FR. RAPHAEL A PONTICULO

REGULARIS OBSERVANTIAE

S. P. N. FRANCISCI

IAM S. THEOLOGIAE LECTOR, BONONIENSIS PROVINCIAE EX-MINISTER
EX-PROCURATOR GENERALIS ORDINIS, EPISCOPORUM EXAMINATOR
TOTIUS ORDINIS MINORUM MINISTER GENERALIS
ET HUMILIS IN DOMINO SERVUS

DECRETUM

Cum duo Revisores, quibus id commisimus,
recognoverint posse in lucem edi Opusculum, cui
titulus: Grammatica Latino-Illyrica, compositum
a Rev. P. Angelo Kraljević, Nostrae Observantis
Custodiae Hercegovinae filio, et in eadem iterato
Custode Gubernii; praesentium vigore facultatem
eidem impertimur cum salutaris obedientiae me-
rito, ut illud typis mandare valeat: servatis ceteris
servandis.

Datum Romae ex Aracoeli 18 Octobris 1863.

Fr. RAPHAEL Minister Generalis.

De mandato P. Suae Rñae
Fr. ANTONIUS a Fano Lr. Jub s.
a Secretis Ordinis.

*

AMICUM VERBUM RECENS DELECTO PRAECEPTORI.

Ad munus Instructoris Iuventutis Ordini nostro Seraphico de-
stinatae, vel eidem iam adscriptae, a respectiva Auctoritate vo-
catus, delectusque, rem non vulgaris honoris tibi evenisse iure
arbitrari debes. Nactus enim es amplissimum campum insignis
laudis promerendae, gloriaeque immortalis consequendae; quo-
niam optime mereri potes de Ecclesia, cuius filius es, quia
futuros eiusdem Pastores educandos suscipis; de Religione,
quia eidem Palladia preparas; de Patria, cuius civis es, quia
eius ornamenta et decora erudis; de Instituto, cuius membrum
es, quia eius Surculos instruis. Ast hoc officii multae operae
et laboris res est, longeque gravius et difficilius, quam plu-
rimi hominum existimare noverunt. Neminem latere potest,
maximam esse humanorum ingeniorum et temperamentorum va-
rietatem, diversa et plane opposita animorum studia, ac pro-
pensiones, proinde singulorum fere animi diversa norma et
ratione dirigendi, et excolendi sunt. Ad hoc autem quantum in-
genii acumen non requiritur? Pueros rudes, mores eorum in-
sulsos, incultos et inhumanos ferre, eosque ad Christiana in-
stituta, et leges humanitatis effingere, quanta patientia opus
non est? Et quia, docente Quintiliano: Sunt quidam, nisi in-
stiteris remissi; quidam imperia indignantur, quosdam conti-
net metus, quosdam debilitat; alios continuatio contundit, in
aliis plus impetus facit. Hic erit alendus ambitu, hunc mordebit
obiurgatio; hunc honor excitabit, in hoc desidiam nunquam
verebor. - Igitur audentes adhortandi, torpentes stimulandi, er-

— VI —

rantes corrigendi, imbecilles adiuvandi, immodesti continendi sunt. Scire autem ubi serenitas facilitasque animi adhibenda, ubi incitamento, vel froeno, ubi laude vel vituperio utendum sit; quanta dexteritas et mentis tranquillitas in Praeceptore non exigitur? Quantus fervor et amor officii in eo adesse non debeat? Itaque aequanimis feres, si tibi compendium laboris facturus, ex Poedagogia velut quaedam lemmata apponenda hic duxerim (1), indicaturusque tibi quibus te dotibus instructum et praeditum esse conveniat: tum quid cumprimis alumnos tuos docere: demum qualiter cum illis procedere debeas: si optatum Institutionis et Educationis fructum producere, aluminosque tibi concreditos felices reddere, ac utiles societati efficere velis. Iis autem dotibus, si te destitutum esse observaveris, optime honori, famae, et conscientiae tuae consulueris, si munus oblatum recusaveris, vel eidem quanto ocyus renuntiaveris, et aliud vitae genus amplexus fueris. Non enim potest excogitari horribilius flagellum Instituti, Religionis et Societatis, quam ineptus, negligens, et officii incurius Praeceptor, aut idem officium perfunctorie, et oscitanter exequens. Nam iniquus est erga Alumnos, quos infelices reddit eosdem in ignoriosis ignorantiae tenebris relinquendo: impius erga Ecclesiam cui ineptos Pastores obtrudit: ingratus erga Superiores suos quos decipit, et quorum locatae in se fiduciae exspectationi non respondet: iniurius erga statum suum, quem inutitilibus membris onerat.

Dotes, quibus te praeditum esse oportet, si rite, exacte et cum decore officio tibi iniuncto fungi velis, sunt 1. Timor Dei, nam ad religiosos et bene moratos homines formandos requiretur in te non fucatus Dei timor, qui ex omnibus tuis dictis, gestibus et factis eluccat. Hoc timore, et quae inde oritur probitate ac morum honestate conspicuus semper coram Alumnis compareas, quoties eorum animos recti ac honesti studio inflammare desideras. Dicta tua, religionis sensum ac studium et morum probitatem suadentia, operibus refutares; nisi sin-

(1) *Poedagogia celeberrimi Milde.* - *Doctrina Educationis Glycerii Spanyk.*

— vii —

cero Dei timore ipse intra religionis ac virtutis terminos con-
tinereris. 2. Ut cum ardore qnodam, et animi alacritate officium
quemadmodum arduum, ita utilitate magnopere commendan-
dum impleas: sincero in illud, et in omnes sine discrimine tibi
creditos alumnos amore feraris. Nam quibus minus addicti sumus
eos plerumque negligimus. Sunt vero insignia tam alumnos, quam
officium amandi, et magni aestimandi momenta. Si enim omnis
Reipublicae prosperitas e sanctitate religionis, probis civium
moribus, ac mutua eorum in re bene gerenda consensione,
et studiis optimarum artium derivatur, haec autem tum publi-
cae, tum privatae uniuscuiusque felicitatis adminicula, a recta
iuventutis educatione cum primis pendet: profecto qui iuven-
tutem in spem Ecclesiae et Religionis Seraphicae educant, et
erudiunt, munus utilitate et magnitudine eximium administrant.
Qui si sublimem dignitatem, et finem hominis, imprimis statum
parvulorum, qui acceptam in baptismo stolam innocentiae non-
dum macularunt, considerent; si in excellens Divini Magistri,
innocentes parvulos tam libenter ad se admittentis, exemplum
oculos coniiciant; si recogitent, esse hos pretium innocentis-
simi illius sanguinis; esse templa Dei vivi, et Spiritus Sancti ha-
bitacula, in quorum cultum, et ornamentum quisquis utilem ope-
ram confert, illius diligentiam illic, in regione perfecta, ad quam
facti et destinati sumus, amplissimum praemium relaturam: fieri
non potest, quin et sanctissimi sui muneris, et alumnorum
suorum singularem amorem concipiant; utque illi ad amussim
satisfaciant propriae commoditati et quieti sponte et ultro vale-
dicant, et instar parentum sumant erga liberos suos affectum
et officia seque eorum saluti curandae totos devoveant. 3. In-
sita pueris a natura timiditas, teneritudo sensus, lenta evo-
lutio virium, inconstantia, plures alii naevi, aetati illi communes,
magnam indulgentiam, animi aequitatem et mansuetudinem re-
quirunt. Impatiens, morosus ac tetricus instructor ipse sibi
munus inamoenum, grave et acerbum reddit; perdit neces-
sariam animi serenitatem, ac prudentiam, saepeque in eiusmodi
actiones abripitur, quarum consectaria non minus ipsi, quam
alumnis noxia esse solent. 4. Tenera conscientia, quam si du-
cem praeceptor sequatur non tantum operam dabit, ut exactam

— VIII —

suorum officiorum notitiam habeat; verum etiam omni conatu elaborabit, ut acquirat necessariam dexteritatem, ac prudentiam, ad illa integre et caste administranda. Hinc saepius severam a te ipso rationem exigas, an et qua virtute officio tuo perfunctus sis, quemvis diem inter perditos renumeraturus, quo in creditorum tibi alumnorum utilitatem, et salutem nihil contulisses. 5. Diligentia ac alacritas tanto magis in praeceptore requiritur; quod ab ipsius accurata, et exacta vivendi, et agendi ratione, ac in obeundo munere fidelitate, amor ordinis et solertia alumnorum, cui tempestive assuefaciendi sunt, dependeat; facile enim imitatores illos habiturus est, si ipse exemplum diligentiae, et fervoris et constantiae praebuerit. Itaque tempus colendis, ac formandis teneris animis destinatum sedulo observes; ac ut facilius certiusque optatum fructum producas; quae in medium allaturus es, attenta prius meditatione componas, et privata exercitatione perficias.

Omnis educationis et instructionis ecclesiastico-religiosae tinis is esse debet: ut homo assiduo virtutis studio, ad Auctorem suum verae virtutis fontem in dies propius accedat, transactoque, constante virtutis et sanctitatis divinae imitatione, huius vitae curriculo cum eo aeternum coniunctus, summae felicitatis particeps fiat. Et quia dicente Seneca: discenda virtus est, non dat natura virtutem, ars est bonum fieri. Ea propter statim in aditu muneris alumnis tuis persuadere conaberis pulchritudinem et decorem virtutis omnibus bonis anteferendam esse; vitii vero horrorem, turpitudinem et foeditatem rationibus et exemplis, praesertim biblicis ad vivum depingere adlaborabis. Fortissimum autem erit motivum fugiendi vitii fides praesentiae omnia scientis et videntis Dei, occultissimorum actuum testis et iudicis. Deum esse Patrem amantissimum, et summe beneficum erga bonos, virtutis remuneratorem liberalissimum. Velle autem omnino remunerare, quia bonus est; et posse etiam, quia omnipotens est. Hinc Deus vitium detestatur, et punit, quoniam id exigit eius sanctitas, et laesa iustitia. Demostrabis pariter Deum esse omniscium, cogitationes nostras videre, corda scrutari, et renes probare. Et non modo Deum optimum, maximum, actibus malis, verbis turpibus, sed etiam cogitationibus spurcis, ceu

— IX —

purissimum spiritum offendi, et id omne prohibitum esse de-
siderare, quod nefas est facere. Docebis porro alumnos tuos,
veram felicitatem, et animi tranquillitatem sitam esse non in
splendore natalium, non in divitiarum affluentia, non in honorum
gradibus, sed in sola virtute contineri; et rerum omnium in-
digum, virtutis tamen cultorem, maiori aestimatione dignum
esse, quam divitem improbum. Nec intermittes illis explicare
essentiam et naturam virtutis; nempe illam non consistere in qui-
busdam precibus vocalibus, praesertim mechanice recitatis, non
in aliquibus externis actionibus, speciem boni praeseferentibus;
potestque aliquis esse misericors, solers, verecundus, neque
tamen moraliter bonus; singulares enim dotes sunt instar frag-
mentorum, in quibus nexus et partes ad efficiendum totum de-
siderantur: sed veram virtutem constituere illam propensionem
universalem in bonum. Qui enim semper vult, quod rectum et
honestum esse novit, et opere implet, est homo moraliter bonus.
Non enim solum actiones externae, verum recta voluntas de-
terminat moralem statum hominis. Interim sciendum est, hanc
voluntatem debere esse efficacem, non in votis inanibus con-
sistentem; quid enim iuvat quemquam tenera illa sensuum mo-
lities, qua iustum et honestum, aut e contra iniustum et in-
honestum intime sentit; iustumque et honestum vehementer
optat; sed cum exequendum esset, manum operi non admo-
vet? Curabis igitur, ut alumni tui sensus suos morales ope-
ribus comprobent. Non intermittes alumnis insinuare scien-
tiam quamcumque magnam, a vitae probitate, et morum ho-
nestate seiunctam, praesertim in viro Ecclesiastico et Religioso,
non aliud esse quam sicam apud latronem, aut gladium in
manu furibundi; omnesque litteratos virtutis expertes assimi-
lari philosophis illis, quos Apostolus Rom. c. 1. v. 29 et seq.;
depingit « repletos omni iniquitate, malitia, fornicatione, ava-
ritia, nequitia, plenos invidia, homicidio, contentione, dolo,
malignitate, susurrones, detractores, Deo odibiles, contumelio-
sos, superbos, elatos, inventores malorum, parentibus non obe-
dientes, insipientes incompositos, sine affectione, absque foe-
dere, sine misericordia.»

Quoniam vim maximi in malum irritamenti habent eorum,

— x —

qui cum alumnis conversantur exempla, quae longe fortius in
animum agunt, quam quaecumque morum regulae, atque prae-
cepta; et quia facultates et sensus eorum moralis, et religiosus
variis modis laedi corrumpive possunt; nam, inquit Seneca, ep. 7.
«Nemo non aliquod vitium aut commendat, aut imprimit, aut
allinit.» Ideo ab illorum societate, et consortio arcendi sunt,
qui eorum integritati et innocentiae quoquomodo aliquid pe-
riculi adferre possent. Hoc iam olim ipsi gentiles et agnoverunt,
et opere executi sunt; nam historia teste, Solon a iuventutis
Gymnasio profanum quemque abesse voluit. Lege Atheniesium
morte puniri iubebatur, qui profanasset sanctuarium, in quo
germina futurorum civium fovebantur. Antiqui Persae aedes
educationi iuventutis destinatas, a foro nundinantium remove-
runt, ne iuvenum animi, consideratione lucro intentorum ho-
minum, a nobilioribus studiis avocarentur. – Et cum bene mora-
tum, honestum, probumque illum esse oporteat, qui alterius
mores ad virtutem effingere cupit et honestatem: cave tu ipse
feceris, dixerisque coram alumnis curae tuae commissis aliquid,
unde mores eorum in discrimen adduci inficique possent. In
omnibus tuis actionibus et sermonibus te cautissimum esse con-
venit, semper prae mentis oculis illud Iuvenalis habendo «Ma-
xima debetur puero reverentia.» Unicum imprudens dictum aut
incauta actio plus damni adfert, quam longo et multiplici co-
natu reparari possit. Unius noctis pruina, quae praevideri non
poterat, annuam Olitoris curam inanem reddit: sic momento
saepe destruitur, in quo statuendo et firmando assidua Prae-
ceptoris diligentia se se exercebat.

Traditurus alumnis tuis praelectiones eos ad litterarum
amorem, gustum et desiderium, semper tamen cum pietate con-
iungendum, hortari, allicere, excitare, et incendere, identidem
non intermittas; demostrata scientiarum iucunditate, utilitate,
praestantia, et omnimoda necessitate in statu, ad quem adspi-
rant. Coram alumnis vultu sereno, comi, affabili, benevolo, et
placido semper compareas sapiens monitum Quintiliani (Inst.
Orat. L. 1.) in mente habens: «Ne studia, qui amare nondum
potest, oderit, et amaritudine semel percepta etiam ultra rudes
annos reformidet.» Quod alioquin efficit morosa agendi ratio

— XI —

Magistri, vultus tristis, verba aspera, et vehementia, importuna severitas, elatum supercilium, pertinax coactio, et exactio eorum, quae pueri necdum praestare possunt, male contentus animus, minae et poenae ob quemvis errorem, omnem vigorem, alacritatem, et solertiam in iuvene suffocant, praesertim si in tenera aetate puero schola tanquam locus afflictionis, Magister tanquam horridus tortor repraesentetur; si pueri ubique instrumenta poenarum videant; nihilque aliud quam minas audiant. Hinc pueri cedunt animis, redduntur stupidi, hebetes, viles, meticulousi, sensus honesti et decori in iisdem extinguuntur. Et quamvis novi ignorantiam, vel exilem profectum alumnorum plerumque ex aliis fontibus esse repetendam; dubitari tamen nequit saepe ab ipsis magistris, Didacticae, et Methodicae regulas ignorantibus, ac de gravitate sui muneris et accurata eius executione parum solicitis, praepostera docendi, et agendi ratione, maxima alumnis impedimenta, quominus proficient, poni. Taedium, quo multi adolescentes afficiuntur, remissio, qua nonnullas disciplinas tractant, aversio a quibusdam materiis nascitur plerumque ex tetrica, morosa, et inerte agendi ratione Magistri, aut ex sicco, abstracto, obscuro proponendi modo, saepe ex aliis adiunctis, quae Magister mutare posset et deberet.

