IX

táhnoućích a konečné se nabídl, ze by i on korrektury obstarávati chtel.
I podivil jsem se nemálo pozoruje, jak ochotne pp. kollegové sami k práci
se nabízejí a me podporovati chtěji, aby dílo důležité a potřebné dokona-
lejším se stalo. Tímto způsobem získal jsem tři spolupracovníky, dva Mora-
vany a jednoho Čecha na sesterské Morave zamestnaného! Než na tom nebylo
dosti. Přihlásil se ještě jeden p. kollega, ochotne se nabízeje, že by nekteré
archy četl, ostatní archy že by jiní pánové revidovati mohli. I tato služba
byla mi vítána. Poslechl jsem ovšem jeho rady a abych nikomu invito mnoho
neuložil, poprosil jsem ještě pet pp. kollegů mne známych za laskavou
podporu. Všichni svolili a kazaly z nich přchlíží každy šestý arch. Json pak
to tito pánové: p. K. Doucha a Ondř. Franta, professorové II. čes. real.
gymnasia v Praze, p. prof. Mejsnar a spol. v Táboře, p. Fr. Prusík, ředitel
v Roudnici, a pp. prof. Jos. Pčánek a Jos. Riss v Jičíne; nékolik archů
revidoval posud také p. V. Hylmar, prof. obec. real. gymn. v Praze. Zasylám
temto pp. revisorům první otisk. který volně opravují a dle možnosti i do-
plňují. Touto revisí rozumnožen slovník nmohými slovy zvláste moravskými.
Všem pp. kollegům práve jincenovaným za jejich přátelskou podporu nej-
vřelejší díky činím prose jich zároveň, aby, ač práce tato nekdy zajisté
s velikými obtížemi spojena jest, přece až do ukončení díla laskave v ní
vytrvalí.

Vřelé díky činím také tem pánům kollegům, kteří mne a nakladatele
jinym způsobem podporovali doporučující slovník soukrome svým přátelům
a známým. Jsou to zvláste: p. Ig. Bečák, prof. v Kroneríži; p. dr. Bernhard,
prof. v Chrudimi; p. M. Blažek, prof. v Brne; p. G. Blažek, prof. v Pří-
brami; p. J. C'tibor, prof. v Písku; p. K. Doucha, prof. v Praze; p. V.
Hospodka, prof. v Rychnové n. K.; p. J. Hulakovský, prof. v Třeboni; p.
V. Knotek, prof. v Táboře; p. J. Kracík, prof. v Nemeckém brode; p.
J. Krejčí, t. č. rektor c. k. čes. polytechniky v Praze; p. K. Kunz, prof.
v Plzni; p. V. Markalous, prof. v Klatovech; p. F. Martinák, řed. v Pro-
stejove; p. Ig. Masek, prof. v J. Hradci; p. dr. J. Masek, prof. v Táboře;
p. J. Ouředníček, prof. v Přerove; p. V. Petrů, řed. v Pellřinove; p. F.
Prusík, řed. v Roudnici; p. J. Riss, prof. v Jičině; p. Em. Seifert, prof.
v Budějovicích; p. V. Slavík, řed. v Novém Bydzove; p. Fr. Sobek, prof.
v Chrudimi; p. J. Šebesta, prof. v Praze; p. A. Title, řed. v Litomysli; p.
Visnák, prof. v Brne; p. Z. Winter, prof. v Rakovníce.

Konečné srdečné děkuji také sl. městským a okresním (školním) radám,
sl. redakcím veřejných listů a tem pánům, kteří příznivými úvahami o díle
mém nakladatelstvu zaslanými aneb v novinách uvěřenými sl. publiku
slovník vřele poručili: p. K. Dimmer, purkmistr smíchovsky (15.); p. dr.
J. Emler, archivář kr. hlav. města Prahy a redaktor Časopisu Musea král.
čes. (1); p. M. Havelka, c. k. vrchní rada soudní (1); p. dr. R. Jablonský,
advokat a starosta kr. města Časlavi (2); Jeho excell. p. ministr J. Jireček,
(1); sl. městská rada v Kostelci n. O. (16.); p. J. Krejčí, rektor c. k. čes.
polytechniky v Praze (2.); p. dr. A. Majer, řed. průmyslové školy v Plzni
(2.); p. V. Markalous, prof. v Klatovech (7.); p. dr. K. Mattuš, purkmistr
kr. města Mladé Boleslavi (1.); p. H. Mejsnar, prof. v Táboře (2.); sl. c. k.
okres. školní rada v Novém městě n. M. (13.); p. Em. Skramlík, purkmistr
kr. hl. města Prahy (16.); p. A. Skřívan, řed. obchodní školy v Praze (2.);
dr. Fr. Studnička, universitní prof. v Praze (2.); p. A. V. Šembera, univer-
sitní profesor ve Vídni (1. 2.); p. V. Vlček, prof. a redaktor Osvěty v Praze
(3.); p. V. Vlček, starosta kr. Vinohradů (15.); p. Fr. J. Zoubek, řed. prů-
myslové a měst. dívčí školy na Smíchové (1.); sl. redakce: Archivu für
slavische Philologie (red. p. V. Jagić, 14.), Blahovesta (3.), Budivoje (2., 4.),
Časopisu Musea král. čes. (8., 9., 16.), Čecha (3.), Českého jihu (2., 10., 11.),
Českého východu (15.), Evangelického církevníku (4.), Hlasu (1., 10.), Kolím-

X

ských novin (9., 10., 11., 16.), Komenského (11.), Koruny české (2.), Listů
průmyslových (2.). Lumíra (3.). Mělníčana (9., 11.). Moravana (4.). Moravské
orlice (2., 4., 6., 9., 11., 12.). Národních novin (2.). Našince (3., 9., 12.). Pod-
řipana (13.). Pokroku (16.), Posla z Budče (3.), Posla z Prahy (3.), Pozoru
(13.), Prager Abendblattu (3.), Právníka (3., 12.), Pražského denníka (9., 11.,
13., 15.), Řipa (4., 11., 16.), Slovanských listů (13.), Světozoru (16., 17.),
Svornosti (8., 16.), Šumavana (14.). Zvěstí slovanských (9.). Posudky nazna-
čené byly na obálkách sešitův otistěny; číslice v závorce označuje sešit.

Pokud mi známo, byl můj slovník posud všeobecně příznivě posuzován.
Jediné p. prof. Hattala nepříznivý soud o něm vynesl, zakládaje své mínění
na bedlivém proskoumání jediného článku o ablativě. Na 129. str. svého
,Brusu jazyka českého. V Praze 1877.‘ mluví o zevrubném citování pramenův
a hodnověrnosti jeho a konečne praví: ,Ani stínu takové důvěry však není
hoden Česko-némecky slovník zvlášte grammaticko-fraseologický, který prof.
Frant. Kott nedávno vydávati počal. Spíše naopak zpronevěřil bych se věci,
o kterou mi právě jde, kdybych ani na článku jeho o ablativě ku prospěchu
této neukázal, jak ohromné bludy mohou se za citaty beze všech čísel skrývati
a sice často tak bezpецne, že jich ani nejdoukladnější znajatel věcí patřících
nedovede buď nijak buď aspoň bez nesnází všelijakých odhaliti. Tak na př.
rád bych já věru znal takého specialistu, který by byl s to, aby odpověděl
tomu, koho by se právě týkało, na otázku, kde psali Gebauer a Zikmund
o ablativě tak, jak se jich Kott těmito slovy dokládá: »Ve slovanštině již
v nejdávnějších dobách zmizel a nahrazuje se pravidelně genitivem. Gb., Zk.«
Já znám od ních jen po jedné zmínce o rozpravě mě na str. 32 pod č. 3.
Zikmundova zmínka zní takto: ,Ostatně vz Časopis mus. r. 1857. O ablativě
v slovančině a litvančině od p. prof. Hattaly.‘ (Ani v poznáníce ani) v textě
samém není též nic nauce Kottové podobného. ¹) Gebauer pak zaznamenav,
že i známý nám už po str. 60 a 64 Müller spatřuje v gen. jedn. našich a lit.
kmenů samohláskou a zakončených ablativ, připomíná toto: »Srov. M. Hattaly
článek o ablativě ve slovanštině a litevštině v Čas. čes. mus. 1857.« ²) Není
však ani žádná z těchto zmíněk zcela správná, poněvadž rozprava má jiní
dotčená teprva r. 1858 byla tamže dokonána. Z této druhé části rozpravy mó
pak udělal Kott zvlástní knihu, skončiv článek svůj takto: »Vz: O ablativě
ve slovančině a litvančině. V Praze 1858.« Ale marně by se sháněl kdokoli
po takové knize. mohla jist býti tím, že se žádný ze zvlástních otisků ³)
dotčené rozpravy nedostal ani do kněhkupctví. Přípomenu-li ještě čtenářům
svým, že Časopisu mus. neuznal Kott v témže článku ani sebe menší zmínky
hodným, snadno rozhodnou, jak důkladným pozorovatelem a pragmatickým
vykladatelem jest on i tak snadných věcí, jakou je právě dotčená historie. ⁴)
Kdo by však myslil, že snad aspoň ostatek článku téhož, obnášejícího jen
24¼ rádků velmi krátkých neobsahuje žádných bludů právě dotčenému
podobných, ten by se velice mýlil. Je jich tam ještě i víc jako na př. ten,
že prý »absolutní ablativ vyjadřován býval hrubým latinismem v staré čestině
a sice a) buď genitivem: Nemajících oněch (non habentibus illis), odkud by
zaplatili, odpusti obéma; b) buď dativem: Budú znamenie vadnúcim lidem pro
strach.« Latina totižto. jak vubec vědomo, neužívala nikdy ani genitivu ani
dativu než jen ablativu absolutně. Jak by tedy byla mohla svésti češtinu
k tomu, čeho sama nečinila, toho ani Kott nepochopil, než jen beze vší
rozvahy přepsal z Nákresu staročeské mluvnice J. Jirečka, ⁵) vyznamenav
ho i tím, že ho nejmenuje Nákresem než Staročeskou mluvnící ⁶) a k té
připojuje i číslo strany a sice 73. ⁷)

Tolik napsal p. prof. Hattala o mém slovníku. Odpověděl jsem mu
obšírně na obálce osmého sešitu. I’oněvadž však knihař obálku znaří a po
mě odpovědi nebylo by potom ani nejmensí stopy, tedy musím, abych nebyl
před světem neospravedlněn, aspoň kratičce i na tomto nástě na svou obranu

XI

odpověděti: ad 1. Zikmund ve své Skladbě na str. 44. ř. 5. s h. píše takto: „V jazyčích indoevropských bylo z počítku osm pádů: nominativ, vokativ, akkusativ, dativ, genitiv, ablativ, lokal a instrumental. Z těchto pádů v jazyku českém sedm pádů se toliko uchovalo, ablativ během času vyhynul a na-hražuje se nyní genitivem.“ — ad 2. Gebauer píše ve Slovníku naučném VIII. str. 656. b. 16. ř. z d.: „Dále vozeznává indoevropskána osmero pádů: nominativ, akkusativ, vokativ, genitiv, ablativ, lokal, dativ a instrumental. Z tech utratila slovančina ablativ jíz v nejdávnejšich dobách úplně a funkci jeho připsala genitivu.“ Proto jsem vším právem onen citat účiniti směl. Jaký ohromný blud tedy skrývá se za mým citatem bez čísla? Zádný blud, nýbrž pouhá pravda! — ad 3. Když byl článek asi 68 stránek vyplnující z Časopisu mus. zvláště otistěn, zdaz to potom nebyla kniha, kterou však sám p. Ht. udelal a ne já? Že do kněhkupectví se nedostala, to pranic nerozhoduje, nebo po tom kniha se nepoznává. Ostatné jsem tohoto zvlástního otisku ani nedostal ani vůbec nespatřil. — ad 4. Vzdyť jsem se o něm zmínil napsav na konci svého článku, jak sám p. prof. Ht. uvádí: „Viz: O ablativé ve slovancině a litvančine. V Praze 1858s! Jediné v tom jsem chybil, ze jsem nepripojil, kde kdo o ablativé psal. Stalo se to poubým nedopatřením a proto jsem chybu, jakmile jsem ji zpozoroval, ihned napravil. Dal jsem totiž na 2. str. obálky 4. seš. otisknouti tuto opravu: „Na stránce 9. ř. 31. z d. (v článku o ablativě) přidej: V Mus. 1857., 1858. Ht.‘ t. j. V Musejníku (— v Časopise Musea král. čes.) 1857., 1858. Hattala. To se stalo v září 1876. a Brus p. prof. Ht. vydán teprve v druhé polovici ledna 1877.! — ad 5. Zde jest mi konstatovati, ze si pan prof. Ht. slova p. ministra J. Jirecka zpusobem mi nepochopitelným křivě vyložil. Snysl slov jest zcela jiný a sice tento: Jako užívali Rímanč absolutního (neodvislého) pádu, tak Čechové je napodobujícé také absolutních pádu užívali; hrubým latinismem nazývá tedy p. Jir. užívání absolutních pádů; v lat. užívali ovšem ablativu, v češtině pak genitivu nebo dativu. Tak jest výrok p. Jir. úplně správný. — ad 6. Stalo se jen proto, aby byl citat kratší; jindy ještě kratćeji se říká: Podej mi sem Kunze, Niederla atd.; a jasnost tím zajistě škody nevzala. — ad 7. Že jsem u p. Jir. i stránky citoval, není nic neobyčejného a p. Ht. snadno se může přesvědčiti, ze velmi často p. Jir. cituji stránek neoznačuje a že naopak k jeho jménu (Ht.) velmi často i stránky připisuji, vz ku př. F, F, G, H atd. Zevrubnější citaty mám totiž u tech pramenů, z nichž jsem v poslední době látku do slovníku vybíral nebo doplňoval (mluvím zde o vlastních výpiscích; ovšem jsem i cizích výpisků s podrobným označením pramenův užil). Dříve jsem toliko jméno spisovatelovo připisoval, chtěje místa ušetřiti, od čehož jsem teprve později upustil, byv na důležitost zevrubného citování pramenu *Jungmannem* upozorněn, který v předmluvě ke svému slovníku několikrát toho želí, že sběratelé materialu svých pramenů buď vůbec nepoznamenali aneb jen nedokonale je označili.

Z toho jde, že všecky výtky, které mi p. prof. Ht. činí, jsou nepodstatny a že tedy soud jeho o mém slovníku na nich se zakládající není přesný a spravedlivý.

Na prvních čtyřech stránkách slovníku jsou prameny, z nichž látka slovníku vybrána jest, naznačeny. Od té doby počet jich hojně se rozmnožil. Ponévadž nově prameny posud jen na obálkách sešitův otistěny jsou, sednánátým sešitem první díl slovníku se končí, mnohý odběratel si jej vázati dá a knihař obálky a s ními i doplňky pramenu zničiti by mohl, podávám kromě obyčejných zkratků také doplňky pramenu doplňuje zároveň některé staré prameny. Na konci celého díla podám, budu-li ziv, všecky prameny v celek spojené. Doufám, že jich ještě nekolik připojím, neboť pořád ještě material k slovníku vybírám a dostávám.

II

XII

Řekne-li kdo, přehledna prameny posud jmenované, že jsem mél užiti pramenů v počtu ještě hojnějším, poví pouhou pravdu; ale potom byla by mi práce nekonečna; já aspoň bych ji sotva dokončil. Co schází, nechtě později jiní doplní. Abychom poznali, kolik materialu mým slovníkem k ohronnému materialu v Jungmannově slovníku uloženému přibude, objasní ovšem jen poněkud následující data. Vypsal jsem z Jungmannova slovníku material na polovičky přeložených archů; tuto práci ukončiv, na prázdné polovičky látku více než z 20 knih alfabeticky sestavených jsem přepsal. Látka tato byla velmi hojná; nyní doplňuji slovník ze 24 knih (dle rejstříků) a z 12 sbírek vlastních a cizích. I tohoto materialu jest velmi mnoho. Kromě toho vybral jsem látku z jiných spisů, již mám asi na 97.000 cedulek rozepsanou; páni sběratelé pak dali mi asi 20.000 cedulek. Než II. a III. díl sl. dokončíme, nové látky, doufám, ještě přibude.

