*vojati, stsl. voždati in *vodati srb. vodati iz voditi); enako vozěvati, nosěvati, hojěvati in hoděvati.

Tudi iz prvotnih glagolov se na enak način napravljajo ponavljavni glagoli (frequentativa), posebno na Notranjskem: spěvati iz spati; berěvati iz brati berem: sestra berěva v gozdu jagode; enako tudi: meljěvati iz mleti meljem; skuběvati iz skubsti skubem; cvetěvati iz cvesti cvetem; jeděvati iz jěsti jěm kor. jěd-. V drugih krajih takih oblik ně, ně le ne bahevati, tudi ne bahavati.

Glagolom, kojim sta opetovalna in ponavljavna oblika razločno razviti, n. p. letam in letěvam, služi zadnja oblika v okrepčan pomen ponavljanja, ostali glagoli pa, ki dvojne oblike nemajo, n. p. bolévam velévam, so opetovalnega pomena.

Iz VI. vrste: vojskěvam iz vojskovati vojskujem, koja zadnja oblika znači trpežno djanje.

VI. Prosti glagoli šeste vrste so trpežni, če so izvedeni iz imen, opetovalni, če so izvedeni iz glagolov: bojevati, kme-

313

tovati, obedovati, pametovati, verovati so trpežni, ker so izvedeni
iz imen boj, kmet, obed, pamet, vera; kupovati, plačevati itd. so
opetovalni, ker so izvedeni iz kupiti, plaćati.

B. Sostavljeni glagoli.

§. 231. I. Sostavljeni glagoli prve vrste so dokončalno-dovršni: zašiti, splesti, prijęti. Izjem je malo: poznati kennen, spoznati anerkennen se rabita nedovršno mesto poznávati, spoznávati, ker je prosti znati, ki sta ga Trubar in Dalmatin še rabila, v pomenu kennen v zgubo prišel; zamorem vermag, premorem (sem premožen) in dopadem so po dotičnih nemških glagolih ponarejeni in tako postali nedovršni.

II. Sostavljeni glagoli druge vrste so dovršni. Izjema je
vtěgnoti vacare, posse.

III. Sostavljeni glagoli tretje vrste obeh razredov so dovršni. Izjeme so tudi tu glagoli ponarejeni po tujih jezikih ali taki sostavljeni glagoli, kojim se je podstavni prvotni glagol pozgubil: zaviděti : invidere (mesto zavidati) odisse, zděti se videri (: čini se mi), pomněti meminisse, sumněti se dubitare : mьněti. Če so ti glagoli sostavljeni z dvema predponkama, so navadno dovršni: zazdi se mi, zapomni si.

IV. Trpežni glagoli četvrte vrste postanejo v sostavi dovršni: pohvaliti; glagoli poměniti significare, zaslužiti wert sein, pokojiti ružig machen, pokoriti se, prevoriti bräden so izimenski zato trpežni.

Dovršni glagoli četrte vrste v sostavi, seveda ostanejo
dovršni.

Opetovalni glagoli pa postanejo v sostavi z ozirom na
nesostavljeni glagol v obče trpežni : oblačim; toda nekateri
opetovalni glagoli, če so sostavljeni s predponkami na, iz, po,
spo (= iz-po) in jih djanje pomeni nasitjenost ali dokon-
čanost, postanejo opetovalno-dovršni: navoziti, nanositi mit dem
Führen, Tragen fertig geworden sein, nahoditi se genug gegangen sein,
iznositi, znositi mit dem Hinaus- Zusammentragen fertig geworden sein,
povoziti spovoziti (žito) alles Getreide nach und nach eingebracht haben;
tako tudi povoziti (psa) überfahren, pohoditi (dete) zertreten.

314

V. Trpežni glagoli pete vrste postanejo v sostavi dokončalno-dovršni: izbrati, izdelati; izjemno je trpežen nadjati se: nadeje se (V. 4), pa tudi nadeja se (V. 1.); upati je trpežnik vsled pomena in ker je prosti glagol *pvati* v zgubo prišel.

Opetovalni glagoli pete vrste so z ozirom na nesostavljeni glagol v sostavi v obče trpežni, nekateri tudi opetovalno-dovršni. Nekateri glagoli se dendenes bez sostave ne nahajajo, a misliti je, da so kedaj bili. Opetovalni glagoli so v sostavi trpežni:

a) iz prvotnih.

1. razdájati, razdávati, spoznávati, vstájati; ubívati, pobíjati, povíjati, nalívati, popívati, počívati, obůvati, podkávati (stsl. kovą) srb. podkyvati; ogrěvati, zadévati, prepěvati, posěvati; prebývati, pokrývati, umývati, pozývati, tudi pozávati dozávati (zovem); pozábljati je po analogii IV. vrste postal, stsl. zabyvati.

2. postílati, zbírati, zavírati, izvírati, razdírati, požírati, ozírati se, umírati, odpírati, prepírati se, spírati, razprostírati, zatírati, ocvírati.

3. ožěmati, preklinjati (stsl. proklinati), pominjati, napínjati, začínjati in začenjati, precvětati, uněmati, objěmati; neorganično je otevati (jěti), omévati (měti);

ogýbati se, umýkati, pošilljati (stsl. posylati), utýkati;

ogrěbati, odlětati, pomětati, sežágati in sežígati, pripěkati, oplětati, izrěkati, otěkati, pretépati;

obádati, pokápati, pomágati, zmágati in premágati se rabita tu pa tam tudi dovršno m. zmoći in premoći.

4. posědati nachyťměřitěměři, zapovědati; poklěkati, zlěcati se, stěgati, vprězati, priségati.

b) iz drugotnih glagolov in sicer:

iz III. vrste: omedlévati;

iz IV. vrste: sprevájati, pregánjati, pográžati se: grąžiti se, pozvánjati, pozdrávljati, domišljati, ponávljati, napajati, sprémljati, poráčati (: iz-, po-rąčiti); naréjati, zasájati, zahájati, vlágati, pomákati, natákati; približati je dovršnik, ker je nastal iz pri in bližati, oblike *bližiti* ně.

315

iz V. vrste: zbrojávati, zebljávati perdere je neorganično nastal (prim. izbyti, zabyti), ogledávati, nadigávati, zdyhávati, prižvižgávati, skupljávati, zmyšljavati, vrčzávati, zasidjávati insidiari, iztrgávati; na zahodu so oblike potrgévati, na ogrskem in redko oblike nevolívati, ohranjívati; ker je obečati dovršnik, je postal iz ob in večati, stsl. věštati dicere; obétati je nedovršnik.

Nekateri glagoli V. vrste, ki se v sedanjiku spregajo po 1. in po 2. razredu, imajo v 1. in 2. razredu različen pomen, tako n. p. je izměčem izmetáti hinauswerfen dovršnik, izmětam izmětati hinauskehren pa trpežnik; enako v stsl. sčvěžeši (zvežeš) dovršnik, a sčvězająť (zvezajo) trpežnik; pokaži sę dovršnik, pokazajetb trpežnik; obřěžąb (obrežo) dovršnik, obrězajete (obrzate) trpežnik. Misliti je, da so taki glagoli V. 1 postali iz podstavnih glagolov V. 2 in da jim je skupni nedoločnik bil skrajšan iz izvirno različnega: sčvěžą sčvězati a sčvězają sčvěza-ati, kar daje sčvězati, kakor je postala oblika imaši iz imaaši oziroma imaješi; tako se razjasnuje, kako v srbskem n. p. sedanjikovim oblikam na -ajem odgovarjajo nedoločnikove oblike na -avati: podajem, podavati.

Nekateri opetovalni glagoli, če so sostavljeni s predponkami na po spo (— iz-po) in jih djanje pomeni nasitjenost, ali dokončanje, postanejo v sostavi dovršni in sicer, kakor oni IV. vrste, opetovalno-dovršni: nalámati, nastrěljati, ndškákati se, polámati, pomětati, poskákati, postrěljati, popádati nacheinander fallen bis alles liegt: te gruške so v treh dneh s tega drevesa popádale, toda popadati koga angreifen je trpežnik, enako spopadati se; poprek v nekih krajih se predponka spo-, nastala iz iz-po-, rabi kot prosta po-: spoginoti, spomoriti, spoklati, spokončati: pokončati, spokončávati: pokončávati.

VI. a) Izimenski glagoli šeste vrste so trpežni in postanejo v sostavi dovršni: dokraljevati, zazlodovati einen Fluch ausstoßen, odobedovati;

b) izglagolski glagoli šeste vrste so opetovalni in postanejo z ozirom na nesostavljeni glagol v sostavi v obče trpežni: nakupovati si, izplaćevati. Ti glagoli se izvajajo iz osnove

316

V. vrste, t. j. iz osnove na a; da se ima ta osnova tudi
tam podstaviti, kder ně več v navadi, sklepa se iz tega,
ker sta obliki na -ovati in -avati poleg endruge in v istem
pomenu. Tako imamo tu:

Iz IV. vrste: oživljevati iz *-življati, -živiti, oznanjevati, premiš-
ljevati, obrejevati, zasajevati, posvečevati, posojevati, potrje-
vati; neorganično je zabljevati : zabyti.

Iz V. vrste: prepovedovati, pogledovati, zdihovati in zdihávati,
obiskovati in obiskávati, ukazovati, popisovati, poplačevati,
vpraševati, obrezovati in obrezávati, poskakovati, zasedovati,
pričakovati, zamečevati in zametávati, ogrizovati : ogrizati :
ogrizti; neorganično je najdovati m. nahájati, zginovati ter
poginjávati : zginoti, deblo gyb; enako povrnovati (povra-
čevati).

Večina glagolov IV., V. in VI. vrste, ki postanejo iz
opetovalnih v sostavi trpežni, so pa lehko tudi v sostavi ope-
tovalni, če izvira predponka iz sostave nižje vrste in se na-
slanja sostavljeni glagol višje vrste na isti sostavljeni glagol
nižje vrste in če je govor ne o enem, nego o večih činih ena-
kega dejanja: ogledujem (trpež.) si blago, ker bi je rad kupil,
t. j. gledam blago okoli in okoli, toda: nadzornik šole ogleduje
/opetov.), eno ogleda in gre sopet drugo gledat.

Glagoli z večimi predponkami sostavljeni.

§. 232. Z eno predponko sostavljen glagol dobi lehko še
eno ali več predponk. Včasih se je pomen prve sostave zgubil
in tako je postala nova sostava, n. p. najti iznajti, zabiti po-
zabiti.

Če je glagol v prvi sostavi dovršen, onda ostane tudi po
drugi itd. sostavi. Če je glagol z eno predponko nedovršen,
vtegne po drugi predponki postati tudi dovršen in sicer ope-
tovalno-dovršen, če je prva predponka iz, na, po. Vendar to
velja le o prvi obliki na a, ne o drugi (ava, čva) niti o izglag-
golski obliki na ova (VI.) : srb. izprovlačiti nach einander hindurch
ziehen, hrv. pospadati : neko seme je pospadalo med trnje, ogr.
grobi so se poodpirali.

317

Drugi oddelek.

O pomenu besednih oblik.

I. Poglavje.

O imenskih oblikah.

§. 233. Imenske oblike so skloni. Sklanjajo se imena in
prilogi in druge kot imena ali prilogi rabljene besede, zaimena,
deležniki, števniki. Sklanjatev prilogov in priložnih besed služi
v sklonski sklad priložnih besed; kajti priložne besede se skla-
dajo s svojim imenom v številu in spolu, pa tudi v sklonu in
sicer v slovenskem pridevno in povedno, kakor v klasičnih je-
zikih, med tem ko sedanja nemščina povedno ne sklada: mož
je bogat, žena je bogata, ljudje so bogati: der Mann ift reich, die
Frau ift reich, die Leute sind reich; pusti ga živega a ne zdravega.

V sklonu skladani so tudi pristavni samostalniki: medved
kosmatinec, medvedvu kosmatincu.

§. 234. Izjeme sklonskega sklada so pridev šent (lat.
sanctus) in samostalniški pridev gospod, ki sta s svojim ime-
nom kakor v eno besedo zvezana: v imenu svetega šent Janža;
pri podobi šent Jakoba; gospi sveti šent Uršuli; gospod bogu;
gospod očetu.

1. Imenovalnik.

Podmet.

§. 235. Imenovalnik je v stavu ime one osebe, ki je v
glagolski končnici zaimensko zaznamovana kot nositelj ali či-
nitelj djanja: govorim, jaz govorim, jaz Peter govorim, ti Pavel

318

govoriš; v tem slučaju je imenovalnik slovniški podmet djanja;
v stavu: *jaz Peter govorim* je podmet trikrat postavljen, 1. v
glagolski končnici -m, 2. *jaz*, 3. *Peter*; končnica -m na gla-
golu je proti zaimenu *jaz* blizo ono, kar je na imenu sklonska
končnica proti spolniku v onih jezikih, kder je spolnik v rabi,
n. p. des Haus-es, t. j. *jaz* kaže še enkrat tje, kamor kaže konč-
nica -m. *Peter* pa je izvirno v stavu tako zvan poveden pri-
stavek pridjan k zaimenskemu podmetu *jaz*, t. j. tak pristavek,
ki bi bil v svojem stavu poved: *jaz*, *ki sem Peter*; v skupini
jaz *Peter govorim* pa zaznamuje beseda *Peter* pravo ime pod-:
metovo, zato je v ožjem smislu tudi podmet, glede imena in
bistva še pravi podmet; tako tedaj je tu podmet trikrat ali
s tremi znaki zaznamovan.

§. 236. Isto tako je v tretji osebi: on *Peter govori*, stsl.
govori-tb; 1. stsl. tb, 2. on, 3. *Peter*; zato če 2. in 3. pod-
metov znak oziroma podmet izpustimo, še ostane 1. kot stavov
podmet; toda ker je tretja oseba mimo druge in prve tako
obširna, da je pristavljenje pravega imena postala govorna po-
treba, zato imenujemo glagole oziroma stave, o kojih v tretji
jedninski osebi izrečno pristavljenega imena ali izrečno zunaj
glagola ponovljenega zaimena ně, bezosebne glagole, oziroma
stave bez podmeta: govori se, stsl. govoritb sę, v nemškem es
donner-t; v nemškem stoji formalni podmet še dvakrat, v gla-
golski končnici in v zaimenu es, a stvarnega imenskega pod-
meta ně.

V takih stavih bez podmeta je v glagolski končnici so-
držano zaime srednjega spola, zato: grmi, grmelo je, škoda
bi bilo.

Poved.

§. 237. Imenovalnik na dalje pri glagolih biti, postati,
imenovati se, imenovan biti in enakih zaznamuje ali dopolnuje
stavovo poved: človek ostane človek; je prec' vsa črna vatala (gra-
tala geratген); več něsem vreden tvoj sin imenovan biti.

§. 238. Tudi v stavih kakor: čas je oditi; groza je bilo
videti boja; ně ga še volja; strah me je, sram te bodi itd., tudi v
takih stavih, pravimo, imenovalniki čas, groza, volja, strah itd.

319

neso podmet ampak stavova poved; taki stavi so namreč stavi bez podmeta; da navedeni imenovalniki něso podmet nego da so poved, vidi se iz sklada: strah me je, strah me je bilo, Mičiko je strah, a ne: strah me je *bil; tudi v grškem stavu ʿarʿáġuʾ ḫσlv, ʾakmuʾ fílosoofeʾn (bσtw), v latinskem tempus est jam hinc me abíve, v nemškem es íft Zeit so ʾarʿáġuʾ, ʾakmuʾ, tempus, Zeit povedni imenovalniki bezpodmetnih stavov.

§. 239. Da se ti povedni imenovalniki v bezpodmetnih stavih ležej spoznajo, hočemo tukaj tudi ostale povedne prikazni v sličnih bezpodmetnih stavih na vid postaviti.

1. Onim bezpodmetnim stavom, kojim opravlja sklepni glagol formalno poved, služi za bistveno poved:

a) prilog v jedninskem imenovalniku srednjega spola: bilo je vroče, bilo je rano, bilo je pozno, bolje je, koristno bi bilo; hudo mi je, hudo mu bo; enako tudi: slabo mu prihaja, hudo mu postaja;

b) samostalnik v imenovalniku: groza je bilo videti boja nar. p.; konjem je zima bilo prip.; kadar je bilo red Trub.; je bilo čas denarje jemati, Rav.; mu je bilo dolg čas, Met.; tega ni treba bilo; tema, mraz je bilo;

Oseba stoji ali v dajalniku ali tožilniku oziroma rodilniku; v dajalniku: komu ni britko? težko, tesno mi je pri srcu; v tožilniku oziroma rodilniku: ně ga še volja; Mičiko je strah; ne bo vas groza smrti; groza vas je bilo; ravno tak: konec vas bo; katerega teh dveh izgledov vas je misel posnemati? pravice vas bodi skrb; me tega je sram; vas bodi čudo božje prijaznosti; v stavu: ženskih je skrb snage, možkih pa učenosti, stoji rodilnik bržkone mesto tožilnika; enako: mesta je bilo konec die Stadt wurde zerstört; Niniv bo konec;

tako se tudi za „čista dobrota (poved) je on (podmet)“ lehko reka: čista dobrota (poved) ga je; nauki, ki jih je gola lepota wílche die reine Schöne sind Rav.; samočista prijaznost (poved) ga je; Jezusa je bila čista ljubeznivost (povedni deležnik bila, mesto bilo, je tukaj skladan s povednim imenom); gola nedolžnost jo je Rav.; primeri: zlasti pa ga je bilo polno prečiste brumnosti Rav.;

,

320

c) samostalnik v prisloviju: ob pol dne je bilo, ob petih je;
poldne (pol tožilnik: dne) je, poldne je bilo, poldne je mi-
nolo; jeseni je bilo; na lepih senožetih je bilo;

d) samostalnik v tožilniku in mesto tožilnika tudi v rodil-
niku; to se posebno nahaja v bivanjskih stavih (Exi-
stenzialsätze), t. j. v stavih, kder glagol sem biti (in imeti)
kaže, da kaj biva (eksistira); tu stoji namreč imenska
poved bivanja v pritrdilnih bezpodmetnih stavih mesto v
imenovalniku rada tudi v tožilniku, v nekalnih stavih
pa sploh v rodilniku; rodilnik nekalnih stavov stoji pa
tudi sicer v obče mesto tožilnika pritrdilnih stavov; tako
tudi tu rodilnik nekalnih in tožilnik pritrdilnih bezpod-
metnih stavov svedoči, da je nekdaj glagol sem biti imel tudi
prehoden pomen, enako kakor ga ima hrvatski ima ljudi,
nemški es gibt Seute in kakor ga ima on isti sanskrtski
glagol, primeri: asti nagaram == *est *urbem (ne: urbs);
zato je tudi za slovenski jezik verjetno, da je povedni ime-
novalnik ponarejen po sliki nemškega in klasičnih jezikov
ter postal iz izvirnega tožilnika; vsaj je ta tukaj v misel
vzeti tožilnik značajne posebnosti: bilo je silo (stsl. silą)
ljudstva; cel voz je bilo ranjenih; pet jih je bilo pametnih;
tudi osebni tožilnik oziroma rodilnik, ki znači pod b) v
bezpodmetnih stavih nositelja povedi, je po Mikl. IV. 357
tako postal, prim. gola nedolžnost jo je; Jezusa je bila
čista ljubeznivost;

nekalno sploh: doma ni mlad'ga Marka; v črni gori ni
zverin; ko tebe in mene na svetu ne bo;

včasih se zaime naprej pridaje: ni ga jezika, ni je besede;
ne sme ga biti tacega med kralji; ne bo ga gasivca; ne bo je
ne solze, ne zdihljeja, ne ločbe, ne smrti Rav.; iz izraza ně
ga jezika je ga v nekaterih krajih ostal kakor glagolska
končnica pri glagolu, tudi pri ženskem samostalniku in
pri možkih celo po dvoje: na steblu ni jedne gruške nega;
něga ga doma (gospodarja);

bivanjski značaj takih bezpodmetnih stavov je podpiran
s krajnim prislovom tu, ki je priklenen glagolu: Man-
daleni nit traga nit glasa, iz: ni tu traga ni tu glasa, iz

321

česar se je razvil morda tudi izraz niti — niti neque — neque.