Crederes propositum esse quibusdam Magistris omnem vigorem in suis discipulis extinguere, eosque tum a se tum a disciplina, quam tradunt, avertere; cum tamen nihil magis sit expetendum, quam ut et in Magistrum, et in studia, quae is docet, maxima propensione ferantur, quia sic tantum sedula diligentia, et optatus progressus sperandus est. Alter non minus perniciosus error est illorum Magistrorum, qui ab una disciplina celeriter ad aliam properant; neque tempus alumnis relingunt proposita expendendi, et bene memoriae imprimendi. Iam vero fructus doctrinae non in eo situs est, quantum, et quam celeriter proposueris, sed quam clare et solide alumnus perceperit; qui primis praesertim annis tempore opus habet, ut aliquid perspicue et plene cognoscat. Uni eidemque rei diutius saepe inhaerendum; aut frequentius repectenda; ne obscure intellecta celeriter e memoria elabatur. Ideo iam Quintilianus dicebat: (L. I. c. 2.).- Magistri, si tamen ambitiosis utilia praeferet,

— XII —

hoc opus sit, cum adhuc rudia tractabit ingenia, non statim onerare infirmitatem discentium, sed temperare vires suas, et ad intellectum discentium descendere. Nam ut vascula oris angusti superfusam humoris copiam respuunt, sensim autem influentibus, vel etiam instillatis complentur: sic animi puero-rum, quantum excipere possint videndum.

Deproperata institutio communiter coniungi solet cum alio aeque noxio errore, nempe cum neglectu certarum notionum, quae ad sequentes rite intelligendas necessariae sunt. Unde in discipulum id damni dimanat, quod defectu praeviarum cogni-tionum, aut dexteritatis in praeviis minoribus exercitationibus, reliquam doctrinam non intelligat, et in maioribus ac diffici-lioribus exercitationibus progredi minime possit. Elementa quae Magistro forte levia esse videntur, discipulo maximi momenti sunt; qui eo celeriores, et maiores progressus subinde facturus est, quo plenius et accuratius illa noverit, ac in iisdem exer-citatus fuerit. Nihil igitur intermittendum, nihil remissius tra-ctandum, quod ad intelligenda reliqua doctrinae capita, aut iuvandam alumni dexteritatem necessarium est.

Sed qualiscumque fuerit educatio, et instructio, novas fa-cultates producere non potest, sed solumodo id quod natura dedit potest magis excolere et perficere. Si igitur post omnem adhibitam diligentiam aliquem alumnorum tam crassae Minervae esse observaveris, ut nulla prorsus spes affulgeat evolvenda-rum aliquando facultatum intellectualium, eidem mature per-suadeas, ut litteris valedicat, et tale opificium vel artem ad-discat, ad quam natura propendet.

Quia non sufficit nosse methodum docendi; sed insuper sciendus est modus, quo alumni intra limites honesti et decori contineri debeant; paucissimorum enim ea felicitas est, ut unice amore virtutis recte agant. Plurimi namque ob imbecillitatem intellectus, saepe suorum animi sensuum actionumque pravi-tatem non perspiciunt, consectaria non praevident, aut prae-visa parvi pendunt. Interdum complurium corruptio tanta est, ut nulla nobiliora motiva, ac remedia recipiant; est autem opus impressione, quae celeriter effectum producat. In his et simi-libus casibus Praeceptori alia adhuc adminicula praesto esse

— XIII —

debent, quibus in voluntatem alumnorum agere et contra sen-
suum potentiam possit niti; donec aliorum impulsuum sit capax.
Haec adminicula sunt minae et poenae.

Quod concernit minas, equidem hae prudenter intentatae
curando animo ad vitia prono idoneae sunt. At 1. Nunquam
est minandum, nisi cum necessarium est; continentes enim et
exageratae minae, omni vi amissa, non aliud quam licentiam et
proterviam, minarum et minantis contemptum, aut servilem
metum, astutiam et simulationem pariunt. 2. Nunquam est mi-
nandum, quod facere non possis, nec velis, spernet enim mi-
nas, quam primum puer praeviderit, nec te sincere minari, nec
ab aliis esse admittendum, ut facias, quod minaris. 3. Alumni
indoli, delicti gravitati, et vi irritamenti mali accomodatum sit,
quod minaris, secus remedium sine causa prodiges. 4. Prope
esse et certo secuturum intelligat alumnus, quod minatus es.
5. Esto tibi semper constans: nihil praecipias sine deliberatione,
ne praeceptum revocare cogaris; nihil nisi quod necessarium
est, ita non debebis mandatum relaxare.— Precibus, blanditiis,
donis, astutia, vel contentione obedientiam non extorqueas,
et violationem tuorum mandatorum, nunquam sine animad-
versione relinquas. Quia dantur nonnulli alumnorum tam durae
cervicis, tam pervicaces et protervi, atque eo malitiae deve-
niunt, ut nulla monita, nullae minae eos ad meliorem frugem
revocare valeant: huiusmodi discolos etiam poenis moderatis
afficiendos esse dudum inter Sapientes constat. In iis autem irro-
gandis, ne poenitenda committas, sequentes conditiones servare
memento. 1. Conditio, quae in puniente requiritur, est aequitas,
remoto omni partium studio. Iniquum est, hoc ipsum punire in
uno minus gratioso alumno, quod alteri gratioso dissimulatur.
2. In exercenda puniendi potestate sis tibi constans, ne impetu
animi abreptus, hoc punias hodie, quod haeri dissimulasti.
3. Nunquam punias, nisi de culpa plene convictus; de qua, si
certus esse non possis, praestat reo poenam dimittere, quam
innocentem punire. 4. Caveas, dum poenam irrogas, ne sive
iracundia, sive alio quovis affectu abripiaris, illud Sapientis
Educatoris in mente retinens: «Percuterem te puer, nisi ira-
scerer.» 5. Punias matura cum deliberatione, virili prudentia, ac

— XIV —

sermone, gestu, vultu, tota denique corporis compositione
ostendas, te ingratum hoc negotium tantum necessitate et officio
adactum peragere. 6. Nec precibus, nec fletu, nec obluctatione
pueri, minus aliorum deprecatione a poena reo infligenda, quam
necessariam esse agnovisti, te dimoveri sinas. 7. Reus poenam
sentiat; secus contemneris, et ludibrium fies, et tu et poena.

— Post poenam non est affligendus puer continuis obiurgationibus et exprobrationibus delicti. Non est narrandum aliis quid acciderit, minimeque explodendus, et irridendus punitus. Cave etiam ne errores alumni tibi soli notos divulges, ne eum publicae confundas, ne propudiose tractes, ne probrosis nominibus afficias; nec illum contemptui aliorum exponas; quia haec punitum irritant, astutum et pervicacem faciunt, et in desparationem adducunt. Hoc etiam Quintilianus cavendum monet, ut nec austeritas sit tristis, nec dissoluta comitas; ne inde odium, hinc contemptus oriatur.

Interim haec omnia non sufficiunt ad plene cognoscendam
alumnorum indolem: sed necesse est insuper, ut sagaci so-
lertia penitius in animos eorum inspicias, particulares propen-
siones, et inclinationes illorum observes. Observationes sic in-
stituendae sunt, ut alumnus se observari non animadvertat. Per
occultos exploratores, et callidas insidias alumni indolem cog-
noscere velle semper est periculosum; nam si insidias sibi
fieri observet omnem amorem et fiduciam erga Praeceptorem
exuit, evadit simulator, et nulli hominum satis fidit. Explora-
tores ipsi, quos Praeceptor adhibet, quandam animi vilitatem
induunt. In ferendo autem iudicio omne partium studium, odium
personale, aliasque ineptas passiones diligentissime evita. Si
quemquam alumnorum ad aliqua vitia particularia affectum ha-
bere cognoveris: puta furiam, ebrietatem, rem turpem, cum
iis quorum interest tempestive communicare ne intermiseris;
mature enim amputandum, quod amputatum non fuisse, sero,
sed frustra, dolebis. Inexpiabili profecto piaculo temetipsum
obstrictum sentires, si huiusmodi vitiis inquinatos, aut deditos
Ordini obtruderes, quod saepius factum fuisse, utinam tristis
non comprobaret experientia! Hic non agitur causa privata,
sed Dei, sed Ecclesiae, sed sacri Ordinis, et tandem animae

— XV —

tuae. Quadraret sane in te pervulgatum ac tritum axioma: «Qui est causa causae etiam est causa causati.» Paris enim periculi res est, aut idoneo et utili membro Societatem, Ecclesiam, et Ordinem privare; aut indigno et pernicioso onerare.

Cuncta haec adimplere, hic labor, hoc opus, haec laus et virtus est probati Magistri. At si magnitudinem praemiorum, quae laborem, patientiam, et industriam tuam certissime sequentur, consideraveris; nec otium te retinere, nec privati commodi studium avocare, nec laborum difficultas et multi-tudo unquam retardare poterunt, ab exacte implendo munere tibi iniuncto. Praemia autem te mansura, non quidem illa sunt, quae ineptum vulgus, aut homines parvi animi et angusti per-ctoris suspicere, et expectare consueverunt; sed perpetua et immortalia sunt, nempe: Grata discipulorum memoria, puris-sima voluptas semper in te redundatura ex rite adimpleto officio, dulcissima reminiscentia, te fecisse rem Deo gratam, Ecclesiae utilem, Ordini decoram aptos et probos religiosos formando (1).

Ut autem alacri animo labori incumbas, revoco tibi notissi-mam doctrinam theologicam, scilicet: Unumquodque opus bo-num eo magis nobis imputari ad meritum, quo maiorem in eiusdem exercitio luctam sustinere oportuit, et quo maiori intentionis puritate illud perfecimus. Etiam corpore nostro iam-diu exstincto, et in pulverem converso semina per nos sparsa flores gloriae quodammodo immortales uberrimosque fructus fe-rent.- Tanta namque est rerum omnium connexio, ut, quidquid egerimus, quaquaversus diffundi, et per consectaria inde enata, quasi perennare soleat.- Neque iustus, neque impius, ubi ex hac vita decedit totus moritur; sed eiusdem opera quasi viva quaedam semina in novos semper multiplicatosque fructus con-scendunt (2).

(1) Spanyk a p. 1.-188. — (2) Stapf. a p. 372.-380.

UVOD

§. I.

Što je Gramatika Latinska?

Gramatika, naški Slovnica: jest nauk, koji uči dobro latinski štiti, pisati, razumiti, i govoriti.

Koliko ima dila Gramatika latinska?

Ima ih pet:

1. *Orthoëpia-Pravočitanje*, koje uči upravno štiti; n. p. *Objicio, rejicio, subjicio*, a ne *obicio, reicio, subicio*; tako *dissero*, a ne *disero*.

2. *Orthographia-Pravopis*, koja uči upravno pisati; n. p. gdi se ima pisat malo ili veliko slovo, gdi li jednostruko, ili dvostruko.

3. *Etymologia-Iztokoslovje*, koja ukazuje iztočaj, vlastitosti, i promine svake riči.

4. *Syntaxis-Slaganje*, koji nas uči slagati po upravam Gramatičkim različite dile govorenja.

5. *Prosodia-Naglasnica (accentum)*, koja uči lipo riči izgovarati na dugo ili na kratko po obićaju jezika, n. p. naški *Pas-Canis* i *Pàs-Cingulum*.

Niki nadodaju *Calligraphia-Krasnopis*, koja slova dobro načinjat uči.

1

— 3 —

Kolikostruko je Ime bitstveno ?

Mnogostruko: kako, *Proprium*-Vlastito, *Appellativum*-Nazivajuće ili *Commune*-Obćeno, *Primitivum*-Prvobitno, *Derivativum*-Izvedeno, *Collectivum*-Sabirajuće, *Diminutivum*-Smalakšajuće.

1. Imena Vlastita-*Propria*, jesu ona koja jednu stvar ili jedan kip zlamenuju, n. p. *Coclum*-Nebo, *Sol*-Sunce, *Luna*-Misec; *Petrus*-Petar, *Josephus*-Jozip, *Joannes*-Ivan etc.

2. Imena Nazivajuća-*Appellativa* ili Obćena-*Communia*, jesu ona, koja se mnogim stvarma, ili mnogim kipovim pridaju; n. p. *Locus*-Misto, *Fluvius*-Rika, *Flos*-Cvit; *Rex*-Kralj, *Judex* Sudac, *Poëta*-Piesnik.

3. Imena Prvobitna-*Primitiva*, jesu ona, koja po sebi stoje, niti iz drugoga imena izlaze; n. p. *Mons*-Gora, *Planina*, *Mare-More*.

4. Imena Izvedena-*Derivativa*, jesu ona, koja izhode iz drugoga imena ili riči; n. p. *Bonitas*-Dobrota od *Bonus* dobar. Akoli iz riči izlaze tada se zovu *Derivativa-Verbalia*; n. p. *Amor-ljubav* od riči *Amo*-ljubim, *Scriba*-pisac od riči *Scribo*-pišem.

5. Imena Sabirajuća-*Collectiva*, jesu ona koja već množtvo u jednobroju zlamenuju; n. p. *Gens*-Narod, *Populus*-Puk, *Exer-citus*-vojska, *Greex*-Stado, *Civitas*-Grâd etc.

6. Imena Smalakšajuća-*Diminutiva*, koja stvar smalakšaju: od kojih nika izlaze na *cio*, kako od *Homo*-čovik izlazi *homuncio-čovuljak*; a nika na *ellus*, *a*, *um*, kako *Agnus*-janje *agnellus*-janješce, od *Capra*-koza *caprella* i *capella*-kozica, od *Lignum-drvo* *lignellum*-drvešce, od *Liber*-knjiga *libellus*-knjižica, od *Puer-dite* *puellus*, a može se reć i *pusio*-ditešce.

§. V.

Koliko ima vlastitostih (*proprietates*) ime bistveno ?

Ima četeri : 1. *Genus*-pleme, 2. *Numerus*-broj, 3. *Casus*-upadak ili padež, 4. *Declinatio*-sklon.

Kolikoje plemenah? Tri: *Masculinum*-mužko, *Femininum*-žensko, i *Neutrum*-sridnje.

*

- 4 -

Kako se poznaje koga je plemena koje ime?

Poznaje se po zaimencim: hic, haec, hoc. Za mužko hic, za žensko haec, za sridnje hoc; n. p. hic murus-ovi zid, haec porta-ova vrata, hoc signum-ovo zlamenje.

Koliko ima brojevah? Ima dva: Singularis-jednostruki ili jednobroj, koji samo jednu stvar ukazuje, n. p. Avis-ptica; i Pluralis-većostruki ili većebroj, koji više stvarih zlamenuje, n. p. Pueri-dica, Viri-ljudi.

Koliko ima Padežah (Casus)?

Ima ih šest:

1. Nominativus-imenujući, i odgovara na pitanje tko-quis;
n. p. Quis? Antonius. Tko? Antun.

2. Genitivus-radjajući, i odgovara na pitanje čiji-cujus; n. p.
Cujus est liber? Antonii. Čija je knjiga? Antunova.

3. Dativus-dajući, odgovara na pitanje komu-cui; n. p. Cui
servis? Antonio. Komu služiš? Antunu.

4. Accusativus-osvadni, odgovara na pitanje koga- quem?
n. p. Quem vidisti? Antonium. Koga si vidio? Antuna.

5. Vocativus-zovući, s'kojim se služi kad se zove, n. p. o An-
toni! o Antune!

6. Ablativus-odnoseći, odgovara na pitanje od koga-a quo,
n. p. A quo accepisti? ab Antonio. Od koga si primio? od An-
tuna.

§. VI.

Koliko je Deklinacionah, i kako se poznaju?

Ima ih pet: i poznaju se pò poslidnjoj silabi Genitiva, koja
svršuje u prvoga na ae, n. p. Mensa ae, Trpeza.

Drugog na i, n. p. Magister, i, Meštar, učitelj.

Trećeg na is, n. p. Sermo, is, Govorenje.

Četvrtoga na us, n. p. Manus, us, Ruka.

Petoga na ei, n. p. Dies, ei, Dan.

— 5 —

Kako se sklanjaju gori rečeni zaimenci hic, haec, hoc ?

Singularis

N. Hic, haec, hoc. - Ovi, ova, ovo.

G. Huius. - Ovoga, ove, ovoga.

D. Huic. - Ovomu, ovoj, ovomu.

A. Hunc, hanc, hoc - Ovoga, ovu, ovo.

A. Ab hoc, hac, hoc - Od ovoga, ove, ovoga.

Pluralis

N. Hi, hae, haec - Ovi, ove, ova.

G. Horum, harum, horum - Ovijuh.

D. His - Ovima.

A. Hos, has, haec. - Ove, ova.

A. Ab His - Od ovih.

§. VII.

Prima declinatio - Prvi Sklon.

Koja su imena prvoga Sklona ?

Sva imena prvoga sklona izlaze u nominativu na slovo a, a u genitivu na ae; osim ako su Grčka oli Žudinska tada izlaze u nominativu na as.