Končím předmluvu slovy Miklosićovými a Jungmannovými. Miklosić vydávaje: Deutsch-serbisches Wörterbuch von Vuk St. Haradschitsch, Wien 1877. praví na str. IV. ř. 14. s h.: Nur wer die Schwierigkeiten lexikographischer Arbeiten zu ermessen vermag, kann an dieses Buch den rechten Massstab anlegen. A Jungmann napsal na III. a VIII. str. předmluvy k svému slovníku slova tato: ‚Přijmětež milí krajané a vlastenci jakoukoli tuto práci a radéji k tomu hledte, co Vám podáno než k tomu, čehož není dáno pomníce, že u velikých věcech i na vůli dosti a védouce dobře, že jako nic pod sluncem. tak ani které dílo lidské, neřku-li tak obšírné, na prosto úplné a dokonalé býti nemůže. Shromažďujte, kdo můžete, opravy a doplňky, které co přídavek k tomuto slovníku, nestane-li mne více, kdoby vydal, vždy se nalezne.‘

V PRAZE, dne 24. února 1878.

Fr. Kott.

Jména spisův a spisovatelův, z nichž látka vybrána.

Aesop. — Aesopovy bajky. Z 16. stol.

Akt. Ferd. — Akta mezi Ferdinandem a některými osobami ze stavův r. 1547.

Alch. — Alchymie česká. Rkp. Okolo r. 1535.

Alx. — Zlomky z Alexandreidy z 14. stol. — Z výb. I.

Am. — Amerling Karel. Nar. 1807.

Anth. — Anthologie z literatury české. Sest. Jos. Jireček. 1860.

Apol. — Apologie stavův českých druhá. 1618.

Arch. — Archiv český. Vyd. Palacký.

Aqu. — Aquensis. Lexicon latino-bohem. 1508.—1549.

Atal. — Atala. Láska dvon divochův. 1809.

Baiz. — Baizy Jos. Veselé účinky. V Trnavě 1795.

Bart. — Bartošova Kronika česká pražská dle vydání Erbenova. (První číslo označuje knihu, druhé hlavu). — 1530.

Bel. — Belial. Rkp. V Museu. 1378.

Ben. — Benátská bibli. 1506.

Ben. V. — Benátská bibli. Vyd. Velesl. S. A. 1613.

Berg. — Bergneri excerpta. Bergner nar. 1763.

Bern. — Bernolákův Slovár slovenký. 1825.

Biancof. — Kronika o milosti Floria a p. Biancofory. 1519.

Bhm. — Bohemarius. Lex. z r. 1409.

Bib. — Bibli rukopisní.

Bl. — Jana Blahoslava Grammatika česká z r. 1571. Vyd. Jg. Hradil a Jos. Jireček. 1857.

Bn. — Beranova stručná mluvnice česká. 1874.

Boč. — Boček Ant. Excerpta. † 1817.

Bož. Něm. — Božena Němcová. † 1862.

Br. — Bratrská bibli. 1579.—1593.

Bř. — Prof. dra E. Bořického: Názorný nerostopis. 1868.

Břez. — Březana V. Rožmberské kroniky krátký výtah. 1609.

Brike. — Brikeho práva městská. 1536.

Brt. — Prof. F. Bartoše grammatické spisy (v Mtc., v Km., v programmech brnenského gymnasia a jinde). Nar. 1837.

Bruns. — Brunsvík v Praze. 1827.

Bs. — Beseda. Naučný časopis. (V něm Strážce jazyka). Vyd. Mikeš 1863.—65.

Bur. — Burián Tom., nar. 1802., †.

Byl. — Bylinář Mathiolův, vyd. z Veleslavina A. 1596.

Cap. — Capito Jan. 1586.

Cn. — Cenník načiní chirurgického, zahradnického atd. Vyd. Mang.

Ctib. — Ctibor z Cimburka. † 1494.

Cyr. — Cyropaedie Abrah. z Günterodu, přełožil z řečtiny. 1605.

Slovník český.

Č. — Frant. Lad. Čelakovský. † 1852. (Pís. = Písné.)

Čas. theol. — Časopis theologický, od roku 1828. —

Čern. — Černý J. O vodách; herbář. 1517.

Čit. — Čitanka slovanská. Vyd. K. J. Erben. 1865.

Čk. — Fil. Čermák. O pěstování vína. V Živě, 1854.

Čl. — Názorný přírodopis rostlinstva. Vzdělal dr. Lad. Celakovský. 1868.

D. — Dobrovský. † 1829.

Dal. — Dalemilova kronika. Z 14. stol.

Deh. — Doucha Frant., nar. 1810.

Div. z ochot. — Divadlo z ochoty Ant. Marka. 1831.

Dk. — Kallilogie dra. Jos. Durdíka. Nar. 1837.

Dobř. — V. Dobřenský. 1579.

Dsky. — Reliquiae tabularum. Vyd. Emler.

Er. — Karel Jaromír Erben. Nar. 1811., † 1870. (P. = Písně a říkadla. 1864.).

Eus. — Eusebia Historie církevní od Kocina přelož. 1594.

Ev. — Evangelium sv. Jana, z 10. stol.

Faukn. — Fauknera z Folkensteina Titulář. 1589.

Fk. — Ag. Ficks Vergl. Wörterbuch indogerm. Sprachen. 1871.

Flav. — Flavia Jos. Historie židovská. 1553.

Flor. — Vz Biancof.

Gb. — Prof. dr. Gebauer. Nar. 1838.

Gl. — Glossarium illustrans bohemico-moravicae historiae fontes. Seps. V. Brandl 1876.

Glag. — Glagolitická bibli. 1416.

Gniď. — Gniďský chrám. Z francouz. přełožil Puchmayer. 1804. a 1836.

Háj. — Hájkova Kronika česká. 1541.

Hank. — Hanka Václav. † 1861.

Har. — Haranta z Polžic Cesta do Jerusalema. 1608.

Hd. — Názvoslovi hudebního umění. V Mus., 1850.

Herb. — Herbář, vz Bylinář.

Hil. — Hilarius. † asi 1468.

Hlas. — Hlasatel J. Nejedlého. Od r. 1806.

Hol. — Holy Jan. 1781.—1849.

Hor. — Horný. Sbírka příslovi. 1795.

Hos. — Mat. Hosya Kronika mozkevská. Vyd. 1786.

Hrš. — Příslovi a pořekadla v okolí náchodském. Sest. J. K. Hraše. 1874.

Hš. — Dr. I. J. Hanus. † 1870.

Ht. — Prof. M. Hattala. Nar. 1821.

Hus. — Hus Jan. † 1415.

Ch. — Chmela. † 1847. Rozbor jména přidav-

1

2

ného. V Mus. 1842., str. 362. a 1843., str. 245., 366.

Chc. — Petr Chelčický, asi 1390. (str. 298. — 453., z Osvěty 1875., vyd. F. Schulz; str. 605.—640., z Výb. II.)

Chmel. — Chmelenský, † 1839.

Chron. — Chronikon. Vyd. Palacký.

Chym. — Chemie dra. J. Presla. 1828.

J. — Dr. Ant. Jungmann. † 1854.

Jab. — Jablonského básně. 1856.

Jád. — Jádro knih lékařských. Rkp.

Jd. — V. Jandecký Logika pro vyšší gymnasia (společnou prací dr. J. Dasticha). 1871.

Jdč. — Muohový znamnosť a sonzvučnosť slov českých. Od J. Jedličky. 1869.

Jel. — Hrubý Rehoň z Jelení. † 1554.

Jg. — Jos. Jungmann. † 1847.

Jhl. — Názorný přírodopis živočišstva. Sest. P. Jehlička. 1868.

Jir. — Jos. Jireček. Nar. 1825.

Johanit. — Johanita. Od Van der Velde. Přelož. Vetečník. 1829.

J. tr. — Juridisch-politische Terminologie für die slawischen Sprachen Oesterreichs. 1850. — Üvaha Malého v Mus. 1850., str. 624.

Jv. — Brus jazyka českého. Sest. J. Javůrek. 1871.

Kamar. — Kamaryt. Jos. † 1833.

Karion. — Kronika světa J. Kariona, vyd. z Velesl. D. A. 1854.

Kart. — Kartigam. Roman z maďar. od Mich. Semiana. 1790.

Kat. — Život sv. Kateřiny. Vyd. K. J. Erben. Z 13. stol. Čisla označuji verše.

Kb. — Podřeči severních Čech. Podláva Jos. Kouble. V Mus. 1864., str. 49. až 57., 250. —254.

Kh. — Kheilav něm. český slovník názvů zbožní obchodního. 1864.

Kl. — Skladba lat. jazyka. Sest. J. K. Klumpar. 1863.

Klc. — Počátky vědeckého mluvnictví českého. Seps. M. F. Klácel. 1843.

Klat. — O. Klatovského Rozmlouvání. 1540.

Km. — Komenský. Týdenník vychovatelský. V Olomouci od r. 1873.

Kmp. — Samovolná germanisace češtiny atd. Vyd. Dr. Fr. Cyr. Kanpelik. 1864.

Kn. Drn. — Kniha Drnovská. Vyd. Brandl. 1868.

Kn. lék. — Kniha lékařská. 1544.

Kn. Rož. — Kniha rožmberská, vyd. Brandl.

Kn. Tov. Vz Tov.

Knst. — Lima linguae bohemicae t. j. Brus jazyka českého. Od J. Konstance 1667.

Koll. — Kollár Jan. † 1852.

Kom. — Komenský Jan Amos. † 1671.

Kon. — Konáč Mik. † 1546.

Kor. — Korunka n. vínek panenský od V. Kleicha. 1656.

Kos. — Grammatika jazyka latinského. Seps. J. Kosina. 1867.

Koubl. — Kouble Jos. Hospodářství. 1833.

Kr. — Krok. Listy vědecké se zvl. zřetelem k potřebám gymnasií a reálek. 1864.

Krab. — Krabice z Weitmühle. Správa zdravi. Od J. Koppa. (přel.) 1536.

Kram. — Kramerius Vác. M. † 1808.

Kroc. — Krocín Mat., farář v Rychnové 1618.—21.

Krok. 1831.

Kron. Bart., vz Bart.

Kron. mozk. — Kronika mozkevská, vz Hos.

Kron. Trub. — Kronika Trubačova.

Kruz. — Mich. Kruzyusa O věčnosti. 1672.

Kt. — Dra F. E. Květa Staročeská mluvnice. 3. vyd. přehled prof. Ed. Novotný. 1869.

Kts. — O podřeči Doudlebském. Od prof. V. Kotsmicha. Ve Sborníku vědeckém král. českého. 1868.

Kv. — Květy. (Národní zábavník pro Čechy. 1847. V nich: Brousek.)

Kz. — Česká mluvnice a Nauka o větách. Seps. prof. K. Kunz. 1861., 1863.

L. — Lindé. Slovník polský.

Lb. — Česká příslovi a pořekadla. Sest. Li blinský. 1848.

Leg. — Legendy. t. Passionál tištěný. 1457.

Lešk. — Leška Stěpán. † 1818.

Let. — Staří letopisové češti. Vyd. Palacký.

Linn. — Linnée.

Llk. — Sbírka lékařské terminologie. Vyd. dr. Čejka. V Mus. 1848., 1851., 1853.

Llk. — Lelek C. Sbírka slov ze slezko-mor. nářečí r. 1863. Museu českému zaslaná.

Lom. — Lonnický Sim. † 1622.

L. S. — Libušin Soud. Z konce 9. nebo z počátku 10. stol.

Mand. — J. Mandevily cesta. 1600.

Mark. — Marek Antonín. Nar. 1785.

Martim. — Martinianova č. lépe Martiniana—Historie římská. 1488.

Mat. verb. — Glossy v slováři latinském od r. 1202.

Mel. — Knižka potěšitelná těhotným od Melantrichá. 1567.

Měst. bož. — Sv. Augustina o Městě božím, z lat. přel. Čelakovský.

Měst. záp. — Zápisy městské Nového města pražského od r. 1446.—53.

Mk. — Pravopis a mluvnice jazyka českého. — Česká mluvnice. 1867. — Strážce jazyka. 1872. — Sest. Fr. O. Mikeš.

Mkl. — Dr. Fr. Miklosich. Nar. 1813. (B. = Stammbildungslehre 1875. — S. = Syntax. 1868.—1874.)

Ml. — K, Brusuť v Mus. 1846. — Üvaha dila: J. tr. Vz toto. — Üvaha Tomičkovy mluvnice v Mus. 1847. — Ukázka fraseologie českoněm. a německočeské. 1868. — Sest. Jk. Malý.

Mm. — Mammotrectus. Vokabulář z 15. stol.

M. M. — Musa moravská. 1813., 1825.

Ms. — Manuskript (rukopis).

Mš. — Prof. Maška Příspěvky k brusu v Mtc. 1873.

Mtc. — Časopis matice moravské, od roku 1869.

Mt. S. — Sborník slovenských národních pisní, pověsti, příslovi. Vydává Matice slovenská. Sv. I., 1870.

Mudr. — Reči z hlubokých mudrečův. 1529.

Mus. — Časopis musea království českého. Od r. 1827.

Mz. — Cizi slova ve slovenských řečech. Sest. Matzenauer. 1871.

Na Slov. = Na Slovensku.

Nej. — Jan Nejedlý. † 1834.

3

Novor. — Novoročenka. 1824.

Novot. — Novotný Fr. z Luže. † 1826.

Nt. — Česko-lat. slovník. Sest. Fr. O. Novotný. 1873.

Nz. — Německo-český slovník vědeckého názvoslovi pro gymnasia a reálné školy. 1853.

Ob. pan. — Obora panenská od Placaliusa. 1634.

O 4 stež. etn. — O čtyřech stežejných etnostech. 1505.

Odp. br. — Odpověď Bratři na spis 1514.

Ohláš. — Ohlášení na spis M. Sam. 1635.

Ojíř. — Ojíř z Očětedlie. 1584.

O manž. — Spis. o manželství. 1610.

Orb. pict. — Orbis pictus Komenského 1685.

Os. — Osvěta. Vyd. Schulz. 1862. V ní: Strážce jazyka.

O 7 vstupních od T. ze Štitněho. Vz Št.

Ottersd. — Sixtus z Ottersdorfá. † 1583.

Pal. — Fr. Palačký. Nar. 1798.

Pam. Kut. — Paměti Kutnohorské Kořínkovy. 1675.

Pann. jez. — Panna jezerní, od W. Skotta; přel. Čelakovský. Vz C.

Papr. — Paprockého Výtahy. † 1614.

Pass. — Passionál. 1495.

Peit. — Peita Hostounského spis. Z počátku 17. stol.

Pešín. — Pešina Cypriana jeden spis vypsal Pišeli. Na začátku 17. stol.

Peš. prod. — Pesina J. T. z Čechorodu. † 1628. Prodromus moravografiæ.

Pis. br. — Pisně bratrské. 1583.

Pk. — Grammatické spisy prof. V. Praska. Nar. 1843.

Plác. — Plácela V. z Elbinku Židovská historye. 1592.

Plk. — Palkovič Jiří. † 1835.

Poh. — Pohádky Kuldovy.

Pont. — Jana Pontana Knihy o statečnosti, přel. R. Hrubý z Jelení (ž lat.). Vz Jel.

Pov. — Slovenské pověsti. Vyd. Skulthety a Dobšinský. 1858.

Pr. — Právník. Časopis věnovaný vědě právnické vůbec. Od r. 1861.

Pr. cís. — Práva císarská. Rkp. J. Trubače. 1518.

Pref. — Prefát Oldřich z Vlkanova. 1523.—1565.

Presl. — Presl Jan Svatopluk. † 1849.

Pr. hor. — Právo horní Václava II. Koncem 13. stol.

Pr. chym. — Preslova chemie česká.

Pr. Kut. — Práva Kutnohorská. Rkp. 1529.

Pr. man. — Práva manská. 1518.

Pr. měst. — Práva městská Koldínova, tisětna 1579.

Proch. — Faust. Procházka. Vydal Bibli sv. r. 1870. a jiné knihy.

Prot. — Historie o těžkých protivenstvích církve české. 1756. Od Kom.

Prov. — Proverbium, příslovi.

Pr. pr. — Práva pražská. 1513.

Ps. ms. — Psalterium manuser.

Pt. — Orbis pictus prof. Fr. Patočky. 1870.

Půh. — Knihy půhonné a nálezové. Vyd. Brandl.

Puch. — Puchmayer Antonín. † 1820.

Pulk. — Pulkavy Kronika česká. P., správce školní v Praze, 1373.—76.

Pž. — Pažout Jos. Nauka o člověku. 1862.

Rad. zvir. — Rada všelikých zvířat, skládána 1395, poprve vytistěna 1528.

Raj. — Raj ztraceny. Z angl. přeložil Js. Jg. — Vz Jg.