2. Včasih stoji povedni rodilnik tudi v pritrdilnih stavih in pri drugih glagolih, ter ima pomen delitvenega rodilnika: na naglem postane z angelom vojske nebeske Kuz.; brata još nejma doma prip.; v gozdu ne raste druziga nar. p.; ni nikar kaplje kanilo Rav.; ko soldatov pomanjka (= ně) nar. p.; dokler ji reje zmanjka Preš.; ne zmanjka ne moke ne olja Rav.

## II. Zvalnik,

§. 240. Zvalnik z medmetom ali bez njega zaznamuje zvano ali klicano stvar, sicer ně stavov člen, niti na stavov sklad navezan; tudi po končnici ně sklon, nego v jednini le oslabljeno deblo, sicer pa imenovalnik; šteje se med sklone z ono pravico, kakor medmet med besedne vrste; v novi slovenščini živi zvalnik le v ostankih: o kaj ti pravim Kristofe; kaj ti pravim, sine ti; Lambergar, ti sine mlad; Siska vrli poglavare; ala, ala, moj Adame nar. p.

Zvalnik se rabi včasih za podmet: mu odpisal je Adame, primeri homeričen: νεφεληγερέτα II. 1, 517, ιππότα II. 2, 336; tako so postale oblike oče (iz otec, ot: ἄττα), Jože itd. z novim rodilnikom očeta itd.

## III. Tožilnik.

§. 241. Na mesto tožilnikove oblike je stopila v nekaterih slučajih rodilnikova oblika: jaz sem ga videl; jelena sem ustrelil; ostala je tožilnikova oblika pri neživočih stvareh one iste druge sklanjatve in gosto pri srednjem zaimenu; pa tudi pri živočih stvareh so še redki ostanki izvirne tožilnikove oblike: za mož iti.

Ta prememba v obliki se razlaga s tem, da je okorna enakost podmetove in predmetove končnice možkih samostalnikov druge sklanjatve često pačila jasnost govora, zato si je govor za predmet iskal zunanje različnosti in pri zaimenih krepkejših oblik, ter stavil v ta namen predmet rajši v rodil-

Slov. Slovnica

21

322

nikovo obliko, tedaj v oni sklon, kateri sicer že zaznamuje
predmet za nekatere slučaje.

Vnanji predmet.

§. 242. Tožilnik zaznamuje predmet pri velikem številu glagolov, ki se imenujejo ravno zato prehodni glagoli. Glagolsko djanje se namreč loteva vnanje stvari, v slovnici predmet imenovane, in jo obdeluje na svoj v glagolu izrečen način, najsi pri tem djanje dokonča ali ne dokonča: len terem; vodo pijem; hlapec gnoj vozi, gnoj je navozil, itd.

V trpnem položaju prestopa tožilnik v imenovalnik, predmet postane podmet djanju, kakor da bi se predal v trpno djanje ali djanje na sebi dopustil, primeri: tepli so ga, dal se je tepsti, tepen je; rekalo se je pa nekdaj tudi in se še reka: pije se žyanjico (tožilnik), čedo svinj se je paslo, ravno tako kakor grški βέβληται τὴν κεαλήν, mesto česar se tudi čuje: žganjica se pije.

§. 243. Po navadni govorni premembi se stavi za predmet djanja tudi rado ono ime, ki je še le učinek djanja: kruh mesim (m. moko), repo sejem (m. seme repno), župana stavijo (m. koga za župana), podobo režem (m. les za podobo), jamo kopljem itd.; premenjen pa je pri tem prvi predmet s povednim, ali bolje rečeno, prvi predmet je opuščen in mesto njega postavljen le povedni predmet. Te slučaje štejejo nekateri k notranjemu predmetu.

§. 244. Nekateri glagoli se skladajo poleg tožilnika tudi z dajalnikom: cesarja služiti, bogu služiti; očeta streči in očetu streči; mine me in mi: de te mine twoja bolečina nar. p.; ves strah jo mine Rav.

§. 245. Tožilnik ostaje včasih pri glagolniku, kakor je pri prehodnem glagolu: vi ne imate měniti, de sem jest prišal h pošilamu ta mir na zemlji Trub.; strčnili bi se z vražjih mrěž na doprnašanje njegovo voljo Kuz. (prim. pošiljam mir, doprinašam voljo).

§. 246. Nekateri neprehodni glagoli gibanja s predponkami sostavljeni postajajo prehodni; predponke so: do, za,

323

ob, po, prě, raz; glagoli so navadno: broditi, iti, laziti, leteti,
lezti, skočiti, stopiti, teči, hoditi, jahati in enaki; v premenjenem
pomenu so n. p. najti invenire, zastopati defendere itd.; Dunaj
v noč' in dnevu dohiti; zasede konjiča brziga; zajaši konjča br-
ziga; žalost mam'co zlo obgre; mu trikrat šotor obleti; je groza
jo obhajala nar. p.; pohodijo ga Rav.; sta srečno jo preplavala
nar. p.; konja razsesti; tako tudi nekateri drugi glagoli: pre-
nočite me do dne; prerase vse zeli nar. p.; premorem rse; pre-
magam sovražnike; prebil je vso grozo; ki bo krivično smrt
prebil nar. p.

§. 247. Členec na, nate, nata ima tožilnik pri sebi kakor
glagol vzemi: na kruh, nate moko.

§. 248. Pri glagolu boleti in nekaterih drugih zaznamuje
tožilnik osebo, katero občutek bolenja dohaja: mene glava zlo
boli; mene pa sree boli; otroci sestro zlo skrbe; prst jo je srbel,
in bezpodmetno: srbelo jo je v prst; enako tudi drugi bezpod-
metni glagoli: boli me, srbi me, žeja me, zebe me; pa tudi: skrb
me je, strah, sram, groza me je itd.

Notranji predmet.

§. 249. Samostalnik, ki je s stavovim glagolom enakega
roda ali pomena, spremlja v tožilniku in navadno v zvezi s
primernim prilogom, prehodne in neprehodne glagole, da bi
njim djanje oživil in podkrepil; ta tožilnik se imenuje v raz-
loček prejšnjega zunanjega predmeta notranji ali etymologični
predmet, ker je njegov pomen v glagolu že sodržan; to pri-
slovno razmero zaznamuje v starem jeziku tudi orodnik: živim
siromaško življenje; potuje zadnje potovanje; udaril je strašen
udarec; primeri gr. ἀρχαι ἀρχάς, lat. ludere ludum.

Ostali tožilniki.

§. 250. Pri nekaterih glagolih stojita dva tožilnika, eden
pomeni prvi direktni predmet, drugi pa povedni predmet; ti
glagoli so: imenovati, kazati, misliti, imeti, postaviti, navediti, itd.;
koga ste mi dali rajavea; blažene imenujemo one, ki so pretrpeli;
povedni predmet je dendenes redko tudi z orodnikom in gosto
s predložnim izrazom zaznamovan.

21 *

324

§. 251. Tožilnik zaznamuje nadalje, kakor tudi v nem-
škem in v klasičnih jezikih, mero, težo, prostor, čas pri gla-
golih in prilogih; stoji kot prislovije na prašanje koliko, kak
dolgo, kak široko, kak visoko, kak globoko, kak debelo, kak
daleko, kak težko kaj je, n. p.: od Jeruzalema kake dve uri je
bilo va nj; tri prste debela deska; štiri črevlje globok; v čelo je
tri pedi širok; sabljica je težka centa dva; okoli se vlači vse ljube
noči; bolno dete cel dan prejokuje; celo dolgo noč mož prekašljuje;
vso pot je bila polna boga; enako tudi letos, dnes.

§. 252. Tožilnik zvečine prislovnih besed zaznamuje pri glagolih konec in nakano premikanja, primeri izkopev da doveste, venit Romam: turčini prazni stran gredo nar. p.; stran gre Rav.; tako je (oko) ven (tožilnik) izderi Trub.; zato: naša vojska noter gre (krivo je notri); preden dol prileti (krivo je doli [mestnik]); enako umeti je tudi tožilnik predloga kraj (kre): kre (kraj) strmca hodi.

§. 253. Tožilnik zaznamuje pri začudenju stvar začudenja,
imenskemu tožilniku je predstavljen zaimenski: de ga napuh
welcher Hochmut! de ga sovraštvo! de jo nevošljivost! de jo vero!
Rav.; zraven pa tudi ródilnik: de je sestre; primeri o me mi-
serum.

§. 254. Tožilnik prilogov in zaimen jedninskega srednjega
spola, redko samostalnikov, pomeni način: dobro, lepo, pošteno,
sice, sicer, tek gleicher ogr., prim. §. 197, 3.

Tožilnik s predlogi.

§. 255. Tožilnik stoji po predlogih: v (vъ), vz (vъzъ),
za, med, mimo, na, nad, o ob, po, pod, prěd, raz, skoz,
s (sъ), soper, črez, (krez, čez); predlogi tožilnik posredu-
jejo, t. j. končnica tožilnikova je ali v pomenu oslabela ali bi
posebne razmere celo ne zaznamovala, zato pridejo v pomoč
predlogi; predlogi tedaj sklona prav za prav ne vladajo, am-
pak le sklonovo razmero jasnijo in ože obmejujejo.

§. 256. Tožilnik s predlogom vъ iz vѣ = (v)on, kojemu
odgovarja się (iz ėv + ę), nemški in latinski in z accusativom,
znači:

325

a) pri glagolih premikanja ono stvar, v katero oziroma v koje notranjost, sredo, stran ide premikanje: grem, peljem v deželo, v mesto, v hišo, v peč; naj pride k meni sam v gosti; jez pa zdaj k tebi v svate grem nar. p.; pazi: omahovati v obe plati;

b) pri glagolih raniti, bosti, pičiti, zadeti itd. zadeti del: bučela ga je v roko pičila; primeri: τύπτειν τυνα τὴν κεφαλὴν;

c) čas: v petek, v nedeljo; če je pristavljen prilog, predloga ně treba: vsako mlado nedeljo je na gorci božja služba;

d) (povedno) dele, v katere celota razpade, podobo, v katero se kaj spremeni: zreže v koscov jo deset nar. p.; spremeni se v ribo; bila je žena v solnato postavo Rav.;

e) (povedno) namen in učinek: v rop jim bodo naše žene; v dar dati; v smeh obrnoti; v čast, v sramoto mu služi;

f) predmet zaupanja: verujem v boga; v te zaupam;

g) način: v der (dir) je Ravbar tekel; v šotorje dirja v skok nar. p.; v živo čutiti, prim. eis δóv, eis καιρόν;

h) ozir: v čelo tri pedi širok nar. p.; prijazen v lice;

§. 257. VЪZ, t. j. VЪ in SЪ Mikl. p. 198 pomeni längs, hinan: vznak, t. j. vz nak (Načen) rückling; oni su govorili vuz put vsakojacačka hrv.

§. 258. Tožilnik s predlogom za znači:

a) stvar, kamor oziroma za koje hrbet se kaj premika: solnce za goro gre; vsesti se za mizo, nas pravoverce bo zad za ajde deval;

b) pri glagolih držati, vezati, vleči, itd. ono, za kar držimo, vežemo itd.; latinščina ima tu ablativ: prehendere auriculis, gr. genetiv λαμβάνειν τυνα ποδός za nogo prijeti: leva sem za grive zgrabil; za vrat popasti; za lase je obvisel; vleči za nogo; za bele roke se vodita; in je zagledal ovna za roge tičati;

c) ono osebo in stvar, za koje korist: (hrbet) ali nekorist se djanje vrši: borimo se za dom, za cesarja; tolko so za me prebili; zato = za to; zakaj = za kaj; iz tega so se razvili izrazi namestitve: za me = mesto mene: poljubi ga za me; zob za zob;

326

d) poved pri glagolih biti, imenovati in enakih, ki imajo v klasničnih jezikih dva nominativa ali dva accusativa: kaj za ljubo imeti; za tovarša je bil jelen; turkinjo za ženo vzeti;

e) ozir djanja: za glavo se mi maja; ne vč ne za se ne za svet.

§. 259. Tožilnik s predlogom med znači stvari, med koje oziroma v kojih sredo gre djanje: smeti naseje med pšenico; iti med ljudi; lomi med lačne svoj kruh.

§. 260. Tožilnik s predlogom mimo znači ono, poleg in prek česar gre stavova poved: če ima kaj lepšiga mimo mene ſchöneres als id prueter me Rav.

§. 261. Tožilnik s predlogom na znači:

a) pri glagolih premikanja stvar, k kateri oziroma na koje vrh gre djanje: al greva na cesarski dvor; te pelje turk na goro; na konjča vrže jo ta čas; tako tudi: pade na tla, skoči na noge;

b) osebo in stvar, koji je namenjeno sovražno primikanje: na me se postavi; vdarijo na Francoza;

c) (povedno) dele celote: da se razdrobite na kosce; skorej je šla barka na kosce; na dvoje razkolite otroka;

d) (povedno) nakano djanja, namembo, učinek: na pomoč priti; na prodaj postaviti; na posodo imeti; nisem prišel na gosti; koga na smeh postaviti; komu na čast so kresi goreli? je bil na smrt obsojen;

e) čas: na stare dni bo sina dobila; na cvetno nedeljo je bilo;

f) predmet nekaterih glagolov: na te bom spomnil; na te se bom spomnil; na kaj, na sveto pismo učen;

g) način: jok zažene na ves glas; popi so na vse grlo vpili; namreč = na ime reči; na pamet vaditi Meg.; na pamet učiti se; govoriš ti vse na robe; na razen gresta; peta mu gre na skok; vrata na stežaj odprta; na silo pije;

h) stroj, sredstvo: igrati na gosli;

i) ozir: junak na prečku funditor Habd.; na obe oči slep; priden na videz.

327

§. 262. Tožilnik s predlogom nad znači:

a) stvar, na katero oziroma proti kateri gre djanje od zgoraj:
ko bo Pegam šel nad te; nad Turka iti; si niso nad nje upali;

b) primerjano stvar, ki se preseže: nad polovico večji.

§. 263. Tožilnik s predlogom o ob (àµφí umb um) znači:

a) pri glagolih dotikanja stvar, pri ali na kateri se djanje vrši: udari ga pri hiši ob vogle; de se z nogo ob kaki kamen ne vdariš; so se opoteknili ob ta kamen; ob tla ga je treščil schmetterte ihn zu Boden; Ravbar se ob dlan poči; ona lupi z batom o zemlju prip.;

b) ono, za česar del se djanje vrši, lat. pro, propter, de, gr. περί, ὑπέρ : oběty našę imь nesěmь о съpasenije (naše dare jim nesimo v rešenije) briž. sp.; ob to (= zato) Trub.; Aman, ki mu gre ob glavo um dessen Kopf es geht Rav.;

c) način: opet iterum iz o pet ( : pripeti se, napet' ce fortuito Habd.);

d) čas: ob den Habd.; ob noč; o polnoči, o poldne iz o pol noči, o pol dne;

e) iz nemščine so posneti izrazi: sem ob život Matjaža djal;
ob glavo me nikar ne djat'; ob čast pripraviti; prišel je ob
silo veliko veselih dni;

§. 264. Tožilnik s predlogom po znači:

a) izvirno razprostirjatev in potem stoji kakor gr. κατά in
ává pred glavnimi števniki v pomenu ločilnih: hodita po
dva; po dva dni izostaja;

b) mejo: po tada ben. = do sih mal;

c) pri glagolih iti, poslati itd. predmet poslanja, hoda: svatje so, po tebe grejo; če je blizo, pošljiva po nj, če je daleč pišiva po nj; po me je prišel povodnji mož; pa mu nima kdo po njega; po kaj si prišel? tebe bi smeli po smrt poslati;

d) način: po bliskovo mu sablja gre wie der Blit zuckt sein
Säbel; čist po golobje; de ga na rče tako po domače vzame;
ne bodite po Evino radovedni; po kraljevo bogat; splavaj
po orlovo kviško; po svoje hoče mu postreči; po turško se
obnašajo;

328

§. 265. Tožilnik s predlogom pod (v nasprotju k predlogu nad) znači:

a) pri glagolih premikanja ono stvar, v koje podnožje gre djanje; pri mestih je glavni del mesta, gorni grad (Aegóπολις), predstavljen na gori: pod mizo skriva se; peljala ga pod beli grad; ko Turki pridejo pod grad;

b) podvrženje: de bi Sisek pod se zgrabil; pod svojo oblast spraviti;

c) čas: pod noč, pod večer sub vesperum;

d) vrednost (mero): pod ceno, pod nič, pod vrednost prodati.