Prilika prvog Sklona

Singularis

N. haec Mensa, ova Trpeza.

G. hujus Mensae, ove Trpeze.

D. huic Mensae, ovoj Trpezi.

A. hanc Mensam, ovu Trpezu.

V. o Mensa, o Trpezo.

A. ab hac Mensa, od ove Trpeze.

Pluralis

N. hae Mensae, ove Trpeze.

G. harum Mensarum, ovijuh Trpezah.

D. his Mensis, ovim Trpezam.

A. has Mensas, ove Trpeze.

V. o Mensae, o Trpeze.

A. ab his Mensis, od ovih Trpezah.

OPAZ. za razabrat u Dativu i Ablativu većebroja koja su imena ženskog plemena, stavlja se na misto is, abus; n. p. Famulis-slugam, Famulabus-službenicam. Tako i u slidečim:

Ambae, Obedvic.

Duae, Dvi.

Nata, Čer.

Anima, Duša.

Equa, Kobila.

Serva, Robinja.

— 6 —

Asina, Magarica. 'Filia, Čer, kćer. Socia, Drugarica.

Dea, Božica. Liberta, Oslobodjenica.

Domina, Gospoja. Mula, Mazga.

Medjuto nalazi se premda ridko u starih pisaocah na is,
i za žensko; tako Cicero reče: *Duabus animis suis*. (pro Rab.)
A Livio: *Ex duabus filiis*. (Hist. 22, 26.).

§. VIII.

Secunda declinatio - Drugi Sklon.

Koja su imena drugog Sklona?

Imena drugoga Sklona izlaze u Nominativu na us, oli um,
ili er, samo na ir izlazi Vir-čovik, muž, i sastavljena Duum-
vir, Trium-vir, i, Levir-diver; takodjer samo na ur, Satur-
sit, a u Genitivu vazda na, i.

Prilika drugog Sklona

Singularis

N. hic Magister, ovi Meštar.

G. hujus Magistri, ovoga Me-
štra.

D. huic Magistro, ovom Me-
štru.

A. hunc Magistrum, ovog Me-
štra.

V. o Magister, o Meštre.

A. ab hoc Magistro, od ovog
Meštra.

Pluralis

N. hi Magistri, ovi Meštri.

G. horum Magistrorum, ovijuh
Meštarah.

D. his Magistris, ovim Me-
štrim.

A. hos Magistros, ove Meštre.

V. o Magistri, o Meštri.

A. ab his Magistris, od ovih
Meštarah.

Za sridnje pleme

Singularis

N. hoc Templum, ova Crkva.

G. hujus Templi, ove Crkve.

D. huic Templo, ovoj Crkvi.

A. hoc Templum, ovu Crkvu.

V. o Templum, o Crkvo.

A. ab hoc Templo, od ove
Crkve.

Pluralis

N. haec Templa, ove Crkve.

G. horum Templorum, ovijuh
Crkavah.

D. his Templis, ovim Crkvam.

A. haec Templa, ove Crkve.

V. o Templa, o Crkve.

A. ab his Templis, od ovih
Crkavah.

-7-

OPAZ. Ako nominativ drugog Sklona dovršuje na us, vokativ ima na e, n. p. Petrus, Petre. Ako li na ius, tada imena vlastita imaju na jedno i, n. p. Antonius, Antoni; a nazivajuća- appellativa na e, n. p. Vicarius, e, Tabellarius, e, Fluvius, e, Socius, e, Ebrius, e, Egregius, e: iznima se Deus, i, ima o Deus; takodjer Filius i, ima o fili. I Grčka na ius, imadu vokativ na e, n. p. Tyrinthius o Tyrinthie, Sperchius o Sperchie. A u osta- lim svim imenim vokativ kao i nominativ.

§. IX.

Declinatio Tertia Treći Sklon.

Koja su imena trećeg Sklona?

Imena trećega Sklona toli bistvena koli prilagajuća različito u nominativu dovršuju, n. p. na a, e, c, l, n, r, s, t, x; a u Genitivu vazda na is. Od tizih nika su jednaka u nominativu i genitivu, kako: Navis-navis, Ovis-ovis; gdikoja imadu jednu silabu više u genitivu, kako: Turbo-turbinis, vihar, Lepus-leporis-zec; a nika više dvi silabe, kako: Iter-itineris-pût, Anceps-ancipitis-dvoumljiv, Biceps-bicipitis-dvoglav.

Prilika trećeg Sklona.

<table><thead><tr><th>Singularis</th></tr></thead><tbody><tr><td>N. hic Sermo, ovo govorenje.</td></tr><tr><td>G. hujus Sermonis, ovoga govorenja.</td></tr><tr><td>D. huic Sermoni, ovomu govorenju.</td></tr><tr><td>A. hunc Sermonem, ovo govorenje.</td></tr><tr><td>V. o Sermo, o govorenje.</td></tr><tr><td>A. ab hoc Sermone, od ovoga govorenja.</td></tr></tbody></table>

<table><thead><tr><th>Pluralis</th></tr></thead><tbody><tr><td>N. hi Sermones, ova govorenja.</td></tr><tr><td>G. horum Sermonum, oviuh govorenjah.</td></tr><tr><td>D. his Sermonibus, ovim govorenjim.</td></tr><tr><td>A. hos Sermones, ova govorenja.</td></tr><tr><td>V. o Sermones, o govorenja.</td></tr><tr><td>A. ab his Sermonibus, od ovih govorenjah.</td></tr></tbody></table>

Ova prilika služi za imena koja u Genitivu imadu jednu silabu više, a za ona koja su jednaka u nominativu i genitivu služi slideća

- 9 -

§. X.

Opaz o genitivu jednobrojnom
trećeg Sklona.

1. Imeną sridnjeg plemena dovršujuća na e, izlaze u genitivu na is, n. p. *Omne, omnis-sve, Breve, brevis-kratko*.

2. Imena izlazeća u nominativu na o, imadu genitiv na onis, n. p. *Coenatio, Coenationis-večeranje, Oratio, orationis-molitva*. Nika samo na *inis, n. p. Grando, grandinis-krupa, Siligo, sili-ginis-raž, ozimica*; ovim nadostavi mužka *Ordo, ordinis-red, Margo, marginis-kraj, Cardo, cardinis-stožer, sglob*.

3. Koja u nominativu dovršuju na n, u genitivu uzimlju *inis, n. p. Abdomen-abdominis, salo, Tibicen-tibicinis svirač, Tubicentubicinis truhljač, Cornicen-cornicinis rogosvirač*; takodjer, *Flamen-inis*. 1. želja 2. zadahnutje 3. sveštenik idolski, i *Pecten, inis* češalj.

4. Dovršujućim na *d, l, t*, nikim se nadoda *is* u genitivu, n. p. *David, is*; nikim *ilis, n. p. Vigil, ilis*, opazan, pomnjiv; nikim *itis, n. p. Caput-capitis* glava, tako i sastavljena *Sinciput, itis, Occiput, itis*. Ali *Mel* med, i *Fel* žuć, dvostruče slovo *l* u svim padežim, *Mellis, fellis* etc.

5. Izlazećim na *r*, nadodavši *is* postaje genitiv, n. p. *Lar, ris* kućni zavičaj 2. kućni *hog, Acer-is* makljen, *Ver-is* pramalitje. Ali mnoga imena dovršujuća na *r*, u svim upadcim izpuštaju *e*, taka su a) imena prilagujuća na *cer, n. p. Acer, acris, acre* oštar, *Alacer-cris-cre* veseo, *Volucer-cris* hitar, brz; b) imena koja izlaze na ter: *Accipiter-accipitris* jastreb, osim *Later-lateris-opeka, cigla, i iter, itineris* pût; c) imena mi-secih, kako *September-is* rujan etc. i gdikoja druga imena: *Imber, bris-kiša*; ali *Ebur i Femur*, imadu *eboris i femoris*.

6. Koja izlaze na *as* imaju genitiv na *atis*: n. p. *Honestas, atis* Poštenje, *Bonitas-atis* dobrota; nika na *etis*, kako *Abies, etis* jela; a gdikoja na *edis*, kako *Merces-edis* Plaća, *Hacres, edis* Baštenik.

7. Koja dovršuju na *os, odbacivši, s, a metnnvši, tis, biva genitiv; n. p. Dos-dotis* ruho divojačko, *Cos, cotis* brus; a u ni-

— 10 —

klh metnuvši, ris, n. p. Flos, floris cvit, Ros-roris rosa, Glos-glo-
ris zava; ali Bos ima boris Vô. Tkodjer izlazeća na or, kako,
Arbor-arboris stablo.

8. Koja izlaze u nominativu na us okrću to us na oris u ge-
nitivu; n. p. Corpus-corporis tilo, Decus-decoris lipota, Frigus,
oris studen, Nemus-oris gaj, Pignus-oris zalog.....

9. Koja su od jedne silabe a na us izlaze u nominativu, ima-
du genitiv na uris, n. p. Crus-cruris gnjat, gljezno, Mus-muris
miš; ali Sus prase, ima suis u genitivu. Takodjer Tellus, premda
nije od jedne silabe, ima genitiv telluris. Slideća pak imadu na
tis, kako: Juventus, juventutis mladost, Senectus-tis starost, Sa-
lus-tis zdravlje, spasenje, Servitus-tis služba, robustvo; no Palus
bara i Subscus zapinjač, imadu na dis, paludis, subscudis.

10. Imena koja svršuju na bs ili ps, u genitivu se metne i me-
dju ova dva slova; n. p. Stirps-stirpis koren, Inops-inopis ubog...
A koja su od veće silaba glasovito e prvo rečenih slovah okrću u,
i, n. p. Forceps-forcipis, nožice, Particeps, participis dionik.

11. Koja svršuju u nominativu na x, imadu genitiv na cis,
kako: Cornix-cornicis vrana; a kadikad na gis, kako: Grex-gre-
gis stado, krdo, Rex-regis kralj, Frux-frugis žito. Vadi se Ver-
vex-vervecis škopac, škulj, utučenjak. Nika pak prominjuju e u i,
kako: Remex, remigis vozac, Vertex-verticis vrh, Vibex-vibicis
modrica, Nix-nivis snig, Nox-noctis noć.

§. XI.

Opaz 2. o Akuzativu jednobrojnom
trećeg Sklona

Slideća imena trećeg Sklona imadu akuzativ na im, kako:
*Buris-burim* ralica, *Cucumis-cucumerim* krastavica, *Pelvis-
pelvim* umivalo, *Ravis-ravim* primuknutje, *Securis-securim*
sikira, *Sitis-sitim* žedja, *Tussis-tussim* kašalj. A *Clavis* ključ,
*Fer-
bris* groznica, i *Navis* Ladja, imadu i na *im* i na *em*, *clavim-
clavem*, *febrim-febrem*, *navim-navem*; takodjer, *Restis*, *Canna-
bis* konopac, ličina, uže, višalo, *Puppis* krma, zadnji kraj ladje,
i *Turris* kula, mogu imat na *em*, ali upravnije na *im*, *restim*,
*cannabim*, *puppim*, *turrim*.

— 41 —

§. XII.

Opaz 3. o Ablativu jednobrojnom
trećeg Sklona.

1. Imena bitstvena izlazeća u akuzativu na im imadu ablativ na i, kako: siti, pelvi, resti...

2. Koja imadu akuzativ na em i na im ona izlaze u ablativu na e i na i, kako: igne-igni, imbre-imbri, amne-amni, supellectile-i, fine gdigod i fini. Nalazi se osobito kod Poetah, ave-avi, classe-classi, vecte-vecti, Angue-angui, ungue-ungui, ove-ovi, Cive-civi, poste-posti, fuste-fusti.

3. Koja svršuju na al, ar, e, imadu ablativ na i, kako: Animal živina animali, Calcar mamuza, ostroga, calcari, Monile ovratnik, ogrljak (djerdan) monili, Mare-mari.... Tako, Strigil, oli strigilis-li češagija, Canalis-canali prokop, jaruga, žlib, točilo; kod stari se nahodi i strigile, canale. Par, ris jednak, Nectar, ris sladko piće 2. ugodni miris, Hepar Jetra (turski džigarica), Far brašno, imadu na e u ablativu. Takodjer ima Rete i Praesepe u ablativu, jer je starinom bilo, hic retis i haec praesepis. K' tomu imena misecih, September, October.... imadu ablativ na i.

4. Imena ričljiva verbalia na trix imadu ablativ na e, tako: Altrix hraniteljica od riči, alo, is, ere hranim, ima altrice, Nutrix ima nutrice dojiteljica, doilja, gojiteljica, od riči nutrio gojim, hranim, pitam.

5. Svakolika imena adjectiva jednoga dovršenja imadu ablativ na i, gdikoja na i, i na e, kako: felice-felici, Degener izrod degenere-i, Uber plodan ubere-i; tako i vigili, artifici kad su adjectiva. (Apud Statium, vigili aure; apud Plinium, manus libratur artifici temperamento; apud Ciceronem, ingenti campo; apud Livium, sermone recenti; vehementi incitatione.)

6. Adjectiva kojiuh neutra dovršuju na e, imadu ablativ na i, kako: breve, i, pingue, i, pritio, rude, i. Akoli su ta imena substantiva imadu na e, Volucris ptica, volucre.

7. Substantiva appellativa prilična adjectivim, koja izlaze na is, imadu ablativ na i, kako: Affinis rodiak po ženskoj

— 12 —

krvi, affini, Annalis godišbenjak annali, Familiaris domaći ili domaćnik, prijatelj, familiari, Patruelis-i, stričević, Riva-lis, i, suljubnik, takmać, Sodalis, i, drug, Bipennis, i, sikira dvorizna, Triremis, i, troveslica ladja. Quamvis Caesar, de trireme constructa, et Plinius sodale, et Lucanus natale, et Ovidius, tridente, dixerint. Imena vlastita premda su prilična adjectivim uvik imadu ablativ na e, tako, Paschalis-Paschale.

8. Comparativa imadu ablativ na e, kako: superiore, a kad-kad i na i, kako «Majori cum fiducia, Caes. Posteriori parte Plin. Majori mole, Quin.»

§. XIII.

Opaz 4. o genitivu većebrojnom.

1. Sva imena svršujuća na ns imadu genitiv većostruki na ium; tako: Serpens zmija, Prudens pametan, serpentium, pru-dentium. Takodjer gotov sva koja na s dovršuju, ako u geni-tivu jednostrukomu neimaju više silah: Clades-cladium po-razenje, Ovis-orium; i kojizih ablativ izlazi samo na i, ili na e i na i: Diaecesis-biskupija, Syrtis, žalo morsko, grebeni, oliti ljutine oko mora, imadu na ium. Tim nadostavi slideća: Linter korito 2. badanj, Cohors četa, Uter mišina, Venter trbuh, ima lintrium, utrium... Fornax peć, fornacium, Palus bara, palu-dium. «Quamvis fornacum semel a Plinio, paludum a Caes: et Mela usurpatum sit.» Suviše koja na dva slova neglasovita iz-laze, kako: Arx grād, tvrdjava, Trabs greda, Seps gušterica, Merx plaća, trgovina, Lanx pladanj, mirilo, Pars dio, Fons vrilo, Infans čedo, Glans žir, želud, Cliens branjenik, kip koji stoji pod čijom obranom, Fraus privara, arcium, trabium... Ali dva poslidnja cliens i fraud imadu i na um i na ium. Tamo spadaju i ova: As, assis daska, 2. sovina ili osovina kolska, 3. jasprica, Glis, ris, puh, stahor, Mus, ris, miš, Nix snig, Nox noć, Os, ossis, kost, Fauces čeljusti, Vas-vadis jamac, Lis-litis svadnja, Mas-maris mužko, murium, glirium, faucium, noctium... Vade se slideća i imadu genitiv većebrojni na um:

Apis, ol apes, pčela.

Panis, kruh, hlib.

Canis, pas.

Farens. roditelj.

— 45 —

Degener, izrod.

Inops, ubog.

Linx, ris

Memor spomenljiv.

Supplex, molben, priklonit.

Vates, prorok.

Vetus, star.

Uber, plodan, rodan.

Kod Poëtah osobito nalazi se i parentium, tako reče Horatius, «Dos est magna parentium virtus.»

2. Običaju se često skraćivat genitivi većebrojni prvog, drugog i trećeg sklona izostaviv jednu silabu, n. p. coelicolum, na misto, coelicolarum-dvoranah nebeskih, liberûm, nummûm, denariûm, sociûm, talentûm; na misto: liberorum, nummorum, denariorum, sociorum, talentorum, itd. meûm, magnanimûm, adversariûm, Siculûm etc. na misto: meorum, magnanimorum, adversariorum, Siculorum i t. d. Claudum, caedum, veprum, na misto: claudium, caedium, veprium, i t. d.

Genitiv imenah izlazećih na as običajnije se uzimlje skraćen, n. p. civitatum, anatum, na misto: civitatum, anatum.

A njekih brez razlike na oba načina, n. p. Apum i apium, serpentum i serpentium, Quiritum i Quiritium, optimatum i optimatium, locupletum i locupletium, i t. d.

§. XIV.

Opaz 5. o drugim padežim imenah
sridnjeg plemena.

