3) Турци и ускоци, VIII.

4) Ударац Омер-пашин на Црну Гору, ІХ.

5) Црногорци на Жабљаку, ІХ.

6) Погибија бега Мушовића, ІХ.

7) Војевање на Куче, ІХ.

8) Бој на Граовцу (1856), ІХ.

9) Ударац на царске лађе на Блату (1858), ІХ.

10) Ударац Али-пашин на Лијешњане (1858), ІХ.

СРДАНОВ ФИЛИП (из Дробњака)

1) Похара Колашина, ІХ.

СТЕПАНИЈА (слепица из Јадра)

1) Свеци благо дијеле, II, 1—4.

2) Свети Никола, II, 93—94.

3) Свети Саво, II, 95—96.

4) Царица Милица и Владета војвода, II, 297—299.

СТОЈАН (хајдук)

1) Опет женидба Стојана Јанковића, III, 125—138.

2) Вук Јеринић и Зукан барјактар, III, 364—371.

3) Женидба краља Вукашина, II, 98—108.

— Још неколико песама које Вук није објавио (IV,
стр. XVII).

СТОЈАН (?)

1) Сужњевић Лазар и Асан-ага, VI.

2) Гојени Алил под Уцбаром, VII.

ТОМИЋ ЂУРО

1) Опет то исто (вар. песме Новљанин Алија и девета брайа Витковића), VI.

331

### АНОНИМ (девојчица из Вуковара)

1) Немој, мати, кћери веровати, I, 648.

2) Свечера је месечина, а ујутру тама, Вукова преписка, VI, 311.

### АНОНИМ (слепица из Гргуреваца)

1) Марко Краљевић укида свадбарину, II, 407—415.

2) Пропаст царства српскога, II, 286—289.

3) Обретеније главе кнеза Лазара, II, 314—317.

4) Косовка дјевојка, II, 306—310.

### АНОНИМ (слепац из Добановаца)

1) О смрти Арсе патријарха, Вукова преписка, III, 599, 611.

2) О краљу Дечанскоме — како му је син очи ископао, Вукова преписка, III, 611.

### АНОНИМ (слепица из Јарка)

Неколико песама које Вук није објавио. Њих је забележио неки Романчић, а Филип Петровић је обећао да их начисто препише (Вукова преписка, IV, 74). Од ње је Вук, преко Лукијана Мушицког, тражио песме и о кнезу Лазару (Вукова преписка, II, 103).

### АНОНИМ (с Косова)

1) Женидба краља будимскога, I, стр. LII—LVII.

### АНОНИМ (жена из Крагујевца)

1) Женидба Влашића Радула, II, 512—516.

333

2) Што ме шеташ по дворове, 220—221.

3) Да дојдеш, моме, да дојдеш, 221.

4) Мила ле Радо хубава! 221.

5) Заспала мома, лељом, заспала, 221—222.

6) Седи Мара на чердаци, 222.

7) Јазаџиче свадба чини, 222—223.

8) Фитвиљу, кузум, фитвиљу, 223.

9) Марфелинко, гиздава девојко, 223.

10) Соњ ме ломи, сон ме троши, 223—224.

11) Шетнала се кадън Митра, 224.

12) Ој, Маринће, млада Боснаринће, 224.

13) Што ми је мило, што ми је драго, 224—225.

14) Забреждане се ајдуци, 225.

15) Две девојћи по друм поминаха, 225—226.

16) Ојле, горо зелена, 226.

17) Калудо, моме, Калудо, 226.

18) Растори ми, Боју моме, мађијата, 226—227.

19) Стамато, моме, Стамато, 227.

20) Јанинчице, мала моме, 227—228.

21) Сестра брата пратила, 228.

22) Стрели јунак стрела белоперка, 228.

23) А одби ми се е девоћо от милнаго рода, 228.

24) А излези ми момкова мајко, 228.

25) Израсло дрво високо, 229.

26) Јоване, галено дете, 229.

27) Тодореле, младо ђаче, 229.