§. 266. Tožilnik s predlogom pred znači pri glagolih premikanja ono stvar, v koje lice gre djanje: črne bukve pred njo djal je; na konjča djal jo je pred se;

§. 267. Tožilnik s predlogom raz je v navadi samo na zahodu in znači od koder oziroma stvar s koje vrha gre premikanje: raz brdo priti (bom Hügel kommen; raz vrh proso nosi; raz drevo pasti; raz drevo, raz mizo vzeti; raz konja pasti, stopiti; raz konja na tla poskakali; žlica je raz mizo pala; dere se ko bi jermene riz (morti za rъzъ) nj rězali. Mesto raz je na Gorenjskem sъ v navadi (ta sъ ni nič druzega ko oslabeli raz, ki se večjidel že le glasi rz, zz, (r)s: Šolar): je z mizo padel; z Belo priti; kadar pride z Visoko, redkeje z Visokega (z Visokega ni rz, ampak navadni sъ herab z rodilnikom: Šolar).

§. 268. Tožilnik s predlogom skoz, skozi (iz skvrъsě, skvrъzě, lit. skersas, lat. cerritus, gr. κάρσιος, nem. quer) znači prostor, po katerem je premikanje: skoz mesto jezditi; skoz luknjo pasti; skoz in skoz durdь und durdь.

§. 269. Tožilnik s predlogom sъ znači:

a) kraj, kder se kaj godi: s konec mestica je bila stena Rav.;

b) čas in način: stoper (sъ to per: hrv. u ovaj par: rus. teper: pora = čas), stopram (sъ to pram), listor lestor (li, le, sъ to že).

§. 270. Tožilnik s predlogom soper zoper (stsl. sąprъ adversarius) znači stvar, proti koji gre djanje: zoper svoje brate govori, primeri: žena svojemu možu zoper govori.

329

§. 271. Tožilnik s predlogom črez, čez, krez (tudi iz skrъžě) znači:

a) ono, preko česar gre premikanje: zelen kolter bil je čez nj djan; bode daleč prepeljana čez tri gore zelene, čez tri vode studene; prime jo nizko čez pas; vrgel jo je čez okno; čez reko splava široko; hribov čez devet letela nar. p.;

b) primerjano stvar, prekoračeno mejo —, podložni predmet: ni ga čez ledik stan; ker je žalost b'la čez moč; se je rodil en nov kralj, en kralj čez kralje vse; on ga pretrgal je čez pol; postavim te čez ves Egipet; inači: čez tebe govore Met.;

c) čas: čez sedem let je šla nazaj; imejte me danes čez noč; prišel je čez osem dni.

IV. Rodilnik.

§. 272. Rodilnik ima pomen ločitve in pristojnosti; ta različna in nasprotna pomena se jasnita iz tega, ker je sedanji rodilnik zedinjen iz dveh izvirno različnih sklonov, iz odnosnika (ablativa) in rodilnika (genitiva), §. 34, 4. Pri glagolih zahtevanja, občutjenja in enakih, kder se rada menita pristojnostni rodilnik in predmetni tožilnik, pomeni rodilnik, da se je djanje predmeta lotevalo, tožilnik pa, da se ga je popolnoma polastilo.

Rodilnik ločitve.

§. 273. Rodilnik znači ono stvar, od katere se kaj loči. Rodilnik ločitve stoji:

a) pri nesostavljenih glagolih in imenih, ki pomenijo ločitev ali nakanjeno ločitev: varovati, rešiti, stradati, čistiti; prost, pust, prazen, čist itd.; izmed povratnih glagolov, ki imajo itak sploh svoj drugi predmet v rodilniku pri sebi, gredo tu sem le taki, ki zahtevajo rodilnik tudi bez povratnega značaja: bog varuj tega mene; varita (varujta) se la-komnosti; gluh je resnice; sem rute pogrešil; dobrega prazen; rešte me te voze; kruha bo stradala; greha čista;

330

b) pri glagolih in imenih, ki so s predlogi iz, od, sъ, u t. j. ločitev zaznamujočimi sostavljeni: ne ogni se mojega šotorja; ogibaj se hudih tovaršij; kdor se vsega ne odruga; da vas lakote otme; naj drajšega, kar ima, se znebi Rav.

Rodilnik raznega pomena.

§. 274. Rodilnik znači nadalje:

a) predmet straha, sramote: trdega boja se bojim; gospoda boječ; hribi se ga tresejo; vode plašen; sestro je strah tolowajev; me tega je sram; jest se tega človeka gnusim Meg.; pri nas: gnusi me tega človeka; tako se mu hudiga gnusi Rav.;

b) predmet potrebe, odgovarja mu lat. ablativ pri opus est in egeo: pač treba meni ni zibanja; kaj boš potreb'val barchice nar. p.; jez potrebujem tvojigu krsta Rav.; oblačila potreben;

c) ono, iz česar kaj izvira (rodilnik izvira): dobrega plemenja biti; je mrlič bil žlahte tvoje? moja ljubica je zala in dobrih ljudi;

d) tvarino, iz koje se kaj pripravlja (rodilnik tvarine): prvi venec jerena, drugi venec drobnih rož, tretji venec žalbeljna;

e) vzrok prikazni (rodilnik vzroka): veselja se jokati vor Freudenweinen; žeje zevati; lakote umreti; mrazu umira; mraza otrpno ti; smeha počiti; jeze zboleti; žeje mora vzeti konec; žalosti ně mogel priti Met.; bodi ga bog zahraljen; de je straha letel znak nar. p.; rodilnik vzroka je tudi: škoda je mojih otrok nar. p.; pravice vas bodi skrb Rav.; in pri izklicih: oh vode! kako je relika; bedaka! kaj si je mislil; de je sestre; oj nesnage, oj grdih rok;

f) način: iznimce, napetce, opikce, pešice itd. §. 197, 6.

g) ozir: da mi račite k pomoči biti k bogu mojih grehov (glede mojih grehov) briž. sp.; pogube zrel reif zum Verderben Rav.;

h) lastnost; samostalnik v rodilniku ima kak pridev pri sebi: je hitro postala vesel'ga srca; ti so života visocega, pa srca gnilobnega; ta zlat je kova znanega; života je drobnega, srca pohlernega; rdeč'ga lica je moja dekle; k' ste tak

331

sladkih besedi; smo dobre volje tam nar. p.; je nagle jeze;
žene so dolzih las, pa kratkih misli Met.

Rodilnik pristojnosti.

§. 275. Rodilnik zaznamuje pristojnost: posest, lastino,
predmet in podmet djanja v samostalniku sodržanega, delitev,
nositelja lastnosti in še dosti drugih razmer pristojnostnih; v
rodilniku stoji posestnik, lastnik, predmet in podmet djanja,
celota delitve itd.; rodilnik je tedaj poseben način imenskega
prideva pridevajoč imenu, pri kojem stoji, v odvisnem razmerju
posestnika, predmet, podmet, celoto itd.; lepe Mare majka; sablja
kralja Matjaža; zibanje malega otroka; rojstvo sina božjega; polič
rina; lepota device Marije; v imenu boga očeta, itd.;

Z rodilnikom se měni priložni pridev, ta je s svojim
imenom, pri kojem stoji, ože zvezan, ker je zvezan po bese-
dotvoritvi in v skladu: hiša očetova das Vaterhaus, rodilnik pa
dodaje svojo razmero le v stavu kot sklon hiša mojega očeta;
prilog ime določuje, rodilnik pa omejuje; prilog imenu še edno
znamenje dodaje, rodilnik pa imenu ožjo razmero plemensko
privezuje; učinek je blizo enak, postanek je različen; 4 + 2
= 6 in 8 — 2 = 6;

Rodilnik pa se měni tudi z dajalnikom (pristojnosti): jaz
sem sosedovemu Janezu stric: jaz sem stric sosedovega Janeza;
dajalnik se od imena oddaljuje, ker je v obče samostalen člen
v stavu ter zaznamuje vsaj z večine le razmero k stavovi po-
vedi, rodilnik pak je zvečine deležnik onega člena, od kojega
je odvisen; v nekaterih slučajih je rodilnik tudi predmet stavov
in se měni s tožilnikom: daj mi kruha, daj nam vsakdanji kruh.

Predmetni rodilnik pri imenih.

§. 276. Ostali pridevni rodilniki nemajo nič posebnega in
je bilo že pri prilogu omenjeno, kedaj se měnijo ali ne mě-
nijo s prilogi; predmetni rodilnik pa pomeni predmet onih pri-
logov in samostalnikov, ki so v rodu s prehodnimi glagoli;
pri glagolih je predmet navadno v tožilniku, pri imenih na-
vadno v rodilniku: žita varičen, prim. varovati kaj in česa;
vender je vsega volen; neveden božjih zakonov; časti maren; pom-

332

ljiv prejetih dobrot; pozabljiv svojih dolžnosti, boga neroden (roditi
sorgen) Mikl. lex.; skrben svojega dela Mikl. lex.; dežele meriš
druge vse, al v skrbi nisi sam svoje; le tistim je govorila od njega,
ki so ga bili umni; daru deležen; dela vajen; trinog je njegove
krvi žejen; časti želen; kruha lačen; časti samogolten;
zapeljivost brata in bratova zapeljivost ima dendenes ta razloček,
da je v prvem slučaju brat predmet, v drugem pa podmet.

Delitveni rodilnik.

§. 277. Ime celote v rodilniku pomeni neki del svoje celote; določni del celote je posebe zaznamovan z onim imenom, pri kojem stoji rodilnik, ali celo ně imenovan ter v nedoločnosti puščen: daj mi kos kruha, daj mi kruha.

Del je imenovan :

a) s samostalnikom: dovolj (do volje) da vina in jedi; daj'te
vsak'mu kazar'c vina; za en tovor zlatih rumenov (pač: ru-
menih zlatov); en star pšenice rumene nar. p.; vzemi to bitev
daru; žab brez števila se vzdigne; vsaki grižljej kruha, vsaki
požirek vode; cele trume se jih (ljudi) je rjilo Rav.; žlica
medu, kos kruha Met.;

b) z zaimenom: bomo se branili, dokler bo kaj v nas krvi; al
za mizo pivcev kaj sedi? večji. del ljudem je nekaj ošabnega
v srce vrastenega; ima dokaj (kdo vě kaj stsl. kѣto věstь
čěto) drobnice;

c) z določnimi števniki, tu razločujemo tri slučaje:

a) priložni števniki, ki se navadno s šteto rečjo skladajo,
imajo rodilnik za seboj, če zaznamujejo določno število
iz nedoločne skupine: poslal je dva svojih učencev; kar
vi ednemu teh malih storite;

β) glavni števniki od pet naprej in ločilni v srednjem
spolu so v imenovalniku in tožilniku zborni samo-
stalniki, ki imajo sploh rodilnik za seboj: jaz bom
gost'vala devet hčeri; sedmero otrok; redka izjema:
osemnajste svoje Čiče nar. p.;

γ) v ostalih sklonih so imenovani glavni števniki od
pet naprej in ločilni postali prilogi, ki se s šteto

333

rečjo navadno skladajo, s petimi konji; po šestih dneh;
sedmim cerkvam; jela je slovo jemati od devetih tud'
sestra; vsem devetim (sinom) zemlje kupi; sedmerim otro-
kom je kum; toda le kakor pod a): prijezdi s petimi
svojih najzvestejših vojakov;

d) z nedoločnimi števniki: mał' blaga pa dost' otrok; klečal
je tam dolgo časa; denarjev v skrinji je lepo; redko puti
hrv.; vse živo jih (žab) je bilo; vse pisano tičev prim. §. 164.

§. 278. Celotni del ně posebe imenovan, delitev je za-
znamovana v rodilniku celoto zaznamujočem. Delitveni ro-
dilnik je:

a) delitveni predmet prehodnih glagolov; pridružen je tej
zvezi nekakov pomen predmetove obilnosti, posebno pri
glagolih s predponko na: tri krat vrže v njo soli; na-
toči vroče si krvi; ljubemu je dala piti sladke rosolije, konjiču
dala zobat' pšenice rumene; strupa mi bo v vinu napivala;
v zglavje je djala ostrega trnja; boš otrokom kruha rezal
nar. p.; da jim nesejo živeža za po poti; imel je blaga in
blaga hatte des Gutes die Fülle; vbozih bote zmiraj med sabo
imeli; nakolje drv; nasnubi potepuhov; naprosi posode Rav.;
si je dolgov naigral Met.; primeri nemški: wer da išt vom
Brote, franc. du pain, lat. de fructu vineae recipere.

Delitveni rodilnik ostaja celo po predlogih po, za:
gre po hladne vode nar. p.; Daniel je svojim služabnikam
po pepela rekel (iti) Rav.; seže v torbo po kruha; pošljem
po vode, po rakov, po rina Met.; srebro bi bili radi dali za
vode Rav.;

b) delitveni rodilnik stoji večkrat v stavih bez podmeta,
v nekalnih bezpodmetnih stavih pa sploh mesto tožilnika,
drugi jeziki imajo tu v osebnem skladu imenovalnik: pač
bi bilo veselja; iz solnčnega izhoda pride na enkrat modrih
mož v Jerusalem es kamen weise Männer: die weißen Männer
kamen bi se glasilo: modri možje pridejo; prinesejo tacega,
ki mu je udov odmrlo welchem Glieder (ne: die Glieder) ab-
starben; moči je šlo iz mene; k malo prihiti polka iz vseh
krajev Rav.

334

§. 279. Delitveni rodilnik stoji pa včasih tudi tam, kder je govor o celem predmetu; delitveni rodilnik stoji:

a) če djanje morda ně polno, ali dovolj obširno, ampak naglo, površno; stav je povedan kakor bi bilo prikrajšanje na predmetu: *solnca poglej mirf einen Blick auf die Sonne Rav.*;

b) pri namenilniku; na vzhodu, kder je namenilnik v navadi le od opetovalnih glagolov, stoji predmet bez izjeme v delitvenem rodilniku, na zahodu ne: *ne hodi na turško mejo drobnih rožic trgat; pojdi gledat Marjetice, božje služabnice; pojdi mojih van pogledat; idem službo iskat; učenci so v mesto šli živeža kupovat; hodim sadu jiskat; pa tudi: majerca je šla plenice prat; srne ljubi streljat grede nar. p.; hodijo žito kupovat Rav.*;

c) posebno rad mesto tožilnika pri glagolih iskati, prositi, čakati in enakih: *Marija hladne vodice želi; išče pokoja, sadu Trub.; mi te prelepo prosimo en'ga daru božjega; zdravja upamo; sestre čakamo*;

d) na dalje tudi včasih pri glagolih dušnega in telesnega občutjenja: *žitnega polja varujejo nar. p.; svojega dvora varuje; bog varuj naših otrok; žalostno je, takih otrok videti; poglejte mojih otrok; gleda svojih dveh hčeri; primeri ákóvénv, áiσθάνεσθαι τιρος.*

e) v obče rad pri prehodnih glagolih, tako da je v drugi sklanjatvi jedninski tožilnik živočih stvari rodilnikovo obliko sprejel kot pravilo, enako zaimenski tožilniki nas, vas, ju, rodilnik jega je tudi skoro edino navadna tožilnikova oblika; kder se na zaimenu měnita oboji obliki, ima rodilnikova mimo tožilnikove večjo moč; pa tudi sicer se stavi rodilnik mesto tožilnika posebno:

α) pri možkih neživočih samostalnikih, kadar se v premenjenem pomenu ž njimi imenujejo žive stvari: *pošnovi pravega duha; bog tebi dodeli duha pobožnosti*;

β) srednji samostalniki, če žive stvari pomenijo: *svojega vzame konjčeta; hitro pažeta vjamejo; poklič'mo dekleta*;

γ) prilogi praviloma v nasprotju: *imamo lep vrt, pa sem še lepšega videl*; na zahodu je enako tudi zaimenski

335

rodilnik jih in njih za tožilnik skoro izklučivo v
navadi.

f) v nekalnih stavih stoji predmet sploh v rodilniku tudi
pri takih prehodnih glagolih, kojih predmet je v pritr-
dilnih stavih v tožilniku; rodilnik je delitven, djanje je
zanekano v celoti in v vsakem naj manjšem delu celote:
da ně viděl belega dne, solnca ne rumenega; rodovina ně
betve veďla.

Pomneti je,

a) da temu rodilniku nekalnih stavov odgovarja edino le
tožilnik pritrdilnih stavov, a ne imenovalnik, zato stavu:
brata još neima z livade, odgovarja stav: brata (sestro) ima
z livade;

β) predmet ostaje v rodilniku, če je glagol tudi posredno
zanekan: ne sme ga biti tacega med kraljmi Rav.;

γ) predmet stoji včasih tudi v rodilniku bez očitne nekal-
nice, če je le povedana misel nekalna: varite (varujte) se
v pričo ljudi delati svojih dobrih del Rav.

Rodilnik stranskega predmeta.

§. 280. Rodilnik zaznamuje stranski (indirektni) predmet
takih glagolov, ki imajo svoj prvi (direktni) predmet v to-
žilniku pri sebi: puntarskih naklepov so jih dolžili Rav.; prim.
nem. ich erlasse dich deines Wortes zraven ich erlasse dir dein Wort.