Ras. — Rkp. podlé Rasiova učení, při němž jest Ranné lékařství Rogera a Vil. Salicetta. Z 15. stol.

Rb. — Pravilla, příslovi a povědění vztahující se k správě veřejné a obecní i k právu občanskému a trestnímu. Sebral A. Rybička. 1872.

Rd. — Obecní řád soudní a řád konkursní. Sest. Frič, Strobach, Erben, Havlik a Neubauer. 1848.

Reg. zdr. — Regiment zdravi J. Rancovia. Z lat. prelož. Ad. Hubert z Riesenbachu. Před r. 1587.

Reš. — Rešelův slovník latinskočeský. 1560.

Rf. — Vojenská bibliothéka. Seps. Ed. Rüffer. 1870.

Rk. — Rank Jos. — Slovník novinářský. 1862. — Slovník jazyka českého a německého. 3. vyd. 1875.

Rkk. — Rukopis kralodvorský. Stránky dle illustr. vydání Kořínkova. 1873.

Rohn. — Rohnii Nomenclator (Slovník) českolat.-něm.). 1764.—68.

Ros. — Rosa V. † 1689.

Rostl. — Preslův Rostlinář. Vz Presl.

Rozb. — Rozbor staročeské literatury 1840. — 41. (Čitán ve schůzích král. společnosti nauk.).

Rozk. — Rozkoelanchého Nomenclator. 1360. 1364.

Rozm. duše s tělem. — Rozmlouváni duše s tělem. — Od M. J. Carolidesa z Karlsperku. Ze zač. 17. stol.

Rozm. o včel. — Rozmlouváni o včelách. 1816.

Rs. — Prof. Jos. Riss. Sbírka kazimluvů. Rkp. 1871.

Rvač. — Rvačovského Masopust. 1580. Rybay Jiří. † 1813.

Rým. — Rýmovní knížka. 1626.

Ryt. křest. — Rytíř křesťanský Erazma Roterod. 1519.

Sal. — Salicetti. Vz Ras.

Sbr. — Sborník. Kalendář učitelský. Od r. 1857.

Schl. — Dr. A. Schleicher, nar. 1821. †

Schön. — Schöna Jos. Výpisky.

Seip. — Sejpie (Berlička Voj. Šeb.). 1602.

Sedi. — Sedláčka V. Základy geometrie a fysiky 1822.—25.

Sk. — Fr. Stranecká. Sbírka národních pořekadel v Km. III., 22.

Slov. — Slovníček slovenský. Sest. V. Dušan. 1848. Na Slov. = Na Slovensku.

Smil. — Z Pardubie Jan Smil (Flaška). † 1403.

Smrž. — Pěček Smržický z Radostic. Mich. 1609.

S. N. — Slovník načný. Od r. 1860.

Sněm — Libušin soud. Vz L. S.

Solf. — Solfernus či Pád Adamův. Rkp. z 15. stol.

Šř. — J. Solař. Seznam jmen hrušek a jablek. — Sbírka slov, frasi a příslovi r. 1869. Museu českému zaslaná.

1*

4

Srš. — J. Srnec. Příšloví. 1582.

Ssav. — Ssavectvo J. S. Presla.

Sš. — Fr. Sušil. (Pouhá čísla označuji str.
Prosodie české; — Pís. = Písně; Bás. =
Básně; Mk., Mt. = evangelium sv. Marka
neb sv. Matouše).

Star. let. — Staří letopisové. Vyd. Palacký, 1829. Vz. Let.

Stč. — Prof. dr. Frant. Studnička. Nar. 1836.

St. skl. — Starobylá skládání. Vyd. V. Hanka, 1817.—24.

St. svob. — Knižka o stavu svobodném. 1523.

Sv. — Slovosklad lat. jazyka. Sest. V. Svoboda. 1853.

Svěd. — Knihy svědomí. 1569., 70.

Světoz. — Světozor, spis obrázkový. Redakci Sf. — 1834.—35.

Svob. ovć. — Svoboda Fr. Jednání o dobytku ovćím. 1521.

Sych. — Sychra M. † 1830.

Š. a Z. — Skola a Život. Paedagogický časopis, od 1., 1855.

Šb. — Prof. Sembera Al. V. Nar. 1807.

Šf. — Šafařík Pavel Jos. † 1861.

Šk. — Jos. Simáčka vinařský slovníček. Rukopis.

Šm. — Franta Jos. (Šumavský). † 1857.

Šp. — Špatný Frant. Nar. 1814.

Sr. — Skolník pro učitelstvo, od r. 1852.
Pořádá Jos. A. Srůtek.

Št. — Tomáš ze Štitného. (Kn. šest. = Knihy šestery, vyd. 1852; N. = Knihy naučení křesťanského, vyd. A. J. Vrťátko r. 1873.).

Štelc. — Stelcar J. Želeťavský. Nar. 1530.

Štěp. — Rkp. o Štěparství.

T. — Tomičkova Mluvnice česká.

Tabl. poes. — Poesie Bohuslava Tablice 1806.

Tech. — Technologie. Vyd. J. S. Presl.

Th. — Versuch eines böhmisch-deutschen juristischen u. geschäftsmännischen Lexicons. Von K. J. Tham. 1808.

Tkadl. — Tkadleček Ludvik. V 14. stol.

Tl. — Zeměpis dra. A. Tille. 1869.

Tn. — Časoslovo české. Seps. Em. Týn. 1866.

Toms. — Tomsy Fr. J. Slovník německý a český. 1791.

Tov. — Kníha Tovačovská Čitora z Cimburka. Asi z r. 1497. Vyd. Brandl.

Trip. — Historie cirkevni (tripartita) Cassiodorova. Z lat. přel. J. Kocín z Kocinetu 1594.

Trist. — Tristram. Romantická baseň z 15. stol.

Troj. — Kronika trojánská. Z 15. stol.

Tš. — Základové tělocviku. 1869. — Názvosloví tělocvičné a šermiřské 1868. Vyd. dr. M. Tyrš.

Tur. kron. — Turecká kronika od Mich. Konstantina z Ostrovice. 1865.

Tys. — S. A. Tyssota Správa pro lid obecněj. Z franeouz. jazyka přel. J. Prokopius. 1788.

Um. les. — Úmění lesní. Přel. P. L. Ziegler. 1823.

Us. — Usus (obyčejný způsob mluvení; řeč obecná).

V. — Adam Daniel z Veleslavina. † 1599.

Vaňk. — Norb. Vaněk o Hospodářství. 1822.

Veleš. — Slovník Jana Velešina. 1558.

Vid. list. — Videnské listy. Redig. prof. Jan Hromádko. 1812.—16.

Vn. — Grammatika řecká. Vzdělal dle Curtia A. Vaníček. 1863.

Vrat. — Vratislav V. z Mitrovic. Nar. 1576.

Vst. — Většík bibliografický. 1872.

Vš. — Ze Všechn Vikt. Kornel. Knihy devatory o právích a sůdích. Okolo r. 1500.

Vus. — Vussina Kašp. Slovník česko-lat. něm. 1700.

Vyb. — Výbor z literatury české. I., II. 1845. a 1868. Vydala Matice česká. (Jg. a Er.).

Výkl. pís. — Husův Výklad na písne Šalámůnovy. 1448.

Vys. — Materiál k slovníku technologickému. Sebral Arn. Vysoký. 1861.

Wolk. — Wolkenbergrova Růžová zahrádka. 1576.

Zák. sv. Ben. — Zákon sv. Beneditka. Od B. Pytra 1760.

Záv. — Závěty ze Závětic Jiř. Škola dvorská. 1607.

Zk. — Skladba jazyka českého (Skl.); — Grammatika jazyka čes. a) zvuko- a tvarosloví (Ml. I.), b) Větosloví, vidy a prosodie (Ml. II.). Sepsal V. Žíkmund 1863.—66.

Zlob. — Zlobický. Jos. V. 1743.—1810.

Zpěv. — Zpěvanky. Vyd. Kollar.

Zříz. Ferd. — Zřízení zemské Ferdinanda I. 1530.

Zyg. — Zyga, bakalář. 1543.

Žal. — Žalmové. 1387.

Žalansk. — Žalanský Havel. † 1627.

Žal. Vit. — Žaltář Vitenberský. Z 1. čtvrti 14. stol.

Žer. — Z Žerotina Karel. 1546.—1636. L. = Listy; Sn. = Sněm; Záp. = Zápisky. Vyd. Brandl.).

Žid. — Židek P., † okolo 1471.

A.

A jest původní, hrdelní samohláská, jež
ve slovích jazykův indoevropských nejroz-
sírenější byla a na jejíž užito, jak mladší
formy ukazují, ve mnohých slovech i aneb u
nastoupilo. Zk. — A ve slovenčině a ve staré
češtině častěji se objevuje než v nynější řeči
české a moravské; zajae — zajie, čaša —
číše, jazero — jezero, dorážaf — dorážeti, Šb.,
duša — duše, muža — muže.

Kromě krátkého a rozeznávají Čechové
i ve mluvě i v písmě také dlouhé á, toto
pak znamenalo se v písmě nejprve zdvojením
písmene a (aa) nebo se a to obyčejně ani
neznamenalo: dano, sam; později čárkou nad
ním: á. — Dlouhé á porstává buď prostým
dloužením krátkého a jako: skřivan-skřivá-
nek, aneb vzniklo stažením z aja, čja, uja,
oja, aje: kajati-káti, vějati-váti, smějati-smia-
přijati-přáti, stojati-státi, volaješ-voláš. Er.
— Chybné se prodlužuje hlavně ve příčesti
minulého času v nářečích morav.: povídál,
zavázál, Šb.; v Krkonoších: teďká, kápka,
Kb.; v jihovýchod. Čechách: spál, popád,
čás, tám, naši, váši m. spál, popadl, čas, tam,
naši, vaši. Šb.

A v násloví slov českých a slovan-
ských vůbec (mimo některé nesklonné částky
řeči: aby, ač, aj, ale, aneb, an, ani, jinde,
aspoň, asi, af atd.) málo se užtrá. Jinde se
odstraňuje: 1. předsutím hlásek j, h, řid-
čej v: já (az, staroč. jáz); jablo, jablko, něm.
Apfel; javor, něm. Ahorn; vajce (vejcee), lat.
ovum, něm. Ei, stslov. ajce; jahně (jehně),
lat. agnus, Ht., Er., D.; jarmara, lat. arma-
rium; jakorát (v Krkonoších, Kb.), lat. accu-
ratus; v obecné mluvě místy: hapatyka, hal-
mara; — 2. přesmykováním hlásek l a r:
Labe, lat. Albis; raka (č. rakev), lat. area;
robota, něm. Arbeit; řada, lat. ordo; — 3)
proménou hlásky a v o: Ondřej-Andreas;
osel, lit. asilas, lat. asinus, Ht.; op (opice),
něm. Affe; opat, lat. abbas. Er. V jiných
cizích slovech se udrželo: anděl, apoštol, al-
mužna, Alžběta, adressa, anýz. Ht., Kt., Er.

A se stupňuje v á (vz Stupňování samo-
hlásek): chvat-chvátati, sklad-skládati, kladu-
nakládati, krad-okrádati, val-váleti (Gb.), Kt.;
hlavně tvoříme-li opakoraci časoslova v-va.
Ale i u substantiv, km. hrad-hráze. Vz Tvo-
ření slov.

A vzniká 1. stupňováním jiných samo-
hlásek a sice: a) stupňováním samohlásky e:
žahadlo od žeh. Ht. Vz Ě v a. — b) St.
samohlásky ě: saditi od sed, m. sěd. Ht. Vz
Ě v a; Tvoření slov. — c) St. samohlásky
o: raniti od ron. Ht. Vz O. — d) St. samo-

hlásky u: vypraviti od pru. Ht. Vz. V —
e) St. samohlásky v: baviti od by. Ht. Vz Y.
— f) St. samohlásek l a r: valiti od v), ma-
řiti od mr. Ht. Vz L, R. — 2. Rozyedením
ý v aj (ej) a ú v au (ou). Vz Ŷ, 1

A se přehlásilo v e: 1. v nominaticech
měkkých a knenův rodu žen., v nichž a až
do 12. století výhradně se udrželo: Lubuša,
duša, vlaštovica (Liubošia, Mališia, Závišia).
Od polovice 12. stol. střídá se ia s ie. Stav
tento nemění se leč koncem 13. stol., když ie
vrch obdrželo: Závišie, Granicie, duše. Od
konce 14. stol. nastupuje čisté e, které po-
dnes trvá: duše, Libuše, ačkoliv se i v ruko-
písech 15. stol. časem ie objevuje. Jir. —
2. V genitivěch jednotného čísta rodu muž.
a střed. měkkého zakončení -ia: muža, mužie,
srdcie — muže, srdce, slunca — slunce. —
3. V přechodnících času přitomného: volaja —
volaje, stojá — stojě. — 4. Ve příponě pod-
statných jmen v -aj ukončených: obličaj —
obličej; ale zůstalo v: kraj, stáj, háj, ráj,
máj. — 5. V předponě superlatieu naj: naj-
lepsí — nejlepsí. — 6. V imperatice: sekaj
— sekej, ale zůstalo v: laj, kaj, taj, hraj,
(vedlé brej). — 7. V kořenech a kmenech asi
v polovici 12. století; ale mluva obecná bránila
se této změně a v skutku, než dvé století
minula, vzala ona z veliké části za své: Ja-
romir — Jeromir, Morena — Morana, — Jir.

A se tedy proměnilo v přehlasová-
ním: a) postupným (vz Přehlasování) na
konci slov již v nejstarší češtině a toto pře-
hlasování bylo, jak jsme již pravili, v 14.
stol. všobecně dokonáno. Gb. V nejstarších
památkách jest dosti nedůsledně provedeno.
V L. S. jest počet nepřehlasovaných roven
počtu přehlasovaných a: slyše — słyša, ale
i buria a zmija. V Ev. se jeví více šetrnó-
sti k a nežli v L. S.: zjevno m. zjavno, ale
i: duša, moja. V Mat. verb. převládá pře-
hláskas zvláště v připonách: kozie brada (ko-
zia). V Rkk. jest přehláska pravidlem. Bě-
hem 14. století zavládlo přehlasování toto
češtinou takým rozsahem, že i po tvrdých
souhláskách platnosti nabývalo a i do koře-
nův vniklo: čes, nem, vem, m. čas, nám, vám.
Ale později, jak již řečeno, vzdala se čeština
přehlásek v kořenech a kmenech jenom ně-
kolik jich podrževší: čekati, čejka, čěp, če-
pice, ječeti, žel, ječmen, ještěr, jez, jezvec,
žert atd. Kt.; — b) zpátečním, ale jen
u skrovně míre: ve spřěžce aj: dejm. m. daj.
Nepřehlasované aj čteme až do konce 15.
století (tedy se a před j nejdéle udrželo):
najjasnější, zpominaj. V průběhu 16. století

A — Abraham.

9

ně, a ony (any) byly v zahradě. Jan přišěl do hvozda a my sídali. Svěd.

A spojuje se s jinými částicemi: a brž, a ne, a nebo, a jestli, a i, a protož, a tak, a čkoliv, a jakkoli, a sice, a však. Jg. —

A na rakouských mincích znamená min-
ovnu videňskou. Rk. — Od a až do ž̧ = od
počátku až do konec. Jg. — Pozn. Vz Při-
spěvky k historii čes. pravopisu a výslovnosti
staročeské. Sebral a sastavil Dr. J. Gebauer.
V Praze 1871. Spis musejní č. 117.

A a = ale ale, a však. Lekl by sč, ktož
by stavoval královy listy, když by zvěděl,
že to vie král. A a čím-tě věčší pán Buoh
nade vše krále. St.

Aachen, mě., Čěchy, V.; také: Ach, u.
m. Sjeli se do Achu. V.

-ab-,áb. Přípona jmen podstatných: jestřáb,
koráb. Jg., D. — Chodim auf und abhnenm.,
spatně m.: procházím se, přecházím. Sr.

Abalda, y, f., ze špań. apalto, hlavni sklad
tabáku. Rk., C. A-de, Tabaksniederlage.

Aba-s, nta, m., král argivský. — Aban-
toríč = Perseus.

Abbas, a, m., opat, der Abt.

Abbatyše, abbatise, e, abatiska, y. f., opat-
kyně, Aebtissm, V., z lat. abbatissa, před-
stavená zenského klästera. Rk. — Vz S. N.
— Abatisin, Abatisćin.

Abbatištví, n., klášter s abbatiši: 2. dů-
stojnosť abbatise Pulk.; 3. statky takového
klästera; 4. obvěd ablatišě. Jg.