## АНОНИМ (Из рудничке нахије)

1) Марко Краљевић у азачкој тамници, II, 368—373.

2) Бој на Чачку, IV, 326—332.

3) Растанак Кара-Ђорђија са Србијом, IV, 288—290.

4) Женидба Краља Вукашина (необјављена вар.), IV, стр. XVII.

## АНОНИМ (певачица из Сиња)

1) Шуичкиња Мара, I, 573—574.

335

32) Двадесет и петоро дјеце, I, 529—530.

33) Емкина снаха, I, 535—536.

### АНОНИМ (из Тршића)

1) Без наслова. [О турском цару и Јању Кузиновићу], I, стр. LIX—LXI.

### АНОНИМ (момак из ужичке нахије)

1) Јакшићи кушају љубе, II, 624—627.

### АНОНИМ (из Херцеговине)

1) Опет то, мало друкчије (вар. песме Смртъ Смаил-аїе Ченїијћа), IV, 445—461.

### АНОНИМ (Старац из Шида)

1) Срби у Донаверту (необјављена вар.), Вукова преписка, I, 289.

22 Вук Караџћ

I

У овој књизи сабрани су углавном сви Вукови штампани текстови (посвете и предговори збиркама народних песама, огласи и објављенија, полемике, фрагменти из књига, исписи из преписке и др.) у којима је било речи о српској народној поезији. Иако обимом краћи, чак врло кратки, писани у разним периодима и готово увек у диспаратним условима, неки пут само узгредно додирујући основне проблеме из фолклорне проблематике, и у овој књизи само изузетно доведени у ближу органску везу — ови текстови имају, пре свега, принципијелан значај по томе што садрже суштину Вукових погледа на наше народно песништво. Иако овај његов третман ни изблиза још у научној литератури није у целини сагледан, он је од посебног значаја и због тога што је пластично приказан на основу великог броја поузданих чињеница.

За живота Вук није средио своја разматрања о српским народним песмама. Читајући, пак, његове текстове сабране у овој књизи, може се понети утисак да је скоро немогућно, да не кажемо само тешко, теоријским уопштавањима обухватити основу Вукове концепције многобројних питања из ове области, на која је он наилазио у току свог дугог књижевног и научног рада. Таквих тешкоћа, међутим, у овом случају

341

нема. У свом надасве критичном и трезвеном расу-
ђивању Вук је каткад можда и пропуштао да поједина
решења доведе докраја; с друге стране, да мање важне
чињенице у више наврата без нужде понови; најзад,
да обећа да ће о једном занимљивом проблему изнети
свој став, па то да не учини — али, насупрот свему
овоме, основне видове властитих изуча-
вања Вук је, доследно својим схватањима, изнео
углавном јасно и без икакве резерве.

Многи Вукови написи о нашој народној поезији,
осим тога, садрже низ проверених и документованих
детаља, досад најчешће превиђаних, у научном погледу
чак и неискоришћених. Детаљном анализом могу се из
ове грађе издвојити непосреднији подаци о историјској
прошлости ове усмене литературе, њеном стању када
ју је Вук открио, и себи и другима, даље о певачима и
гусларима, њиховим песмама; ови прилози садрже пуно
и других сведочанстава о развитку савременог интересо-
вања за народне песме, самом Вуковом раду на њихо-
вом бележењу и сакупљању, о њему као редактору и
издавачу и, што је за нас најважније, о Вуку као свестра-
ном и дубоко ангажованом испитивачу и теоретичару,
дакле, о читавом оном времену које већ данас представ-
ља историјску прошлост и њен неоспорно најизразитији
период.