Sem spadajo :

a) rodilniki pri povratnih glagolih, kojih povratno zaime
je glagolov prvi predmet: *se prsta prijel je (prstan) nar. p.*;
*Esav se prime lova Rav.*; spoznane resnice se trdo drže;
*kesala se je grehov*; in se ne spomnite petih kruhov; spozabiti
*se božjih dobrot: pozabiti dobrote (tož.)*; vsega premoženja
*se je bila razdala*; hudega se navaditi; grehov se spovedati;
*na vzhodu se nahaja izb*: spomenimo se z (izb) one božje
*zapovedi*; nigdar se ne spozabi ž njegovi darov (njegovih
darov) ogr.

b) rodilniki pri glagolih s predponko na sostavljenih, ti
glagoli pomenijo napolnitev in je njih prvi predmet po-

336

vratno zaime ali kateri drugi predmet: nalije kozar'c ru-
menega vinca; naveličal sem se žgavšin; ne morejo se ga
nagledati; ne more se ga dosti naspoštovati in načuditi; duha
se navzeti;

c) enak je rodilnik pri trpnem pojmu poln, sit, in pri iz-
razih enakega pomena: že drugih si sita; polna belih je
solza; živalic je mrgolelo vse polno; taki se je polno čmel
naprijelo na batino; vsa hiša se jih tare (je polna do trenja);
pijač se je vse trlo.

Rodilnik mere, cene, časa.

§. 281. Rodilnik mere stoji na prašanje koliko star? in
odgovarja tožilniku drugih jezikov, tudi v slovenskem lehko
tožilnik stoji: leta staro jagne Met.

Enako rodilnik cene: časti in hvale vreden; ně ene šiške
vredno; goden božjega kraljestva Rav.

§. 282. Rodilnik zaznamuje čas, kedar se kaj godi; ta
rodilnik je omejen na nekatere izraze; samostalnik ima na-
vadno prilog ali zaime pri sebi: prejšnjega leta; nekega dne;
petnajstega kimovca bo prišel; božič je vsako leto grudna meseca;
te jeseni; včera; primeri eines Tages, des Morgens, des Nachts,
abends; xειμασθεν, vesperi.

Rodilnik s predlogi.

§. 283. Predlogi, ki posredujejo rodilnik, so:

a) nepravi predlogi; ti so iz imen postali in imajo zato
ločitveni ali pristojnostni rodilnik za seboj; ti so: bez,
brez; blizo; zbok (sъ bokъ); za- voljo; vrh; vънъ ven,
vънѣ uně; više; gore; poleg (po dlѣgѣ); kolo, okoli; konec;
kraj (kre); króg, okrog; mimo; město; vměs (změs, měš);
navzoči (oko); pričo, v pričo; prek, preko; ravno; radi;
razve, razun; (raz); sled; sred; stran; štrit, štric; tik;
(ątrę) noter, glej §. 211.

b) pravi predlogi, ti so: do, za, iz, od, sъ, u; pravi pred-
logi spremljajo rodilnik skoro v vseh rodilniških opra-
vilih in se ima zato njihova poraba posebe razpravljati.

337

c) v izrazih: potom tega post hoc Trub.; med tem toga in-
terea; pred tem toga antea, je rodilnik od prvega zaimena
odvisen, ki pa v zvezi s svojim predlogom kot nov predlog
posreduje poslednji rodilnik, (prim. pri orod. sъ ž njim
dvoji predlog, Šolar).

§. 284. Rodilnik s predlogom do (nem. zu; gr. ὀλξόν-δω
zaznamuje:

a) kamor djanje dospeje oziroma stvar, tik koje se djanje
približa; do se okrepuje s predpostavljenim člencem tija,
tje, primeri nemški bis (iz bi zu): pridi do gradu; brada
segla je do tal nar. p.;

b) razmero: če se mu kaj do mene zdi; imam prošnjo do vas;
trd do vbozih; mila do druzih; ljubezen do brata;

c) mejo djanja v času in stopnji: do teme, do mraka, do
smrti; spati do belega dne; — najesti se do sitega; dosti iz
do syti; dosta iz do syta; ko se dan stori do dobrega; do
hudega bolni.

§. 285. Rodilnik s predlogom za znači:

a) čas, v katerem se djanje godi: za moj'ga života me vivo
zur Zeit meines Lebens Dal.; za svojega žitka ogr.; za re-
čera; za dne priti bei Tage ankommen; za mraka; za rana;
za solnca; za hlada; za časa; za jutra Met.; za prva; za
mlada in jungen Jahren ogr.;

b) ono, v česar prid se kaj godi: za vseh dobrot propter
omnia beneficia Trub.

§. 286. Rodilnik s predlogom iz (izъ) znači:

a) reč, iz koje notranjosti se godi djanje; ker temu pred-
logu v govoru i odpada, se v krajnih razmerah predlog
iz težko loči od predloga sъ, ki se tudi z rodilnikom
druži in tudi pomeni oddaljenost: k' ni sedem let iz hleva
bil; je iz okna padla mi visoc'ga kup'ca zlata; žlica z
roke mu zleti; z likofa ko pojडete wenn ihr aus der Schenke,
aus dem Leutgeb geht; iz uma je nar. p.;

b) tvarino: pas iz žide; kadilnice so bile iz samočistega zlata;
enako: iz cela je obleka delana (aus einem Stücke);

Slov. Slovnica.

22

338

c) začetek časa, in čas v obče: iz davna Trub.; zgoda (stsl. sŭ goda) nar. p.; iz mlada; z večera rês.; iz nova; iz prva, z prvega;

d) vzrok x iz hudobije;

e) način: iz rade volje; z gole dobrote Rav.; iz dobre volje Met.;

f) iz se sostavlja kot prvi del z drugimi predlogi; sostavljeni predlog ima pomen obeh predlogov, n. p.izza mize vstati predstavlja: sedeti za mizo in potem vstati iz srede za mizo; sklon je primeren prvemu predlogu, ki posreduje djanje s samostalnikom, drugi predlog zaznamuje stanje pred premikanjem, ono stanje, ki je sicer zaznamuje orodnik z drugim sostavljenim predlogom; primeri gr. ἀποπρὸς νεων izpred ladij;

rodilnik s sostavljenim predlogom:

α) izza pomeni mesto, od koder gre premikanje, predhodno stanje zaznamuje orodnik s predlogom za; sostavljeni pomen je: iz srede zadi za izrečeno stvarjo: de ji 'zza nohtov kri kaplja; 'zza hriba pride rumeno solnce; solnce 'zza gore gre; potegne izza pasa meč nar. p.; David izza čede h kraljevi časti Rav.; izza mize vstati Met.;

β) izmed pomeni iz srede med dotičnimi rečmi: katerega pošljete izmed sebe; popeljam Izraelce 'zmed njih; mene izbriši 'zmed živih Rav.; ovce 'zmed kozlov ločiti;

γ) iznad pomeni iz mesta nad rečjo: ptice so mi jedi iz jerbasa jedle znad glave Rav.; odvali kamen znad vodnjaka; znad sebe meče, znad sebe je vrgel Met.; zadnji trije primeri pa se lehko tudi umejo: sŭ nad;

δ) izpod pomeni iz prostora pod rečjo: pober' se od mene 'spod moje stene; poberi se 'spod mene desetnica; ogen jim 'spod nog je švigal; spod postelje je prilezel; spod zida so zaklad izkopali; tice izpod neba so ga (seme) pozobale kor.; Marija gre spod križa preč; de se tla ne vidijo 'spod njih Rav.;

ε) izpred pomeni iz prostora pred rečjo: gre 'spred njega; grešnice ni 'spred sebe pahnil Rav.; je zginil 'spred njih oči kor.; spoberi se spred mene Met.

339

§. 287. Rodilnik s predlogom od (otь) znači:

a) ono, od česar se kaj loči, t. j. oddalja, rešuje, beži, meče, skače, jemlje, krade, čisti, izbuja, obvaruje, nehava, itd.; in pri imenih, ki pomenijo tuj, prazen, čist, nag, itd.; nehati od dela Rav.; nehati (henjati) od tožbe; od nje reče mrzlici (oditi); k zgodbi, ki smo ravno od nje die wir eben abgethan; od smrti vstati; od sebe (voziti) rečtš;

b) oddaljenost: od šuma in od napak sveta v puščavi je živel
Rav.;

c) začetek: od kraja do konca; od Urala do Balkana; od vzhoda do zahoda; otsod; odtod; od četrtna do nedelje; ni obožal od tistih mal Rav.; od snoč'ga do dav'ga nar. p.;

d) zaostalo primerjano stvar: solnce je veči od zemlje Met.;

e) tvarino v premenjenem pomenu, po nemškem: od česa
govoriti m. o čem govoriti;

f) vzrok: drevo, ki se šibi od sadja; de se vse ceste od ljudi
tarejo; jemal je od lakote konec Rav.; od britkosti jemu srce
poka; od mojih lepih mladih dni mene srce boli; od veselja
se jokati nar. p.; penil se od jeze; Herodež ne ve kaj od
veselja Rav.; od dolgega časa se mu zeha Met.;

g) mesto, kder se kaj godi, kder kaj je: meč od obeju platu
oster; ozgoraj oben; ozdolaj unten Trub.

§. 288. Rodilnik s predlogom sь znači kraj, od koder
gre premikanje; ostajanje zaznamuje mestnik s predlogom na;
odgovarja mu v pomenu gr. κατά s genetivom, lat. de z abla-
tivom; težko je vsikdar sь ločiti od iz (’z); kakor predlogu
iz nasprotuje na prašanje kam in kde predlog vь, enako pred-
logu sь predlog na: vzemi svoj klobuk z glave; je doli iz (pra-
vilno sь) mize vlekla; Bredka s konja se spustila; s konja zlesti;
idi tje dol z gore; z altarja jemati; odsede z osla; brž mu suknjo
z života potegnejo; ves prah je z nog mogel.

Pazi: 1. Na Gorenjskem se čuje mesto sь predlog raz in sь
 po Šolarju = raz, rz, (r)z) s tožilnikom: je z mizo
 padel; kadar pride z Visoko, inđi: z (= sь) Visokega.

22 *

340

2. Šolar tu opazuje: Na Koroškem, Kranjskem, Go-
renjskem, Štirskem do Slovenjega Gradca, na Tol-
minskem se pa čuje mesto sŭ naz (cf. hrv. niz).

§. 289. Rodilnik s predlogom u zaznamuje stvar, v koje
bližnjavi se kaj godi: u lica briž sp.

V. Dajalnik.

§. 290. Dajalnik znači namero gibanja, t. j. kamo ozi-
roma k kateremu ali k kakemu koncu se djanje giblje: grem
domov; enako v razširjenem pomenu pri glagolih dati, plačati,
pustiti, potem povedati, zapovedati, prepovedati, pretiti itd., pri
kojih glagolih dajalnik dostavlja stvar, k kateri je djanje
obrneno; na dalje pri glagolih želeti, hoteti in pri glagolih na-
sprotnega pomena; enako pri izrazih primernosti in nasprotja;
sem spada tudi dajalnik prida in etični dajalnik, ter dajalnik
pristojnosti, ki se dotika oziroma měni z rodilnikom; pod
pomen primernosti spada tudi dajalnik namena in vzroka.

Kder se dajalnik měni s tožilnikom ali rodilnikom, po-
meni dajalnik predmet, k kateremu je djanje obrneno, tožilnik
pa predmet, ki se ga djanje polastuje in rodilnik predmet, ki
se ga djanje loteva.

§. 291. Dajalnik zaznamuje cilj in konec gibanja:

a) v besedi dom; izvirni dajalnik je domovi, iz tega pokrajšana oblika domov, domu: le pojte brž domov; kadaj boš pustil me domu; gredoča domu; prim. lat. coelo tollere manus;

b) pri glagolih in imenih s predponkami pri, sŭ, pred,
pod, ob, nad, na: prilepiti, prišteti, predložiti, podstaviti,
obvezati, naložiti komu kaj; nadležen, soroden biti komu.

§. 292. Dajalnik zaznamuje na dalje pri glagolih:

a) onega, kojemu se kaj da, zaupa, pusti, itd.: moč vam
da, močnim biti Dalm.; daj nam biti milim in dobrim Rav.;
ne daj se mu gospodariti lasse dich nicht von ihm beherrschen;

b) onega, kojemu se kaj pravi, svetuje, veleva, kaže, za- in
prepoveduje, preti, brani, itd.; besede, ki pomenijo vladati,
vežejo se zdaj zvečine s tožilnikom, pa še tudi z dajal-
nikom: kruto nas (nam) vlada; nam gospoduje, gospodinji.

341

§. 293. Dajalnik zaznamuje na dalje ono, na čem ali ob čem se djanje vrši, in sicer:

a) pri glagolih vzeti, krasti, ubežati, odpovedati se itd.; iz pomena vzeti na čem je postal pomen vzeti od koga: suknjo mi slečejo; David se sulici ogne; se čem svoji sladkosti odpovedati; ko jima strah mine; košuta se je lovcom skrila;

b) v bezpodmetnih stavih pri glagolih, ki pomenijo kako zgodbo ali prikazen, znači dajalnik ono osebo, na kateri je prikazen ali zgodba: dobro mi je; pak ji je bilo žal; slabo mu prihaja; dobro mu je djalo; kako ti je? zima mi je; iz te porabe so se razvili dajalniki v izklicih: blagor mu! gorje vam!

c) v bezpodmetnih stavih pri povratnih glagolih trpnega pomena, pomeni dajalnik osebo, na kateri se djanje vrši, oseba je proti djanju bez volje in samo predmet djanja: pripeti se mu, nagodi se mu, posreči se mu; dremlje se mi; zdi, dozdeva se mi; hoče, noče, rači se mu; pozna se ti, vidi se ti; gnusi se mi; zežali ji se; kolca se mi; meni se domu mudi; vnoža (iz množa, mnogo mi je, sredonem. mič befišt: viel) se mi; po klobasah se mu riga; toži se mu; smili se mi; se ti nič ne smili?

§. 294. Dajalnik zaznamuje na dalje onega, komur verujemo, upamo, strežemo, služimo, komur smo prijazni, pokorni, nepokorni, škodljivi, zavidni, komur zabavljamo, nagajamo, oponašamo; nekateri teh izrazov se skladajo tudi s tožilnikom in s predlogi; dotični dajalnik ostaje včasih tudi pri sorodnih samostalnikih: veruj mi; očetu strežem; de je tak mil ljudem; pokoršina božjimu povelju; strežba grdim željam; pomagaj sam sebi; torej oponosi mu to Jezus Rav.

§. 295. Dajalnik zaznamuje ono, čemur je kaj primerno (dativ der Angemessenheit); pomen primernosti obsega:

a) ono, kar je komu enako, dostojno, prijetno, potrebno, pristojno, kar komu dohaja, gre, kar mu je po godu, ugodno, čemur se privadi in nasprotja, čemur je kaj neprimerno in tuje: vzemi, kar ti gre waš dir zukommt Rav.; brat moj je vsak'mu turku kos gewadjen; bodi, kakor se pridnemu

342

spodobi; kamor se bo jezi zljubilo; za tega voljo (nam) je
treba pokornim biti Trub., primeri: licet vobis esse beatis;
se nam je celo privadil; tuj si nam postal;

b) pomen primernosti teči tudi v glagolu sem biti, ob sebi
ali v zvezi z imensko povedjo: ta bo kralju mojemu (= ta
pristoji kralju mojemu); hvala bodi bogu; ime mu je Janez;
svetlemu je jemu ime; če bi mu mrejti bilo ete den ogr.;
biti mi ni več doma; nam bit' je njoja zjokanim nar. p.;

c) pri občnih izrazih djanja in lastnosti stoji v dajalniku
ona oseba in reč, v koje prid je dotična poved (dat.
commodi): včeraj svečo revci so držali; bi god'ca si vzela;
jo hoče vzeti si ženo;

d) med dajalnike prida spada v ožjem smislu tudi nravni (etični) dajalnik; nravni dajalnik je v navadi od prve in druge osebe, ki je različna od stavovega podmeta in izrazuje v krajših (naslonjenih) oblikah posebno zanimanje govornika ali poslušatelja: ostani mi doma, ne hodi drevi mi na ples; na kranjski zemlji mi živi; ko strela hitro mi leti; vsi drugi svatje mi molče; prek polja mi leži cesta; lepa ti je;

e) povratno zaime v krajši (naslonjeni) obliki dajalnikovi
navezuje pri nekaterih glagolih djanje ože na podmet
nalik srednjemu položaju (medium) grških glagolov; iz-
virni pomen je blizo kakor pri nravnem dajalniku: on si
sede, si leže; od kod ste si vi Trub.; in si ne ve mere;
sem spadajo tudi nekateri izrazi: bodi si sveta Katarina
ali kres; libo bodi dobro, li si zlo briž. sp.; marsikaka ura;
naj si se jest (jaz) boga ne bojim Trub.; je nečem bogate,
de s' (dasi) žlahta me sił'.

§. 296. Dajalnik zaznamuje razmero pristojnosti (Zugehörigkeit), ki se izrazuje tudi z rodilnikom ali prilogom; kakor rodilnik, tako tudi ta dajalnik ne spada k povedi in k celemu stavu, ampak samo k imenu, pri katerem stoji; včasih je dvomljivo ali spada dajalnik k posameznemu imenu ali k povedi; brž ko ne je tudi ta dajalnik primernosten:

343

a) samostalniki: korenino greham poruvati Rav.; bog je oče vsem ljudem; njegovemu kraljestvu ne bo konca; vino zveseli srce človeku Met.; Ciril in Metod sta bila dve svetli zvezdi Slovencem;

b) zaimena: če so rane mi rdeče; de mu gobe ozdravi; gospa so ji umorili sinka; prim. lat. praefectus urbi in nemški ihr habt das Herz mir (mein Herz) bezwungen.

§. 297. Dajalnik zaznamuje vzrok: čimu srditi se nad ljudstvom Rav. (na Goriškem: k čemu serditi se . . Šolar); dajalnik vzroka je pri izrazih veselja, začudenja, posmeha: radovati se čemu Met.; ino se timu, kir se je godilo, sam sebo čudi Trub.; vse se jegovimu vuku čudi Rav.; smejati se komu Met.

§. 298. Staroslovenskega absolutnega dajalnika, v kojem stoji ime in povedni čeležnik nalik latinskemu absolutnemu ablativu ali grškemu rodilniku, v novi slovenščini ně; tudi dajalnika v smislu odvisnega podmeta pri nedoločniku v novi slovenščini ně, kakor je bil v stsl. nalik lat. in grškemu acc. c. infinitivo.