Abder-a, y, f., dle „Zena", nebo: Abder-a,
gt. Abder, pl., n., dle „Slovo", mě. v Thracii.

Abecedery, y, f., ustálený porádek písmen.
Das Abc. A. latinská, řecká atd. Učiti se
abecedě. V. Podle abecedy něco pořadáti;
a-du obohatití. Ani úst (huby, Lb.) abecedou
cneproplákl. V., C. Vz Xenčený, Illoupy. A.
švadlen: latinská, gotlická, francoznázká atd.
Us. — 2. A., základní praridla (vědy). V.
Anfangsgründe. — 3. A., slabikář. D. Abe-
buch. — 4. A., nedouk. Kom. Idiot. —

Abecedář, e, m., kdo se abecedě učí, žá-
ček, Abschüler. 2. neumělý člorěk, Idiot,
Kom.; 3. slabikář. Abebuch. V.

Abecedářka, y, f., žákyně, vz Abecedář, 1.
Abecedární pachole, žáček (abecedě se
učieč). V.

Abecední listek, knížka, tabulka; litera,
V.; porádek, sestavení slov. Abe —

Abecedník, a, m. = abecedář. 1. D.

Abecedovati, abecedě se učiti. Das Abe
lernen. Us.

Abel, e, m. Br., Mkl. Lépe: Abel, e. Vz-el.
Aber, něm. Hledim a nic nevidim. Nehled
na řeč, ale na věc. K etnostem na naučeních
jest cesta daleká, než po příkladech blízká
a platna. Těžko se mnohým zalibiti, všech-
něm pak zhola nemožno. Kostel neveliký,
však veselý. — Mk.

Abfallen. Listi, květ se stromu padá,
prši, sprechá. — Obrazně. Vom Jemanden a,
od někoho odstoupiti, ustoupiti, odvrátiti se,
někoho se strhnouti, zpronevěriti se, proti-
viti se komu (vz jednotlivá tato slova), Mk.;
vz Odpadnouti. Mě Körper abfallen: trati-
ti tělo, (v těle) se přepadati, hubeněti, spadati se.

Abhängen. To jest na dobré vůli tvého
bratra. Pass. To jest při vás, můžete udělati
nebo neudělati. Svěd. V boji vše na štěstí
jest. Jel. — Mk. Vz Viseti, Záviseti.
Abiáš, e, m., král judský. Br.
Ab initio, lat., od počátku.
Ab instantia (lat.) někoho propustiti z vy-
setrovaaf, t. j. za příčinou nedostatku dů-
kazův. S. N.
Ab intestato (lat.) zemřiti = bez posled-
ního pořízení. — Dědic ab intestato, kdo ne-
děli z poslední vůle, nýbrž podlé zákona,
když poslední vůle není. S. N.
Abiturient, a, m., z lat., = odcházejici.
O žáciích odcházejících ze škol, zvláště z gy-
mnasii na universitu, S. N., a z realek na
techniku.
Ablativ, u, m. A. zachovalu se v latiní.
Pádu toho užívalo se na otázku odkud a
k vytknutí příčiny. Nad to se užívá ablativu
v latiní místo lokalů a instrumentalů vyhy-
nulých. Zk. — Ve sloranstině již v nejdáv-
nějších dobách zmizel a nahrazuje se prav-
videlně genitivem. Gb., Zk. — Absolutní
ablativ latinský cijjadruje se v čestí: 1.
ra:bov s přechodníkem. Nepřátele poraziv zvi-
tězil. — 2. Příčestím. Chlub se přátely, kteří
po ztraceném statku zůstanou. — 3. Podstat-
ními jmény prostými nebo s předložkami:
e, pod, u, při, po, s, na, za atd. Po smrti
Tranjově Hadrianus panonu. — 4. Celými
rětami pobočními. Podsekne-li se kořen, peň
hyne. Kl. — Pozn. Absolutní a cijjadručan
býval hrubým latinizmem v staré čestině a sice
a) had genitirem: Nemajících oněch (non ha-
bentibus illis), odkud by potřatili, odpusti
oběna; b) had datirem: Budútnamenie vad-
númcí lidem pro strach; e) had nominatirem:
Mnějice tehdy lid i myslice všichmi v srdcích
všich, otpovědě Jan. Jir., Strěcs, mluv., str.
T3. — Vz: O ablativě ve slovančinč a litvan-
cinčě. V Praze 1858.

Ab initio, lat., od počátku.

Abnob-a, y, f. U Římanův čáš černého
lesa v Německu.
Abnormní n. anormahá, z lat. abnormis
= nepravidelný, potvorný. S. N.
Abo = nebo, oder. Na Slov.
Abonnement (fr. abonnant), předplacení.
— Ab. suspendu = předpl. neplati. — Ab.
na noviny, na místa v divadlech, na koupele,
na obědy atd.
Abonnent, a, m., předplatitel.
Abonnovati se na co u koho dle čeho
(dle oznámení) předplatiti se, abonniren.
Ab originově, lat., autochtonové, nův, pl.,
m., z řeč., praobyvatelé, pranárod.
Abortivní, z lat., zvrhlý, zmetaly. Ab.
methoda, vz Methoda. Rk.
Abortovati, z lat., plod potratiti, Rk.,
abortiren.
Abort-us, u, m., z lat., potracení plodu. Rk.
Ab ovo, z lat., = od vejce = od prvopo-
čátku.
Abraham, a, m. Šel k Abrahamu (zemřel).
Už viděl Abrahama (už jest mu přes 50 let).
Volati na Abrahama (1. dáviti se; 2. za mi-
lošť prostí). C. — Abraham, mka, Abra-
hámeček, čka, m. — Abrahamův, -ova, -ovo.
A-vo pokolení, semeno (Abrahamom potomej).
Br. A. lůno = onen svět, život po smrti,
nebe. V. — V botanice. A. strom, vrba
mořská, drmek. V., Byl. —

Abnab-a, y, f. U Římanův čáš černého
lesa v Německu.

Abo = nebo, oder. Na Slov.

Aboriginově, lat., autochtonové, nův, pl.,
m., z řeč., praobyvatelé, pranárod.

10

Abrogace — Abstrakta.

Abrogace, e, f, z lat., odvolání, zrušení zákona.

Abrogovati = zákon odvolatí, zrušití. Rk.

Abrupta, n. z lat., vtipné nápady. — Er
abrupto = z nenadlíní, náhle, bez přípravy. Rk.

Abrž, vz Anobrž. Jel.

Absence, e, f, z lat., nepřítomnosť. —
Absenční listy = seznamy nepřítomných. Rk.

Absinth, u, m, z řec., pelyněk. Likér
se pelyňku v lihu vymočeného, k čemuž anis
s přidává. S. N.

Absolute, e, f, z lat., propuštění, zpro-
štění zvlášte viny. Rk. Absolution.

Absolutismus, u, m., neobmezený způ-
sob vlády. —

Absolutista, y, m. (vz Despota), přivrže-
nee neobmezené vlády. —

Absolutní, prostý, naprostý, pouhý, ne-
vázaný, neobmezený. — Absolutní rětina =
nadpoloviční v. — Absolutní čas. Vz Čas. —
A. ablatic, datir, genitiv, vz Ablativ, Dativ,
Genitiv. — Abs. pad. Rozumime tato výraz
na pády závisící na slovese, kteréž se z do-
myslu doplnitá může, na př.: V ruce zbraň,
stojime a státi budeme. Boč. — Dobrá-li to
vazba? A stáří užívá v Kytici: Klešela, lice
skloněné, ruce na písra složené (i. e. majíje).
Ano vazba o ta nacháži se již v Rkk.: Aja-
ta Jaroslav jak ore letjé! Tyrdů ocel na mož-
cích prsech, pod oceli chrabrosřo atd., i. e.
mají. Zde je akkus, zřejmý. Není tedy po-
třebí vazby této jediné proto se střítí, že
i v něm. jazyku jest obyčejná. Mš.

Absolvovati = zprostitli koho čeho, od-
bíti něco. Absolvovaný žák = který svá stu-
dia dokončil. Rk. Ne.: absolvirovati.

Abstinence, e, f, z lat., zdržení se ně-
čeho, pást. Rk.

Abstrahovati, z lat., odtahovati, v jiný
smysl přenášeti. — Abstrakee, e, f., od-
tažení, odtahování. — Abstraktní = odta-
žitý. Rk.

Abstrakta a sice substantiva verbalia. 1. Subst. verbalia označují pouze činnosť (das Thum) se jsou tedy nomina abstracta; teoří pak se od příčestí minulého rodu trpěného připonou -4 (ije): bytí, žití, pití, dáni, psání, vedení, vození atd. — 2. Počet množný mají jen tehdaž, znamenají-li něco konkretního, ale potom to nejsou abstrakta, nějbršk konkreta: psání, die Briefe, listy; psání, das Schreiben, nemá poču množného. — 3. Infinitiv jest ztrnulý pád a nemůže tedy tam kladen bytí, kde určitě pádu třeba jest. V tomto případě kladele subst. verbale a to hlavně po předložkách. Proto jest příbuzno latinskému gerundiu, jehožto pády za pády infinitivu praesentis activi a i passivi máme: k lovení. Zrušením toho města nic nezískal. — 4. Subst. verbale má razba slovesa. Pohrdání něčím. Užívání něčeho. — 5. Subst. verbalia sloces zratujících ztrácej se neměnice svěcho významu. Modlití se = modlení, chovati se = chování etc. Vz Se. — 6. Subst. verbalia určují se zeraubnějí jméně přídaranými, ne příslorci, určitá slovesa příslorci. Spatně něčeho uživati, ale: Spatně užívání něčeho. Vz Mkl. S. 877. — 7. Ačkoliv žádná vzdělaná řeč bez jmen abstraktmích (odtažitých) byti nemůže, neb sloh vědecký jich ne-

vyhnutebně potřebuje a tudiž ve vědeckých
spisech ani my bez nich se neobejdeme: příce
není prospěšno v čestině nad miru a potřebu
jich uživati, jakož se nyní často deje ovšem
působením němčiny, která v užívání abstrakt
zví. si libuje, kdežto řeč naše povahou svou
více ke konkretnímu vyjadřování se chýlí.
Tak psal někdo: Jsem pomocen uskutečnění
idey národnosti; způsob provedení zlepšení
stavu nmoho stál přemýšlení atd. A jiný:
Žádost o dovolení přežívení učení kresleni
na hodiny ranní. Přílišné užívání abstr. jmen
slabikami -stć, -ní a -tí se končících bez při-
vlastkův činí mimo to u nás nejasnosť, ježto
jména tato pro sedm pádův jen dvě formy
mají (vz Znamení); nevime tudiž ihned, jaký
pád před senou máme. Jinde zase povstává
jakási drsnosť slohu, když totiž u jména
slovesného jest doplnč n. přivlastkým ur-
čení ku př.: Pfacltva ubývá umělým jeho
chytáním a stěchováním-se čím dále tím více
do teplejších krajin. Užívejme tedy takových
jmen abstr. stříděm a opatrné, zví. pak ve
slohu prostonárodním. Mš. Jak tedy možno
je odstraniti? P. prof. Bartoš a p. prof.
Prasek (v čas. Komenském, I., 149. a násl.,
180, a v II., 688.) a jiní činí tyto návrhy.
U nás činí se rozdíl mezi abstraktními ukon-
čenými v -stvi a konkretními ukončenými
v -stvo. Něco jiněho jest nám panství a pan-
stvo, křesťanství a křesťanstvo. Ale kde by
nebylo žádné pochybnosti o významě slova,
tam bychom mohli voliti připonu -stvo
za příkladem řeči starší a některých nověj-
sích spisovatelů, abchom se vyhnuli jedno-
tvárnému skloňování jmen ukončených v -stvi.
Píše tedy: královstvo (královstva dobyti),
papežstvo, kaciřstvo, vitžstvo; vůbec se
mluví: smilstvo, zlodějstvo, darebáctvo, bo-
hactvo, proč bychom nešmčli psáti,
množstvo, svědectvo, nebezpečenstvo, redi-
telstvo atd.? Potom bude možno řeči: Ne-
vydávej se v nebezpečenstva (užíváme-li slova,
nebezpečenství), nění v tvaru tom viděti
pluralu) a taktéž: Pravost jeho svědectev
brána v pochybnosť (vz v Km. str. 149.)
Brt. — Cf. Bohatstvo, Alx., Rkk. 46. Na
biskupstvo ho zvolichu. Dal. 75. Panenstvo
zachovati. St. N. 18. Příbuzenství jest pře-
kaza manželstvu. St. Děvictvo = panenstvi.
Leg. Cizoložstvo, V., čisarstvo, Pass, čer-
tovstvo, Sych.; lakomstvo, obžerstvo, len-
stvo (lenos), St., dědictvo, manželstvo, smil-
stvo, St. N., 55., 12., 116.; panenstvo držeti,
St., N., 17.; opilstvo, Let. 370.; zběstvo,
mistrovstvo, udatstvo, (udatenstvo), králov-
stvo, bláznovstvo, poselstvo (= poselství),
opilstvo. Alx. Vz -ství. — **Verbalia v
-áni, -ení, -ti ukončená, která často i svou
nemotornou dělkou nepohodlna json, můžeme
z většího dilu nahraditi. 1. jednoduchými
tivary vyrostlými buď přímo z kmeně sloves-
ného, buď odvozenými příponami (-a, -ba,
-ta). Jak ohebný a podajný v té příčině ja-
zyk náš jest, dovozuje kmen ved, který ve
půžsobé stupňované se všemi téměř pred-
ložkami se skládá; důvod, návod, obvod,
odvod, podvod, převod, průvod, původ, roz-
vod, svod, úvod, vývod, závod. Pišme tedy:
výhrada (Žer.), úleva, obleva (odměk, Us.),

-ad — Advokat.

13

-ad. Přípona jmen podstatných: strnad. D.; Mkl., B. 208.

-ada. Přípona subst., hromada. Mkl. B. 208.

Ada, azda = a snad. Na Slov.

Adagio = zdrouhavě; adagiosissimo = velmi zdrouhavě. Hd.

Adam, a, Adámek, mka, Adámeček, čka, m., na Slov. Adameček; jméno prvního člověka. — Zákon sv. Adama = stav manželský. — Starý A. = staré hříchy. Starého Adama složiti. Kom. — Od Adama = od stvoření světa. Od Adama něco počínati = od počátku. — Na sv. Adama = nikdy. Lepsí Tomáš (to máš) nežli Adam (a dám). Jg. Mysl ho táhne do řehole sv. Adama, vz Ženitba. C. —

Adamant, u, m., Br., nyní obyčejně diament, z řec. ádápas, vlastně nepřemožitelný. Mz. 95.

Adama -s, nta, m.; jméno vlastní. -1., ntu, m. = Adamant.

Adamité, úv, m. (Adamníci, Háj.), naháči; sekta náboženská; v Čech. objevara se r. 1420. Vz více v Gl. 1. Adamiten.

Adamův, Adamovo jablko. Vz Jablko. A. pád, Úv. prut (pyje). Wolk.

Adaptace, e., f., z. lat., přispůsobení. — *Adaptorati*, přispůsobiti, upraviti. Rk.

Addice, e, f., addici; sčítání.

Adela, Adléta, Adelheyta, V., Adelka, Adelícka y, f. Vz Adla.

Adelsberg, vlastně: Adlersberg, Postojna (=orel). Kv.

-ades. Staroklassická jména v -ades, -ages, -ates ukončená skloňují se, odvrhne-li se -es: Astyag-es, a; Mithridat-es, a; Alcibiad-es, a, m.

Adhese, e, f., z lat., přívislost, lípavosf. Rk.

Adjektiv-um, a, n., Vz Přidavné jméno.

Adjunkt, a, m., z lat., příruční, pomocný úředník. Rk.

Adjustovací úřad, úřad nad měrami a váhami.

Adjustovati = urovnati, zříditi, upraviti. Rk.

Adjutant, a, m., der Adjutant, příruční důstojník.

Adjutantství, n., die Adjutantenstelle.

Adjut-um, a, n, lat., pomoc, příspěvke (na penězích). Rk.

Adla, Adléta, Adlička, y, f. = Adelheid. Gl. 2. Vz Adela.

-adlo. Přípona jmen podstastných: zreadlo, prostěradlo. D.

Admet-us, a, m.; král molosšký.

Administrace, e, f., z lat., správa, obstáravání.

Administrator, a, m., správec, V.; zástupce řádného duchovního pastýře. Rk. — Administrativní = ku správě náležitý. Rk.