У неким Вуковим написима, истина, има контрадик-
торних тврђења, понегде и нетачних генерализација;
у другим — у мањем броју — осећа се и те како велики
недостатак његове ерудиције; има, најзад, и прилога
у којима апсолутно нема никаквих закључака и образ-
ложених судова — али сви ови недостаци, иначе уочљиви
кад су груписани, могу се објаснити не само наменом
појединих написа него и временом њиховог постанка,
кад је наука о нашем народном песништву била тек
у својој првој фази развитка и, стога, неминовно на нис-
ком ступњу. Но и поред тога, грађа коју је Вук дао и
његова концепција основних проблема из ове области
и данас су од значаја у објективном испитивању његових

342

теоријских уопштавања, да би се, најзад, прецизно
могло установити колики је Вуков удео био у досадаш-
њем изучавању ове наше националне поезије.

Не би требало, уосталом, прећи ни преко чинјенице
да читава Вукова активност у сакупљању, бележењу
и издавању наших народних песама иде пуним својим
обимом у књижевност, у научну и есејистичку књижев-
ност. Говорити, дакле, о Вуковом комплексном испити-
вању народне поезије, истовремено значи говорити и о
његовом књижевном раду, о Вуку као књижев-
нику. Иако веома сложена, пуна још неиспитаних
могућности и непознатих појединости, ова занимљива
тема и данас је међу првима које стоје пред нашом
науком.

Удео Вуков у проучавању српских народних песама
био је велики и објективно позитиван. Упознати сву ту
његову творачку делатност у целини — више је него
обавеза.

II

И поред уложеног труда, на жалост, нисмо могли
прикупити све Вукове написе о српској народној пое-
зији. Од штампаних радова остало нам је неприступачно
*Објављеније о другој књизи Пјеснарице* (1815), које је и
сам Вук поменуо у предговору друге књиге *Пјеснарице*.
Тај текст Вук је написао у Сремским Карловцима и
14. јуна 1815, како о томе извештава Копитара, послао
га Димитрију Давидовићу „да га напечата и разашље
у новинама“ (*Вукова урейиска*, I, 150). Ово се Вуково
писмо, међутим, негде на путу задржало. Кад га је са
закашњењем добио, Давидовић је Вука известио (пис-
мом од 29. јуна 1815) да ће примљено *Објављеније обја-
вити и већ 2. јула („у петак“)* „разаслати га“ (*Вукова
ūрейиска*, II, 68).

Давидовић је одржао дату реч и ово Вуково „Објав-
љеније“ штампао, али по свој прилици само у облику
оновременог књижевног оглаха, на посебном листу

343

обичне четвртине. Чим је било готово, Давидовић га је разаслао. Знамо данас, на пример, да се Јован Пачић, коњички официр и песник, претплатио на другу књигу Пјеснарице на основу овог Вуковог Објављенија (Вукова Ырейиска, II, 456). Љуб. Стојановић је, међутим, изнео мишљење да је ово Објављеније било штампано „јамачно као прилог Српским новинама“ (Живоӣ и рад Вука Сӣмеф. Караџића, Београд, 1924, 759). Ову вест не можемо проверити. У комплету Новина сербских, власништва Народне библиотеке у Београду, који се налази у библиотеци Тих. Ђорђевића, нема овог Вуковог написа као додатног прилога. Судећи, најзад, и по самој стилизацији Љуб. Стојановића, биће да је он само узгредно изразио ово своје домишљање, ни сâм немајући проверених података да ли је ово Објављеније изишло као прилог Давидовићевим новинама.

За овим Вуковим Објављенијем вршили смо посебна истраживања у његовој оставштини у Српској академији наука, архивској збирци Вуковог и Доситејевог музеја, фондовима Државне архиве НРС, најзад и у Одељењу старих књига и рукописа Народне библиотеке; али без резултата. То ипак не значи да је сâм текст загубљен. Љуб. Стојановић га је имао у рукама и желео објавити у четвртој књизи Вукових Скуйљених їрамаӣичких и йолемичких сӣиса (нав. дело, 102). Ова књига није доштампана, и једини познати њен примерак од првих десет табака налази се у библиотеци Вуковог и Доситејевог музеја. Овог Вуковог Објављенија, на жалост, овде нема, што значи да оно није ни било прештампано.