## Dajalnik s predlogi.

§. 299. Dajalnik spremljajo predlogi: 1. vkljub; 2. pravi predlog kъ; 3. predlog proti; 4. v starem jeziku je v dajalnikovih razmerah spremljal dajalnik tudi predlog po, ki pa se dendenes redno sklada z mestnikom.

§. 300. Dajalnik s predlogom kъ znači:

a) stvar, proti koji je djanje obrneno: pridi k nam kraljestvo tvoje; vsak ima prste k sebi obrnene; duhovniga k sebi želi;

b) stoji često tam, kder sicer tudi prosti dajalnik: reče mu in pravi k njemu; prilepi k steni; priveže k stolu;

c) pomeni čas, k kateremu se djanje bliža: k mraku, k letu (t. j. k enemu letu).

Dajalnik s predlogom proti (adversus, contra) znači stvar, k kateri je djanje obrneno ali se ji bliža,

a) krajno, prijazno in sovražno: proti domu, proti vragom gredo;

344

b) časno: proti večeru, proti jeseni;

c) primerno: bili smo, kakor kobilice proti njim.

Predlog vkljub (: kljubovati) je nemški trož: vkljub vsem storjenim dobrotam.

VI. Mestnik.

§. 301. Mestnik bez predloga je redek ostanek indoev-
ropski, sanskrtski jezik ga ima še polno, grški in latinski v
posameznih izrazih oíxou domi, stara slovenščina v panonskih
najstarejših svojih spomenikih še tudi kaže mestnik v razširjeni
meri, nova ima le v prislovih ali prislovnih izrazih ostanke;
mestnik znači:

a) kraj: veni (stsl. vънě), vine, vinej; predi; sledi, posledi;
sredi; vrhu Trub.; gori; doli;

b) čas: snoči; jutri: k' je jutri nedelja; pomladi; jeseni;
lani; davi heute morgenſ; drevi heute abends;

c) način: trebi (stsl. třěbě) je Spang.; godi (stsl. godě) =
po godu Habd.; skorom (določn. oblika) baid; morda tudi
prav, stsl. pravъ; tudi s predlogom: ali je na skorom umrl.

Mestnik s predlogi.

§. 302. Mestnik posredujejo predlogi vъ; na; o, ob;
po; pri.

§. 303. Mestnik s predlogom vъ pomeni:

a) prostor, kder kaj je, kder se kaj godi: v cerkvi pojo; vas
v dolini stoji; v naši okolici ga ně takega moža;

b) isto tako djanje in stanje: v strahu živeti; si v svaji biti;
v časti, v žalosti, v milosti biti, ostati; v vojski služiti; v
službi ostati;

c) čas: kdor se hoče v starosti počiti, mora se v mladosti truditi;

d) način: gredo v trumah;

e) ozir: v životu majhen beše ev. tr. (sicer tožilnik: v pleća
ga je veliko Šolar).

345

§. 304. Mestnik s predlogom na znači:

a) kraj, kder se kaj godi; izvirno pomeni gornjo stran, ka-
kor nemški auf, an; pozneje se rabi tudi o krajnih straneh,
o rečeh, ki strani ne razločujejo in o deželah: sreča na
razpotju sedi; ne na Laškem, ne na Nemškem, ne na Gor-
njem Štajerskem;

b) enako prostor v premenjenem pomenu: solnce na jasnem zahaja; sedem let na dnev' ni bil'.

c) osebno djanje in stanje, ob katerem se kaj godi: cel teden
je bil na tlaki; hči na plesu skače nar. p. ;

d) čas djanja: na kratci, na skorom;

e) način in sredstvo djanja: na rokah delati; živela na rokah
von der Hände Arbeit leben; na opresnim kruhu živeti Rav.; to
se na rěci (stsl. na *rědьcě) zgodi ogr.; na rąbe je mno-
žinski tož., prim. marsikaka na rąbe navada;

f) vzrok: umrl je na plučni bolezni, na silni rani, na jetiki, prim. nem. er starb an seinen Wunden; pravilno se govori le: bolan sem na jetrih; toda umrl je za jetiko, za kozami Šolar.

g) ozir: na enem očesi slep Met. ; v narodni govorici: na eno oko slep; na eno uho ne sliši Šolar.

§. 305. Mestnik s predlogom o znači izvirno ono, okoli česar se djanje godi, prim. ob bedru mu meč visi; ob niti viseti; dendenes pa pomeni v obče:

a) kraj, v kojega bližnjavi se kaj godi: paša stopa o potoci der
Pascha schreitet am Bache einher nar. p.; ljudstvo je stalo ob gori
am Berge; drevo ob vodi zasajeno; pesek ob morju; prišel
je v kraje ob Jordanu ob reki; ljudje se razstopijo ob je-
zeru; ob potu sedeti am Wege sitzen Rav.;

b) čas, kadar se djanje godi: ob dvanajsti uri; umrla boš ob sedmi uri; o kresu rokavice 'ma nar. p. ; ob času nadloge; de bo jesti kaj ob dragini; kuga, ki hodi o mraku; v boga klicati ob sili; ob suši; ob nečasu; bošt je svojo prigodbo ob samotni hoji čez goro premišljevala; o goreli suši sta pomagala; ob svoji slepoti Rav. ; o božiči, o veliki noči, o svetem Matiji; o pusti, o sveti trojici Met. ; ob sumarčici (ob Martinovem) so gosi tolste Meg. ; o bratvi; o žetvi; ob treh, ob šestih; ob kratkem;

346

ob enem; — osorej (*o sej orě = ob tej uri*); ob torej Rav.;
— ob letu, ob mescu, ob tednu pomeni krez eno leto itd.;

c) ono, na kar se djanje nanaša περὶ τῶν de aliqua re: o
čem .govoriti, misliti;

d) pomoč, sredstvo, način djanja: ga je o preji živila nährte
ihn mit Spinnen; žive ob zelih; človek ne živi le ob kruhu,
ampak ob vsaki besedi, ki bogu gre iz ust Rav.; ob kruhi in
vodi; ob bergli Met.; o palici sem prišel;

e) ozir: potrpežliv o trpljenju Rav.

§. 306. Mestnik s predlogom po ima dendenes 1. ona
opravila, ki jih je prevzel od stsl. dajalnika s predlogom po
spremljanega; te dajalnikove razmere so: a) razširjatev v pro-
storu, b) v času, c) primernost, d) vzrok, e) način, f) sredstvo
g) razločitev:

a) po jezeru plava huda zver nar. p.; po poti ga noč obide
Rav.; po ulicah skakati Met.;

b) po dnevi, po noči;

c) po bogu živeti Rav.; po očetu se je zvrgel;

d) po hruškah diši Met.;

e) po zlu deti pessumdare Habd.; po krivem prisegati Rav.;
jo po sili vzamemo nar. p.;

f) po človeških rokah narejeni maliki; drevo se po sadu spo-
znava Rav.; po šestih hlapcih sem zvedel; po kom to po-
šiljate? po hlapci; po imeni klicati Met.;

g) po enem; po čem; po žlici; po merniki; po kosi Met.; po
kosih; blago se po niti nabira, po vrvi zapravlja Met.; po
čim (čem) vi raje prodajate? nar. p.; razločilni po je
tudi prislov: po trije, po štirje možje pridejo.

2. Nadalje ima mestnik s predlogom po samosvoja
opravila ter znači:

h) onega v vrsti, kojemu kaj drugega sledi: po očetu je go-
spodarstvo prevzel; po kom nesnažnem bi jaz ne pil;

i) rok, djanje in stanje, kojemu kaj sledi: po šestih dneh;
kruh po peki; srajca po perilu; po dolgem življenju; po
očetovi smrti; sem spadajo tudi izrazi kakor: po vas je
um euch ist es geschehen;

347

k) vzrok djanja; djanje je učinek, ki sledi onemu, kar mestnik poveda: po preslanem siru rado žeja; po negodnem sadju skomino dobiš; Rahel se plače po svojih otrocih Trub.; tako tudi hrepeneti, zdihati, ihtěti se, jokati se, žalovati po čem; po njem vpraša; velki točaj ne misli po Jožefu več Rav.; ktiri so detetu po življenju stregli Rav.;
§. 307. Mestnik s predlogom pri pomeni:

a) ono, v česar bližnjavi, navzočnosti se kaj godi ali kaj je:
bil, car, pri Marku sem v gosteh nar. p.; drevo raste nizko pri tleh; bil je pri večerji; kak pri jedi, tak pri delu; pri živini je snaga pol klaje; ni pridnega človeka pri hiši;

b) čas, kadar se kaj godi: pri belem dnevi Met.; dušo pri ti prič' spusti nar. p.;

c) način, brž ko ne po nemškem: pri deri, pri košti (Dörre, Kost) delati; pri življenju je ostal; on je pri najboljšem zdravju.

VII. Orodnik.

§. 308. Kakor pri vseh drugih sklonih, tako je tudi orodnikovo ime prestava latinskega imena; orodnik instrumentalis odgovarja sanskrtskemu orodniku, latinskemu ablativu, grškemu ter nemškemu dativu; zadnji skloni opravljajo poleg svojih drugih opravil tudi orodnikova opravila; orodnik zaznamuje izvirno prostor, koder gre djanje: tem potem ne ide; na pomen prostora, po kojem se razprostira djanje, je navezan v daljši porabi pomen sredstva in orodja, po kojem se djanje vrši; dalje je pomen družbe, naj dalje je poznamovanje povednega imena, ki pravi s katerim imenom je kdo imenovan, kaj je kdo potstal; tu je tedaj poved ona pot, po kateri je kdo ono postal, kar je v povednem imenu izrečeno.

§. 309. Orodnik pomeni:

a) prostor, koder gre djanje: išel sem putem, cestum Krizt.; prislovno: požigali so križem po deželi Rav.;

b) čas djanja; le prislovno: neg je mahom došel dimo prip.;

348

c) orodje, s kojim se djanje vrši, toda dendenes v sloven-
ščini le s predlogom SТ; srb.: čistim ću (hočem) te srebrom
potkovati; vendar kakor s palico udariti ob tla, tako še tudi:
krvju pljuje pri Habd. v onem smislu kakor dendenes:
kri pljuje;

d) mero; tudi mera, vrednost je orodje, s čimur se kaj kupi, proda, meni: čim duže (dolže) těm bolje;

e) način;

α) redko: ovem načinom je mir včinjen Krizt.; ceno wol-
feil; tu zvoni tak lepo milim glasom; rozgotom se smeje
prip.; roke naskrižem poklada Met.;

β) so prislovno rabljene oblike na -ma; tvoritev je ne-
jasna: nevtegama, nemudoma; na tihama prebivati; po
nevedama Rav.; po polnama Met.;

γ) z lepo; stsl. sъ лěpą in lěpoją : z lepo so ovce domu
prignale Rav.;

δ) prislovno rabljene oblike imenskega množinskega orod-
nika na -sky : slovenski (slověnъsky) govori; govori se
tudi toda nepravilno: po slovenski, po nemški, po go-
spodski;

f) okrepljenje glagolskega pomena: smrtjom merješ ogr.; s
predlogom sъ: oni so se zbali s prevelikim strahom;

g) ozir: on je rodom horvat; ja sem rodom zagrebec, imenom Nacek, pridevkom Kristijanović Krizt.; toda navadno s predlogom: lōka z dišečimi rožami bogata; vboga s časnim blagom Rav.; bogat z žitom; reven z žitom Met.;

h) povedno ime; redko:

α) pri predmetu: Francuzi imenuvali su Napoleona cesarom
(za cesarja) Krizt.;

β) pri podmetu: detetom postajem puerasco Habd.; dično
je biti kotrigom (ud) vučenoga društva; ja takaj budući
pastirom in biskupom cirkve zagrebečke Krizt.; dospel
herbom posle izmrtja starešev (postal je dedič po smrti
starišev) prip.;

tu sem gredo tudi orodniki s predlogom sъ: dal je
nim oblast z božjimi simmi postanoti; naj eto kamenje

349

s krühom postane; gda tejlo s prahom postane ogr.; den-
denes je povedni imenovalnik dobil prevago: je vsa
črna postala nar, p.; naj eta kamenja kruh bodo Kuz.;
kada ona voda vsa vino postane hrv.; v obče stoji v
onih slovanskih jezikih, kder je povedni orodnik po-
polnoma v navadi, pri izrazih kaj kdo je (počitek) ime-
novalnik, pri izrazih kaj kdo postane (gibanje) orodnik.

Orodnik s predlogi.

§. 310. Orodnik posredujejo predlogi: za, med, nad, pod,
pred, sъ.

§. 311. Orodnik s predlogom za pomeni:

a) ono, za kojim oziroma pri kojega hrbtu kaj je, se kaj godi: li toliko jih (turkov) za njo leži, ko snopja za ženjicami; mati za pečjo sedi; ide za njimi; peši so za njimi tekli; za nami pridite;

b) čas, po katerem se kaj godi; ta izraz se je razvil iz izreka: iti za kom: pojdem za sinom pod zemljo; za njima (letoma) nastopi sedem groza hudih letin Rav.; dan za dnevam prejde Met.;

c) vzrok: mali otrok se joče za materjo; oče plačuje za sinom;

d) sredstvo: umrl je za pljučnico; da imajo ubogi stariši za čim na pot iti Rav.; kupi mi : nimam za čim;

§. 312. Orodnik s predlogom med zaznamuje:

a) stvari, v kojih sredi kaj je, se kaj godi: med nekoliko hišami je vrt Met.;

b) čas, v katerem se kaj godi: med hojo; med vpitjem skakljajo; bog ga razveseli med spanjem; mej potom sreča Filipa; mej tem Rav.;

c) vzajemnost: med seboj se pipljejo.

§. 313. Orodnik s predlogom nad zaznamuje:

a) ono, vrh česar se kaj godi, kaj je: nad mlinom stanuje;

b) v premenjenem pomenu: gospodovati nad njimi (: nadvlado); nad bratom jokati (: vzrok) Met.; ostrmeli so nad tem le prvim čudežem Rav.; ne dopusti nad nami ladati grejhi ogr.;

350

§. 314. Orodnik s predlogom pod zaznamuje:

a) ono reč, niže koje kaj je, se kaj godi: ko ptica pod ne-
bom leti nar. p.;

b) čas: trpel je pod Poncijem;

c) v premenjenem pomenu: al' imaš junaka pod seboj ( : nad-
vlado oziroma podložnost) nar. p.

§. 315. Orodnik s predlogom pred zaznamuje:

a) ono, v česar navzočnosti ali proti čemur se kaj godi;
nasprotje je orodnik s predlogom za: vsak pometaj pred
svojim pragom; oponošen dar je črn pred bogom; bežite
pred grehom;

b) čas, pred kojim ide kako djanje: pred koncem dneva; malo pred smrtjo.

§. 316. Orodnik s predlogom sъ zaznamuje:

a) družbo, zvezo, skupnost oseb z osebami in oseb z rečmi:
kdor se z volkovi pajdaši, je ž njimi tuliti primoran; sѣ —
vred: lase s kožo vred z glave potegnoti; s svojimi jogri
vred Schönleb.; dete z red Marijo Trub.; prim. lat. simul
cum; vzajemnost: prepirati se s kim;

b) čas, ki se sklada z djanjem: pridna gospodinja je s prvim
svitom na nogah;

c) način, sredstvo, spremstvo djanja: nalijte vrče z vodo;
konj se brani s krepko nogo; s tujim denarjem hišo zida.

II. Poglavje.

O glagolskih oblikah.

§. 317. Glagolske oblike so: osebne, števne in one, ki zaznamujejo čas in način djanja; potem so na glagolu deloma imenske oblike: deležniki, nedoločnik, namenilnik in glagolnik.

Osebne oblike.

§. 318. Na glagolsko deblo ali koren je prikleneno za podmet osebno zaime; podmet se zunaj glagola, kedar je treba,

351

imenoma al zaimenski ponavlja; pri tretji osebi je tako ponovljenje vsikdar treba razun pri glagolih oziroma stavih bez podmeta ali kedar je isti podmet iz prejšnjega stava od sam sebe umljiv: rad bi ti pomagal, pa ne morem; glasno govori, da te bodo vsi čuli; ti! poslušaj; on mi ně kos; ta človek bi mi kos bil? sosed je včeraj domu prišel, jutri pa opet odide; grmi, strah (poved) me je.

§. 319. Če je več podmetov v različnih osebah, je glagol oziroma poved v množini in prevlada prva oseba nad drugo, druga nad tretjo osebo: ja i otac tvoj iskali smo tebe; ti in on morata oditi.

§. 320. Če hoče govornik kako misel izreči ne kot lastno, ampak kot tujo ali če pripoveduje tuje misli, pripleta nekatere iz glagolov razvite člence; osebe se pri tem lehko tako premaknejo, da stoji tretja mesto prve: ko je bil konje zapil, je pa še na voz jel piti, češ, saj zdaj mi ga tako več ni treba; ali na vzhodu: zdaj pre (iz: pravit) mu ga tako več ně treba; ov človek pita nju, da kam ona ide; (vozniki:) kam denemo zelezo, ki smo ga pripeljali? (gospodar:) ali (vprašate), kam da ga denite? doli pred hišo.

Števne oblike.

§. 321. Kakor oseba je zaznamovano tudi število na onem zaimenu, ki se pritika v glagolu na glagolsko deblo; tudi število se sklada s podmetovim številom onega podmeta, ki stoji zunaj glagola imenoma ali zaimenski ali le v mislih: glej, kdo pride? mi smo! delaj, delajta, delajte.

§. 322. V slovenskem se še razločuje popolnoma tudi dvojina od množine in v dvojini tudi spol: zdravě bojte (zdravi bodite) Kuz.; onadva sta si zgučala (zgolčala).

§. 323. Zaimenski sklad v glagolu odgovarja zunanjim podmetom: sta le dva ali trije jedninski podmeti, stoji glagol v dvojini ali množini: gospod in sin njegov sta prišla, pa tudi: gospon i sin njegov jesu došli Krizt.; sosed, brat in sestra so šli; brat s sestro je šel; po smislu (katà σύνεσιν) je glagol v dvojini ali množini, če zunanji podmet v mislih predstavlja dvojino ali

352

množino, bodi si da je zborno ime, bodi si da ima v razmerju
pri sebi privezan še en podmet: cela rodbina so prišli; brat s
sestro (= brat in sestra) sta prišla.