Ako ablativ jednobrojni imenah sridnjeg plemena izlazi na e, tada tri jednaka padeža isti imenah t. j. nominativ, akuzativ, i vokativ dovršuju na a, n. p. tempora; akoli ablativ ima na i, ili, e, onda tri rečena upadka izlaze na ia, n. p. cubilia, vectigalia poriz. Iz ovih se iznimaju imena comparativa sridnjeg plemena, koja premda imaju ablativ na i, u nominativu, akuzativu i vokativu imadu na a, n. p. majora, vetera...

— 14 —

§. XV.

Declinatio Quarta - Četvrti Sklon.

Koja su imena četvrtog Sklona ?

Sva imena četvrtog Sklona imadu nominativ i genitiv uvik
na, us, oli, u.

Prilika četvrtog Sklona.

Singularis.

N. hic Vultus, ovi obraz.

G. hujus Vultus, ovoga obraza.

D. huic Vultui, ovomu obrazu.

A. hunc Vultum, ovi obraz.

V. o Vultus, o obraže, obrazu.

A. ab hoc Vultu, od ovog ob-
raza.

Pluralis.

N. hi Vultus, ovi obrazi.

G. horum Vultuum, ovih obra-
zah.

D. his Vultibus, ovim obrazim.

A. hos Vultus, ove obraze.

V. o Vultus, o obrazi.

A. ab his Vultibus, od ovih ob-
razah.

Prilika druga dovršujućih na u:

Singularis.

N. hoc Genu, ovo kolino.

G. hujus Genu, ovog kolina.

D. huic Genu, ovomu kolinu.

A. hoc Genu, ovo kolino.

V. o Genu, o kolino.

A. ab hoc Genu, od ovog ko-
lina.

Pluralis.

N. haec Genua, ova kolina.

G. horum Genuum, ovih koli-
nah.

D. his Genibus, ovim kolinim.

A. haec Genua, ova kolina.

V. o Genua, o kolina.

A. ab his Genibus, od ovih ko-
linah.

Slideća imena ovoga deklinaciona imadu dativ i ablativ ve-
ćebrojni na ubus, a ne na ibus:

Acus igla, Arcus lûk, Artus članak, zglob, Ficus smokva,
Lacus jezero, lokva, Partus porod, Quaercus hrast, dub, Spe-
cus spila, pećina, Tribus porodica.

Portus luka, pristanište, misto gdi se brodovi ustavljaju,
ima portubus i portibus. Bos vô, premda trećeг deklinaciona

— 16 —

cero neusudi se reć, specierum, speciebus, premda netaji da
bi se moglo tako latinski reć.

§. XVII.

Imena Nejednaka - Anomala.

Što su imena nejednaka - Anomala?

Jesu ona koja u broju, ol u padežu, ol u plemenu, ol u
Sklonu manjkaju, i tako se od drugih imenah razlikuju.

Imena kojim manjka jednobroj

1. Mužka

Annales, ium, litopis, godinopis.

Cancelli, orum, rešetke.

Cani, orum, starci 2. side
vlasi.

Fasti, orum, dnevnik,

Fines, ium, krajine, medje,
granice.

Liberi, orum, dica.

Posteri, orum, potomci.

Proceres, um, velikaši.

3. Neutra

Castra, orum, vojska, šatori.

Cibaria, jestbine.

Compita, razkršće.

Exta, orum, drob, criva.

Menia, tvrdja, zid gradski.

Sponsalia, orum, zaručenje.

2. Ženska

Calendae, prvi dan svakog
miseca.

Dirae, prokletve.

Divitiae, bogatstva.

Excubiae, straže.

Exequiae, sprovod, pokop.

Induciae, primirenje bojno za
niko vrime.

Insidiae, zaside.

Litterae, rukopisnica.

Minae, pritnja.

Nares, nozdrve.

Nundinae, trg, kupovanje.

Nugae, brezposlice, dičarije.

Opes, um, imanje.

Termae, toplice.

Tricae, petljanije.

Valvae, letve, vratnice.

Imena kojim manjka većebroj.

1. Imena vlastita ljudih neimadu većebroja; Petrus, Paulus.

2. Imena gradovah, n. p. Imotta, Mostarinum; izvan koja
su po sebi bez jednobroja, kako, Venetiae, arum, Parisii,
arum...

— 17 —

3. Imena stvarih razlivnih iliti vodnih *Liquidorum*, kako: *Cerevisia*, pivo, *Oleum* ulje, *Lac*, *tis*, mliko, *Mel*, med, *Serum*, surutka, *Acetum*, kvasina; iznimaju se, *Vinum* vino, *Aqua* voda i *Sanguis* krv, i imadu većebroj.

4. Imena žitah *Frumentorum*, kako: *Triticum* pšenica, *Fagopirum* kokuruz, *Hordeum* ječam, *Avena* zob, *Pisum* žečjak grah, *Lens*, *tis* sočivica, *Oryza* pirnič, *Faba* bob, izvan da se zrnje razumi.

5. Imena rudah *Metallorum*, kako: *Aurum* zlato, *Argentum* srebro, *Ferrum* gvozdje, *Plumbum* olovo, *Stannum* kositer, kajaj, *Cuprum* bakar; vadise *Aes*, *aeris* mid, i ima većebroj.

6. Imena travah *Herbarum*, kako: *Cordum* otava, *Absinthium* pelin, *Salvia* kadulja, *Anctum* kopar.

7. Imena dobi *Aetatis*, kako: *Adolescentia*, *Juventus* mladost, *Pueritia* ditinstvo, *Senium*, *senectus* starost.

8. Sva slideća: *Fumus* dim, *Fimus* gnjoj, *Ros*, *ris*, rosa, *Viscus*, i, imela, *Pudor*, *oris*, stid, sram, *Fuga*, bižanje, bižana, *Gloria* slava, *Humus*, i, us, zemlja, *Aër*, *ris* zrak, *Limus* glib, *Nemo*, *nis* nitko, *Pontus*, i, more, *Fama* glas, oglasenje, *Fames*, is glad, *Alvus*, i, trbuh, *Sitis*, is, žedja, *Salus*, *tis*, zdravlje, spasenje, *Lux*, *cis*, svitlost, *Charitas*, *tis* ljubav, *Prudentia* razbornost; *Ver*, *ris* proliće, *Solium* pristolje, *Nihilum*, ništo, *Coenum*, *Lutum*, blato, glib.

## Imena nejednaka plemenom

1. Mužka u jednobroju a neutra u većebroju: *Sibilus*, i, zvizga, *sibila*, *orum*; *Avernus*, i, i *Tartarus*, i, pakao, *averna*, *orum*, *tartara*, *orum*.

2. Neutra u jednobroju a mužka u većebroju: *Coelum*, i, nebo, *coeli*, *orum*.

3. Ženska u jednobroju a neutra u većebroju: *Supellex*, pokućstvo, *supellectilia*.

4. Neutra u jednobroju a ženska u većebroju: *Epulum*, i, čast, gostba, *epulae*, *arum*, *Delicium*, ii, naslada, razkošje, *deliciae*, *arum*.

5. I mužka i neutra: *hoc locum*, *hic locus*, misto, *loci*, *orum*, *loca*, *orum*.

2

— 48 —

Imena nejednaka deklinacionom.

1. Drugog u jednobroju, a prvog u većebroju, kako gori rečeno, *epulum, epulae, i delicium, deliciae*.

2. Trećeg u jednobroju a drugog u većebroju, *Vas, vasis, sud, vasa, orum*.

3. Drugog u jednobroju a trećeg u većebroju: *Jugerum, i, dnina zemlje, jugera, jugerum, jugeribus...* A nalazi se jugeris u genitivu i jugere u ablativu jednobrojnom.

Imena koja obiluju deklinacionim

Nika imena mogu bit i prvog i trećeg deklinaciona, kako: *Pascha, chae, i Pascha, atis, Vazam*.

Nika drugog i trećeg: n. p. *Sequester, tri, i sequestris, tris, posrednik*.

Nika drugog, trećeg i četvrtog: *Penus, i, penum, i, penus, oris, penus, us, penu, u, Živež, hrana*.

Nika trećeg i petog: *Requies, etis, requies, ei, pokoj, mir*.

I mnoga druga imena koja različito dovršuju u nominativu, te tako po dovršenju sklanjaju se po onom deklinationu s'kojim se slaže isto dovršenje, n. p. *Araneum, i, aranea, eae, paučina, Senecta, ae, senectus, tis starost, Avaritia, ae, avarities, ei, lakomost, Contages, is, contagio, onis, contagium, ii, bolest prilipna, pošlica...* Ali se to iz štivenja i ričnikah može najbolje naučit.

Imena koja neimadu svih padežah.

1. Samo Nom. Gen. i Akuz. jednobrojni; *Tantumdem, tantidem, toliko, zatoliko*.

2. Samo Nom. Gen. i Akuz. većebrojni: *Suppetiae, pomoć, suppetiarum, suppetias*.

3. Samo Gen. Akuz. i Ablativ: *Opis, opem, ope* pomoć.

4. Samo Nom. Akuz. i Abl: *Vis, sila, vim, vi*.

5. Samo Nom. i Vok: *Jupiter, Exspes-brezuhvan*.

6. Samo Nom: *Virus-otrov*.

7. Samo Gen: *Dicis causa, za da se vidi, za činit vidit*.

8. Samo Dativ: *Ingratiis, prikovoljno, silom, u prkos*.

— 19 —

9. Samo Akuz: *Inficias, zanikanje, tajanje.*

10. Samo Abl: *Natu, rodjenjem, Jussu* zapovidju, po zapovidi.

11. Samo Nom. različan a sve druge jednake, kako Pre-
sveto ime, JESUS, Nom. a u ostalim Jesu, Jesu.

Imena koja se nesklanjaju.

1. Imena brojevah posebnih počevši od četeri *Quatuor* do stotine, i zovu ih *optota* i *monotota*.

2. *Frugi* pošten, dobar, koristan, *Pondo*, kad zlamenuje litru.

OPAZ. Gotov su svi zaimenci brez vokativa, kako se može poznat iz govorenja o istim malo naprid.

§. XVIII.

Imena sastavljena (*Composita*)

1. Imena sastavljena sklanjaju se ko i njihova priprostita, n. p. *Trium vir, trium viri, trovlastnik, ko vir, i; Imprudens, entis, nesvistan, nerazborit, kô prudens, entis, pametan, razborit; Impudens, entis, nepostidan, brezobrazan, ko pudens, entis, postidan. Iznimaju se štokoja iz te uprave, ko Sanguis krv, ima sanguinis, ali sastavljeno exsanguis brezkrvan, ima exsanguis a ne exsanguinis.....*

2. U imenah sastavljenih iz nominativa i drugog koga pa-
deža, samo se nominativ sklanja, n. p. *Tribunus-plebis, tri-
buni-plebis, tribuno-plebis.... Senatus-consultum, senatus-con-
sulti, senatus-consulto...*

3. Ako je ime sastavljeno iz dva nominativa, tada se oba sklanjaju: n. p. *Jusjurandum* zakletva, G. *jurisjurandi* D. *juri-jurando*... Vadi se *Alteruter*, jedan ol drugi, u kog se samo poslidnji nominativ sklanja, t. j. G. *alterutrius*, D. *alterutri*..

Opaz o imenim grčkim kod latinah

Mnoga su imena Grčka s'kojimi se Latini služe, zato se skla-
njaju mal' da ne ko i latinska imena. Medjuto ima nešto razlike,
jer grčkih imenah nominativ izlazi na as, es, e, n. p. Andreas,
Aeneas, Anchises, *Epitome*.

*

— 21 —

Dativ kao i kod latinah, n. p. Syntaxi.

Akuzativ na a n. p. Aëra, Aethera; a koja imadu nomina-
tiv na is, imadu akuzativ na in, n. p. Syntaxin.

Vokativ gotov ko i nominativ.

Ablativ na i, n. p. Syntaxi.

Većebrojni genitiv na on, n. p. haereseon.

Dativ i ablativ na atis i atibus, n. p. dogmatis, dogmatibus.

§. XIX.

O Imenu prilagajućemu.

Što je ime Prilagajuće Adjectivum ?

Jest ono, koje se brez imena bitstvenoga u govorenju ne-
razumi, n. p. dobar, veliko, bielo: nerazumi se tko je dobar,
što je veliko, što li bielo, dok mu se štogod nepridruži, n. p.
dobar čovik, bonus vir, veliko polje magnus campus, biela
ovca alba ovis.

Kolikostruko je ime Prilagajuće ?

Jest mnogostruko *Primitivum*-Prvobitno, *Derivativum*-Izvedeno, *Patrium*-otačbeno ili mistno, *Gentile*-narodno, *Patronymicum*-obiteljno, *Verbale*-ričljivo, *Possessivum*-posidno, *Partitivum* oli *Distributivum*-razdiljivo, *Diminutivum*-smalakšajuće, *Numerale*-brojno, *Positivum*-položiteljno, *Comparativum*-izporedljivo, *Superlativum*-preuznosivo.

1. Imena prilagajuća *Primitiva*, jesu ona, koja se iz drugih neizvode, već se druga mogu iz njih izvesti, n. p. *magnus* velik, *bonus*, dobar.

2. *Derivativa*, koja iz drugih imenah izlaze; n. p. *major*
veći, *maximus*, najveći, ili privelik, jer izlaze iz *magnus*. Od-
tale se razumi da sva slideća imena, t. j. *possessiva*, *patria*,
*gentilia...* spadaju na imena *derivativa*.

3. *Patria*, koja misto zlamenuju; n. p. *Homo Romanus Rim-
ljanin, Mostariensis Mostarac, Imotensis Imoćanin, Monte-ni-
grinus Crnogorac, Bosnita, vel Bosnensis Bošnjak, Hercego-
viensis Ercegovac, nostras, atis našinac, vestras, atis vašinac.*

4. Gentilia, koja narod zlamenuju, n. p. Slavus, Slavjan,

- 22 -

*Graecus* Grk, *Germanus* Nimac, *Italus* Talianac... Ali ta se slažu s'gori rečenim imenim otačbenim.

5. *Patronymica*, koja su vlastita kojoj porodici i njezinim potomcim, kako: sinovim, kćerima, unucim, i odgovoraju našim imenim obiteljah na ić. Izlaze za mužka po grčki na des, n. p. *Anchisiades*-Ankisević, t. j. Enea sin Ankisev: za ženska na as, is, ne, n. p. *Testias, adis, Thaumantias, Atlantis, Nerine, Testiova, Tamantova, Atlantova, Nereova* kćer.

6. *Verbalia*, koja iz ričih izlaze, n. p. *amabilis* ljubezan, *amatus*, ljubljen, od riči *amo* ljubim.

7. *Possessiva*, koja posidovanje kakvo zlamenuju, i stavljaju se na misto genitiva, n. p. *Dies dominicus* dan gospoduji (nedilja), na misto, *dies domini*; *Aula Regia*, dvor kraljski, na misto, *aula regis*... takodjer, *meus*, moj, *tuus*, tvoj, *noster* naš, *vester* vaš.

8. *Partitiva*, koja zlamenuju razdilenje, n. p. *unus* jedan, *bini*, *terni*, *solus*, *sâm*, *aliquis*, netko, tkogod, *nullus* nije-dan, *multi*, *plures*, *plerique* mnogi, *majores* veći, starii... n. p. *Pueri* *redite* domum *bini*, *aut* *terni*, *aut* ad summum quaterni, dieco povratite se kući po dva, ol po tri, ol najviše po četeri.

9. *Diminutiva*, koja manje zlamenuju nego imena iz kojih su izvedena, n. p. *parvus*, malan, *parvulus*, malušan, *grandis*, velik, *grandiusculus* povelik, velikušan.

OPAZ. Što su imena priložna *numeralia*, *positiva*, *comparativa* i *superlativa* vidit ćemo malo niže.

Od koliko su dovršenja imena Prilagajuća?

Nika su od tri dovršenja, n. p. *hic justus*, ovi pravedan, *haec justa*, ova pravedna, *hoc justum*, ovo pravedno.

Nika od dva, n. p. *hic brevis*, ovi kratak, *haec brevis*, ova kratka, *hoc breve*, ovo kratko.

A Nika najpotle od jednoga dovršenja, n. p. *hic*, *haec*, *hoc felix*, ovi sritan, ova sritna, ovo sritno.

Po čemu se poznaje kog je dovršenja koje ime prilagajuće?

Poznaje se po poslidnjoj silabi nominativa:

Koja bo su od tri dovršenja gdikoja izlaze u nomitavu na

— 23 —

us, a, um; na us za mužko, na a za žensko, na um za sridnje pleme, n. p. *justus, justa, justum*; gdikoja na er, is, e, n. p. *acer, oštar, za mužko, aeris oštra, za žensko, aere oštro, za sridnje pleme.*

Koja su od dva dovršenja izlaze na is, e, i na or, us, n. p. *levis, lak, laka, za mužko i žensko, leve lako, za sridnje.*

Koja su od jednoga dovršenja izlaze u nominativu na ns, i na x, n. p. *Prudens, pametan, pametna, pametno, Sagax oštrouman, a, o, za sva tri plemena.*

Kako se sklanjaju imena prilagajuća ?