Admirál, a, m., z arab., velitel lodštva. V.

Admiralita, y, f., nejvyšší rada nad námořnictvem. Admiralitact.

Admirálský. A. loď. Admiral.-

Adnotata, lat., poznámky.

Adnotovati, z lat., poznamenati, zaznam.

-ado, přípona subst., hovado. Mkl., B. 211.

Adon, a, m., miláček Venušin. Také:

Adon-is, a či Adonid-a, m.; vz Adon.

Adopce, e, f., z lat., zvolení něčeho;

přijeti ditěte za své. — Adoptovati někoho za vlastního přijati.

Adran-a, y, f., řeka Eder v Německu.

Adrast-us, a, m., král argivský.

Adressa, y, f., z fr. adresse, nápis na listu; připis. A. blahopřejná, děkovací, důvěry, korunni u. sněmovní. S. N. — Adressant, a, m., odesylatel listu. — Adressát, a, m. — nadepsaný, přijemce listu. — Adressovati, nápisem opatřiti.

Adri-a, e, f, Hadria, mě. v Etrurii. Dalo jméno mori: Hadria (Adria), moře hadrijské i jaderské, siné; benátské more. V.

Aduatikově, kův, m.; kmen gallský.

Advent, u, m., z lat., příchod (Páně), Jg., Kom., predvánoci, církevni příprava k památee Páně před vinocemi. Rk.

Adventni čas, kázání, neděle, píseň.

Adverbi-um, a, n.; vz Příslovka. —

Adverbialní věta, v Věta přísloučná.

Adversár, e, m., z lat., adversaria. Das Konceptbuch. Gl.

Advokat, a, m., z lat., přítel právni, druhdy také: při starších českých soudech řečník, prokurator, orátor, poručník, der Advokat; vz Pr. 1869., str. 633., a násl. — A., poznal-li by při patrně zlou a nespravedlivou býtí, žádným způsobem k sobě ji přijmati nemá. A. budě jako oheň pronikavý, v soudech rozumný, v průvodech statečný, v radačích zřetelný, v právich sběhlý, v řeči zmužilý, v skutečních udátný a na srdeči upřímný. — A. vždy raději pravdu zastane, aniž se více na svou nějakou prozřetelnost chytrosť neb výmluvnosť nežli na poctivosť a platnosť obědatí bude. — A. upřímnosti a ne podvodu a lstné chytrosti při hádání užívej. Advokát nehledě toho, což právěho jest, vyprázdniti, ani řeči svou odpornou zléhovatí. A. v hádání nebyvej urputný, anobržejím místo pravdě. — A. přílišné obsírnosti v řeči se varuj, nebo řeči ne z obsírnosti a přílišné dlouhosti, ale z dobroty a podstaty se soudivaji. — A. mimo potřebu zbyčeně nemluv, aniž koho se dotýkej a k iménu nepopuzňuj. Potud šluší advokátu v řeči krátkosti uživati, aby se k tomu níč zatemnělčho nepřímsilo, aneb co potřebného nevypustilo. — A. při sobě svěřenou sprostně, patrně, upřímně, avšak rozsáhné a rozumně obhajují. — A. při veření průvodův náležitého způsobu užívej a chytrými lapačkami nezahrávej, ukazuje tím toliko chytrosť vtipu svého. A. k soudům uctuosť zachovej. A. pre úmyslně neodkládej. A. stranám smlouvati se nebraz. A. tomu, od kohož při vedl., nesvědč. A. obmešká-li koho nestániš svým, sám z toho práv bude. A. obmešká-li koho v čem, o to k němu hledino bude. — Žádný a. nemůže o své ujmě poručnika dělati (= při jinému svěřiti), neb jeho pře není. — Všecky tyto věty v Pr. — Strany při právě mohou bez řečníka mluviti. Kdoby svě pře spravedlivě nemohl vymluviti, tomu řečník přidán býtí má. Kdožby jsa pohnán n. někoho požena, potřeby své věsti neuměl, tomu soud osobu hodnou k mluvení a potřeb vedení dáti má. Řečník chuděmu má od práva dán býtí. Advokátci chudým sirotkům aneb jiným, kdož k nouzi a chudobě přišli, zdarma sloužiti mají. Ohy-

["16", "ách — Akademie.", "se sice u bezbezotných ukončených v hrdelnice h, ch, k a n, r, necheme-li hrdelne proměniti v sykavky rohách, potokách, dluhách m. rozích, potocich, dlužích, C, ale lépe činime, kladémě-li v těchto případech místo ní pravidelné koncovky -ich, -ech, leč by ji nutná potřeba byla ku př. v lok. uchách, poněvádz by v ušich' něco jiného znamenalo, aneb jestliže v některých slovech zobyčejněla ku př.; ve snách, v senách, v kolích, (v kolech, od kůl') ; také: o poldních. — Lokalní koncovky -ách v okolí prazskému chybnně se klade o gt. pl. jmen rodu žen. ukončených v -a: Koupil mnoho rybách m. ryb. Os. Totéž se děje u Jinuř. Hřadec v mříže ještě rozsálejší: mnoho vojáčkach, suknách, slepiečák. Sb. (Tyto tvary i u Prahy slýcháme.) V Plzní a kolem ní slýchati genit. v -uch u fem. v -a, u neuter v -o a někdy i u masc. s tvrdým zakončením: od pannách, do stodolách, u zahradách, několik polenách, ba i: tu nemoc má od dobrých kouskích. Pod Krkonošemi řikaji: do stodolách. Sf. Na Plaště (sev. od Plzně) užívají v lok. pl. všech rodů u subst. s širokou koncovkou -aeh: na stromach, na hrůžkach, na šveskach (m. švestkách), jabkach (m. jablkách) atd. Prusik Fr. — U Čechův v prus. Slezsku užívají také koncovky -och: mužoch, ryboch. Sb. Vz — och.", "Achaemen-es, a, m., předek králův staroverských. — Achaemenský — perský.", "Achae-us, a, m., praotec Achejských. — Achejstí.", "Achai-a, Achaj-a, e, f. — Achai-ové, ůn, ům, e, ové, ich, i.", "Acharny, Acharn, pl., f., v Attice;-rnský.", "Achát, vz Agát, křenem.", "Achat-es, a, m.; přítel Aeneŭv. — A. věrný — věrný přítel. Rk.", "Achelo-us, a, m., řeka v řecku.", "Achenský, vz Aachen. Achy — Cächy.", "— Achský, lépe: Ašský, vz -ský.", "Acher-on, gt. onta, m., řeka v str. Řecku.", "Achilli-es, a, m.; Achill-eus, ea, m.", "Achkati = lkáti, vzdycháti, ächzen. Na Slovensku.", "Achromatický, z řec., bezbarevný.", "Acht, u, m., z něm. Do achtu někoho dátí (do klatby). V. V achtu někoho mítí. Jg., Sb.", "Achych, ach, ouvelch. Č.", "— aia, vz Ae.", "Aias (Ajas). gt. Aianta, m.; Ajax, gt. Ajaka, m., řec. rek v boji trojském.", "Ainpolet, aibolot, z něm. einballig, šp. m. boty nepřezouvaci, na jednu nohu. Sr.", "1. -aj, zpětnou přehláskou v ej (a v e před měkkou souhláskou jj) se proměnilo v příponě u jmen podstatných: obličaj. Zde aj již v 13. stol. přehlasováno v ej pro jotači před a sesilenou, jak vysvítá ze způsobu psaní: obličej. Kde předchází souhlásku jotace neschapná, tu aj zůstalo podnes: kraj, stáj, háj, tajný; rjíjinkou json: Rejhrad, stejňy, hejno. — Předpona superlativa naj porstala z dvojného genitivu najú; nejkrásnější znělo prvotně najú krásnější — nás dvou krásnější. Najú přehláskou preslo v nají, potom v naj jako: zajutra, zajitra,", "zajtra. V 16. stol. teprvé vyvinulo se ej z aj. V polštině a poněkud i v staročeštině staženo najú v ná. — Aj v imperative se udrželo v: laj, haj, kaj, taj. Jinnaj ej: sekej, zdvihej, zpívej. K proménčné této přispěla, zdá se, i ta okolnosť, že obecný jazyk odhodil i z 3. os. pl. praes. (dělaj, hraj, daj, zpívaj) potřeboval v imperative jinčo zakončení, aby oba tvary děliti mohl. Vz A. — Aj z au: hajtman, hejtmant v Hauptmann. Cir. — Aj rozloženo z ý, vz ý (rozložené v aj, Cir. — Aj rozloženo z ý, vz ý (rozložené v aj, Cir. — Aj z au: hajtman, hejtmant v Hauptmann. Cir. — Aj rozloženo z ý, vz ý (rozložené v aj, Cir. — Aj z au: hajtman, hejtmant

24

Ambo — Amytas.

Ambo a, n., lat., oba, dva; výhra dvou čísel v lotterii. Vyhrál ambo. Rk.

Ambr-a, y, f., vonná věc; vonná pryskyřice. A. bíla, černá, kapalá, šedivá, žlutá. Kh.

Ambraki-a, e, f., mě. v Epiru.

**Ambrosi-a**, e, f, z řec., pokrm bohův. — *Ambrosický*. Jg. *Ambrosiový*. L. Ambrosický.

Ambrož, e, m., v obec. mluvě: Brožek, Brož.

Ambrožka, y, f., bylina oči hojící, světlík. Augentrost. V., Byl. — 2. Těšinka. Zabntrost. D.

Ambulance, (fr., anbylans, z lat.), polní nemocnice. S. N. 2. Pošta ve voze železničním.

Ambulanti, z lat., nemocní, již docházejí do nemocnice o lékařskou radu. — Ambulatorní klinika, ústav, do něhož nemocní chodí o radu lékařskou. Rk.

Amen = jistě, v pravdě, tak se staň. Jg. Ke všemu a. říkati (pochlebně přísvědčovati). V. Řekni a. = ano, povol. Us. Ještě není a. (konec). Už je tomu a. C. Řikaje amen čerta nezapuští. Pk. Není tak dlouhé písně, aby neměla a. (konec). Mus.

Amendment (fr. amandman), n., opraveni navrženého zákona, návrh opravný. Rk.

Amerika, y, f. — Američan, a, m., lépe než: Amerikan, vz.-an. Američanka, y, f. — Americký lépe než amerikánský. Vz. Afrika.

— Amerika severní a jižní n. severní, střední, jižní. Am. severní: 1. severoamerická Unie skládá se z 3S držav, 9 území a jednoho okresu; 2. britská sev. Amerika (Kanada, Nový Brunš vík, Nové Skotsko, Nový Fundlend [Foundland], ostrovy Bermudy, Labrador, země Hönská atd.); 3. dánská severní Amerika: Grönland. — Am. střední: 1. Mechiko (Mexiko); 2. 5 republik středoamerických; 3. republ. Haiti; 4. osady europ. v západní Indii. Západní Indie skládá se ze 3 skupin ostrovův a ty jsou: a) veliké Antily: Kuba, Haiti, Portoriko, Jamaika, b) malé Antily: Trinidad, Martinik atd.; c) Bahamy.

— Am. jižní: 1. Brasilie; 2. osady europ. v Guianě (britské, francouzské a holandské); 3. republiky: Venecuela, Nová Granada, Ecuador, Peru, Bolivia, Argentina, Chili (Chili), Paraguay, Uruguay; 4. Patagonie a ostrovy.

— Vz. Ostrov, Poloostrov, Průliv, Moře, Jezero, Řeka, Vysočina, Nížina. Tl.

Amethyst, u, m., der Amethyst. Vz Křemen. — *Amethystový*.

Amfiara-us, a, m., král argivský.

Amfib-um, a, n., obožívelník. Rk.

Amfibol, u, m. A. obsahuje kyselinu křemičtou, kysličníky hořečnatý, vápenatý a železnatý. A. břidličnatý, obecný n. jinoráz, aktinolid n. kámen paprskový, tremolit. Vz Tyrdokam. Bř.

Amfibolie, e, f., dvojsmyslnosť.

Amfibrach-ys, u, m., stopa s obou stran krátká: — u — v: hošiku.

Amfiktyonie, e, f. Spolek Řekův v okrese některé svatyně. — Amfiktyonové, úv, m. Rk.

Amfimacer, kru, m., kretik, stopa: — u — údoli.

Amfion, a, m., choť Niobin, král a pěvec.

Amfipol-is, e, f., mě. v Thracii.

Amfiss-a, y, f., mě. v Lokridě.

Amfitheatr-on, a, n., z řec., okrouhlé dvadlo. Rk.

Amfitrit-e, y, f., choť Neptunova.

Amfitru-o, ona n. Amfitryon, a, m.

— *ami*. Přípona instr. pl. jmen podle Ženať se skloňujících: ženami. — Přípony -ami užívá se také m. -y v instrum. pl. u prvného sklonění muž, kdyby prý se instrumentalně hned nepoznal ze smyslu řeči a s akkusativem smaten býti mohl. Tral nehty zubami m. zuby! V instr. pl. muž. skloněni stávalo sice již v staroslovanštině -mi m. -y: daršmi, židšini, ale nejvíce v mladších pramenech, Mkl.; ale správná jest ve spisovné řeči jen přípona -y. V případě možného dvojsmyslu může píšící n. mluvíci svou myšlénku jiným způsobem vyněsti. — Vz. také -ama, -ema.

Amiant, u, m., z řec., kámen nitkovitý jako asbest, kamenný len, osinec. Jg.

Amisi-a, e, f., řeka Emže.

Amitern-um, a, n.; bylo mě. v Italii; — *Amiternan*; -ský.

Ammon či Hammon, a, m, modla v Lybii. — *Ammonův* chrám.

Ammoniak, u, m., das Ammoniak. A. (živice) kapalný, kočelinový, vodnatý n. tekutý, žíravý. Kh.

26

Ananas — Anebo.

krový, pyramidalní, maloploštý, hladký, prorostlý. Jg. — *Ananasorý*. A. sklenník, Rk., vánč. Jg.

Anapaest, u, m., stopa tříslabičná: 00, vedení, vracejie. Kz.

Anaph ., vz Anaf

Anap-is, a, m., byla řeka v Sicilii.

Anarchie, e, f., z řec., bezvládi, Rk., stav společnosti, kde není vůbec uznané neb dosti mocné vlády ani platnosti zákonů. S. N.

Anathema, gt. anathemata, n., z řec., kletba církevní, vyloučení z církve. — *Anathema* sit: budiž zlořečen, proklat. Jest to druh ekkomunikace. Rk., S. N.

Anatomie, e, f., z řec., pytva; rozbírání a popisování ústrojnosti organických těl. S. N. A. fysiologická n. životozpytná, pathologická n. chorobozpytná, mikroskopická, topografická n. místopisná, komparativní n. porovnávací, plastická n. výtvarná. S. N.

Anatomovati, tělo lidské rozbirati, pytvari. Jg. Anatomíren.

Anaxagor-as, y, m. Dle Despota. Filosof.

Anaxarch-us, a, m., řec. filosof.

Anaximand-er, ra, m., řec. filosof.

Anaximen-es, a. n. ea, m., ře. filosof.

Aubelangt, něm., vynáši se po česku předložkami: v, na, po, pro, o. Vz: Rychlý v nohy; Chuf (na chuf); Młady po čem; Umluviti o co. Pro mne si buď živ. Bs.

Anceps, z lat., pochybný, neurčitý, ku př. dělna slabiky.

Anciás, e, m., na Mor. přezdívka, rarášek. D.

Ancienneté (fr., ansienté), přednost po stáří (ve službě). Rk.

Ancon-a, y, f., mě. v Italií. — *Anconán*; — *konšky*.

Anex-us, gt. Anka, m., král římský.

Anča, Ančv, Anna, Anka, Hanka, Nanka, Andula, Amička, Anninka, Ančička, Nanenka, Nanynka, Andulka, Anuška, Anuška, Hanuška, y, f. Nanoušek, ška, m., Ančátko, a, n. Ančura, Ančurka, na Slov. — Psala Ančka, čte po ní kočička (o špatném pismě, vz Kura.). C. Vz Andulka, Anna, Anča, vz Káča.

Ančka, y, f., mléková polivka.

-anda. Přípona tato vzata jest z latiny: košilanda, planda, vojanda, šalanda, kocanda, klofunda, palanda. Jir. J. — Vz -enda.

Andamento = na způsob andante.

Andante, krokem zdůlhouvým a klidným. Hd.

Andantino, lehčím krokem. Hd.