Slovenska posebnost je: midva z bratom sva šla : idj und
der Bruder gingen.

O časovnih, načinovnih in imenskih glagolskih
oblikah.

§. 324. Glagol ob sebi razločuje po obliki le sedanjik do-
vršnih in nedovršnih glagolov, kojih različni pomen dela tudi
časovno razliko, prim. §. 228; ostali časi so sostavljeni, t. j.
imajo več kot eno besedo; od dovršilnika (ἀόριστος Aorist) in
nedovršilnika (imperfectum), ki sta v starem jeziku in v hrva-
ščini nalik klasičnim jezikom razvita v nesostavljeni oziroma
iz prvotne sostave sorasteni enotni obliki, imamo še le redke
ostanke; dokončalnika (perfectum) nesostavljenega tudi že
stara slovenščina imela ně.

Sostavljeni glagolski časi se bodo razpravljali pri dotičnih
deležnikih.

Izmed načinov (modus) imamo kazalni (znanilni) in ve-
levni način, odvisnega načina nalik latinskemu konjunktivu v
slovenskem ně, ter ima v odvisnih stavih glagolska dovršnost
in nedovršnost svoj značajni pomen, sostavljeni pogojni način
pa ima tudi pri dotičnih deležnikih svoje mesto.

Razpravljati se tedaj ima tu: I. sedanjik, II. nedovr-
šilnik, III. dovršilnik, IV. velevnik, V. deležnik tvorno-pre-
tekli II., VI. deležnik sedanjikov tvorni, VII. deležnik tvorno-
pretekli I., VIII. deležnik trpno-pretekli, IX. nedoločnik, X. na-
menilnik, XI. glagolnik.

I. Sedanjik.

§. 325. Sedanjik trpežnih glagolov pomeni:

1. trpežno v sedanjosti vršeče se djanje, kakor latinski
grški in nemški praesens, in je odgovor na prašanje : kaj delaš?

353

primeri: svatje so, po tebe gredo; kar kol leze in grede; oj Než'co že k pogrebu neso nar. p.;

2. izjemno prihodnost; ta pomen ně v glagolu, ampak je izvir živega nagleda, prihodnje djanje se v misel jemlje kakor sedanje; v stavu: jutri gre služit, imamo v mislih hlapca, ki ima culico naloženo in ga gledamo, kako že ide.

§. 326. Sedanjik opetovalnih glagolov pomeni djanje, ki se gaja, t. j. ki se navadno godi, ki se goditi vtegne in po-novito djanje, bez omejenega trpeža: ob ledu ljudje padajo, glej, kako padajo, zdaj eden, sopet eden; proso gonijo, pšenico pa otepajo; razlika med trpežnim in opetovalnim glagolom je, da pomeni trpežni glagol enkratno nepretrgano djanje, ope-tovalni pa djanje, ki se ponavlja na podmetu, na predmetu ali prisloviju, ali pa sposobnost djanje izvršiti: ptica leti, glej, tam vrana leti (enkrat); glej, tam vrana leta (sem leti, pa taj); ptice letajo sem in taj; ptica leta za plenom in v veselje; tudi ptic-miši letajo.

§. 327. Sedanjik nedovršnih glagolov, t. j. trpežnih in opetovalnih glagolov pomeni poskušanje (conatus) ali priprav-ljanje djanja v nasprotju k uspehu: človek obrača, bog obrne; branite in obranite; ugiblje, ugiblje a ne ugane; nabijava a ne nabije; lovi in strelja, pa nič ne dobi; tri dni že hodi, a ne more se odtrgati.

§. 328. Sedanjik dovršnih glagolov pomeni nastop beztrpež-nega djanja, zato prihodnost ali v nsl. tudi preteklost; pomen sedanjosti je v obče izjema ali pa učinek tujega vpliva; primeri za prihodnost: sveti duh pride (veniet) v te, in ta moč te obsenči; od tod ti venkaj ne prideš Trub.; pověm narrabo, (povědam narro); dam dabo ben.; mol'te in dobite accipietis; gosance se naplodijo (augebuntur), kuga bode kraljevala; bukojne obrodijo, ali vlastike le z listjem plačevale bodo; vretine presehnejo (fontes exarescent) i solnca trak bode prhlazen užigal ogr.; eta vsa tebi dam (dabo), či —; blaženi so, ki se žalostijo, ar se oni obeselijo Kuz.; le prihodnost pomenijo začetno-dovršni glagoli gibanja, so-stavljeni s predponko po: pobežati, povleči, pognati, podirjati, pojti, poleteti, polezti, ponesti, popeljati, poteči, pojezditi in tudi

Slov. Slovnica.

23

354

poreči : v zeleno poletim goro in tamkaj bom prepevala; poletim
na široko polje in tam se nazobam nar. p.; popeljem Izraelce zmed
njih Rav.; tebe h poroci popeljejo; pojdem dalej kam drugam;
voda poteče; sin previkšega se mu poreče;
omenjeni začetno-dovršni glagoli so le v sedanjiku v navadi,
nemajo velevnika, tudi ne povestnega sedanjika (praesens hi-
storicum), le pojdem ima velevnik, prim. Mikl. 227, 286, 773.

Sicer se sedanjik dovršnih glagolov v pomenu prihodnosti
dendenes stavi tam, kder je ta pomen v stavovi zvezi jasen:
jagod vam prodam (če jih kupite); posebno v prašanjih: ali mu
dam? kako naredim? kam denemo železo, ki smo ga pripeljali?
ali mi daš malo vode? na vselej ostanem tvoj, pa tudi: tu pri
vas ostala bom.

§. 329. V prednjem stavu pogojnega sostavija stoji se-
danjik dovršnega glagola v pomenu oziralne prihodnosti, če
je v naslednjem stavu prihodnost ali velevnik; v latinskem temu
dovršnemu sedanjiku odgovarja fut. II., v grškem konj. aor.,
v nemškem perfekt ali praesens: ptica, ak' te vjamemo, ti perje
vse vzamemo nar. p.; če pride k tebi, mu pa povej, kar sem ti
naročil Šol.; kda je (dete) najdete, nazvěstite mi Kuz.; tudi sicer
odgovarjajo konjunktivu, optativu, imperativu, infinitivu in par-
ticipiju grškega aorista naši dovršniki v sedanjiku oziroma v
velevniku, nedoločniku in deležniku tvorno-preteklem I.

§. 330. Kakor v grškem gnomski aorist, pomeni sedanjik dovršnih glagolov posebno v prislovicah nastop djanja bez trpeža, bolje rečeno, djanje ki more vsikdar nastopiti in ob svojem času tudi nastopi: nerad padem; rajši sedem kakor vstanem Potoč.; vino zveseli srce človeku Met.; kogar kača piči, ta se boji zvite vrvi; kdor veliko obeta, melo obljubi; počasi se daleč pride; roka roko umije; nekateri človek se tolikokrat zlaže, koli-korkrat zine prisl.; onegav hlapec pet mernikov pšenice vzdigne kot nič, brat njegov jih pa še celo nese Šol.

§. 331. Sedanjik dovršnih glagolov služi kot povestni se-
danjik mesto starőslovenskega aorista, sedanjik nedovršnih
glagolov pak mesto staroslovenskega imperfekta; pred sedanji-
kom stoji v povesti navadno kak pretekli glagol: Anička pade,
omedli, dušo pri tej prič' pusti nar. p.; angeli k njemu stopijo in

355

njemu služijo (stsl. anßgeli pristąpiše i služaahą jemu); kolikor
jih je bilo pripravljenih, so ž njim šle (pretekli čas) v hišo in
duri se zapro (sedanjik) Rav.

§. 332. Sedanjik s člencem **naj** ima pomen velevnika; v drugi osebi ta zveza ně navadna: *naj le gredą*.

Naj je postal iz nehaj, nehati pomeni pustiti laffen; iz tega
se razlagajo izrazi za prvo in tretjo osebo: nekdo more danes
po južini iti na polje —: naj grem jaz, — naj greva midva, —
naj gremo mi, — kdo naj gre? kdo naj pride po te? koga naj
pozdravim v Ljubljani? Šol.

Izpuščena je v teh izrazih veznica da: naj gredo iz :
nehaj (pusti, dovoli) da gredo, kakor: morti najdemo iz: more-
biti da najdemo; tedaj iz izvirno privolilnega pomena je nastal
velevni pomen.

Iz navedenega glagolskega pomena členca **naj** se razlaga
tudi:

a) njegov privolilni pomen: **naj vihar razsaja, dob se lomi,**
**zemlja poka gesetzt dass ut concessivum;**

b) pomen sive — sive: bodo naj duhovni ali kaj drugega;

c) iz velevnega pomena se je razvil namenilni: pošli Lazara,
naj pomoči konec prsta svojega i razhladi jezik moj;

d) z nedoločnikom ima **naj** zabranilni pomen: **najte suditi**
**nolite judicare** ev. tr.

§. 333. Sedanjik dovršnih glagolov ima pomen slabšega velevnika: jutri mi povrneš denar; tako tudi v prašanju: kako naredim wie soß id mačen? prašanje v tem slučaju pričakuje povelje v odgovor; v živahnem govoru prašamo tudi z nedovršnim glagolom: gremo al čakamo? pojmo.

Včasih se glagol izpusti, kder se v mislih lehko dostavi,
posebno v izklicih, primeri: ide k pastirom, a oni nad njega
(t. j. idejo); kam pa? (greš).

Nekatera glagolska debla, ki stoje mesto določnega glagola, značijo v povesti nagel nastop djanja; njihova oblika je nejasna, morda so ostanek 2. osebe izvirnega sicer izumrlega velevnika, ki je v drugih jezikih, n. p. v gr., lat., nemškem, tvorjen iz golega debla, primeri: lop na tla (naglo pade na tla):

23 *

356 j

lopnem; smuk čez hrib: smuknoti; inače je v stavu: odsieče
zloudju hlavo, an flosk pade na tla ben.: tu je flosk pravi
medmet.

II. Nedovršilnik (imperfectum).

§. 334. Nedovršilnik zaznamuje djanje, ki se v pretek-
losti godi ali ponavlja ali poskuša; dendenes je nedovršilnik
izumrl do malih ostankov in se nadomestuje s sostavljenim
preteklim časom nedovršnih glagolov; v briž. spom. se bere:
běšę pršvěje člověci: bili so pred ljudje erant prius homines; oni
bo lačbna natrověhą, žědbna napojahą, bosa obnjahą, naga oděahą,
malomogąka vъ imę božije posěkahą, mrъzьbna sьgrěahą, stranьna
podъ krovy svoje vъveděhą, vъ tšmšnicahъ i vъ želězьněhъ vąžihъ
uklepenyhъ posěkahą i vъ imę božije tę utěšahą: oni so lačnega
sitili, žejnega pojili, bosega obuvali, nagega odevali, bolnega v
imenu božjem obiskavali, mrzlega segrevali, tujega pod strehe svoje
vodili, v temnice in železne oze vklenjene obiskavali in je tolažili
v imenu božjem.

Nedovršilnik se nahaja še tudi v poznejši dobi: stojahu
Krel 1578; beše, imeše, kušuvaše; behu, odavahu, kupovahu, měr-
kahu ev. tr.; vidjaše, govorjaše, pozdravljaše ev. zagr.; beše ti
dojti oportebat te venire se čuje še dendenes pri hrv. Slovencih;
po Gutsmanu na zahodnem Koroškem še dendenes: běsem, běsi,
bě, běsva, běsta, běsmi, běste, běso.

III. Dovršilnik (aorist).

§. 335. Dovršilnik (aorist) zaznamuje djanje, ki v pretek-
losti nastopi; v staroslovenščini odgovarja grškemu aoristu, v
novi slovenščini je izumrl do malih ostankov in se nadomestuje
s sostavljenim preteklim časom dovršnih glagolov, včasih tudi
s povestnim sedanjikom; v briž. spom. se bere: ty pride sь
nebese: ti si prišel z nebes; strasti i pečali poidą: strasti i skrbi
so pošle; božiju vъzljubišę: ljubili so kar je božjega; ev. tr.:
navrnu se, genu se, začu, rodi, pojdosta, odprěše se; ev. zagr.:
dojdoše, donesoše, pomoriše; kot členec ali pomožni glagol po-
gojnega načina še bi v tej otrpneni obliki dendenes živi.

357

IV. Velevnik.

§. 336. Velevnik odgovarja izvirno po obliki in po po-
menu optativu (želevniku) drugih jezikov, po pomenu je den-
denes velevnik. Prva jedninska in tretja dvojinska in mno-
žinska oseba so v zgubo prišle; druga in tretja jedninska (n.
p. beri iz *berěš in beri iz *berět) sta slučajno enaki; tretja dvo-
jinska in množinska oseba se nadomestujeta že v stsl. z drugo.

Velevnik dovršnih glagolov pomeni povelje, naj se djanje
stori oziroma dokonča, nalik grškemu imperativu aoristi; ve-
levnik nedovršnih glagolov pa zapoveduje samo, naj se djanje
dela ali poskuša, nalik grškemu imperativu praesentis piši
knjigo γράφει βίβλον, napiši knjigo γράφον βίβλον; prvi stav tedaj
zapoveduje, naj se pisec dela loti, drugi pa, naj knjigo do-
konča: nesite, nesite, da skoro prinesete; brž hlapci moji sem pojte
nar. p.; kmalo pojmo v Betlehem Rav.;

§. 337. Nekalnica ne:

a) z glagoli nedovršnimi zlasti opetovalnimi prepoveda po-
navljanje ali nadaljevanje začetega ali namerjavanega
djanja ali djanje sploh;

b) z dovršnimi glagoli pa prepoveda dokončanje, izvršitev
djanja:

a) ne ubijaj se (toliko) pomeni: ne nadaljuj ubijati se; ne
ubijaj pomeni: ne smeš ubijati ne zdaj ne prihodnjič,
ubijanje je sploh prepovedano;

b) ne ubij pa pravi: onega, ki ga tepeš ali ubijaš, pusti ga še pri življenju, ne ubij ga celo; slučaju a) ne z nedovršnim velevnikom odgovarja grški µή s sedanjikovim imperativom, slučaju b) ne z dovršnim velevnikom pa odgovarja µή z aoristovim konjunktivom:

a) ne hodi; ne mahaj; ne těkaj; ne nosi; ne vdajaj se, počaj
le eno leto; ne pravi materi, da si me srečal;

b) ne pridi mi več domu; ne vstraši se; ne daj mu veljati;

c) primeri: povej materi in: ne pravi materi, da si me srečal;
idi: ne hodi; nesi: ne nosi; zavrni: ne zavračaj; doj:
ne davaj; kupi: ne kupuj; geni: ne giblji; vleci: ne vlači

358

meča; prednja zapoved zapoveda izvršenje djanja, naslednja prepoved prepoveda še poskušanje djanja, zato menjava dovršnih in nedovršnih glagolov.

§. 338. Nekalni velevnik se opisuje z glagolom nehati in nedoločnikom: naj se bojati; najte (nehajte) to živinče tuči; okrepčuje se velevnik z besedami dej age, der (de-že), deder, deterte, nuder, dar, da, ki so iz glagola děti, morda tudi dati : dej ga vzdigniti tju ihn aufheben; gledete dar prip.; glej da, sem da poglej; deder mi zapevaj hrv.; prim. koroški der, der = ja, ja.

§. 339. Velevnik stoji oziroma ostane včasih tudi v odvisnem, najbrže prašalnem stavu: veš, kako naredi? ołσθα, πῶς δρᾶσον; hočem vam pokazati, koga se bojte; kam denemo železo, ki smo ga (je) pripeljali? ali (vprašate) kam da ga denite? dol pred hišo Šol.; volja božja je, da delajno Krizt.;

Tudi naj s sedanjikovim kazalnikom stoji mesto velevnika v prašalnih stavih v odvisnih in neodvisnih: kam naj vas pridem iskat? povejte mi, kam naj vas pridem iskat; kdo naj pride po te; koga naj pozdravim v Ljubljani? reci, koga naj pozdravim v Ljubljani.

§. 240. Predni pogojni ali privolilni stav se navaja bez vse veznice tudi z velevnikom: govori ali molči, po godu mu ni nobeno; bodi si sveta Katarina, ali bodi si krěs, kedar je mraz, le neti les; delaj ali ne delaj, vse nič ne pomaga Šol.; ojster vetric popihni, po njemu je Rav.

Enako tudi naj s sedanjikom: naj gre dež ali sneg, mi jutri gremo brat; naj bo dober ali hud, jaz mu to povem.

§. 341. Velevnik se opušča: hvala vam (bodi)! hvala bogu! bog me (kaznuj). Velevnik nadomestujejo tudi nekateri členci in prijemajقا celo osebne končnice: na, nata, nate; ajdi, ajdmo, hajde z meno; nikar, nikarte mene turku dati; nikar tega delati, nikar tega ne delaj.

V. Tvorno-pretekli deležnik II.

§. 342. Tvorno-pretekli deležnik II. iz dovršnih glagolov s pomožnim glagolom sem nadomestuje:

359

a) aorist in perfekt grškega in perfekt latinskega jezika; iz nedovršnih pa

b) imperfect grškega in latinskega jezika:

a) prošnja nja (njega) se je spolnila; sovražnik nam je mesto oblegel, da ne more nihče ven;

b) ino je še veliko veliko drugega ljudstvu oznanoval εὐηγγελίζετο; je hodeval ambulabat; ta je umirala αὖτη ἀπέθνησκεν; pol ure sem ključavnico odpiral, pa je nisem mogel odpreti; tudi: okregati jih je šlo oportebat.

V tretji osebi se rad opušča pomožni glagol: bila negda majka; ena ptica priletela na to lepo Dobravo, trikrat cerkev obletela, lepo belo cerkvico, na konč kora obsedela na zeleni lěšici nar. p.; veliko ozinil, malo požrl Met.; enako se opušča tudi v vseh drugih slovanskih jezikih.