Izlazeća na tri dovršenja, us, a, um, sklanjaju se po prvo-
mu i drugom deklinacionu, t. j. koja izlaze na a, po prvo-
mu, ko Mensa, ae; koja na us, po drugomu za mužka, ko Ma-
gister, i; koja na um po drugomu za sridnja, ko Templum, i.
Izlazeća na er, is, e po trećemu; prva dva t. j. na er, i is, za
mužko i žensko, ko Ovis, is, a treće t. j. na e za sridnje, ko
Tempus, oris, ili, Cubile, is: osim što ova imena imadu abla-
tiv jednobrojni na i, a ovis na e.

Izlazeća na dva i jedno dovršenje trećega su deklinaciona;
i sklanjaju se ko Ovis, ili, Tempus po razlici plemena.

Prilika 1. za imena priložna trijuh dovršenjah.

Singularis

N. hic *Justus*, haec justa, hoc justum, ovi pravedan, ova pra-
vedna, ovo pravedno.

G. hujus *Justi, justae, justi*, ovog pravednog, ove pravedne,  
ovog pravednog.

D. huic *Justo, justae, justo*, ovom pravednomu, ovoj pravednoj, ovom pravednomu.

A. hunc *Justum, hanc justam, hoc justum, ovog pravednoga*,
ovu pravednu, ovo pravedno.

V. o *Juste, justa, justum*, o pravedni, pravedna, pravedno.

A. ab hoc *Justo, ab hac justa, ab hoc justo*, od ovog praved-
nog, od ove pravedne, od ovog pravednog.

— 24 —

Pluralis

N. hi *Justi*, hae justae, haec justa, ovi pravedni, ove pravedne, ova pravedna.

G. horum Justorum, harum justarum, horum justorum, ovijuh pravednih.

D. his *Justis*, ovim pravednim.

A. hos Justos, has justas, haec justa, ove pravedne, ova pravedna.

V. o *Justi*, justae, justa, o pravedni, pravedne, pravedna.

A. ab his *Justis*, od ovih pravednih.

Prilika 2.

Singularis

N. hic *Acer*, haec acris, hoc acre, ovi oštar, ova oštra, ovo oštro.

G. hujus *Acris*, ovog oštrog, ove oštre, ovog oštrog.

D. huic *Acri*, ovom oštromu, ovoj oštroj, ovom oštromu.

A. hunc *Acrem*, hanc acrem, hoc acre, ovog oštrog, ovu oštru, ovo oštro.

V. o *Acer*, acris, acre, o oštri, oštra, oštro.

A. ab hoc, ab hac, ab hoc Acri, od ovog oštroga, od ove oštre, od ovog oštrog.

Pluralis

N. hi, hae *Acres*, haec Acria, ovi oštri, ove oštre, ova oštra.

G. horum, harum, horum, *Acrium*, ovijuh oštrih.

D. his *Acribus*, ovim oštrim.

A. hos, has *Acres*, haec acria, ove oštre, ova oštra.

V. o *Acres*, o acria, o oštri, oštre, oštra.

A. ab his *Acribus*, od ovih oštrih.

Prilika imenah priložnih dvajuh dovršenjah

Singularis

N. hic, haec *Brevis*, hoc breve, kratak, kratka, kratko.

G. hujus *Brevis*, kratkog, kratke, kratkog.

D. huic *Brevi*, kratkom, kratkoj, kratkom.

— 26 —

Alter, ra, rum, alterius, alteri; drugi, a, o.

Alius, a, aliud, alius, alii.

Alteruter, alterutra, alterutrum, alterutrius, alterutri, jedan,
ili drugi, jedan od dvoice.

Alteruterque, alterutraque, alterutrumque, alterutriusque, al-
terutrique, oboica, obodvoica.

Neuter, neutra, neutrum, neutrius, neutri, nijedan, a, o.

Nullus, nulla, nullum, nullius, nulli, nitko, nikoji, a, e.

Solus, sola, solum, solius, soli, sam, a, o.

Totus, tota, totum, totius, toti, vas, sva, sve.

Ullus, ulla, ullum, ullius, ulti, kojigod, itko, tkogod, ikoji, a, e.

Unus, una, unum, unius, uni, jedan, a, o.

Uter, utra, utrum, utrius, utri, tko od dvoice.

Uterlibet, utralibet, utrumlibet, utriuslibet, utrilibet, jedan od
dvoice, koji ti drago od dvoice.

Uterque, utraque, utrumque, utrique, utriusque, obodvoica,
obedvie, obodvoje.

Utercumque, utracumque, utrumcumque, utriuscumque, utri-
cumque, koji ti drago od dvoice.

Utervis, utravis, utrumvis, utriusvis, utrivis, koi mu drago
od dvoice.

Nejednaka su takodjer duo, dva, i ambo, obadva, i ovako
se sklanjaju.

N. Duo, duae, duo, dva, dvi, dvoje.

G. Duorum, duarum, duorum, dvajuh, dvijuh, dvogah.

D. Duobus, duabus, duobus, dvama, dvima, dvoma.

A. Duos, duas, duo, dva, dvi, dvoje.

V. Duo, duae, duo, dva, dvi, dvoje.

A. a Duobus, duabus, duobus, od dvajuh, dvijuh, dvogah.

N. Ambo, ambae, ambo, obadva, obedvi, obodvoje, ili, oba,
obе, oboje.

G. Amborum, ambarum, amborum, obadvajuh, obedvijuh, obo-
dvogah, ili, obajuh, obijuh, obogah.

D. Ambobus, ambabus, ambobus, obadvama, obedvima, obo-
dvoma, ili obama, obima, oboma.

— 27 —

A. Ambos, ambas, ambo, obadva, obedvi, obodvoje, oba,
obe, oboje.

V. o Ambo, ambae, ambo.

A. ab Ambobus, ambabus, ambobus, od obadvajuh, obedvijuh, obodvoga, ili, obajuh, obijuh, obogah.

§. XXI.

Stupnji imenah prilagajućih.

Koliko stupanjah ili stepenah (gradus) imadu imena prila-
gajuća?

Imadu tri stupnja: *Positivum*-položiteljni ili položljivi, *Com-
parativum* izporedljivi, i *Superlativum* preuznosni.

Što je Positiv?

Jest oni stupanj, koji ukazuje stvar kakva je, a neprimira
jè s'drugom, niti uzdiže ili spušća; n. p. *justus*, pravedan,
*injustus*, nepravedan, *Petrus est doctus*, Petar je naučan, *Pau-
lus est indoctus*, Pavao je nenaučan.

Što je Komparativ?

Jest oni stupanj, koji izporedjuje i primira jednu stvar
s'drugom, te jednu od njih uzdiže, oli smalakšaje, n. p. *Pe-
trus est major Paulo*, Petar je viši od Pavla; *Paulus est minor*
*Petro*, Pavao je manji od Petra.

Što je Superlativ?

Jest oni stepen imenah prilagajućih, koji stvar kakvu mimo
sve ostale uzdiže, ili mimo sve spušća, oli ti smalakšaje,
n. p. *Petrus est maximus*, Petar je najveći, ili prevelik; *Paulus*
*est minimus*, Pavao je najmanji, ili premalan.

Koliko ima dovršenjah komparativ latinski?

Ima dva dovršenja; jedno na ior za mužko i žensko, a
drugo na ius za sridnje pleme, n. p. doctior, naučnii, nauč-
nija, doctius naučnije; sapientior, mudriji, mudrija, sapien-
tius, mudrije.

— 28 —

Iz čega se načinja ili vadi komparativ latinski?

Vadi se ili načinja iz *positiva*, nadodavši genitivu *positivah*, koji su po drugomu deklinacionu, silabu or za mužko i žensko, a silabu us za sridnje, n. p. budući positiv justus u genitivu justi, nadodaj mu or, postaje komparativ mužki i ženski justior-pravedniji, pravednija, ili us i postaje komparativ sridnji, justius pravednije. A u onih koji su po trećem sklonu, na misto genitiva uzme se dativ i prilože mu se rečene silabe, n. p. positiv felix, sritan, ima dativ felici, nadostavi mu za mužko i žensko or, eto komparativ felicior, sritniji, sritnija, a us za sridnje, i postaje komparativ felicius, sritnije.

Koliko ima dovršenja superlativ latinski?

Ima vazda tri dovršenja po razlici plemena, n. p. *Doctissimus, doctissima, doctissimum*, najnaučniji, ili, prenaučan, najnaučnija, ili, prenaučna, najnaučnije, ili prenaučno; *Justissimus, justissima, justissimum*, najpravedniji, a, e. A od tri su vrste ta dovršenja, na ssimus, rrimus, i llimus.

Većinom imena priložna dovršuju na ssimus; na rrimus dovršuju ona koja izlaze na er; n. p. *Pulcher* lip, ima pulcher-rimus, pulcherrima, pulcherrimum; a na llimus izlaze slideća: *Facilis* lak, *Difficilis* mučan, *Humilis* ponizan, *Similis* priličan, *Dissimilis* nepriličan, *Imbecillis* nemoćan, *Gracilis* slab, tanak, vitak, mršav, i imadu facillimus, a, um, humillimus, a, um... a nahodise i imbecillissimus. *Utilis* koristan ima utilissimus.

Iz čega se načinja superlativ?

Superlativ na ssimus, načinja se iz positiva nadostavivši genitivu imenah trećeg Sklona, silabe ssimus, ssima, ssimum, n. p. *justi*, *justi-ssimus*, *justi-ssima*, *justi-ssimum*; sapienti, sapienti-ssimus, sapienti-ssima sapienti-simum.

Superlativ na rrimus, načinja se iz mužkog positiva izlazećeg u nominativu na er, istomu pridavši silabe rimus, rima, rimum, n. p. *Tener*, mek, tener-rimus, tener-rima, tener-rimum, *Aeger* bolestan, *aeger-rimus*, a, um, *Saluber* zdrav, saluber-rimus, a, um, *Acer*, *acer-rimus*...

— 29 —

Superlativ na *llimus*, načinja se iz *positiva* diguuvši istomu poslidnju silabu, te na misto nje stavivši silabe, *limus*, *lima*, *limum*, n. p. *Facilis*, digni *is*, ostaje *facil-nadomisti limus* postaje *facil-limus*, *facil-lima*, *facil-limum*, najlakši, najlakša, najlakše.

Moželi se drugčije iztomačit latinski *komparativ* i *superlativ*?

Može staveć prid kojim mu drago positivom *magis* za komparativ, a *maxime*, oli, *perquam*, za superlativ, n. p. *magis doctus*, na misto, *doctior*, naučniji, *magis docta*, *magis doctum*; *maxime doctus*, oli, *perquam doctus*, misto, *doctissimus* etc.

§. XXII.

Imena priložna stepenom nejednaka

(anomala).

Imade imenah prilagajućih koja gori rečenih upravah ne-
slide u *komparativu i superlativu*; taka su:

1. Koja se načinjaju od ričih, *Facio*, činim, *Volo* hoću, *Dico* velim, *Loquor* govorim, *Maledico* proklinjem; jer ta imena odbacuju u nominativu *us*, a uzimlju za komparitiva *entior*, za superlativa *entissimus*, n. p. *Magnificus*, *magnificentior*, *magnificentissimus*, veličan, veličanstven, veličniji, najveličniji; *Maledicus* zloričan, *maledicentior*, *maledicentissimus*, *Benevolus*, blagovoljan, dobrohotan, *bencvolentior*, *benevolentissimus*, *Multiloquax* veleričan, govorko, *multiloquentior*, *multiloquentissimus*.

2. Imena slideća koja se mnogo razlikuju u trima stupnjim:

<table><thead><tr><th>Positiv</th><th>Komparativ</th><th>Superlativ</th></tr></thead><tbody><tr><td><i>Bonus, a, um,</i></td><td><i>melior, us,</i></td><td><i>optimus, a, um,</i></td></tr><tr><td><i>Dobar,</i></td><td><i>bolji,</i></td><td><i>najbolji.</i></td></tr><tr><td><i>Malus</i></td><td><i>pejor</i></td><td><i>pessimus,</i></td></tr><tr><td><i>Zao,</i></td><td><i>gori,</i></td><td><i>najgori.</i></td></tr><tr><td><i>Multus</i></td><td><i>(plus, za samo neutro)</i></td><td><i>plurimus,</i></td></tr><tr><td><i>Mnogi,</i></td><td></td><td><i>premnogi.</i></td></tr></tbody></table>

— 31 —

Potis, moguć, koje služi za sva tri plemena, sve upadke i oba broja, ima potior, potissimus, najprvi, a, o.

Dives, ditior, ditissimus, bogat, bogatiji, najbogatiji.

Diu, za dugo, diutius, diutissimus,

Dexter, dexterior, dextimus, desan, okretan

Egenus, egentior, egentissimus, potriban

Providus, providentior, providentissimus, providan, brižljiv

Validus, valentior, valentissimus, jak, moćan

### 3. Imena kojim manjka positiv:

Deterior, deterrimus, gori, najgori

Ocior, ocissimus, brz, najbrži

Prior, primus, prvi,

Propior, proximus, bliži, najbliži

Interior, intimus, unutranji, skrovit

Ulterior, ultimus, dalji, najposlidnji.

### 4. Imena koja komparativa neimadu:

Invitus, invitissimus, prikovoljan, usilovan,

Novus, novissimus, nov, najnoviji, najposlidnji

Sacer, sacerrimus, svet, najsveći

Diversus, diversissimus, različan, najrazličniji.

Falsus, falsissimus, lažljiv, najlažljiviji.

Fidus, fidissimus, viran, najvirniji.

Meritus, meritissimus, dostojan, najdostojniji.

Invictus, invictrissimus, nepridobiven, najnepridobiveniji.

Vetus, veterrimus, star, najstariji.

Inclitus, inclitissimus, glasovit, slavan, najslavniji.

Pius, piissimus, bogoljuban, pobožan, milostan,

### 5. Imena koja neimadu superlativa

Adolescens, adolescentior} mlad, mladji, mladić
Juvenis, junior

Senex, senior, star, stariji, starac.

Longinquus, longinquior, dalek, dalji.

Sinister, sinistrior, nesritan, zlokoban, neugodan.

Deses, desidior, lin, tromav.

— 32 —

Imena prilagajuća koja neimadu komparativa ni superlativa

1. Imena priložna, koja prija us imadu koje slovo glasovito, ona neimadu komparativa ni superlativa, nego za komparativ metne se magis, a za superlativ maxime oli perquam, za sva tri plemena, u oba broja, priko svih upadakah, n. p. Idoneus, podoban, reče se, magis idoneus, podobniji, maxime idoneus, najpodobniji; magis idonea podobnija, maxime idonea najpodobnija, magis idoneum, maxime idoneum podobnije, najpodobnije; tako, arduus mučan, težak, noxius poštetan, kvaran, udljiv, tenuis tankovit, tanušan....

OPAZ. Kod stari pisacah nahode se štokad i komparativi i superlativi tizih imenah, n. p. nihil egregius, quam res secernere apertas a dubiis. Assiduissimi usus (Svet.) Assiduissime (Cic. C.Or.) Pars exiguissima (Ovid.) Tenuior (Cic. Off. 2. 14.) Strenuissimus (Sal.) tenuissimus....

2. Buduć da stupnje komporativa i superlativa mogu imat samo imena prilagajuća, i to koja se mogu uzdignut oli spustit, zato neimadu komparativa ni superlativa: Imena bistvena, n. p. Lignum drvo, folium list. Neimadu zaimenci, osim ipsissimus, on isti. Neimadu imena koja pitanje i odgovaranje zlamenuju, niti imena possessiva, patria, gentilia, partitiva, numeralia, jer se nemogu ni uzdizat ni spuštat.

3. Imena koja tvar (materiam) zlamenuju, kako, Aureus, zlatan, argenteus, srebren, ferreus, gvozden... Koja dovršuju na bundus, n. p. errabundus zalazeći, zabasajući, sitibundus žedjujući, moribundus umirući... Koja su sastavljena od riči fero, i gero, nosim, n. p. Aurifer, zlatonosan, zlatonoša, Corniger, rogonoša, Claviger ključonoša... Koja su sastavljena od pridstavkah per i prae n. p. Perdoctus prenaučan, praedives, prebogat. Vadi se praeclarus, praestans i praecellens, preizvrstan, prevrli.

4. Imena koja već u sebi zlamenuju komparativ, oli superlativ, n. p. Mediocris sridnji, osridnji, Omnipotens svemoguć, Hesternus jučerašnji, Modicus malani, Medius, sridnji. Macrobius tamen dixit, omnipotentissimus, Virg. ingentior, Cic. infinitior, et mediocrius.