Ande, zastr. 1. = když. Byl jest v jedné sukniči, ande jeho obě licí zbleděly. St. skl. 2. = tam, posud na Slov. ..., ande milosrdie pro bůh prosi. Rkk. 3. = jak, kterak. Kat. 722., 1210.

Anděl, a, m., akkus. tedy -a, ne: -e; vokativ: -e, ne: -i, skláníře se anděl die 1. (Páv) a ne die 2. (Hráč) sklonění muž. Tedy: Anděle boží, strážce můj. Pl.: andělé, vz -é, Manžel. Andělek, andilek, lka, andělik, a, anděliček, čka, m. Der Engel, das Engelchen. Některí piší: angel (V., Kom.), jiní: anděl. Br., Kom., V. Anděl z řec. ággítkos (posel), měli bychom tedy psáti: angel n. anjel, ale u nás slovo anděl uplně zdomácnělo jako žid (z lat. Judaeus), Kristus (z Xgigτός = poma-

zaný), Pariz (Paris), škola (schola) atd. G přeslo v j. (sr. Georgius — Jirí) a j často s d se střídá: jetel — dětél, Jetřích — Dětřích, tedy také: angel, anjel, anděl. Mk. Anděl čteme již v Kat. 2873., 2908. atd., v St. N. 278., 280., V., Br. atd. — A. = posel boží. I řekl jsem andělu. Zjedvili se mi anděli. St. skl. — A., duchové, zřel. ti, které si sron čistota zachorali, a. svatí, nebešti, na rozdíl od padlých, zlých andělův. V., Jg. Přibytek sv. angelův. V. — An. strážce neb ochránce. Kom. Anděle boží, strážce můj. Tof ho a. strážce opatroval (chránil), že ne-spadl. Us. Co čert chce vzítí, to ani anděl neuchrání. Prov. To je můj a. strážce = hladáč, jako stín za někým chodící. Jg. — A. vše, co se čistotou, pěkností atd. andělám rovná. Jest krásná, sličná, dobrá j. a. — On jest v počestnosti proti němu anděl. V. Čistý, krásný jako a. Us. Zpívá jako anděliček. Nevinný jako anděl. D. — V důřěrném rozmlouvání. Můj anděle, andílku, anděličku! Jg. — Tak se staví, jakoby anděličky polykal (o licoměrníku). Us. — A., rarášek, čert. Jest to andilek z krbu. Vz Ušpiněný. Lb. Tys andilek s rohama = čert. Us.

Andělák, a, m., andělka, druh velkých zemćat. Us. Eine Art Erdäpfel.

Andělika, angelika, andělička, y, f., rostlina, die Angelika, Engelwurz. V. A. 1. větší či zahradní či domácí (andělský kořen. sv. Ducha koření), v obecné mluvče janoklka, Byl.; 2. menší n. planá. Byl. — 3. A., Meisterwurz. V.

Andělský, angelský, englisch, Engel.- A. pozdravení (od anděla pocházející), Ús., kůr (andělův). V. — A. = andělám podobný, svatý, neheský, dokonalý, častný, englisch, himlisch. A. nevinnosť, život (vésti). Andělský hlásek, čertová písníčka. Pk. — Andělské panny, šp. m. anglické, englické. — A. v botanice. Ang. traňk = prha chlumni, Byl., ji-trocel horní. V. A. kořen. A. groš. V.

Andělstvo, a, n. = andělé, die Engel; 2. = andělstvi, stav andělský. Bern.

Anděliček, čka, m. Někoho anděličkem nositi (v podpaždi dítě vziti a je tak nésti). Vz Anděl.

Anderer pronášime opakováním příslušného jmené podstatného. Ruka ruku myje. Eine Hand wäscht die andere. Vrana vráňč oči nevyklube. Bida bídu stíhá. Mk.

And-es, gt. And., pl., m., rodiště Vergiliov v Italií, nyní Pietola. Dle Dolany.

Andílek, lka, m. Vz Anděl.

Andres, a, m., z Andreas.

Andris-cus, ka, m., za syna Perseova se vydával.

Androge-us, a, m., syn Minońv.

Andromach-a y, f.; choł Hektorova.

Andromed-a, y, f., dcera Cefeova.

Androni-cus, ka, m., řím. básnik. •

Andr-os, a, m., ostrov řecký.

Andula, Andulka, Andulina, Andulinka, v. f., vz Anna. — Andulin, Andulčin (klobouk). Jg.

Anebo, aneb, neb, nebo li (ž.). Vz Věta rozlučovaci, Neb, Denn, oder. Aneb jest 1. moci rozlučovací. Dej mi zboží nebo penize. Těla hranatá jsou n. kulatá. — Když

Anebo — Ani.

27

vše členy s důrazem rožlučují, klade se přede
šemi. Anebo jest to pravda anebo není. —
Když se meze vytýkaji, znamená to, co „nebo
na nejryš, nebo aspoň“. Ta truhla stála za
dvanáct, aneb aspoňt kop. — 2. Jinde jest
moci opravující, znamenající to, co „aneb
rastlňěji (lépe) řečeno, aneb což jednostejné
jest, čili. Z mláde vinného děla se lour aneb
vodár. Kom. Coneilium aneb sbor. V. Vřed
zlobivý aneb jizlivý. V. Zlý skutek ne úči-
nek. V. Schovavač nebo schovavatel, který...
3. Jest moci odporovací, a to zvlášť po
větách záporných, znamenající to, co „nikoli-ale, ne-ale“. Višně nejsou všecky jed-
noho a těhož přirození, nebo některé jsou
sladké, některé přirohlé, jiné trpke, jiné
kyselé. — 4. Někdy klade se m. že: A kázala
ruce jemu lýky svázati a to nejvíce proto,
neb věděla, že má mnoho zlata. — 5. V zá-
porných větách klademe m. nebo: ani, ani.
Nežádáme stříbra ani zlata od tebe. Br. —
6. Někdy se tyto spojky vynouštějí. Snáže
jeden na druhém vadu, chybú, omyl vidí,
než na sobé sám. Kom. — Zk. — 7. li — aneb,
anebo. Má-li aneb nemá-li. D. ; buď (budto) —
anb (anebo). Aníž tomu buď ten aneb onen
překaziti co mohli. Kom.

-anec. Přípona jmen podstatných. Livaneč
(od lí v liti), žванeč (od žv v žvati).

Anekdotá, y, f., z řec. Nevydaná (povídka);
vítpná, úšěčná povídka. Rk.

Anenská ulice, ne: Annenská.

Anešto = a ježto.

Anežka (Anéžka, V.), y, f., z Agnes, tedy
také Aneška vedlé Anežka. Sykavku s ve
slovech cížich zaměňujeme totiž obyčejně
měkkými sykavkami š a ž: Säbel, šavle,
census — činže, signare — žehnati. Ale gt.
pl. ukazuje k tomu, abychom raději psalí
Anežka, říkámeř Anežek a ne: Anešek. Mk.

Anfangen. Střih a dal se do šiti. Dal
se do takového křiku, strhl takový křik, jal
se tolik křičeti. Mk. Dalo se na děst. Us
na Mor. Brt.

Anfangs = nejprve.

Angeblich, domnělý, dle udání, prý, jakž
se praví, jakž praveno jest, jak se povída,
jak se v známosť uvádí, povídají, jisti, praví
(se), praveno jest, povídá se, že atd. Vojska
na 10000 býti pravili. — Vojska, jak pravili,
na 10000 bylo. Povídali, že vojska bylo 10000
atd. Mk.

Angehörige. Po heslu svoji se poznají. Mk.

Angel, vz Anděl.

Angelika, vz Andělika. V.

Angelský, vz Andělský.

-angen. U německých jmen v -angen ukon-
čených -en se odhozuje: Ellvang (k), a, m.

Angina, y, f., zapálení hrdla; záškrt. Jg.

Anglaise (angléz) = anglický tanec. Rk.

Anglický. Englisch. V. A. literatura, nemoc,
kůň, pes, hospodářství, mile, koňstvo, právo,
soudství, umění, zboží, flastr n. přílep, jazyk.
S.N. Anglický n. englický, po anglicku. An-
glické panny, ne: andělské.

Angličina, y, f. Die englische Sprache.

Anglie, e, f. — Angličan n. Engličan, a,
m.; ... čanka, y, f.; Anglicko, a, n. —
Angličany, čan, pl., m. England; Engländer.

Anglisování = utinání očasův koním. —

Anglisovati koho: konc. Rk. Englisen.

Anglové, kmen suevský. Tacitus.

Angrešt, u, m., meruzałka, srstka, v ohce,
mluvě: srstka, chlupatka, polka, meruzałka,
angrešt, agrešt, jahoda zelená či chlupatá.
Jg. Vz Srstka. Agrest. Die Stachelbeere.

Angrivariově, kmen germanský na Věsěre.

Anheimstellen, zůstaviti, býti. To jest
na dobré vůli brata tvého. Vz Abhängen.

Anchis-es, a, m; Anchisio syn: Aeneas.

Ani = a oni. Vz An (ana, ano).

-ani (-ani). Misty místo toho říká se aj:
pani máma — pajmána, sekanina — sekajna.

Ani, aniž, weder, auch nicht einmal. Vz
Věta spojovací: stran složení jich vz Aniž.
Po ani opakuje prý se re vjroku na pravidla
záporné ne. Viděl ho, že ani nepovstál, ani
se nepohnul přím. Ani ho nepochovali;
Mně zíma není, ani nebude. Er P. 20., 60.
Žádný neviděl ani nezvěděl. Ani slvěti o tom
nechťěl. Jg. Že vás ani před sebe nechtěl
pustiti. Jg. Neumi ani za mák. Prov. Ani
truhle nevěril. Kom. Před přítelem ani ne-
přitelem nevypravuj o životu cizím. Br. Ne-
citedlně, což se uciítiti ani zuamenati nemže.
V. Ani dobré žily v sobě nemá. V. Nemá
to hlavy ani paty. Us. Vz Mkl. S. 185. a více
přikladův a Jg. a dole. Ale zdá se, že
toto pravidlo na prardě se nezakládá, neb
nalezáme velmi zhusta u dobrých, starších
spisovatelův u ani slovesa kladná. Žádných
jím útiskův nečiňte, ani je hoňte. V. Neopu-
sušuj mne, ani pohrziuj mnú. Z Jir. Ani řeč-
nik neroszíruje ani odstupuje bez potřeby.
Kom. Ani sám se chval, ani sám se se háu. Pk.
Ani tobě ani mně tento mlýn bude. Pass.
Nepracuje, ani přede. Ani ze jhry jeden dru-
hým mnoho klamej. St. Smr neboji se bo-
hatěho, ani stydí se chudým. St. kn. šest.
272. Neb ani ptáka tu biese. Výb. II., 59.
Ti křesfané ani jakou úhonu měli ani jakým
ohavným hříchem na soudu nařikáni byli.
Har. I., 255. Nečiňte nikomu násilě, ani koho
obviňte křivdů. St. kn. šest. 153. Jehož jsem
nikdy ani znala, ani viděla. Kat. 284. (Vz
Chof.) Kto je pýsného srdece, ani by chtěl
rovně mieti. St. N. 120. (St. N. 191. a jinde).
Ani na tvů hrózu tbáme. Výb. II. 9. (Pass.).
Ani oddechnouti může. Leg. Ani hor položil.
V. Ani toho, jak Bůh ... co rozvažují. Br.
Ché. klade kladné sloveso. Také aní v rado-
sti účastni jeho budí; Ani duše jeho podbá;
Protož ani v papeži ani v biskupích spasení
jest; Ani by chválil Jana Křitele srstv vel-
bloudových; Ani by pání všěchni býti mohli,
by sedlákův nebylo; Když jsi ani povolil,
ani se jinak pomstil. Ché. 631., 449., 292.,
628., 381., 605. — Proto také u „aniž“, které
se od „aniž ničím neliši, „ne’ z pravidla se
neklaře. Jal ho, aniž ho provest propustil, až
mu města zase navrátil. V. Ten jim nepo-
hne, aniž jich změni. Br. Již neleze (nelitá)
v uysokých věřech, aniž chodi o nižších,
ale stojí. St. Nebo nevidí ho, aniž ho zná.
Nebo aniž sedneme za stůl, dokavadž. Br.
Aniž spřízněni jaké s kým měli. Aniž ještě
byly propasti. V. Aniž časté uši zněni dobrě
znamená. Kom. Aniž se mi hrubě chtělo. Us.
Aniž roztrhli roucha svá. Br. Než nalezáme

Anna — Antonelli.

29

Anna, chladno z rána; Sv. Jakub seče, sv. Anna peče. Hrš. Sv. Anna žito žala. Er. P. 85.

Annalista, y, m., z lat., letopisec. Jg. Annalist.

Annal-y, ův, pl., m., lat., letopisy. Annalen, Jahrbücher.

Annektovati, lat., připojiti, amektiren. — si něco čim; sobě zemi válkon. — co pro koho bez čeho: bez něči vůle.

Annenská ulice, sp. m. Anenská.

Anni-us, a, m., Rīman.

Annominatio. Vz Zk. Ml. II., 173.; Mk. Ml. 295.; S. N.: z lat., hra v slovích, když k vyjádření rozdílných pojmův a věcí slov jednostejných aneb podobných užíváme. Zk.

Annonce (fr. annons), e, f., ohlášení. Rk.

Annotace, e, f., z lat., poznamenání. Rk.

Annotata, tat, pl., n., lat., poznámky. Rk.

Annuita, y, f., roční splatek. Rk.

Annullovati něco, zničiti, odvolati, Rk., zrušiti, annulliren.

Ano. Klade se, když na otázky odpovídajíce přisvědčujeme, ja, ja wohl, freilich. Byls tam ? Ano. (V obecné mluvě říka se: ja (na Mor.), jo, ju.) Spojenin: „ano i, ano a, ano také i, anobrž, anobrž i u užírá se, když se věc mocnější neb pozora hodnější vytýká. Hlavu mu, ano také i bradu do čista sholil. Ani těm, kteříž jsou z toho národu, neslůni do svatyně věházeti, anobrž ani všechněm kněžím. — 2. Ano (an) se užívá také bez ohledu na rod a počet, hlavně ve větách časových, příčinných a přípouštěcích. Král Jan, ano ho zima nutí, k Praze se obrátil. Když uzříte, ano se tyto věci ději. D. — Vžice ve článku: An (ana, ano).

Anobrž, vz Ano. — Ano i, vz Ano.

Anomala, pl., n., z řec., nepravidelné části řeči. Rk.

Anomali-e, e, f., z řec., nepravidelnosť, Anomalie, Unregelmässigkeit. A. výstředná (excentrická), střění, pravá. N.

Anomalní, nepravidelný, unregelmässig, anomal, irregulär.

Anonym, a, m., z řec., bezejmenný. — Anonymni. Anonym, namenlos.

Anorganický, z řec., neústrojný. Rk. Anorganisch.

Ano také, vz Ano.

Anrichten. Velikou škodu učiniti. Mk.

Ansicht. Dle mého zdání; jak za to mám. Mk.

Anstand nehmen: ostýchatí se, beze všeho. Takovi beze všeho, kde v němčině to n. ono slovo stojí, vsude i v češtině holý překlad jeho kladou. Mk.

Anstoss nehmen, pohoršení bráti z čeho. To ti bude k pohoršení. Mk.

Antagonism-us, u, m., z řec., protivnicetvú. Rk.

Antecedenci-e, i, f., pl., z lat., předchazející události. Rk.

Antediluvianický, z lat., předpotopní. Rk. Antediluvianisch.

Antemn-a, y, n. Antemny, gt. Antemen, f., pl., mě. v str. Italií.

Antenor, a, m., trojský rek.

Anteokupace, e, f., z lat. vz Proleplese, a: Zk. Ml. II., 184; Mk. Ml. 307. Když mlu-

vići sám to, co by kdo jiný namítal, vyslovi a vyslovit odráži; soběnamitání. Zk.

Anthemu-s, uta, m., mě. v staré Medonii.

Anthologie, e, f., z řec., květobrání, výbor z něčeho (ze spisův).

Antibacchi-us, a, m., stopa: — oházíme.

Anticipace, e, f., z lat., vz Zk. Ml. II. 152; S. N.; Mk. Ml. 297. Predjímání, když se podmět aneb předmět z věty vedlejsi do věty hlavní předbírát. Rozpravěli jsme o domu, že jej bude stavěti m. rozpr. jsme, že dům bude stavěti. Zk.

Anticipando, z lat., vzetím napřed, předberno. Rk.