§. 343. V prednjem stavu neistinitega (irreal) pogojnega sostavija se rabi tvorno-pretekli deležnik II. s pomožnim glagolom sem v sedanjikovem kazalniku (mesto pogojnika); značaj tega pogojnega sostavija je preteklost zato neistinitost, ta značaj ostane, če je le v naslednjem stavu pogojnik: da sem te slišal (a něsem te slišal), bi ti bil prišel odpirat; primeri si audivissem, venissem, εἰ ἦχονσα, ἦλθον ἄν.

§. 344. Tvorno-pretekli deležnik II. dovršnih glagolov v zvezi s preteklim pomožnim glagolom pomeni predpreteklost: prišel je bil pod okno Juri; sem lani bil oženil se; na vratih je potrkal bil nar. p.; je htel on popred povedati, pa sem se mu bil uskočil; angel je bil zginil Rav.; nedovršni glagoli so morda za predpreteklost krivo rabljeni, če se tudi v nar. p. rabijo: zvečer sta bila šla (== odšla) v kamro spat; Turk je bil cesarju pisal (== odpisal) tudi Spang.: kdo je bil vabil (== povabil).

Predpreteklost s pomožnim nedovršilnikom je umirajoča starina: bèsem prišel ich wäre gekommen Gutsm.

§. 345. Tvorno-pretekli deležnik II. nedovršnih glagolov v zvezi s pomožnim glagolom bom pomeni prihodnost, isti deležnik dovršnih glagolov pa v odvisnih stavih predprihodnost futurum exactum in pod tujim vplivom tudi prosto prihodnost: pisal bom; mi bote sanje razkladali; kada budem opravil

360

posle moje, budem spat išel quando perfecero Krizt.; pa tudi:
v goste takrat prišla bom; v ben. nikdar: dal bom — za: dam;
na Notranjskem: bom bil.

§. 346. Tvorno-pretekli deležnik II. v zvezi z otrpnenim aoristom **bi** ima pomen neistinitega načina; ta način zaznamuje djanje, ki v istini ně bilo ali djanje, ki se stavi le v mislih; skladensko ime te oblike je pogojnik (condicionalis); pomen pogojnika odgovarja sostavljenim delom, kajti pretekli deležnik z načinskim člencem **bi**, ki je otrpnena 3. oseba dovršilnikova pomožnega glagola **biti**, pomeni preteklo djanje; načinska posebnost je le ta, da se ono kar zdaj ně, predstavlja kakor da bi sploh ne bilo, vsaj v istini ne bilo nego le v mislih.

Pogojnik pomeni:

a) željo naj se kaj zgodi ali ne zgodi; zato znači tudi oslabljeno zapoved in prepoved, stoji v neodvisnih in odvisnih stavih: da bi le tudi hvaležni bili! Rav.; da bi bolen ne bil; s člencem **naj**: naj bi ga nikar ne sodil, naj bi ne bil hodil hlapec v takem vremenu od doma sołte ničt ričten, hätte ničt gehen sołen; prosi, da bi mu kdo malo vode prinesel (pa mu je nobeden ne prinese) Šol.

Večkrat se želja bez členca zaznamuje: bog pomogel,
kovač! solnce ga ne vid'lo, niti mesec po njem svetil Čit.;
strela ga ubila! crag te vzel! dobro došel! živio (m. živel
živela živeli) vivat!

b) pogojnik pomeni namenjeno djanje; želi se, da djanje na-
stopi: těh se tebě mil tvorju, da bim na sem světě takoga
grěha pokazen vzel: tebi se ponižam, da bi na tem sctu
sprejel kazen za tak greh briž. sp.; prišel je sin božji, da
bi nas rešil.

Nedosežen namen se mora s pogojnikom zaznamo-
vati; zato stoji pogojnik za nekalnim ali pogojnim glav-
nim stavom: nisem te zato v delo vzel, da bi mi lenobo
pasel; rad bi šel k njemu, da bi se pomenila, kdaj da poj-
deva od doma Šol.; — ako se pa v misel jemlje, da bo
namen dosežen, stoji sedanjik (kazalnik) n. p. počasi

361

hodi, da ti ne bo vroče; drěva na kratke konce sekajo, da
jih manj zgori; te dni smo se bili sobrali, da smo si župana
izvolili.

c) Pogojnik stoji za glagoli bojazni; želi se, naj djanje ne nastopi:
bojim se, da bi ne padel; bojim se, ko bi več ne vstal; pa tudi:
bojim se, da boš padel; bojim se, da ne boš več vstal Šol.;
toda z nekalnim stavom le pogojno: se ne bojim, da bi
(ti) padel Šol.

d) Pogojnik stoji v pogojnem sostaviju, v prednjem in nasled-
njem stavu in izrazuje nedosegljive pogoje in učinke: eče
by děd naš ne segrěšil, to (v) věky jemu bě žiti: ko bi naš
ded ne bil grešil, v veke bi (ali: bi bil) živel briž. sp.; ko
bi mi sila ne bila, bi te ne prosil; ako bi ne bil prišel, ali:
ko bi ne bil prišel, in jim ne govoril, bi greha ne imeli Met.;
onda bi ga bili skorom našli, ali kokoti so zapopevali Čit.

Če se o dosegljivosti ali nedosegljivosti pogoja in po-
gojenega stava ne sodi, stoji v obeh stavih sedanjik: če
hočete priti, zdaj lehko pridete; le v odvisnosti stoje tudi
taka sostavija v pogojniku: oče so rekli, da če bi hoteli
priti, bi zdaj lehko prišli Šol.

Sem gredo tudi pogojni primeri in pohlevni izreki:
pobil boš Madjance, kakor bi jih bilo jeden vsih Rav.; človek
bi mislil, solnce se suče okoli zemlje; stavi, kakov je zadnji,
so prav za prav naslednji, kojim odgovarjajočega pred-
njega stava manjka in si ga v mislih lehko dostavimo.

e) Pogojnik stoji v odvisnem stavu, če nekalnica ali pogojnik glavnega stava zaznamuje dotično djanje odvisnega stava kot neistinito; isto velja o odvisnih stavih, kojih djanje se stavi le v mislih: ni se tako prestrašil, da bi ne vedel, kaj dcla Šol.; pomišljevala je, kaj bi vtegnilo to pomeniti Rav.; preci je primarjal vučenike svoje pred njim iti, dokeč bi odpušto lüctvo bis er entließe ogr.

f) Pogojnik znači v vzhodni slovenščini preteklost, zvečine
v časovnih stavih, primeri gr. ὁτε, ὁπότε s optativom : gda
bi eta (Jožef) v sebi premišlavao, ovo, angel se njemi skazao
als er dachte, siehe, da; gda bi oneďva vö odišla, ovo, prinesli

362

so njemi ednoga človeka Kuz.; kada bi gospoda vu grad
došla, hvalili so to kruto ogr.; tudi: nerad bi Jakob od sebe
odpusto Benjamina invitus dimisit ogr.

§. 347. Tvorno pretekli deležnik II. iz nekaterih nepre-
hodnih glagolov je v navadi kakor prilog, tedaj tudi pridevno:
ogorelo lice, zamolklo grlo, zmrzel život, zrel grozd, oteklo lice,
ozebla roka, preperelo (vermodert) platno, vsehla roka, vstekli stekli
pes, vrela kaša itd.

VI. Deležnik sedanjikov tvorni.

§. 348. Deležnik sedanjikov tvorni služi istodobnosti, tedaj je trpežen in se dela le iz nedovršnih glagolov; vender se bere in čuje tudi: pojdoč, rekoč.

§. 349. Deležnik sedanjikov tvorni stoji :

a) pridevno kot prilog: bodeče trnje, vroča voda, goreča sveča,
dereči potok, žgeče koprive, vse mogoče, noseča žena, pereč
ogenj, preleteč (durchringend) glas, skeleča rana, sloveči grad,
stoječa, tekoča voda;

b) povedno (redko): nisi moguč vujti; kaj sem čineči maš soll
id thun Krizt.; mesto starega uzbrętъ syna člověčьskaago
idašta na oblacěhъ je dendenes navadno: gledali bodo sina
človeškega iti, ali: kako ide.

§. 350. Pristavno rabljen deležnik sedanjikov tvorni stoji časovno, vzročno, namenilno, privolilno, pogojno, ter ima v pristavnem postavljenju bez razločka prislovno ali priložno končnico; deležnik stoji :

a) pri imenovalniku: besede, ki jih je mimogrede slišal Met.;
gredoč; gre plakaje Čit.; zdihovaje govori; zdělan človek
mimogrede spi; kaj boš stoječ slovo jemal? nar. p.; o:lišla je
nazad popevajuč; ide vu cirkvu misleči prip.; po vrtu hodeč
je hruške pobiral Krizt.; odide plačuč dimo; glede se rabi
tudi kot predlog;

b) v briž. spom. tudi neodvisno, t. j. nenaslanjaje se na
noben sklon: eče by děd naš ne segrěšil, to v věky jemu
(dajalnik) bě žiti, starosti ne prijemljąči nikolije že pečali

363

ne imy, ni slzna tělese ne imači prislovna oblika m. stsl.
prijemląšte, prim. §. 58 ali morda tudi §. 197, 2.

VII. Tvorno-pretekli deležnik I.

§. 351. Tvorno-pretekli deležnik I. pomeni dokončanje
preteklega djanja, zato se dela iz dovršnih glagolov: oprimši,
rekši, skrivši; izjemno se po Krizt. tudi pravi zdigavši načbem
er mit dem Heben beschäftigt mar.

§. 352. V staroslovenščini se ta deležnik sklanja, v novih jezikih pa navadno ne; bere se vendar tudi: *Jakoba pridšiga do reke* (stsl. priščdšaago); *božjo voljo spolnivšim* (stsl. isplč-nivčšiimč) Rav.;

§. 353. Tvorno-pretekli deležnik I. se rabi pri imenoval-
niku: pristavno, zdaj v krajših tako zvanih prislovnih, zdaj v
daljših tudi prislovnih, oblikah oči odprši so okolj sebe pogledali
Rav.; vkup spravivši vse vladnike, je spitavao od njih Kuz.;
je šel, pustiv . . abiit desertis (facultatibus) rib.; on pa rekši,
saj . ., mu posodi vse denarje hrv.

VIII. Deležnik trpno-pretekli.

§. 354. Deležnik trpno-pretekli je v navadi od prehodnih glagolov, od neprehodnih le izredno: pisan, bran, štet; pa vendar tudi: vležano blago, prestana jed, vsedeno mleko, usahneno je, zemlja je usahnena; pretečen čas m. pretekel; otrpnena oblika, krepene roke, prim. lat.: cretus, adultus, nemški: die Angekeunenen, Abgereisten 2c.

§. 355. Deležnik trpno-pretekli stoji:

a) pridevno, v sostavi z nekalnico navadno v smislu la-
tinskih prilogov na -bilis nemških na -bar, -lid: neizrečeno
veselje; izredno: rojen list nar. p. = rojstni list.

b) pristavno: sosed prašan, kam gre, odgovori;

c) povedno pri glagolih čutenja: našli boste dete povito.

§. 356. Povedno stoji tudi trpno-pretekli deležnik v zvezi s pomožnim glagolom in se tako opisujo določne trpne oblike:

a) trpno-pretekli deležnik iz dovršnih glagolov v zvezi z glagolom sem je pravi dokončalnik trpni lat. perf. logic.

365

poved v sebi, nedoločnik pa le en člen, prim. §. 87; od deležnikov se loči nedoločnik, ker so deležniki rabljeni pridevno, pristavno in povedno, nedoločnik pa le predmetno in dopolnuje v pomenu imena in glagole: dostojen je vladati, ume vladati, imam moč soditi.

§. 358. Nedoločnik ima v tej meri, kakor samostalniki, tvorni in trpni pomen: znam peti, čujem peti; primeri zobь (avena, kar se zoblje): zobati, zobь dens (ki zoblje, grize); žir, želod: želodec; toda trpni položaj se tudi posebe zaznamuje: dam se tepsti, tepen biti je sramota.

Na nedoločniku je zaznamovan z glagolsko dovršnostjo in nedovršnostjo trpež djanja a ne čas djanja: ne morem vzdigati, ne morem vzdignoti; ně mogel vzdigati, vzdignoti; ne bode mogel vzdignoti, vzdigati. Glagole začeti, nehati dopolnuje nedoločnik nedovršnih glagolov infinitivus praesentis, pa ne dovršnih glagolov infinitivus aoristi: začne prigovarjati, neha jokati se; prim. hočem piti, izpiti πίνειν πιεῖν μέλλω.

§. 359. Nedoločnik stoji v časih tam, kder je po misli pričakovati podmet oziroma imenovalnik: besedo le iz njegovih ust slišati, že to nebeško veselje na zemlji bi ji bilo; le otroka ga viditi, mu že veselje dela Rav.; čas je govoriti; jesti je tu; v istini v takih slučajih nedoločnik ně imenovalnik, ni podmet, nego stoji v stavih bez podmeta in dopolnuje poved glede djanskega predmeta; primeri veselo je poslušati in gr. θαῦμα ἰδέσθαι ein Wunder zu schauen, t. j. für das Schauen za gledanje.

§. 360. Nedoločnik dopolnuje:

a) glagole, ki kažejo na djanje ne na stvari: blagoslovim, bojim se, branim, varim, dam, želim, imam, iščem, kažem, ljubi se, poljubi se, morem, moram, mislim, menim, nadjam se, načnem, obetam, pretim, pustim, račim, rečem, smem, spodobi se, upam, utegnem, učim, hočem, prim. brani torej Janez mu v reko stopiti Rav.; niso imeli več jesti; daj mi piti; ne utegnem priti; račite mi povedati;

b) imena, ki jih dopolnujejo glagoli v nedoločniku, so primi in samostalniki, n. p. dolžen, dober, dostojen, lehek,

366

len, lep, rad; moč, oblast, pravica, sram, strah, treba, prim.: len je delati; rad bi znati Krizt. zraven navadnega: rad bi znal; oblast odpuščati;

c) nedoločnik dopolnuje djanje na predmetu odvisnem od glagolov čutenja; v klasičnih jezikih in navadno tudi v stsl. stoji povedni deležnik skladan s predmetom: *videl sem ga bežati vidi eum fugientem; je videla dva angela v belem oblačili sedeti Met.;

§. 361. Nedoločnik nadalje pomeni:

a) v zvezi s pomožnim glagolom je v stavih bez podmeta potrebnost ali mogočnost, nekalno pa nemogočnost djanja; dejalna oseba stoji v dajalniku: imeti mi je život briž. sp.; slišat' tudi ni zvonova; v desetino ti bo it' nar. p.; ne věm, kam mi je iti Met.; kaj mi je začeti? krivo je: kam mi je za iti, kaj mi je za storiti? kajti nedoločnik se ne veže nikdar s predlogom razun pri izrazu jesti piti, ki stojita kakor samostalnika, zato: grem po jesti;

b) v zvezi z glagolom hoteti prihodnost: rad se hoču kajati briž. sp.; tadajci mu če križ v gostje priti Krel; kako mi če neki jed in pijača dišati? Rav.; kaj me če tega prepričati?

c) v zvezi z glagolom imeti pomeni prihodnost ali potrebo: na njih sadu je imate spoznati Trub.; ti mu nemaš nič očitati du sołſt ihm ničtš vorwerfen, ti mu nemaš kaj očitati du haſt ihm ničtš vorzuwerfen Met.; spitavao je od njih, kde bi se imel Kristus poroditi Kuz.

§. 362. Nedoločnik stoji pri prašalnih zaimenih po glagolih čutenja in imenja; nedoločnik je odvisen od določnega glagola, zaime je zmes postavljeno; nedoločnik stoji le pri istem podmetu obojih glagolov, mesto nedoločnika lehko stoji glagol v določni obliki: mislil (je), kako svojega brata oteti; ně vedel, čemu iti ravno zdaj va nj (v tempel); vadlali so, kaj kdo opravljati Rav.; nemam kaj govoriti Met.; pa tudi: niso vedeli, kaj bi počeli (kaj početi).

§. 363. Nedoločnik stoji neodvisno:

a) v pomenu velevnika: nikar jih posnemati; le moriti ga ne, primeri Iliad. 1., 20;

367

b) mesto deležnika tvorno-preteklega I: *Izraelci*, to viditi, (stsl. to viděvšše) zavpijejo; kralj, to zvediti, se razsrdi; eden, viditi da je zdrav, se vrne; viditi filiščani, da je njih korenjak mъrtev, so jo vlili Rav.; kmet, to viditi, osla zasede Met.

X. Namenilnik.

§. 364. Namenilnik je poseben način nedoločnika pri glagolih premikanja; namenilnik na t, stsl. tъ, lat. supinum na tum je namreč tožilnik izvirne IV. sklanjatve možkih samostalnikov; nedoločnik pa je dajalnik III. sklanjatve; latinskemu tožilniku -tum odgovarja staroslovenski na -tѣ, v novi slovenščini je т preminol; tako si odgovarjajo lat. da-tum, stsl. da-tѣ, nsl. da-t; skladensko je veniet judicatum na enak način accusativ, kakor veniet Romam, namreč accusativ, ki kaže namembo potovanja; zato je tej glagolski obliki v slovenskem ime namenilnik.

Na vzhodu je namenilnik v navadi le od nedovršnih glagolov in predmet mu je pridan v rodilniku, kajti rodilnik je samostalniški odvisni sklon; na zahodu je namenilnik navaden tudi od dovršnih glagolov: prideš sōdit briž. sp.; šel je hlapec delat jamo; mi smo prišli novo leto vam delit; zdaj pšenico je šla žet; pride klicat jo povodnji mož; pit ga pojdiva; Micika, al' greš plesat z menoj? pojdi dol gospe prosit nar. p.; medved prileze jedi iskat Met.; pojte lovit ribice nar. p.; v cokljah se ne gre zajcev lovit; hodil je zvezd ogledovat Met.; primeri od dovršnih glagolov: gospodična mu gre dar dat Met.; kar bi se na vzhodu glasilo: gospodična mu gre dara davat; grede si devojko zbrat; grem počit na post'ljico; cerkev šel si ti odpret nar. p.; dalje: Janezu in Jakopu migneta pomagat (priti) Rav.; srajco sem dal prát (ne: prát); predivo smo dali prést (ne: prést); sina sem dal ućit (ne: učit) gab in die Studien; primeri zraven: travnike sem dal pokositi ließ mähen Glasn. 1860.