Други Вуков текст, на који морамо скренути пажњу, јесте један његов фрагментарни рукописни напис. Њега је пронашао Рад. Перовић. Он каже: „У Вуковој заоставштини постоје и његове [Вукове] маргиналије на Герхардов превод српских народних песама и припovedака, објављен у две књиге 1827. под насловом: Wila. Serbische Volkslieder und Heldenmährchen; ове маргиналије [...] обухватају три полутабака и није искључено

344

да их је Вук обрадио у виду чланка или приказа који је објављен, можда анонимно, у каквом немачком листу; зато би било нужно да се на основу ових индиција изврше потребна истраживања. Ко зна, уосталом, колико има непознатих Вукових чланака, нарочито политичких, објављених у немачкој и аустријској штампи. И у нашој штампи има их неколико за које се до данас није знало“ (Вук Ст. Караџић: Из исшорије Јрвој срйској усшанка, Београд, 1954, 11).

Како нам је принцип био у овој књизи да прикупимо искључиво штампане Вукове написе о српској народној поезији, ове смо његове рукописне маргиналије на Герхардове преводе српских народних песама изоставили, пошто засад још немамо података да их је Вук негде објавио. Њихова вредност није велика и лежи, најпре, у чињеници што су и данас те његове белешке углавном непознате у литератури.

Што се тиче редакције текста, имамо ово напоменути. Вуков текст свуда смо доносили у изворном облику. При том смо учинили следећа одступања: а) текст из најранијих година његове књижевне делатности, углавном до појаве првог издања Рјечника (1818), морали смо транскрибовати савременим начином писања, изостављајући све излишне знакове оновремене азбуке; б) погрешно писање растављених и састављених речи, као и употребу великих и малих слова, саобразили смо према данашњем правопису; в) граматичку интерпункцију доследно смо мењали у логичку.

Да бисмо избегли непотребна понављања, изоставили смо неколико ситнијих фрагмената из појединих Вукових написа где је, покаткад и дословно, било речи о истој ствари, на пример у текстовима о Марку Краљевићу, Милошу Обилићу, Стевану Стратимировићу и сл. У таквим случајевима узимали смо у целини само првобитно штампани текст, а од прештампаваних једино оне одломке где је било новијих података.

345

ПРЕДГОВОР

Прва интересовања Вука Карадића за српске народне песме — 7

О СРПСКОЈ НАРОДНОЈ ПОЕЗИЈИ

Објављеније о првој књизи Пјеснарице (1814) — 33

Посвета првој књизи Пјеснарице — — — — — 35

Предговор првој књизи Пјеснарице — — — — 38

Напомене у првој књизи Пјеснарице — — — — 46

Посвета другој књизи Пјеснарице — — — — — 50

Предговор другој књизи Пјеснарице — — — — — 52

Напомене у другој књизи Пјеснарице — — — — 55

О Милошу Обилићу — — — — — — — — 58

Из предговора првом издању „Српскога рјечника“ 62

Иван Кнежевић — — — — — — — — — 64

Из једне ране рецензије — — — — — — — — 66

Објављеније о трећој књизи српских народних песама (1821) — — — — — — — — — 67

Напомена о бугарским народним песмама — — 69

Посвета трећој књизи народних песама лајпцишког издања — — — — — — — — — — 71

Посвета другој књизи народних песама лајпцишког издања — — — — — — — — — — 72

Посвета првој књизи народних песама лајпцишког издања — — — — — — — — — — 73

Предговор првој књизи народних песама лајпцишког издања — — — — — — — — — — 74

Одговор рускоме рецензенту — — — — — — — 115

О певању песама у Србији — — — — — — — — 124

ВУК КАРАЏИЋ
О СРПСКОЈ НАРОДНОЈ ПОЕЗИЈИ

Коректор
Гордана Рељић

Технички уредник
Слободан Николић

Издавач
Издавачко јредузеће ПРОСВЕТА
Београд, Добрачина 30

Штампа
Беојрадски јрафички завод
Београд, Булевар војводе Мишића 17