— 59 —

Numeri Multiplicativi

Quotuplus, Quotuplex, Kolikostruk.

Simplex, simplus-jednostruk, jednovrstan

Duplex, duplus-dvostruk

Triplex, triplus-trostruk

Quadruplex-četverostruk

Quintuplex-peterostruk

Sextuplex-šesterostruk

Septuplex-sedmerostruk

Noncuplex-devetostruk

Decuplex-deseterostruk

Centuplex-stostruk, stojak, stotinostruk

Millecuplex-tisučestruk.

POGLAVJE DRUGO

§. XXIV.

O Zaimenku

Što je zaimenak Pronomen?

Zaimenak je dio govorenja, koji se stavlja na misto imena, i zlamenuje dovršeno i istinito koji kip ili koju stvar, n. p. *ille dixit*, on reče; zaimenak *ille*-on, zlamenuje kip o kom se govori.

Kolikostruki su zaimenci?

Jesu mnogostruki :

1. Zaimenci prvobitni, Pronomina primitiva oli primigenia, koji su sami od sebe postali niti su iz drugih imenah izašli, n. p. Ego, ja, tu, ti, ille, on.

2. Zaimenci izvedeni, Pronomina derivativa, i jesu oni, koji su iz drugih izašli, n. p. Meus, a, um, mej, a, e, izašlo je od prvobitnoga ego, koje ima u genitivu mei; Tuus, a, um, tvoj, a, e, od tu, u genitivu tui....

3. Zaimenci pokazujući, Pronomina demonstrativa, koji štogod ukazuju, i to su: Hic, ovi, ovaj, Iste ta, taj, Ille oni, Ipse, on isti, Is on.

— 42 —

A. Eum, eam, id, njega, ga, nju, ju, onog, onu, ga, ono

A. ab Eo, ea, eo, njim, njega, njom, nje, njim, onim, onoga

### Pluralis

N. Ii, eae, ea, oni, one, ona

G. Eorum, earum, eorum, njih, ih, onih

D. Eis, ol, iis, njima, im, onim

A. Eos, eus, ea, njih, ih, one, ona

A. ab Eis, ol, iis, od njih, njimi, onih, onimi.

Tako se sklanja, Idem, eadem, idem, isti, ista, isto, G. ejusdem, istoga, iste, istog. D. eidem....

## Pronomina Derivativa.

### Singularis

N. Meus, mea, meum, moj, moja, moje.

G. Mei, meae, mei, moga, moje, moga.

D. Meo, meae, meo, momu, mojoj, momu.

A. Meum, meam, meum, moga, moju, moje.

V. o Mi, mea, meum, o moj, moja, moje.

A. a Meo, mea, meo, od moga, moje, moga.

### Pluralis

N. Mei, meae, mea, moji, moje, moja.

G. Meorum, mearum, meorum, mojih, mojiuh, mojizih.

D. Meis, mojim.

A. Meos, meas, mea, moje, moja.

V. o Mei, meae, mea, o moji, moje, moja.

A. a Meis, od mojih.

Tako se sklanjaju, Tuus, tua, tuum, tvoj, tvoja, tvoje, Suus, sua, suum, svoj, svoja, svoje, ili, njegov; a, o. osim što neimadu vokativa.

### Singularis

N. Noster, nostra, nostrum, naš, naša, naše.

G. Nostri, nostrae, nostri, našeg, naše, našeg.

D. Nostro, nostrae, nostro, našemu, našoj, našemu.

— 45 —

G. *alicujus* D. *alicui...*

Ecquis, ecqua, ecquae, ecquod, ecçuid, tko li? koji li,
koja li ? što li ? tko to ? G. Eccujus, D. eccui...

Nequis, nequa, nequod, nequid, za da ne tko, da nebi što;
G. necujus, D. necui...

Numquis, numqua, numquod, numquid, jeli tko ? jeda što?
G. numcujus, D. numcui...

Siquis, siqua, ol, siquae, siquod, siquid, ako tko ? ako
što ? Sicujus, sicui.

A slideće silabe zapostavljaju se rečenom zaimenku quis t. j.
nam, piam, quam, que, kako:

Quisnam, quaenam, quodnam, ol, quidnam, tko? što? tkoli?
Cujusnam, cuinam.

Quispiam, quaeplam, quodplam, quidplam, tkogod, koji-
god, njetko, štogod, nješto, cujuspiam, cuiplam.

Quisquam, quaequam, quodquam, quidquam, tkogod, ko-
jigod, štogod, itko, išto, cujusquam, cuiquam?

Quisque, quaeque, quodque, quidque, svaki, svakoji, svi,
dojedan, svašto, *Cujusque, cuique*.

Zaimenku pako qui nadodaju se ove silabe, cumque, ol,
cunque, dam, libet, vis, kako:

Quicumque, quaecumque, quodcumque, quidcumque, koji-
mudrago, svaki, kojimu bilo, *cujuscumque, cuicunque*.

Quidam, quedam, quoddam, quiddam, njeki, njeka, nje-
što, *cujusdam, cuidam*.

Quilibet, quaelibet, quodlibet, quidlibet, tkomudrago, što-
mudrago, koji hočeš, *cujuslibet, cuilibet*.

Quivis, quaevis, quodvis, quidvis, svaki, svaka, svako,
svašto, kojimu drago, dojedan, *cujusvis, cuivis*.

A kad se zaimenci sastavljaju iz dva zaimenka, tada se oba
sklanjaju priko svih upadakah, kako:

Quisquis, quaequae, quodquod, quidquid, ima, *cujuscujus*,
*cuicui, quemquem...* Svaki, svaka, svako, svašto, kojigodmu-
drago, tkomudrago.

— 46 —

Unusquisque, unaquaeque, unumquodque, unumquidque,
uniuscujusque, unicuique svaki, svaka, svako, dojedan, a, o,
svašto.

POGLAVJE TREĆE

DE VERBO.

§. XXV.

O Riči.

Što je Rič, verbum?

Rič jest oni dio govorenja, koji zlamenuje činenje, oli
trpljenje po sprezanju vrimenah, načinah, kipovah, i brojevah.

Kolikostruka je Rič?

Dvostruka: Rič kipljiva, Verbum Personale; i rič nekipljiva,
Verbum Impersonale. Zove se rič kipljiva ona, koja ima sva tri
kipa u oba broja, n. p. Ego amo ja ljubim, tu amas ti ljubiš,
ille amat on ljubi. Većebroj, nos amamus mi ljubimo, vos ama-
tis vi ljubite, illi amant oni ljube. A rič nekipljiva zove se
ona, koja ima samo treći kip u jednobroju, a u većebroju ma-
lokad i treći, n. p. Pluít, daždi, kiša pada, pudet, stidit se
(pudet, me, te, illum-stidim se ja, ti, on), poenitet-kajat se.

Kolikostruka je rič kipljiva?

Peterostruka, 1. Rič čineća oli činljiva, Verbum Activum;
2. Rič trpeća oli trpljiva, Verbum Passivum; 3. Rič sridnja,
Verbum Neutrum; 4. Rič obćena, Verbum Commune; 5. Rič
smećuća, Verbum Deponens.

1. Riči čineće, jesu one, koje činenje zlamenuju; a izlaze
na slovo o, n. p. Amo ljubim.

2. Riči trpeće jesu one, koje trpljenje zlamenuju; a izlaze
na slovo or, n. p. Amor, ljubljen sam, oli ljubim se. Ove se
riči načinjaju iz ričih činećih nadodavši slovu o, slovo r, amo,
amor.

3. Riči sridnje, Verba neutra, jesu one koje oli nezlamenuju

— 47 —

nikakva činenja, nego samo stanje koje stvari, oli ako zlame-
nuju kakvo činenje to neprelazi u drugog već ostaje pri ono-
mu koji čini, n. p. Sto, stojim, servio, služim, sedeo, sidim,
jaceo, ležim, dormio, spavam; ambulo, hodim, curro, trčem;
nemože se reći, stor, servior.... Ali gdikoja mogu imat treći
kip jednobrojni načina trpećega n. p. Statur, stoji se, disci-
tur, ući se, sedetur, sidi se, curritur, trce se, jacetur, leži se.

4. Rici občene verba communia, jesu one, koje već u sebi imadu zlamenje čineće i trpeće, a izlaze na or, n. p. expe- rior, kusam. complector, glrim, grljen sam.

3. Riči smećuće, verba deponentia, one su, koje dovršuju na or po način trpeći, ali imadu u sebi zlamenje čineće i sridnje. n. p. Sequor, slidim, utor, služim se, morior, umirem. Zovuse smećuće, jer su negda imale zlamenje i trpeće, te su ga smetnule oliti odbacile.

Imali još koja vrsta latinski ričih ?

Ima onih, koje se po obliku (forma) od drugih razilikuju,
oliti koje premda imadu zlamenje koje riči gori rečene, ali se
iz drugih izvode nadodavši im nike silabe, koje im u čemugod
zlamenje prominjuju; take su.

1. Rici počimajuće, Verba Inchoativa, koje zlamenuju stvar početu i slideću ali još nedospivenu, n. p. Calesco, grijem se, ugrijavam se, frigesco, studenim, zebem; jer u času se neugrije niti ostudeni, već malo po malo, zato isto zlamenuje što, cali-dus fio-vruć postajem, oli bivam, frigidus fio-studen postajem.

Riči počimajuće sve su trećega sperzanja (conjugationis);
a načinjaju se većinom iz ričih sridnjih (neutri) drugog spre-\zanja, nadodavši drugomu kipu jednobrojnomu tizih ričih si-
labu co, n. p. Frigeo, friges, frigesco, zebem, floreo, flores,
floresco, cvatem. Malo koja načinja se iz ričih činećih, kako,
augeo, auges, augesco uzmnožajem, integro, integras, ponavljam,
uciljujem, integro pugnam ponavljam boj, integrasco, is are.
Gdikoja najposle od imenah bistvenih, n. p. iz imena silva,
šuma, izlazi silvesco, is, ere, divljam, lapis, kamen, lapidesco,
is, ere, kamenim se, sterilis neplodan, sterilesco, is, ere, one-
plodjujem, ili neplodan postajem.

— 48 —

2. Riči mišljive, Verba Meditativa, u kojim se o čem će-
sto misli jer se želi dostignut. Načinjaju se pako od drugoga
supina nadostaviv mu silabu ris n. p. Coeno, as, are, coena-
tum, coenatu, većeram, ima, coenaturio, is, ire, mislim o ve-
čari, Dormio, is, ire, itum, tu spavam, Dormiturio drimljem,
Parturio, is, ire, mislim o porodu, ili, radjam, od riči, pario,
is, ere, partum, pertu. Ove su sve četvrtoga sprezanja.

3. Riči učešćujuće ili ucestljive, Verba Frequentativa, sve su prvog sprezanja, a načinjaju se od supina riči čineće n. p. Lego, is, ere, štiem, čitam, ima supin, lectum, ovo um okre-nuvši na ito postaje rič učestljiva, lectito, as, are, štiukam, od Scribo, scriptum, pisem, scriptito pisukam; a nike okre-nuvši etum na ito, kako: rolo, as, are, volatum letim, volito, as, are, letukam; gdikoje, um na o, kako: curso, as, are, protr-kujem, od curro, cursum trčem, a gdikoje nadodavši o poslid-njemu slovu treeega kipa načina ukazujućega: kako, quae-rito, as, are iztražujem, od quaero, is, ere tražim.

4. Riči smalakšajuće, Verba Diminuta, koje vlastito zlamenje
riči na manje izgovaraju, n. p. Sorbillo, as, are srkucam, od
sorbeo, es, ere srčem.

§. XXVI.

O načinim, vrimenim, brojevim, kipovim,
i sprezanjim Ričih.

Koliko ima načinah Rič?

Ima četeri: prvi je način ukazujući, *Indicativus modus*, koji samo ukazuje kad se što čini, oli trpi, n. p. *scribo*, pisem, *amor*, ljubljen sam; drugi je način zapovidajući, *Imperativus*, jer se s' njim štogod zapovida oli nagovara, n. p. *vade*, ajde; treći je način vežući oliti sastavljajući, *Conjunctivus*, tako nazvan, jer se veže s' drugim govorenjem, n. p. *ego scriberem* jabi pisao; četvrti je način nesvršeni, oli, nedovršeni, *infinitivus*, jer ga ni kip ni broj ni vrime nedovršuje, premda se može svakom kipu u oba broja pridati, n. p. *scribere*, pisati.

— 49 —

## Koliko vrimenah ima Rič?

Ima lh pet: Praesens-sadašnje, Imperfectum prošasto ne-svršeno, iliti na pola prošasto, Perfectum svršeno, ili, pod- puno prošasto, Plusquam perfectum davno svršeno, oli, više nego svršeno, Futurum, došasto, olti, buduće.

## Koliko ima brojevah i kipah Rič?

Kakogod imena tako i riči imadu dva broja, Singularem i Pluralem, jednobroj, i većebroj: a svaki ovi broj ima tri ki- pa, t. j. prvi koji zlamenuje onog tko govori, i ukazuje se po zaimencim, Ego, ja, nos, mi; drugi koji zlamenuje onog s' kim se govori, Tu, ti, vos, vi; treći koji zlamenuje onoga o kom se, ili ono o čem se, govori, Ille, on, illi oni, n. p. 1. ego amo, ja ljubim, 2. tu amas, ti ljubiš, 3. ille amat, on ljubi; većebroj, 1. nos amamus, mi ljubimo, 2. vos amatis, vi lju- bite, 3. illi amant, oni ljube.

## Što je Sprezanje (Conjugatio) Ričih?

Jest minjanje ričih po spomenutim načinim, vrimenim, kipovim, i brojevim.

## Koliko je sprezanja (konjugacionah) i kako se poznaju?

Ima četeri, i poznaju se po drugom kipu jednobroja načina sadašnjega ukazujućega, i po načinu nesvršenom (infinitivu); daklen: Prvo sprezanje svršuje u rečenom drugom kipu na as, a u načinu nesvršenom na are, n. p. amas, ljubiš, amare, ljubiti.

Drugo svršuje na es i na ere, n. p. mones, opominješ, mo- nere, opominjati.

Treće na na is i na ere, koje se na kratko izgovara, n. p. Scribis, pišeš, scribere pisati.

Četvrto na is i na, ire, dugo, n. p. audis, čuješ, audire, čuti.

OPAZ. 1. Sve riči koje se sprezaju po ova četeri sprezanja, zovu se latinski, verba regularia-riči pravilne, a koje od njih u čem odstupaju, zovu se, verba anomala, oli, irregularia, riči nejednake, oliti, nepravilne.

4

— 51 —

Praeteritum plusquam Perfectum
Prošasto davno svršeno.

Singularis

Ego fueram, ja bijah bio
Tu fueras, ti bijaše bio
Ille fuerat, on bijaše bio

Pluralis

Nos fueramus, mi bijasmo bili
Vos fueratis, vi bijaste bili
Illi fuerant, oni bijahu bili

Futurum-Buduće ili došasto.

Singularis

Ego ero, ja ću
Tu eris, ti ćeš
Ille erit, on će

Pluralis

Nos erimus, mi ćemo
Vos eritis, vi ćete
Illi erunt, oni će

MODUS CONJUNCTIVUS-NAČIN SASTAVLJAJUĆI

Tempus Praesens-Sadašnje vrime.

Singularis

Cum ego sim, kad ja jesam
» tu sis, » ti jesi
» ille sit, » on jest

buduć ja, ti, on

Pluralis

Cum nos simus, kad mi jesmo
» vos sitis, » vi jeste
» illi sint, » oni jesu

budući mi, vi, oni

Praeteritum Imperfectum-Prošasto nevršeno.

Singularis

Cum ego essem, kad ja bijah
» tu esses, » ti bijaše
» ille esset, » on bijaše

ja, ti, on, bio bi, ol, buduć

*

— 54 —

### Pluralis

Nos, vos, illos, fore, ol, futuros fore, ol, futuros esse, ol, samo, futuros, as, a: da ćemo mi, da ćete vi, da će oni, biti.

### Futurum praeterito mixtum
Došasto s' prošastim.

#### Singularis

Me, te, illum, futurum, am, um, fuisse, da bi ja, ti, on, bio, ol, imao biti.

#### Pluralis

Nos, vos, illos, futuros, as, a, fuisse, da bi mi, vi, oni, bili, ol, imali biti.

### Futurum Participii-Došasto dionstveno.

#### Singularis

Futurus, a, um, budući, buduća, buduće, ol, koji će biti.

#### Pluralis

Futuri, ae, a, budući, buduće, buduća.

#### Po toj se prilici sprezaju slideća

Absum, abesse, nenalazit se gdigod (bit odsutan) bit daleko.