Antický, z lat., starožitný, duchu starožitnosti příměřený. Rk. Antik.

Antidot, u, m., z řec., protijed. Rk. (Gegenmittel, Gegengift.

Antifonie, e, f., protizpěv, střídavý zpěv, předzpěv. Rk.

Antigon-a, y, f., dei Oedipova.

Antigon-us, a, m., král macedonský.

Antika, v, f., dřevnosť, starobylý sloh v umění. Rk. Die Antike.

Antikatolický, protikatolický. Antikatholisch.

Antikls-e, -ea n. a, m., athenský vůdce.

Antiklimax, maku, m., vid, když se od slova mocnějšího k slabšumu přechází, vz Ml. Ml. 294.; Zk. Ml. II., 172.

Antikrist, a, m., protivník Kristův. V.

Antikva, y, f., latinské písmo rovné. Rk.

Antikvár, a, antikvář, e, m., starožitník, obchodník se starožitnostmi, se starými knihami. Antiquar. Rk.

Antiliban-us, a, m., Pohoří ve Foenicii.

Antiloch-us, a, m., syn Nestorův.

Antimetabol-e, y, f., vz Zk. Ml. II. 179; Ml. Ml. 304. Opěnosť s představením, když se dvě myslenky, jež od sebe rozdílně json, tak ustroji, aby druhá z první představení slov vycházela. V boji o pokoji, v pokoji o boji přemýšlel. Zk.

Antimon, u, m., kov barvy skoro stříbrné. Vys. A. bílý jako cin, na povrchu šědě naběhlý, velmi křehký, vz Kov. Bř. A. čistý, hrubý, preparovaný. Kh. — Antimonorý. A. popel, sklo, játra, kysličník, sůl. Nz.

Antino-us, a, m.

Antiochi-a, e, f. — Antiošský. V Syrii.

Antioch-us, a, m., král syrský.

Antipater, tra, m., král macedon.

Antipathie, e, f., z řec., nelibosf, nechuf. Rk.

Antiph... vz Antif.

Antipol-is, e, f., mě. v Gallii.

Antispast-us, u, m., stopa: o — o

Antisthen-es, ea n. a, m., řec. filosof.

Antistrofa, y, f., z řec., protisloha. Rk.

Antithes-is, e, f., z řec., protiřčení. Vz Mus. 1844. str. 434. a násl.

Antithet-on, a, n., z řec., vz Zk. Ml. II. 179; Ml. Ml. 303. Protiklad, když se rozdílné aneb odporné stránky věcí jedna proti druhé stavi, aby poměr jich jasněji na jevo vystoupil. Dobři muži o radách svých ne z skončení, kteréž následovalo, ale z upřímného úmyslu souzeni býti mají. Koc. (Zk.).

Anti-um, a, n., mě. v Latiu. — Antijský.

Antonelli, gt. Antonellího, u.

30

Antonia — Apollonia.

Antonia, e, Antoninka, Tonka, Tonenka, Tonečka, Tonička, y, f.

Antonín, a, m., jest vlastně Antonínus. Znamená-li to Antoni-us (a), měli bychom říkatí: Anton. Antoň, č, m., (zastr.), Antoniček, Antoš, Antošek, Tonda, y, Toník, a, Tonek, nka, Toniček, čka. Na den sv. Antoně. V. Antonín. V. na sv. Antonína dáme maso do komína. Hrš. — A., rána sv. Antonína, oheň (pekehný, studený), růže na noze, červený a palčivý otok. V.

Antonomasi-a, e, f, z řec, přejmenování. Rk.

Antorf, a, m., mě. Antwerpen.

Antoš, e, m., Tonda, Antonín.

Antoušek, ška, m., Antoš; 2. pohodný.

Antreten, něm. Den Weg ant.: nastoupiti na cestu. V. Br. Ein Amt a., nastoupiti na úřad (ujmouti úřad, uvázati se v úřad. Us.). Kom. Die Regierung an., na trům, na vladařství nastoupiti, Jg., uvázati se, vejiti ve vládu. J. tr. Den Dienst a.: vstoupiti do slúžby. Die Lust trat mich an, žádost mě pojala (tam jítí, abych tam šel); zachtělo se mi. Ein wildes Thier antreten, postaviti se selmě. Den Kampf antreten, boj počítí, podstoupiti. Den Tanz a., počítí tančit. dáti se do tance, postaviti se k tanci. Die Kanzel a., na úřad kazateľský nastoupiti. Den Beweis, die Erbschaft a., hlášiti se, přihlášiti se, připověditi se k čemu. J. tr. Statek, dědictví ujmouti, uvázati se v statek, v dědictví. J. tr. Fahrt an., vz Weg a. Das Leben an., do života vstoupiti. Den Eid a., vz Den Beweis a. Einen Vorsatz a., uminit si, umysliti si. Das neue Jahr an., počítí nový rok. Das 10. Jahr an, vstoupiti do 10. roku. Den Kampf a., do boje se pustiti, se dáti, v boj se uvázati, k boji se přihlášiti. Um Erlaubniss Jemanden a., žádati koho za povoleni, svoleni. Eine Stelle a., na něči místo nastoupiti. Kom.

Antrieb. Aus eigenem A., sám od sebe, sám sebe, sám sebou, samochtě, z vlastní vůle. Mk.

Anuše, e, f, Anna.

Anxur, a, m., mě. v Latiu.

Any 1. = a ony, vz An (ana, ano); 2. přípona jmeni místnič; původem jejich byla obyčejné poloha místa n. krajiny: Dolany, Vysočany, Plaňany. C.

-aný. Stran významu této připony u časoslov vz -ený.

Anýz, u, m., vz Anis. A. čínský n. indijský. Kh. — Anýzorý. A. voda, kořalka. Jg. Anž, anaž, anož. V novejší době objevuje se v denních listech i jiných knižních nově zájmeno vztažné: anž, anaž, anož. Slovo an' povstalo z a on; jakož pak není možno říci: a onž, a onaž, a onož, tak i slovec anž atd. v mluvnici neobstoji. Jg. ho též neuvádí a u dobrých spisovatelův snad ho nenajdeš. Mš.

Aoni-a, e, f. = Boetic; Aonoré; aonský.

Aorist, u, m., z řec. Aoristy vyhynuly zejmena v ruštině, polštině, čestině a ve slovinštině. Gb. — Kdy aoristy v čestině zanikly, zevrubné určiti se nedá. Jisto jest, že první grammatikově čestí Optat a Gzel jim zanikati pomáhali a že v 16. stol. aoristy v ústech lidu ještě žily. Bych žije podnes zbytkem někdejšího aoristu. Kt. 90. Vz

Časování. O tvarech aoristův vz Kt. (Květ), 57.; S. N. I. 265.; Počátkové stě. mluvnice od P. J. Safaříka, v Praze 1845. O významu a užívání aor. vz také Mkl. S. 767., 787.

Apage, lat., odstup; a. satanas = odstup čertě! Rk.

Apanage (fr., anapà), výživa mladších synův a deer knižecích. Rk. Z středolatin. apanagium, od panis, chlebné. S. N.

Apartní, fr., zvláštní. Rk.

Apatěník, a, m. = lékárník, Jád. Apotheker.

Apatěka, vz Apatyka.

Apatekár, apatykár, e, m., V., lékárník. Apotheker.

Apatekárka, apatykařka, y, f., lékárnice. Apothekerin.

Apatekárová, apatykařová, é, f., žena lékárníkova. Apothekersfran.

Apatekárský, apatykařský, apotekárský. A. léky, masti, prášky, Kom., libra. V. Apotheker —.

Apatekářství, apatykařství, n., lékarnictví. D. Apothekerkunst.

Apatekárovati, apatykařovati = lékarnictví provozovati. Apothekerkunst treihen.

Apatekářův, apatykařův, -ova, -ovo. Apothekers —.

Apathi-e, e, f, z řec, netečnosť, prázdnosť naruživosti, necitelnosť. Rk.

Apatit, u, m., obsahuje kysličník vápenatý, kyselinu fosforečnou a chlor n. fluor. Vz Hálovec. Bř.

Apatyka, apatika, apoteka, apatheka, vlastné apatheka, y, f, z řec. ápo&íxη = místo ke schování všelikých věcí. Jg. — A. = lékárnka. Die Apotheke. A. domácí, polní. Jg. Mohl bys v apatice prodati (jsi drahý). Jeli s tím do apatiky (vz Drahý). Komu není shůry, dáno, v apatice nekoupí (vz Hloupý). C, Lb. Kdo od přirození hloupý, v apatice rozumu nekoupí. — C. — Apatykár, e, m. = lékárník.

Apelace, vz Appellace.

Apell-es, a, m. — Apellův, -ova, -ovo.

Apennin-us, a, m., pohoří v Italií. — Apenniny: severní, střední, jižní; ligurské, etruské, římské, Abruzziy. S. N.

Apertura, y, f, z lat., uprázdnění úřadu. Rk. Apertur.

Apetyt, vz Appetit.

Apich, u, m. A. bahní n. vodní n. obecný, zahradní, veliký. Jg., Kh. Z něm. Eppich a to z lat. apium. Mz. 98.

Ap-is, iša n. ida, m., modla aegyptská v podobě býka.

Apodiktický, z řec, vz Důkaz.

Apodos-is, e, f, z řec, závěti (ve větě). Rk.

Apokalypse, e, f, z řec, zjevení, zvláště zjevení sv. Jana.

Apolena, Apollinka, y, f., Apollonia. Jg.

Apolinář, Apollinář, e, m. U sv. A-ře v Praze.

Apollo, gt. Apollina; řec. Apollon, gt. Apollona, m. U starých také Apol, a, Apollináš, e, m., bůh básnictví (u Rekův a Rímaniv).

Apollodor-us, a, m., řec. filosof.

Apolloni-a, e, f., mě. v Illyrii. — Apollonan, a, m. — Apollonský.

Apollonis — Aquarium.

31

Apolloni-s, dy, f., mě. v Lydii. — Apollonidan, a. m. —, Apollonidskýj.

Apolloni-us, a, m., řec. básnik; filos.

Apologie, e, f., z řec., odpověď na ne-
slušné zadání protivníka; obrana. Jg. A.
českých stavův. Jg.

Apoplexi-e, e, f., z řec., mrtvice, poražení. Rk.

Aposiopese, e, f., z řec., zaměření (v řeči). Rk.

Apostat, a, m., odpadlik od víry. Rk.

Apostoly, ův, pl., m., od nižšího práva
vysvědčení pořádného odvolání a k vrchnímu
právu odvolávajícího odeslání. Ros.

Apostrof, u, m., z řec., odsuvník.

Apostrofa, y, f., z řec., obráčení se
v řeči k někomu. Rk. Vz Zk. Ml. II., 180.;
Mk. Ml. 305.; Mus. 1844., 439.

Apoštol, a, m., z řec., círúzotóikos, poslaneц; Apostel; vz s v; pl. apoštolč. ův. Aposťolč poslové boží. V. — Apoštolorvati, das Amt eines Apostels verrichten. —

Apoštolský, apostolisch. A. požehnání (papežovo s jistými obřady. Rk.), skutky, král (uherský), veličenství, vikář, ustanovení, církev, kanon, vyznání víry, masť (k hojeni divokého masa. Ras.). stolice, kníhy (V.). Jg., N. S., Rk. Jezdí po apoštolském koni (chodi pěšky). Lb, V.

Apoštolství, -stvo, a, n. = apoštolský
úrad, Apostelamt. Aqu.

Apotheka, vz Apatyka.

Apotheose, e, f., z řec., vyhlášení někoho za boha, zbožnění někoho. Rk.

Apparat, u, m., V., z lat., připrava, přistroj. Rk.

Appartement, z fr., (appartman), obydlí,
řada pokojův. Rk.

Appell, u, m., fr., svolání vojákův zubnováním n. zatroubením; 2. dupnutí nohou v šermu; 3. sluch (psí). Rk.

Appellace, e, f., z lat., odvolání-se k výššímu soudu. Die Appellation. Čeho šetřiti bylo při odvolání se z rozsudku a jaci byli toho účinkové (v strčes. právu), vz Rb. 128. — 129., Gl. 3. Pod trvající appellationi soudu strana na stranu nenastupuj. Jg., Er. A. každému se přeje. Jg. A. vyřídití, ohlásiti. Do vyřízení appellationi (i). Jg. Ohlášení k a. Er. Může podlé práva do dvou neděli pořád zběhlych od výpovědi rychtářovy do rady a. vzítí. (1582) Pr. Vz Rb. č. 1990. — 2004. — A., rozsudek výššího soudee. Das Appellationsurtheil. Pr. měst. — A., vrchní právo n. soud. Král Ferdinand vyzdvihl a. na hradě pražském. V. Das Appellationsgericht. — A., list, v kterém se kdo odvolává. Die Appellationsschrift. M. Pr.

Appellační (odvolací): soud, list, úřad.
Appellations —.

Appellant, a, m., odvolatel, der appel-
lirende Theil. Rk., Ros.

Appellat, a, m., odvolanec, Ros., der
Appellat.

Appellovati, luj, val, váni; appelliren, sich berußen, z lat. Odvolati při k vrchnímu právu. A. k vyššímu úřadu: doložiti do vyššího práva. Pr. cís. rkp. — z čeho: Aby žádný ze země neappelloval. V. — k čemu: k vrch-

nímu právu. Pr. měst. — proti někomu:
Pr. měst. — na co: na onen svět a. (umříti)
L. — od koho dle čeho: od nižšího úřadu
podlé prava.

Appellativ-um, a, n., z latin., jméno
obecné. Rk.

Appercepee, e, f., z lat., osvojení, ovlastnění. Rk.

Appetit, u, m., z lat. appetere, žádati.
Chut (k jidlu), chtić (zvírec chut). lasko-
miny (k pamłskům). A. dobrý, chorý, nepri-
rozený. — A. miti nač, k čemu, do čeho.
L. A. na něco si ostříti. L. Má a. na něho
= chce ho biti. L. Dobrý a. vinšnju, lépe:
přeji dohrého pochutnání, dobré chuti; a po
jidle: Přeji dohrého zažití, abyste dohře za-
žili, Šr.; zdrávi zažili. Us. Vz Zdravý.

Appi-a, e, f., mě. ve Frygii. — Appijskýj.

Appi-us, a, m. — Via Appia = cesta, sil-
nice Appiova z Ríma do Capye.

Applanovati, z lat., urovnati, applaniren.
— co čím: domluvou.

Applaudovati, z lat., někomu tleskati,
applaudiren. — komu proč v čem: v di-
vadle. — bez čeho: bez příčiny; komu
s kým z čeho: s přítelem z lásky k ně-
komu.

Applaus, u, m., lat., potlesk (na znamení
pochvaly). Rk.

Applikace, e, f., lat., užiti, upotřebení;
připojení; pilnosť, schopnosť; doložení na
posluchače (v řeči). Rk.

Apporte (fr., z lat.), prines (volání na
psy). — Apportovati: někomu něco =
přiněsti. — na co: na zavolání. — z čeho
do čeho: z vody do ruky. — přes co:
přes vodu.

Apposice, e, f., lat., vz Přístávka.

Appretura, y, f., fr., připrava sukna. Ap-
pretur.

Approbace, e, f., z lat., schválení, stvrzení něčeho. Rk. Approbation.

Approbovati, z lat., schváliti, stvrditi,
Rk., approbiren. — co komu: knihu. — po
čem: do po dobrém uvažení.

Approximativně, z lat., sbliženč, při-
bližmo, Rk.; asi. Approximativ, annáherud.

Aprikosa, y, f., merunka, eine Aprikose.

April, u, m. V obec. mluvě gt. -e: Dnes
jest prvního Aprile. — Z lat. aprilis. — Toto
jméno odvozuje Varro od aperire, quod ver
omnia aperit (od otvírati, poněvadž jaro vše
otvírá). Er. S Aprilem někoho poslati = za
blázna ho miti. Jg., C. Aprilem někoho po-
slati, voditi. Na Mor. Brt. — Aprilové po-
časi = měnivé, nestálé. N. S.

Aproni-us, a, m., římské jméno.

Apropó (z fr.: à propos): slyš, słyšte, na
složíčko! Přicházite mi právě v čas, v hod. Sr.

Apruže, e, f., haf., Faschine. Us. Kralohrad.

Apulej-us, či Apulej-us, a, m., řím. spisov.

Apuli-a, e, f., Appulia; — apudskýj. V Ital.

Aquae Cumanae = Baj-ae, i, pl., f.

Aquaedukt, u, m., z lat., vodovod, Wasser-
leitung.