XI. Glagolnik.

§. 365. Glagolnik je glagolski samostalnik iz deležnika trpno-preteklega tvorjen na priponko ije: pisan, pisanje, polna oblika pisanije; bit, bitje, polna oblika bitije (bytije).

368

Gląbolnik pomeni pojemsko djanje, kakor nedoločnik; ima zato le jednino, v množini rabljen postane stvarno ime.

Ker je glagolnik v rabi iz nedovršnih in dovršnih glagolov, ima glagolnik glede trpeža glagolski značaj, dasi so glagolniki iz dovršnih glagolov menj navadni; glagolnik se da primerjati latinskemu gerundiju, ki nadomestuje sklonе nesklanjanemu nedoločniku; nedoločnik je otrpnena oblika, glagolnik je sklanjan samostalnik; glagolnik stoji tam, kder se zahteva določen sklon, nedoločnik pa tam, kder se ima djanje v obče dopolniti; zato stoji po predlogih le glagolnik: vrzite mreže na lovljenje Kuz.

Glagolski značaj kaže glagolnik tudi s tem, da stavi vsaj v starejših pismih svoj predmet prav po glagolskem v tožilnik Kuz: strěznili bi se z vrajžih mrež na doprnašanje njegovo voljo (:njegove volje); vi ne imate meniti, da sem jest prišal h pošilanu ta mir na zemlji (: mira) Trub.

Glagolnik ima včasih tudi trpni pomen: predan bode na propetije, na križanje.

Povratni glagoli v glagolniku povratno zaime zgubijo: bahati se : bahanje, maščevati se : maščevanje.

Glagolniki iz opetovalnih glagolov nadomestujo nemško množino dotičnih glagolskih samostalnikov: tvoje popraševanje deine Nachfredsungen.

Popravki in dodatki.

Str. 3. vr. 22. piši vplivajočih; str. 4. prestavi vrstico
16. in 15. v 15. in 16.; str. 5. vr. 32. stsl. a se izgovarja
dendenes vsaj na vzhodu kot oa in ou: ta razlika je morda
posledek padnega in kipečega naglasa; str. 6. vr. 23. izbriši
razčěsam; str. 9. vr. 13. beri sam o sebi; str. 11. vr. 8. piši
umeje m. razumeje; str. 20. vr. 12. beri mрак Zwiehligt; str.
21. vr. 10. beri dobrava; str. 22. vr. 7. beri Krel pravilneje
morda Krelj, tako tudi str. 96. vr. 8.; str. 29. beri mingere;
str. 30. vr. 2. izbriši besedo vojka; str. 32. vr. 5. primeri ogr.
kejp: stsl. kyp v izgledih sl. jezika na Ogr., razglaša M. Va-
ljavec v letopisu Matice slovenske l. 1874 str. 139, 140; str.
34. vr. 17. piši pomneti; str. 39. vr. 24. deli zva-ti; str. 42.
vr. 10. k prilikovanju štej tudi omehčanje glasnika v i in
v v n. p. rabě: konji, tb, ta, to: jb, ja, je; v nsl. je ta po-
stava deloma v zgubo prišla, ker govorimo jasli pa jěsti; str.
42. vr. 28. po postavi vokalne harmonije se jasnijo tudi oblike
tičim: tečim, seminišče iz semen-išče, stsl. soboją: sebe sebě, to-
boją: tebe tebě, morda bojo bojda iz *bajo *bajoda; str. 45. vr.
20. beri ♫; str. 46. vr. 7. pišem navadno s tem m. tim;
nižji m. niži; str. 48. vr. 31. beri mer-jem ali mr-em; str. 53.
vr. 26. beri ti; str. 55. vr. 35. postavi 3. m. 2.; str. 61. vr.
29. beri trepati m. trěpati; str. 70. vr. 27. beri *clokosia m.
*closia; str. 71. vr. 6. postavi z, m. z,; str. 75. vr. 26. dostavi
hčipek iz ščipek gl. Caf Vestnik I. 79; str. 76. vr. 29. beseda
nahod ně iz naduh, ker ima Gutsmann pod besedo Schnupfen
našistje t. j. našestje in nahod, česar opominja Caf v Vestniku
II. 62, in ker v Koboridu pomeni nahod Erkältung, Gicht, kar

Slov. Slovnica.

24

370

navaja Erjavec v letopisu 1879, str. 146; nahod si je tedaj v rodu z besedo nahodim; nahod: našestje = hod- : *hbd-, šbd- : šel iz šbd-l; str. 86. vr. 22. piši ogrskem, enako str. 118. vr. 1. itd.; pravilo je, da pišemo v slučajih §. 5 α, §. 6 α, §. 8 b, §. 10 a slogotvorni r bez samoglasnika, bodi si v korenskem slogu, bodi si v priponkah, n. p. rt, krt, bratrna, pestrna; izjemo dela soglasnik j Mikl. II. p. XIII., morda zato, da razlikujemo mehki rj = česki ř, zato imamo pisati ruja, rvjav : rdeč zraven rudeč, merjem : mrtev; enako stavimo samoglasnik, če r zadnji slog končuje, n. p. dober : Dobrna, Oger : Ogrsko; Čehi pišejo tudi tu n. p. dobr, bratr; str. 94. vr. 25. beri sklanjata; str. 103. vr. 11 beri smo in grde; str. 104. vr. 18. dostavi §. 44; str. 109. vr. 28. primeri v letopisu 1874. str. 142. od Valjavca priobčeno ogrsko predgo, kder se bere: vu njej (cerkvi) nika ne misli, nika ne čini, šterva so zemelska; enako str. 114: niko drügo; enako na dalje: kore delaš kar se govori tudi še na Starem Sedlu pri Koboridu, kakor svedoči Erjavec v letopisu 1879 str. 141; str. 116. vr. 31. Dostaviti še je, da ima kakor hrvatsko tako tudi ogrsko narečje končnice -oga, -omu, -om in na mehkih deblih -ega, -emu, -em; iz tega sklepati, da so naše sedanje končnice posnete po mehkih deblih, bilo bi menda neopravičeno; končnica -oga pa je lehko povstala po tako zvani vokalni harmonii, primeri gr. ἰσθι iz *ěσθι, stsl. soboją, toboją iz *seboją, *teboją, seminišče iz *semen-išče itd.; tako se dajo ruske in maloruske oblike v sklad spraviti n. p. rus. dobrago : malorus. dobrogo; iz -ogo pa je povstala končnica -oga po vplivu samostalniške končnice, n. p. dobrogo vina : dobroga vina; iz mnogo rabljenega rodilniko-tožilnika je lehko vlezel o končnice -oga tudi v jedninski mestnik in dajalnik, posebno ko se ně več cela končnica -ogo oziroma -oga ampak le -go oziroma -ga občutila kot rodilnikov značaj, primeri stsl. rodilnik česo : česogo; str. 118. vr. 13. popravi §. 127. v 128., tudi primernikove organične in neorganične končnice poravnaj po §. 58. str. 137. in §. 128. pod priponko -jes; str. 119. zadnja vr. beri delita; str. 120. vr. 5. beri sedanjikova priponka i oziroma m. sedanjikova priponka oziroma; str. 121. vr. 21. beri: nsl. rečemo a; str. 122. popravi 3. osebo stsl. dvojine bereta

371

v obliko *berete*; str. 127. vr. 15. Evang. Zographense ima, če se ne motim, le obliko *imamъ*, našel sem jo v Jagičevem izdanju na listu 120, 157, 179, 187, 194, 212, 233, 233, 234, 253, 276, 283, 283; na dalje sprega ta rokopis: *imaši, imatъ, imamъ, imate, imatъ, deležnik imy imašti*; tako ima tudi 3. briž. sp. *imam zraven zaglagolo, unerniu, izco, poruco, hocu*; *imam stoji tu na onem stališču, kakor bim in iezem (iesem)*; str. 127. vr. 22. piši spreobrnol; str. 128. vr. 4. dodaj: v stsl. je končnica 3. dvojinske osebe kazalnega načina -te; str. 135. vr. 14. po etymologii pišem odslej bez m. brez; ni li oblika brez povstala po krivi analogii črez : čez?; str. 136. vr. 15. popravi nesąšte iz nesąče; str. 137 v pregledu se ima glasiti nedoločni tožilnik možki dobrějšь; str. 138. v predzadnji vrsti beri poravnavajo; str. 143. vr. 2. zapiši bimъ ali bimъ hi hi, množ. bimъ biste biše; Mikl. III. 2 88 razklada te oblike iz by-i-m, by-i-s, by-i-t, by-i-mъ, by-i-ste, by-i-šę m. pričakovanega bisę, prim. skr. aor. a-vēd-ī-m, a-vēd-ī-s, a-vēd-ī-t itd. iz kor. vid-; prim. briž. sp. da bim takoga grěha pokazen vzel; da bim čisto izpoved stvoril; prim. istrsko ja bim rada; dok bin živa bila; str. 149. v zadnji vrsti beri merjem in primeri popravek in opazko k str. 86; str. 160. vr. 28. dodaj: v glagolih ostajati ostajem: ostati ostanem, dajati dajem: duci dam in enakih je sedanjikova oblika na -jem, -ješ, -je itd., ki se na zahodu rabi, povstala bržkone iz oblike -jam, -jaš, -ja itd., ki je na vzhodu navadna, in povstala po vplivu nebnika j oziroma posled priličenja, gl. §. 14 zadnji odstavek; str. 169. vr. 28. postavi dě-ti m. dě-lo, beseda dělo se primerja lit. dailè umetnost, dailus krasno, prus. džlan tož. delo, Mikl. I. 137 in δαιδάλλω; str. 175. vr. 11. v nsl. imamo v V. 3. glagol na u zorem zrati kor. zu-; v stsl. pa imajo tudi glagoli rъva-ti, kova-ti, snora-ti, žъva-ti, klъva-ti, blъva-ti, plъva-ti v sedanjiku rъvą, kovą, snora zraven snują, žъvą zraven žują, klъvą zraven kljują, in bljują, pljują; po tem se ima pravilo razširiti, tako da se reka. v tem razredu se u krepi v nedoločniku v ra, bva, bva in ora; str. 176. vr. 19. zapiši lege m. gebäre; str. 177. vr. 21. se morda ima pisati dregnoti m. dregnoti, če si je beseda v rodu z besedo dręzgati in morda dręg; pri nas pravijo: živina drezga po travniku, ker je mehko

24 *

372

po deži, ali pa: idi nastilať, junci imajo že vse zdrezgano zbertreten
in besčmušt, prim. Mikl. I. 38 dręzg-, toda tudi drozga drožje
je pomenu jako blizo; str. 177. vr. 33. popravi mčkną-; str.
188. vr. 1. menda obrčati; str. 190. vr. 22. zapiši oglědava-;
str. 191. vr. 14. dodaj měckati n. p. kravo, prav za prav kravi
sise; str. 192. vr. 15. zapiši měževa-, vr. 22. pa skópava- skóp
biti; str. 195. vr. 25. dodaj pakla Prügel, izpaklati, paklovje,
paklost in morda tudi prekla; str. 199. vr. 3. plazi; m.,; str.
199. vr. 33. věk ima Miklošič II 35, morda pravilno vek iz včk
vykati kakor bek iz bčk: bučati; str. 202. vr. 4 beri Auffčuń;
str. 202 vr. 25. beri zvěžaj; str. 202. vr. 27. izpusti besedi mesto
analogije in primeri §. 110. 1. c. in 2.: pri nekaterih primerih
vtegne a spadati k osnovi, kar se pri glagolih V. vrste ne
daje razločiti; str. 203. vr. 20. beri rěd; str. 204. vr. 10. in
11. popravi *těž těžek těg-jb in pred besedo buč postavi čr-
tico—; str. 204. vr. 28. piši ruja m. v-ja; str. 208. vr. 4.
piši vekulja in primeri popravek k str. 199. vr. 33.; str. 218.
vr. 7. beri smětki iz sčmětk; str. 223. vr. 27. piši zčločstč;
str. 240. vr. 24. popravi prislovov iz prilogov; str. 252. vr. 8.
beri milši a ne *mioši; str. 259. vr. 31. beri (tem); str. 271
vr. 32. beri posebe-; str. 278. vr. 2. beri štirje; str. 284. vr.
1. piši otrpneni m. otrpneli, sicer ima Mikl. lex. otrpněti pod trp-,
če je tudi morda potvorica, pri nas pravijo: voke so mi utrnole,
ta bi bila menda naj pravilnejša; str. 295. vr. 1. beri Če;
str. 297. vr. 1. za — děli stavi Mikl. I. 57 v bližjo sorodnost z
besedami dělb in dola Theil; str. 298. vr. 19. beri frči m. rči;
str. 318. vr. 19. beri v kojih m. o kojih; str. 329. vr. 19. piši
morda pravilneje občutenja, enako str. 334. vr. 19.; str. 356.
vr. 11. in 13. piši menda posěstahą oziroma posěčahą, Miklošič
piše navlašč posěkahą po izvirniku bozzekacho in bozcekachu
sodeč, da se je ć iz *tj takrat tam izgovarjal kot k; glagol
posěčati: posětiti; str. 363. vr. 14. beri prislovnih oblikah.

Kratice.

ben. = benečansko-slovensko. — briž. sp. = brižinski spomeniki Frei-
singer-Denkmäler ali monumenta frisingensia v knjigi Chrestomathia palaeosl.
ed. Miklosich Vindobonae 1861 str. 51–55. — Caf. V. ali Vestn. = Caf
Orosl. Vestnik, znaustvena priloga „Zori“ v Mariboru l. 1873, II. 1874. —
Curtius ali Curtius Etym. = Grundzüge der griech. Etymologie von G. Cur-
tius, Leipzig 1873. (4. Aufl.). — Čit. = Čitanka slovanská. Vydal K. J. Erben.
V Praze. 1865. — Dalm. ali Dal. = Biblia Juria Dalmatina. Wittenberg
1584. — Evang. trn. = Szveti evangeliumi. V Czeske Ternave. 1694. Polni
naslov te knjige se glasi: Sveti evangeliumi, koteremi sveta cirkva Zagrebečka
Slovensko-Horvačka okolu godišća, po nedeljah in svetkeh živeje (Sivéé), z
jednem kratkem katehismusem, za neumeteljne ljudi hasnovitem. Z dopušćenjem
gornjeh. Vu Česke Ternave, jezero šest sto devetdeset i četrtom letu. — Evang.
Zagr. = Szveti evangeliumi. Vu Zagrebu 1730. — Fick = Fick A., Verglei-
chendes Wörterbuch der indogerm. Sprachen. Göttingen 1871. — Glasn. =
Glasnik za literaturo in umetnost. Vredil in izdal A. Janežič. V Celovec
1859 itd. — Gutm. = O. Gutsmann, Christianske resnice. V Celoveci 1776.
Windische Sprachlehre. Klagenfurt 1820. — Habd. = Juri Habdelich, Dic-
tionar ili rechi slovenske itd. U Nemškom Gradcu 1670. — Jan. ali Janež.
= A. Janežič, Slovenska slovnica. V Celovcu 1863. — Kastelec = Buqvize,
Bratovske, s. rosfenkranza skuzi Matthia Castelza. V Ljubljani. 1682. —
Krel = S. Krell, Postilla slovenska. Ratisbonae (prestava Spangenbergove
Postille). 1567. — Krizt. = J. Kriztianovich, Grammatik der kroatischen
Mundart, Agram 1837. — Kuzmič = M. Küzmič, Staroga in novoga testa-
mentoma svete historije. V Starom Gradi 1858. (Druga izdaja v Sombo-
telji 1804). — Kuzmič = St. Küzmič, Novi zakon. V Kosegi, 1848. (Prva
izdaja 1771 v Hali, drugi natisek v Požoni 1817). — Levstik = F. Levstik,
die slovenische Sprache nach ihren Redetheilen, Laibach 1866. — lex. =
lexicon novoslovensko-latinski, od neznanega pisatelja na Notranjskem spisan,
ki ga je Miklošiču priobčil Mat. Cigale. — Meg. = Hieronymus Megiser.
Dictionarium quatuor linguarum, videlicet germanicae, latinae, illyricae et
italicae. Graecii 1592. — Met. = Metelko Fr., Lehrgebäude der slov. Sprache,

374

Laibach 1825. — Meyer = L. Meyer, Vergleichende Grammatik der griech. und lat. Sprache. Berlin 1861. 1865. — Mikl. I.² oziroma II, III, IV = Vergleichende Grammatik der slavischen Sprachen von Franz Miklosich, erster Band, zweite Ausgabe, etc. Wien 1868—1879. — Mikl. lex. = Lexicon palaeoslovenico-graeco-latinum edidit Fr. Miklosich. Vindobonae 1862—1865. — nar. p. = Slovenske pesmi kranjskega naroda, v Ljubljani 1839—1844. — ogr. = ograskoslovensko. — pri nas govorijo = pri sv. Ani v slovenskih goricah na Štirskem. — Ravn. = M. Ravnikar, zgodbe sv. pisma. V Ljubljani 1815. — rês. gl. Gutsm. — Rez. = Reziansko. — Rib. = v Ribnici. — Schleicher = Compendium der vergleichenden Grammatik der indogermanischen Sprachen von August Schleicher, Weimar 1871. — Skal. = Adam Skallar, Exemplar od svetiga Bonaventura. 1643. — Spang. gl. Krel. — Stapl. = Neuslovenische Uebersetzung des Wintertheils der Evangelien aus dem Werke des Engländers Stapleton, das 1629 gedruckt worden ist. — Šol. = J. Šolar, die tempora und modi im Slovenischen, Görz 1858. Schulprogramm. — Šolar = Opazke Šolarjeve o priliki pregledovanja rokopisa naše slovnice. — Trub. = Pr. Trubar, Katechismus, Tübingen 1555. Matthäus 1555. Ta pervi deil tiga noviga testamenta 1557, drugi deil 1560. Jesus Sirach, v Ljubljani 1575. — Vraz = St. Vraz, Narodne pêsni ilirske. U Zagrebu 1839. — Prip. = Narodne pripovjedke skupio u i oko Varaždina M. K. Valjavec. U. Varaždinu. 1858. —