Adsum, adesse, nalazit se gdigod (bit prisutan, prisutstvovati).

Intersum, interesse, bit pri čemu, ol, usrid čega, ol, medju kim.

Insum, inesse, biti unutra, bit u čemu.

Obsum, obesse, stat na putu, pričit, zasmetat, protivit se, komu odmagati.

Praesum, praeesse, bit prid kim, pridnjačiti, starešinovati.

Subsum, subesse, podstajati, bit pod kim, bit podložan.

Desum, deesse, nebit, manjkat, nedoticat.

Prosum, prodesse, pomagati komu, koristiti, biti na korist.

Prosum u gdikojim vrimenim, i kipovim medju o i e uzima slovo d, n. p. prodes, prodest, proderam, prodero.

Od svih rečenih samo absum, i praesum imadu dionstvo sadašnje, absens-odsutan, praesens-prisutan, pritoman.

— 56 —

Futurum.

**Singularis**
Ego Amabo, ja ću
Tu Amabis, ti ćeš
Ille Amabit, on će

} ljubiti

} Nos Amabimus, mi ćemo
Vos Amabitis, vi ćete
Illi Amabunt, oni će

} ljubiti

CONJUNCTIVI MODI TEMPUS

Praesens.

**Singularis**
Cum ego Amem, kad ja ljubim
» tu Ames, » ti ljubiš
» ille Amet, » on ljubi

} ljubeć, ja, ti, on

**Pluralis**
Cum nos Amemus, kad mi ljubimo
» vos Ametis, » vi ljubite
» illi Ament, » oni ljube

} ljubeći mi, vi, oni

Imperfectum

**Singularis**
Cum ego Amarem, kad ja ljubljah,
» tu Amares, » ti ljubljaše,
» ille Amaret, » on ljubljaše,

} ljubeć,
ja, ti, on

} ja bi ljubio
ti bi ljubio
on bi ljubio

**Pluralis**
Cum nos Amaremus, kad mi ljubljahmo
» vos Amaretis, » vi ljubljahte
» illi Amarent, » oni ljubljahu

} ljubeći
mi, vi, oni

} mi bi ljubili
vi bi ljubili
oni bi ljubili

Perfectum

**Singularis**
Cum ego Amaverim, kad sam
» tu Amaveris, » si
» ille Amaverit, » je

} ljubio

} ljubiv, ja, ti, on

**Pluralis.**
Cum nos Amaverimus, kad smo
» vos Amaveritis, » ste
» illi Amaverint, » su

} ljubili

} ljubivši, mi, vi, oni

— 58 —

INFINITIVUS MODUS

Praesens et Imperfectum, seu infinitum
infectum

Amare, ljubiti

*Perfectum et plusquam Perfectum,*
*seu infinitum perfectum*

Amavisse, biti ljubio, oli, biti bio ljubio

*Singularis*

Me, te, illum Amavisse, da sam, da si, da je ljubio, oli, bio
ljubio.

*Pluralis*

Nos, vos, illos amavisse, da smo, da ste, da su ljubili, oli,
bili ljubili.

Futurum infinitivi, seu futurum infectum

Amaturum esse, ol fore, biti za ljubiti, biti uzljubeći

*Singularis*

Me, te, illum, Amaturum, am, ) da ću ja } ljubiti, ol biti
um, esse, ol fore, ol samo, } da ćeš ti } ljubeći, ol uz-
amaturum, am, um, } da će on } ljubeći

*Pluralis*

Nos, vos, illos, Amaturos, as, ) da ćemo mi } ljubiti, ol biti
a, esse, ol fore, ol samo, } da ćete vi } ljubeći, ol uz-
Amaturos, as, a, } da će oni } ljubeći

Futurum perfectum, seu exactum.

Amaturum fuisse, biti bio za ljubiti, ol, biti bio uzljubeći

*Singularis*

Me, te, illum, Amaturum, ) da bi ja, ti, on, ljubio, ol, bio
am, um, fuisse ) ljubio, ol, bio uzljubeći

— 60 —

Pluralis

Nos Amabamur, bijasmo
Vos Amadamini, bijaste
Illi Amabantur, bijahu
} ljubljeni
} ljubljahmo se
} ljubljahte se
} ljubljahu se

Perfectum

Singularis

Amatus, a, um, sum,
ol, fui, es, ol, fuisti,
est, ol, fuit,
} bio sam
} bio si
} bio je
} ljubljen
} ljubio sam se
} ljubio si se
} ljubio se je

Pluralis

Amati, ae, a, sumus,
ol, fuimus, estis, ol,
fuistis, sunt, ol, fuerunt,
} bili smo
} bili ste
} bili su
} ljubljenl
} ljubili smo se
} ljubili ste se
} ljubili su se

Plusquam Perfectum

Singularis

Amatus, a, um, eram,
ol, fueram, eras, ol, fue-
ras, erat, ol, fuerat,
} bijah,
} bijaše,
} bijaše,
} bio sam
} bio si
} bio je
} bio ljubljen
} ol
} ljubio se

Pluralis

Amati, ae, a, eramus,
ol, fueramus, eratis, ol, fue-
ratis, erant, ol, fuerant,
} bijasmo,
} bijaste,
} bijahu,
} bili smo
} bili ste
} bili su
} bili ljubljeni
} bili ol
} bili se ljubili

Futurum

Singularis

Ego Amabor, ) ja ću
Tu Amaberis, ) ti ćeš
ol, amabere, ) on će
Ille Amabitur, ) biti lju-
biti se
} budem
} budeš
} ol, lju-
} bude
} ljubiti se

Pluralis

Nos Amabimur, ) mi čemo
Vos Amabimini, ) vi čete
Illi Amabuntur, ) oni čeh
} biti ljublje-
} ni, ol, lju-
} biti se
} budemo
} budete
} budu
} ljubljeni
} ol,
} ljubiti se

— 65 —

INFINITIVUS

Praesens et Imperfectum

Amari, biti ljubljen, ol, ljubiti se

Perfectum et Plusquam Perfectum

Amatum esse, ol, fuisse, biti bio ljubljen, ol, biti se ljubio

Singularis

Me, te, illum,
Amatum, am, um,
esse, ol, fuisse,
) da sam ) bio ljubljen
) da si } ol
) da je ) bio se ljubio

Pluralis

Nos, vos, illos,
Amatos, as, a,
esse, ol, fuisse
) da smo ) bili ljubljeni
) da ste } ol
) da su ) bili se ljubili

Futurum Infectum

Amatum iri, imat biti ljubljen, imati se ljubiti, da bi bio
ljubljen, ljubio se.

Singularis

Me, te, illum,
Amatum iri,
) da ču ) biti ljubljen ) da bi bio
) da češ } ol } ljubljen
) da će } ljubiti se ) ol, ljubio se

Pluralis

Nos, vos, illos,
Amatum iri,
) da ćemo ) biti ljubljeni ) da bi bili
) da ćete } ol } ljubljeni
) da ćeh } ljubiti se } ol, ljubili se

Futurum Perfectum

Amatum fore, imat biti bio ljubljen, da bi se bio
imao ljubiti

Singularis

Me, te, illum,
Amatum, am, um, fore
) da ću ) biti bio ljub- ) da bi bio ljub-
) da ćeš } ljen, ol, biti } ljen, ol, da bi
) da će } se ljubio } se bio ljubio

— 67 —

Pluralis

Monete, ol, monetote vos, opominjite, opomenite vi
Monento illi, nek opominju, opomenu oni

INFINITIVUS

Praesens et imperfectum

Monere, opominjati, opomenuti

Perfectum et plusquam Perfectum

Monuisse, biti, ol, biti bio, opominjao, opomenuo

Singularis

Me, te, illum Monuisse, da sam, da si, da je, opominjao,
oli, bio opominjao

Pluralis

Nos, vos, illos, Monuisse, da smo, da ste, da su opominjali,
ol, bili opominjali

Futurum infectum

Moniturum esse ol, fore, biti za opominjati, ol, biti
uzopominjući

Singularis

Me, te, illum ) da ću } opominjati, ol,
Moniturum, am, um, ) da ćeš } biti opominjući
esse, ol, fore, ) da će } ol, uzopominjući

Pluralis

Nos, vos, illos, } da ćemo } opominjati, ol,
Monituros, as, a, } da ćete } biti opominjući
esse, ol, fore, } da ćeh } ol, uzopominjući

Futurum exactum

Moniturum fuisse, biti bio za opominjati, ol, biti bio
uzopominjući

Singularis

Me, te, illum, ) da bi ja, ti, on
Moniturum, am, um, fuisse ) bio opominjao, ol,
) bio uzopominjući

*

— 72 —

INFINITIVUS

Praesens et Imperfectum

Moneri, biti opominjan, ol, opominjati se

Monitum esse, ol, fuisse, biti bio opominjan, biti se opomenuo

Singularis

Me, te, illum, ) da sam } bio opominjan
Monitum, am, um, ) da si } ol
esse, ol, fuisse, ) da je } bio se opominjao

Pluralis

Nos, vos, illos, } da smo } bili opominjani
Monitos, as, a, } da ste } ol
esse, ol, fuisse, } da su } bili se opominjali

Futurum Infectum

Singularis

Me, te, illum, } da ću } biti, ol, imat biti } da bi bio
Monitum iri, } da ćeš } opominjan, ol, } opominjan, ol,
} da će } opominjati se } opominjao se

Pluralis

Nos, vos, illos, } da ćemo } biti, ol, imat biti } da bi bili opomi-
Monitum iri, } da ćete } opominjani, ol, } njani, ol, opomi-
} da ćeh } opominjati se } njali se

Futurum Perfectum

Singularis

Me, te, illum, } da ću } biti bio opomi- } da bi bio opomi-
Monitum, am, } da ćeš } njan, ol, biti se } njan, ol, da bi se
um, fore, } da će } opominjao } bio opominjao

Pluralis

Nos, vos, illos, } da ćemo } biti bili opo- } da bismo, da biste,
Monitos, as, a, } da ćete } minjani, ol, biti } bili opominjani, ol,
} da ćeh } se opominjali } bili se opominjali

— 75 —

### Pluralis

Cum Legissemus, kad bijasmo, bili smo
» Legissetis, » bijaste, bili ste
» Legissent, » bijahu, bili su
} { štili
} { bi štili, bili smo,
bili bi ste štili t.d.

### Futurum

#### Singularis

Cum Legero, kad budem
» Legeris, » budeš
» Legerit, » bude
} { štiti
} ol,
} štio
} kad uzaštijem
» uzaštiješ
» uzaštije
} uzaštijuć

#### Pluralis

Cum Legerimus, kad budemo
» Legeritis, » budete
» Legerint, » budu
} { štiti
} ol,
} štill
} kad uzaštijemo
» uzaštijete
» uzaštiju
} uzašti-
juci

### IMPERATIVI MODI TEMPUS

### Praesens et Futurum

#### Singularis

Lege, ol, legito, štij
Legito, nek štije

#### Pluralis

Legite, ol, legitote, štijte
Legunto, nek štiju

### INFINITIVUS MODUS

### Praesens et imperfectum

Legere, štiti, čitati

### Perfectum et plusquam perfectum

Legisse, biti štio, ol, da sam, da si, da je, štio, bio štio,
da smo, da ste, da su, štili, bili štili.

### Futurum infectum

Lecturum, am, um, esse, ol, fore ol, samo, Lecturum, am,
um, da ću, da ćeš, da će, štiti

Lecturos, as, a, esse, ol, fore, ol, samo, Lecturos as, a,
da ćemo, da ćete, da će štiti

### Futurum exactum

Lecturum, am, um fuisse, da bi, ja, ti, on, štio, ol, bio štio
Lecturos, as, a, fuisse, da bi, mi, vi, oni, štili, ol, bili
štili.

— 77 —

Perfectum

Singularis

Lectus, a, um,
sum, ol, fui
es, ol, fuisti
est, ol, fuit

} bio sam, ol, bih
bio si, ol, biše
bio je, ol, biše

} štiven

} štio sam se
štio si se
štio je se

Pluralis

Lecti, ae, a,
sumus, ol, fuimus
estis, ol, fuistis
sunt, ol, fuerunt

} bili smo, ol, bismo
bili ste, ol, biste
bili su, ol, biše

} štiveni

} still smo se
stili ste se
stili su se

Plusquam perfectum

Singularis

Lectus, a, um
eram, ol, fueram
eras, ol, fueras
erat, ol, fuerat

} bijah, ol, bio sam
bijaše, ol, bio si
bijaše, ol, bio je

} bio štiven,
ol, štio se

Pluralis

Lecti, ae, a
eramus, ol, fueramus
eratis, ol, fueratis
erant, ol, fuerant

} bijasmo, ol, bili smo
bijaste, ol, bili ste
bijahu, ol, bili su

} bili štiveni
ol, štili se

Futurum

Singularis

Legar,
Legéris, ol, legére,
Legetur,

} biti ću
biti ćeš
biti će

} štiven

} štiti ću se
štiti ćeš se
štiti će se

Pluralis

Legemur, bit ćemo
Legemini, bit ćete
Legentur, bit će

} štiveni

} štiti ćemo se
štiti ćete se
štiti ćeh se

CONJUNCTIVI MODI TEMPUS

Praesens

Singularis

Cum Legar,
» Legaris, ol, legare,
» Legatur,

} kad sam
kad si
kad je
ol, buduć

} štiven

} kad se štijem
» » štiješ
» » štije
ol, štijuć se

— 78 —

### Pluralis

Cum Legamur, kad smo ) stiveni ) kad se štijemo
» Legamini, kad ste ) » štijete
» Legantur, kad su ) ol, budući ) » štiju
ol, budući se

### Imperfectum

#### Singularis

Cum Legerer, kad bijah ) stiven, ) kad štijah se ) bio bi šti,
» Legeréris, ol, » bijaše ) » štijaše se ) ven, ol-
» legerére, » bijaše ) » štijaše se ) štio bi se
» Legeretur, ol, buduć ) ol, štijuć se )

### Pluralis

Cum Legeremur, kad bijasmo ) štijasmo se ) bili bi šti-
» Legeremini, » bijaste ) štijaste se ) veni, ol,
» Legerentur, » bijahu ) štijahu se ) štili bi se
ol, budući ) ol, štijavši se )

### Perfectum

#### Singularis

Cum Lectus, a, um, kad sam ) bio štiven ) kad se štih
sim, ol, fuerim, kad si ) ol, štio se ) » štiše
sis, ol, fueris, kad je ) ol, štiv se ) » štiše
sit, ol, fuerit, buduć )

### Pluralis

Cum Lecti, ae, a, kad smo ) bili štiveni ) kad se štismo
simus, ol, fuerimus, » ste ) ol, štili se ) » štiste
sitis, ol, fueritis, » su ) ol, štivši se ) » štiše
sint, ol, fuerint, budući )

### Plusquam Perfectum

#### Singularis

Cum Lectus, a, um, kad bijah ) bio sam ) bioštiven ) bio bi bio
essem, ol, fuissem, » bijaše ) bio si ) ol, bio se ) štiven, ol,
esses, ol, fuisses, » bijaše ) bio je ) štio, ol, ) bio hi se
esset, ol, fuisset, ol, bivši ) štiv se ) štio

### Pluralis

Cum Lecti, ae, a, kad bijasmo, bili štive ) bili bi bili šti-
essemus, ol, fuis- ) » bijaste, ) ni, ol, bili ) veni, bili bi se,
semus, essetis, ol, ) » bijahu, ) seštili, ol, ) ol, bili bismo,
fuissetis, essent, ) » ol, bivši ) štivši se ) bili bi ste se, štili
ol, fuissent,

— 86 —

Futurum

Singularis

Cum Auditus, a, um,
} kad budem } čuven, ol,
} kad se uzčujem
ero, ol, fuero, eris, ol,
} » budeš } čuti se, ol,
} » uzčuješ
fueris, erit, ol, fuerit,
} » bude } čuo se
} » uzčuje
ol, uzbuduć
} ol, uzčujuć se

Pluralis

Cum Auditi, ae, a,
erimus, ol, fuerimus,
eritis, ol, fueritis,
erunt, ol, fuerint,
kad
budemo
budete
budu
} čuveni
ol, čuti se
ol, čuli se
} kad se uzčujemo
» » uzčujete
» » uzčuju
ol, uzčujući se

IMPERATIVUS

Praesens et Futurum

Singularis

Audire, ol, auditor, budi čuven, čuj se
Auditor, nek bude čuven, nek se čuje

Pluralis

Audimini, ol, audiminor, budite čuveni, čujte se
Audiuntor, nek budu čuveni, nek se čuju.

INFINITIVUS

Praesens et imperfectum

Audiri, biti čuven, čuti se

Auditum, am, um, esse, ol, fuisse, biti bio čuven, ol, da sam,
da si, da je bio čuven.

Auditos, as, a, esse, ol, fuisse, biti bili čuveni, da smo, da ste,
da su bili čuveni.

Futurum infectum

Auditum iri, imat biti čuven, ol, da ću, da ćeš, da će, biti čuven, čuti se, da ćemo, da ćete, da ćeh, biti čuveni, čuti se.

Participium Praeteritum

Auditus, a, um, čuven, a, o

— 87 —

Participium futurum.

Audiendus, a, um, imajući, a, e, koji, a, e, ima, biti čuven, a, o,
čuti se.

Opaz kako se i odklen različita
vrimena izvode.

I. Iz Indikativa ovako se izvodi

1. Imperfectum indicativi okrenuć poslidnje slovo o u prvog
sprezanja na abam, n. p. amo, postaje, amabam; u drugoga
na bam, n. p. moneo, mone-bam; u trećeg i četvrtog na ebam,
n. p. lego, leg-ebam, audio, audi-ebam.

2. Futurum indicativi okrenuć rečeno slovo o u prvog na
abo, n. p. am-abo, u drugog na bo, n. p. moneo, mone-bo; u
trećeg i četvrtog na am, es, et, n. p. lego, leg-am, audio,
au-diam, leg-es, leg-et etc.

3. Praesens conjunctivi, okrenuć o, u prvog na em, n. p.
amo, am-em, a u ostalim na am, n. p. moneo, mone-am, lego,
leg-am, audio, audi-am.

4. Participium praesens, okrenuć o, u prvog na ans, n. p.
am-ans, u drugog na ns, n. p. mone-ns, u trećeg i četvrtog
na ens, n. p. leg-ens, audi-ens.

5. Iz sadašnjeg dionstva pako može se najzgodnije izvest
Participium futurum Passivi, poslidnje s okrenuć na dus, da,
dum, n. p. aman-dus, aman-da, aman-dum, monen-dus, da,
um, legen-dus, da, dum, audien-dus, da, dum.

Tri padeža ovoga dionstva t. j. Genitiv, Dativ ili Ablativ, i
Akuzativ zovu se Gerundia.

II. Iz Infinitiva se izvode.

1. Praesens Imperativi u svijuh sprezanjah odbaceć poslid-
nju slovku re infinitiva, postaje imperativ, ama-re, ama,
mone, lege, audi etc.

2. Imperfectum conjunctivi, nadostavć infinitivu m, n. p.
amare-m, monere-m, legere-m, audire-m.

3. Infinitivus passivi praesentis, obrateć e poslidnje na i u
prvoga, drugoga i četvrtoga, n. p. amare, amari, moneri,
audiri; a u trećega ere na i, n. p. leg-ere, leg-i.

— 88 —

4. Imperativus passivi praesentis u svim jo sprezanjim jednak s'infinitivom činivim, n. p. amare, ljubi se ti, legere, čitaj se, oli budi ljubljen, neka te ljube, budi čitan.

### III. Iz Preterita perfekta indicativi izvodi se

1. Plusquam perfectum Indikativa, okrenuć i na eram, n. p. amavi, amav-eram, monue-ram, leg-eram, audiv-eram (audieram).

2. Perfectum conjunctivi, i okrenuć na erim, n. p. amav-erim, monuerim, legerim, audiverim (audierim).

3. Plusquam perfectum conjunctivi, isto i obrateć na, issem, oli nadodav mu ssem, amavi-ssem, monuissem, legissem, au-divissem.

4. Praeteritum infinitivi, ono i prominuć na isse, oli, pri-lučeć mu sse, n. p. amavisse, monuisse, legisse, audivisse.

5. Futurum conjunctivi, oliti perfectum seu exactum, na misto onog poslidnjega i staveć ero, n. p. amav-ero, monu-ero, legero, audiero.

### IV. Iz Supina se izvodi

1. Participium futurum activi, okrenuć krajno m na rus, n. p. amatum, amatu-rus, lectum, lectu-rus, a, um, auditum, auditu-rus, a, um.

2. Participium praeteritum passivi, rečeno m prominuć na s, n. p. amatum, amatu-s, a, um, lectus, a, um, monitus, a, um, auditus, a, um.

V. Za načiniti Passiv prida se r slovu o, u sadašnjemu Indicativa ričih pravilnih, amo, amor, moneo, moneor etc. Takodjer u futuru indicativa u prvog i drugog sprezanja, n. p. amabo, amabor; i u drugom načinu Imperativa, koji uprav služi za futur zapovidajući, n. p. amator tu, monetor. A na misto m metne se r, u imperfektu sadašnjega, u sadašnjemu i imperfektu vežućega načina, i u futuru trećeg i četvrtog sprezanja, amabam, amabar, amem, amer, amarem, amarer, legam, legar, audiam, audiar. Sva vrimena prošasta postaju pridavši dionstvu prošastomu, sum, es, est; n. p. amatus, a, um, sum etc. Futurum pako infinitivi načinja se od Supina priložeć mu iri, n. p. amatum iri, monitum iri.

OPAZ. 1. Prošasta vrimena, načina ukazujućeg, sastavlja-

— 89 —

jućeg, i nesvršenog, običaju izpušćat per syncopen silabe vi,
ve, v; osobito u drugom kipu; n. p. na misto: amavisti-amasti,
amavistis-amastis, amaverunt-amarunt, amaveram-amaram,
amaverim,-is,-it,-amarim-is-it, amaverint-amarint, amavissem,
-es,-et,-amassem-es-et, amavissemus,-tis,-ent,-amassemus-tis,
-ent, amavisse-amasse. Petivi-petii, petivimus-petiimus, peti-
veram-petieram, petivissem-petiissem ol petissem, petivisse-pe-
tiisse ol petisse i t. d. Audivisti-audisti, audiit, audieram,-as,
-at, audieramus,-tis,-ant, audierim... audiissem ol, audissem...
audivisse-audiisse ol, audisse. Novisti-nosti... novisse-nosse,
cognovisse-cognosse, decrevisse-decresse, consuevisse-consues-
se i t. d. Ali riči u korenu v imajuće, neizpušćaju ga: zato faveo,
milovat koga, pomagat mu, moveo, mičem, nemogu imat fasti,
mosti, nego favisti, movisti. Medjuto kod Poetah, a kadkad i
kod drugih starih pisacah nalaze se skraćene i take riči, kako
na misto, commovisset, commoverit, nalazi se, commosset, com-
morit.

2. U Imperfektu četvrtoga sprezanja kod starih često se na-
hodi izbačeno e, n. p. Lenibant, Nutribant, Insignibant, Audi-
bant, Scibant, Polibant, Praesagibat, Servibat, na misto: Le-
niebant, nutriebant, sciebant. 3. Futur istoga sprezanja, koji
ima na am, n. p. audiam, kod starih Poetah nalazi se štokad
na ibo, n. p. Aperibo, operibo, audibis, scibit, mollibit, leni-
bunt, na misto: aperiam, operiam, audies, sciet, molliet, le-
nient. 4. Samo Poete imadu slidećih Preteritah, n. p. misti,
promisti, dixti, justi, direxti, vixet, extinxent, surpuerant,
accesti, evasti, sensti, induxti, percusti, divisse, surrexe, na
misto, misisti, promisisti, jussisti, dixisti, direxisti, vixisset,
extinxissent, surripuerant, accessisti, evasisti, sensisti, indu-
xisti, percussisti, divisisse, surrexisse. 5. Futur vežućega na-
čina kod starih je izlazio i na Asso u prvom, a na esso u drugom
sprezanju, n. p. amasso, amassis, supplicassis, interrogassis,
judicassis, imperassis, creassis, locassis, pa i u trpivomu, tur-
bassitur etc. n. p. Si me irritassis, na misto, irritaveris, ako
me razsrdiš, oli, ako me budeš razsrdio. Tako, habesso, pro-
hibesso, licessit, na misto, habuero, prohibuero, licuerit. A fu-
tur trećega na im, n. p. faxim, perduim, credvim, na misto,

— 90 —

fecero, perdidero, credidero. 6. Iz rečenih futura na asso, stari
su izvodili futur Infinitiva na assere, n. p. Expugnassere, Im-
petrassere, t. j. Expugnaturum, impetraturum esse. 7. U Gerun-
diim i dionstvim na dus, stari su stavljali U, na misto pred-
poslidujega E, n. p. Pariundi, scribundis, capiundae, perdundae,
leniunda, experiundum, capiundis, reperiundus, experiundae,
gerundae, na misto, pariendi, scribendis, capiendae etc. Odkle
i ona u zakonim gradjanskim, de repetundis, communi divi-
dundo etc. t. j. de repetendis, i dividendo.

§. XXXII.

De verbis deponentibus
O ričma smećućim

Riči smećuće (verba deponentia) sprezaju se po gori re-
čenim četerima sprezanjim za način trpeći, i to svaka po onom
sprezanju s'kojim se u dovršenju slaže: zato sprezaju se po
prvom, koje izlaze u drugom kipu sadašnjeg na-aris, a u ne-
svršenomu na-ari; po drugomu, koje na produljeno-eris, i eri;
po trećem, koje na kratko eris, po četvrtom, koje na-iris i iri.
Take su riči slideće:

Deponentia primae conjugationis

Adversor, aris, ari, protivit se
Arbitror, aris, ari, misliti
Ariolor, aris, ari, čarati
Auxilior, aris, ari, pomagati
Conor, aris, ari, nastojati
Cunector, aris, ari, kasniti
Glorior, aris, ari, slavit se,
hvalit se.

Otior, aris, ari, dangubiti.
Opitulor, aris, ari, pomoći,
podpomagati, pripomoći.
Rixor, aris, ari, svadit se,
svadjati se.
(a i Rixo, as, are, i čineća je
i smećuća).

Deponentia secundae conjugationis

Confiteor, eris, eri, izpovidit,
izpovidat,
Medeor, eris, eri, ličiti

Misereor, eris, eri, smilovati se
Promereor, eris, eri, zaslužiti
Tueor, eris, eri, braniti

— 91 —

## Deponentia tertiae conjugationis

Depascor, eris, sci, opâsti

Gradior, eris, di, postupat

Irascor, eris, sci, ljutit se

Loquor, eris, qui, govorit

Morior, eris, mori, umriti

Patior, eris, pati, trpiti

Quaeror, eris, ri, tužit se

Ulciscor, eris, sci, osvetit se, osvećivat se.

## Deponentia quartae conjugationis

Assentior, iris, iri, privoljiti

Mentior, iris, iri, lagati

Molior, iris, iri, silovat se, spravljat, snovati.

Ordior, iris, iri, početi, počimat, snovat.

OPAZ. Ove riči osim svih vrimenah načina trpećega, imadu iz načina činećega dionstvo sadašnje, n. p. *Utens*; dionstvo došasto, n. p. *Usurus, a, um*; i *Gerundia*, n. p. *utendi, utendo, utendum*.

### §. XXXIII.

## O ričma trećeg sprezanja izlazećim na io

Gdikoje riči trećeg sprezanja u sadašnjem vrimenu načina ukazujućeg prija o uzimlju i, take su: *Capio*, hvatam, razumim, *Cupio*, želim, *Facio*, činim, *Fodio*, kopam, *Fugio*, bižim, *Gradior*, postupam, koračam, *Jacio*, bacam, hitam, *Lacio*, uplićem, *Morior*, umiram, *Pario*, radjam, *Quatio*, tresem, raztresam, drmam, mlatim, triskam, *Rapio*, otimljem, grabim, popadam, *Sapio*, 1. sladit, ol, zaudarat, 2. znat, mudrovat; takodjer riči iz tih sastavljene. Sve se te sprezaju po trećemu, samo se u gdikojim vrimenim razlikuju od ostalih ričih istog sprezanja; evo izgled:

### Indicativus

S. *Capio, capis, capit-P. Capimus, capitis, capiunt.*

### Imperfectum

S. *Capiebam, capiebas, capiebat-P. Capiebamus, capiebatis, capiebant.*

— 92 —

Futurum

S. Capiam, capies, capiet-P. Capiemus, capietis, capient.

CONJUNCTIVUS

S. Capiam, capias, capiat-P. Capiamus, capiatis, capiant.

Imperfectum

S. Caperem, caperes, caperet-P. Caperemus, caperetis, caperent.

IMPERATIVUS

S. Cape, ol, capito tu, capito ille-P. Capite, ol, capitote vos, capiunto illi.

INFINITIVUS Capere

GERUNDIA: capiendi, capiendo, capiendum.

Indicativus Passivi

S. Capior, caperis, capitur-P. Capimur, capimini, capiuntur.

Imperfectum

S. Capiebar, capiebaris, ol, capiebare, capiebatur-P. Capiebamur, capiebamini, capiebantur.

Futurum

S. Capiar, capiéris, ol, capiére, capietur-P. Capiemur, capiemini, capientur.

CONJUNCTIVUS

S. Capiar, capiaris, ol, capiare, capiatur-P. Capiamur, capiamini, capiantur.

Imperfectum

S. Caperer, capereris, ol, caperere, caperetur-P. Caperemur, caperemini, caperentur.

— 95 —

Praesens Infinitivi

Posse-moći

Praeteritum

Potuisse-bit mogao, da mogao

PARTICIPIUM

Potens, tis, mogući, a, e.

§. XXXV.

Fero ejusque Composita

Fero-nosim neima ni prošastog ni supina, jer tuli i latum,
dolaze od riči tollo, tuli, latum. Spreza se ovako:

INDICATIVUS

Praesens

S. Fero-nosim, fers, fert-P. Ferimus, fertis, ferunt.

Imperfectum

S. Ferebam, ferebas, ferebat-P. Ferebamus, ferebatis, ferebant.

Perfectum

S. Tuli, tulisti, tulit-P. Tulimus, tulistis, tulerunt.

Plusquam perfectum

S. Tuleram, tuleras, tulerat-P. Tuleramus, tuleratis, tulerant.

Futurum

S. Feram, feres, feret-P. Feremus, feretis, ferent.

CONJUNCTIVUS

Praesens

S. Feram, feras, ferat-P. Feramus, feratis, ferani.

— 97 —

Imperfectum

S. Ferebar, ferebaris, ferebatur-P. Ferebamur, ferebamini, ferebantur.

Perfectum

S. Latus, a, um, sum, es, est-P. Lati, ae, a, sumus, estis, sunt.

Plusquam perfectum

S. Latus, a, um, eram, eras, erat-P. Lati, ae, a, eramus, eratis, erant.

Futurum

S. Feror, fereris, ere, feretur-P. Feremur, feremini, ferentur.

CONJUNCTIVUS

Praesens

S. Ferar, feraris, feratur-P. Feramur, feramini, ferantur.

Imperfectum

S. Ferrer, ferréris, ferretur-P. Ferremur, ferremini, ferrentur.

Perfectum

S. Latus, a, um, sim, sis, sit-P. Lati, ae, a, simus, sitis, sint.

Plusquam perfectum

S. Latus, a, um, essem, esses, esset-P. Lati, ae, a, essemus, essetis, essent.

Futurum

S. Latus, a, um, ero, eris, erit-P. Lati, ae, a, erimus, eritis, erunt.

IMPERATIVUS

S. Ferre, ol, fertor tu, fertor ille-P. Ferrimini, ol, ferriminor vos, feruntor illi.

7

— 98 —

INFINITIVUS

Praesens

Ferri.

Praeteritum

Latum, am, um, esse.

Futurum

Latum iri.

Participium Praeter.

Latus, a, um.

Participium Futurum

Ferendus, a, um.

Tako se sprezaju riči iz te sastavljene: Antefero, pridstavit,
pridnosit, confero, snosit, primirat, circumfero, obnosit, defero,
donosit, infero, unosit, perfero, prinosit, podnosit, pridnosit,
ukazat, refero, prinosit, povidat, doglasivat, transfero, pre-
nosit, ali infero, i confero u supinu ostavljaju n, oliti holje,
okrču ga u l, dakle ima, illatum, collatum. Riči pako sa-
stavljene od pridstavkah ad, ob i sub, na misto b, uzimlju još
jedno f, offero, prikazujem, u prošastom, obtuli, u supinu
oblatum, suffero, podnosim, sustuli, sublatum, affero, do-
nosim, attuli, allatum; od-ab sastavljena u sadašnjem okrće
b na u, aufero, odnosim, a u prošastom uzima s, abstuli,
ablatum; od ex, effero, uznosim, iznosim, extuli, elatum; od
dis, differo, odmičem, raznosim, razlikujem, distuli, dilatum.

§. XXXVI.

Volo ejusque Composita

Volo hoću, Nolo (t. j. non volo) neću. Malo (t. j. magis volo) volim.

INDICATIVUS

Praesens

S. Volo, hoću, vis, vult-P. Volumus, vultis, volunt.

S. Nolo, neću, non vis, non vult-P. Nolumus, non vultis, nolunt.

S. Malo, volim, mavis, mavult-P. Malumus, mavultis, malunt.