Aquae Sextiae = Aix.

Aquarela, y, f., malba vodními barvami.
Rk. Viz více v S. N.

Aquari-um, a, n., dle Gymnasium, z lat.,

32

Aquarium — Arch.

nádržka naplněna vodou na přechovávání vodních rostlin a vodních zvířat. Rk.

Aquilej-a, e, f., záp. od Terstu. — Aquilejský.

Aquilli-us, a, m., řím. právník.

Quitani-a, e, f. — *Quitanský*. Vz Galii.

Ár, u, m., čtverece 10 metrů dlonhý a to-
likéž široký = 100 metrům = 27·8 □ sáhů.
— 57·5464 áru rovná se jitru.

-aŕ. Přípona jmen podstatných rodu muž,
vodníž se kmenová samohláská krátiláva
(Pk.): houba — hubař, kráva — kravař, vláda
— vladař, bouda — budař, kuchař, dřevař,
lékař, sadař, písář, tesař, pekař, modlař, zvo-
nai, knihař. Jg., Mkl. B. 90. Němei maji
zde složeníny: Buchhinder. Ht. Přípona tato
k podstatným jménům se přístavuje, která
znamenají věcí, a označuje osoby: vin-af,
krav-af, knih-af. Lat.: *arius*: statuarinus
soch-af. Znači se touto příponou řemeslník,
zivnostník. Týž význam má přípona tato
v oboru místních pluralit: Svinaři, Kravaři,
Vinaři, znamenající osadníky zanášející se
chovem n. prodejem sviň, krav, vina. Bs.
(Spiess.).

-aŕ, -aŕ. Přípona jmen podstatných rodu muž.: bednář, komár, kočár, kolář, řezbář, bečvář, kovář, farář, oltář, šafář, lhář, mydlář, mocnář, kramář, Pk., žhář, rybář, sedlář. Mkl. B. 90. Vz Tvoření slov. — -ář, v jižních Čechách: -ař, vězdař (hvězdář). Kts.

Arabesky, pl., f., ozdoby na výkresich na způsob arabský. Arabesken.

Arabi-e, e, f. A. skalnatá, hornatá, bohatá,
pustá. V. — Arab, a, m. Arabka. — *Arabský*.
A. kůň, Us., gummi, švestky. V. Arabisch.

Arae Philaenorum z lat. = oltáře Phi-
laenův.

Aragoni-e, e, f. — Aragoňan, a, m. —
Aragonský. V Spanělsku.

Arachn-e, y, f., Athenou v pavouka pro-
měněna.

Arak, u, m., kořalka z rýže (rýžovka)
n. ze štěvy kokosové. Rk. A. batavský,
goanský. Kh.

Arar, a, m., řeka Gallie, nyní Saone.

Ararat, a, m., hora v Asii (v Armenii).

Arat-us, a, m., řec. básník.

Aravisk-ové, úv, národ pannonský.

Arax-es, a, m., řeka Armenie.

Arbeitshaus, něm., pracovna donucováci,
Er., dělna, robotárna. Rk.

Arbela, gt. Arbel, pl., n. město Assyrie.
(Dle „Slovo“).

Arcadia, vz Arkadia.

Arcan-um, a, n., z lat., tajemství. —
Arcana = tajné prostředky. Rk.

Arci, arcíže, arcif. 1. = *oršem*, allerdings,
freilich, traum, jawohl. Udělals to? Arci.
Ros. Tof arcí zle, když ...; 2. = velmi,
schr. gar. Arci dobře. Jg. Věc arcí důležitá.
V.; 3. = tím více, um so mehr. To má
každý věděti, arcí pak učený doktor. Ml.
4. ve střelech složených znamená něco před-
ního v dobrém i zlém smyslu (z něm.: Erz-):
areianděl, V., arcibiskup, arcilotr. —

Arcibiskup, a, m. Stran titulu vz: Excel-
leni, Milos. — *Arcibiskupský*; — *Arci-
biskupství*, n. Erzbischof; -bischöflich;
-bisthum.

Arei-blázen; — častý (celmi častý), Plk.;
-česník, D.; -dábel; -dékan; -dílo, Koll.; -dia-
kon; -jahen; -kačí; -kanclér, V.; -kněz; D.;
-kužna; -kníže; -knížectvě; -komorník, V.;
-kvasník, Bib.; -loupežník, V.; -lhář; -lichvář;
-lotr; -maršálek, V.; -otec, V.; -pastýř, Kom.;
-podvodník; -řemeslník, Kom.; -skoupý; -sel-
ma; -šenk, V. — Jg. Erz.

Arcištola, y, f., Erbstolle, jest nejhlubší
stola a slouží obyčejně k odvádění vod. Am.

Areivévoda, y, m. Stran skloňování v
Despota; stran titulu vz Výsosť. Erzherzog.
— *Arcivévodkyně*, Erzherzogin; — *vévodstri*,
Erzherzogthum.

Arei -vrah; -zloděj; -zlosyn; -zrádee. Jg.
Arciže, vz Arci.

Arde-a, e, f., město v Latiu.

Ardenny, gt. Arden, f., pl., lesnaté hory
v Gallii severozápadní. Die Ardennen.

Arelat-e, e (dle „Pole“), Sf.; lépe Arelat-e,
a, n. (poněvadź to mă před -e tvrdou son-
hlásku) n. Arel-as aty, f., mě. v Gallii. Nyní
Arles.

Arena, y, f., z lat., písek; místo pískem
posypané na př. v zápasíště; letní divadlo. Rk.

Arenda, y, f., z lat., nájem, plat z nájmu,
die Arrende, Pachtel. Jg.

Arendáŕ, e, m., pachtýř, nájemník. Kom.
Pächter.

Arendovati, pachtovati, pachten. — co
komu, od koho. Rk.

Areopag-us, a, m., pahorek v Athenách,
kdež se schraben vrehní soud pod šířym
neměb. Rk. — A., u, m., jeden z nejstarších
soudův na pahorku Areově v Athenách. —
Areopagifan, Vj., člen toho soudu.

Ar-es, ea, m.; bůh války u Řekův.

Arest, u, m., z lat. resto, vězení, der
Arrest. — Do a-tu někoho dáti, vsaditi. Us. —

Arestant, a, m., *Arestník*, a, m., vézeň.

Arethus-a, y, f., studánka v Syrakusích
(v Sicilii) — *Aresthuský*.

Argi, vz Argos.

Arginus-y, gt. Arginus, f., pl., tři ostrůvky
na pobřeží Aeliodském. Vj.

Argo, gt. Argoi, f., dle „Kosť“, Zk.; gt.
Argo-y, f., Sf. (dle „Žena“). Loď, na níž
Argonauté do Kolchidy plouli. Vj.

Argoli-s, dy, f., krajina v Peloponnesu.
— Argolidan. — Argolidský.

Argonautae, lat., Argoplavci. Die Argo-
nauten. Vz Argo.

Argos, nom. a akkus., ostatní pády od
lat. Argi, orum, m., tedy: Arg, Argům, (ef.
Dolany) nebo Arg-os, a, n. (dle „Slovo“). —
Argošký, Argivský.

Argument, u, m., lat., důvod. Beweis.

Argumentace, e, f., lat., přivádění dů-
vodu, Beweisführung. Jg.

Argumentovati, z lat., dovoditi, Jg., be-
weisen, schliessen.

Arg-us, a, m, stooký strážee Ioin, jejž
Merkur usmrtil. Vj.

Arch, u, m., z lat. arcus. Mz. 96. Bogen.
A. psaci, tiskový, vkladní, platební, zku-
selný (na zkoušku), kolkový, schodný (v ti-
skárné, Defektbogen). Nz. A. papíru. V. A.
papíru složiti. D. A. na čisto vyfistený, vý-
věšek. Jg.

["Archa — Aroma.", "33", "Archa, y, f., z lat. arca, skrínč, schránka, die Arche, stlat. těž areha. Mz. 96. A. ümlucy. A. pánč. V. — A., skříňka v oltáři na velebnou svátosf. das Tabernakel. Ros. — A. Noemowa, korá Noemův, die Arche Noe.", "Archaeolog, a, m., z řec., zpytec starožitnosti. Rk.", "Archaism-us, u, m., z řeckého, zastaralé slovo, Rk., zastaralá frase.", "Archanděl, a, m. V., Vz Anděl. Erzengel.", "Archaela-us, a, m., král macedonský a básnik.", "Archi-as, a n. e, m., řec. básnik.", "Archidem-us, a, m., řec. dialektik.", "Archiloch-us, a, m., řec. básnik. — Archilošský verš. Tříměr skonovaný jednon slabikou, trimeter catal. in syllabam: 100 100 100. Verš a. s přerývkou po třetím dvihu a s rozlukon před třistopim trochejským.", "100 100 100 | 100 100 100 | 10 10 100", "Dvouverši arch. první složené z hexametru a menšího verse a.", "100 | 100 | 100 | 100 | 10

Asfalt — At.

35

Asfalt u, m., živice, pryskyřice zemni, zemská smola, židovská smola, židovské klí. Rk. Asphalt, Bergpech. Vz Pryskyřice zemní.

Asi, vz As.

Asi-a, Asie, e, f. — Asian, Asiat, a, m. — Asianka, y, f. — Asijský lépe než: asiatský, asiatický, asianský.

Asini-us, a, m., = jméno rodu řím., z něhož proslu C. Asinius Pollio, řečník, básník a literat výtečný, přívržene C. Caesara a potom Augustův. Založil první veřejnou knihovnu v Římě.

Askani-us, a, m., syn Aeneův.

Asket, a, m., z řec., kajícík, pobožník. Rk.

Asklepiad-es, a, m., jméno řec. — Asklepiadský verš. Verš a. menší s rozlukou po prvním choriambu:

Vz Ml. 3 20.; Zk. Ml. II. 198.; Ss. 21.; S. N.

Asklepi-us, a, m., Aeskulap, u Řekův a Rímanův bůh lékařův. Rk.

Askr-a, y, f., místo u Helikona, rodiště Hesiodovo.

Asop-us, a, m., řeka v Boeotii v Řecku.

Aspasi-a, e, f., milenka Perikleova.

Asper, lat., drsný, ostrý. — Accentus asper, přízvuk ostrý.

Aspern, vesnice v Rakousích východ. od Vidně na břehu Dunaje, Ošpra.

Aspirant, a, m., z lat., čekatel, žadatel úřadu. Rk.

Aspiratae, lat., souhlásky němě s přídechem vyslovované. Rk.

Aspoň, adv. = alespoň, nejméně, V., (u čísel a jinde); k důraznému vytknutí jednotlivé slova; mně a. zdá se to být jedlivé. Nt. Dvěre zavři, závorku zastře aneb kličku aspoň. Kom. Někdy jednou a. V. Kde Satan vic nemůž, a. zasmradí. Prov. — A., = asi. Vlasta a. s padesáti na ně se obořila. Háj.

Aspry, Ošpra. Vz Aspern.

Assarak-us, a, m., král Frygie, syn Troův.

Assekurace, e, f., pojištění proti ohni, krupobití, povodni, na život. — Assekurační společnost = pojišťovací. Assecuranz, Assecuration. — Assekurant, a, m. = pojistitel; assekurat, a, m. = pojištěnec. — Assekurovati = pojistiti. Rk. Assecuriren, versichern.

Assekuračniectví, n. A. znalý. Us.

Assentni list = odvodní l. — Assentovati = odváděti k vojsku. — Assentýrka, y, f. = odvod k vojsku. Rk. Assentirung.

Assessor, a, m., z lat., přísedící (u soudu). Rk.

Assiette, fr., (asiett), talířek. S. N.

Assignace, e, f., z lat., ukázka, poukázka (papírový peníz). Rk. Assignation.

Assimilac-e, e, f., z lat., spodobení, přípodobení. Vz Spodobení. — Assimilovati = spodobniti, přípodobniti. Rk. Assimiliren.

Assistenc-e, e, f., z lat., pomoc, podpora. Assistenz. — Assistent, a, m., pomocník, příruči. — Assistovati, pomáhati někomu. Rk.

Assistiren.

Associace, e, f., z lat. spolčení, družení, spolek, družstvo. Rk. Association.

Assonanc-e, e, f., z lat., Assonanz, soužněni jest tehdy, když se slova toliko v sa-mohláskách srovnávají. Cíň dobre a právě, neboj se císaře ani krále. Zk. Vz Zk. Ml. II., str. 173.; Mk. Ml. 295.; Ss. 39.; S. N. —

Assyri-e, e, f., země v Asii. — Assyrya, a, m. — Assyrranka, y, f. — Assyrský. A. země. V.

Asthma, gt. asthmata, n., řec., záduch, dýchavice. Rk.

Atrae-a, e, f., bohyně spravedlnosti.

Atrae-us, a, m., jeden z Titanův.

Astrachan, a, mě. v Rusích. — Astrachan, a, m. — Astrachanský. — Astracháňka (čepice s beránkem). Rk.

Astrolog, a, m., z řec., hvězdopravec. — Astrologie, e, f. — Astrologický (zdomácnělo m. astrologijský).

Astronom, a, m., z řec., hvězdář. — Astronomie, e, f. = hvězdářství. — Astronomický (zdomácnělo m. astronomský, astronomijský).

-astý, přípona adj.: bělastý, Mkl. B. 187., kyslastý (nakyslý).

Astyag-es, a, m., poslední medský král.

Astyana-x, kta, m., Hektorův syn.

Asyl, u, m., útulek, Zufluchtsort.

Asymetrie, e, f., z řec. nesouměrnosť. Rk.

Asymptota, y, f., z řec., nedopadnice (čára). Rk.

Asyndet-on, a, n., bezspoječnosť, když se souřadné části řeči bez spojek vynášejí. Co svět koli dělá, povídá, hrozí, slibuje, poroučí, prosi, radí, nutí; on sebou nikam hnouti nedá. Kom. Vz Zk. Ml. II., str. 171.; Mk. Ml. 293.; Musejník 1844. str. 432.; S. N. —

— áš. Přípona jmen podst.: rubáš. D. Vz Mkl. B. 343. -as, 1.

-át. Číslovky v -át ukončené příbíraji e: osmdesát — osmdesáte.

-at (atъ) přípona a) substantiv: svat; b) adj., vz -atъ. Mkl. B. 184. —

Ať jest složeno z adversativního a s enklitickým ť = budiž. Gb. — 1. = aby (po imperativu časoslov čtení, rozkazování atd. spojka účelu a úmyslu). Rekni mu, ať jsem jde! Us. Kaž se lidmi, ať se nebudů tebú kázati. Výb. I., 843. Položte se proti němu vůkol, ať nelze jemu ujítí. Br. — Vz Konditional. II. Pozn.; Mkl. S. 80. — 2. Z počátku věty rozkazujíc, zapovídajíc. Ať s praesentem sloves končících n. trvacích odpovídá imperativu jiných řečí; o druhé osobě vazby této neužívá. Ať tu zůstane. Vz Nechať. Mkl. S. 781. Ať sem jde! Us. Ať mlčí. Ros. Ať mi nechodí z domu. Ml. Ať žije náš král. Ml. Vz Konditional. IV. 1., Pozn. 1. — 3. = kdyby, jestliže. Co ať nepřijde? Us. — 4. Zařikajíc, zaklínajíc se: Ať mne Bůh trecše. Jg. Ať jsem lhářem! Ros. — Jg. — Poji se a) s indikativem k vytknutí důvěry a jistoty, s jakou mluvíci děje vedlejšího a jeho vykonáni očekává. Přineste ho mně, ať ho zabijí. Br. Vz Indikativ. — b) S konditionalem, když jest řeč o věci myšlené. Nezov přátel svých, ať by snad i oni nezvali tebe. Br. Služebníce bránili by mne, ať bych (abych) nebyl vydán židům. Čení Nikod. (Č.). Zk. Ml. II. (str. 95.). —

3*

36

At — Auf.

At spojujeme s prae, a dáváme jim na vědomi, že by se to, o čem mluvíme, mélo státi, n. že si přejeme, aby se to stalo, n. že se bojíme, aby se to nestalo. Mk.

-ata. 1. Připona nom., akk. a vok. pl. slov středních podlé. Kníže skloňovaných. Má se před ni knenová samohláška skracovatí? cíkaňata, žačata? Pk. Ne, cf. knížata. — 2. ata připona jmen rlastních: Hrozňata, Vrbňata, Jir., Božata, Slavata. Mkl. B. 193.

Ataman, a, m., vůdce zozáčký; v Ukrajině soudek veský. Jg.

At-e, y, f., deera Diova.

Atelier (fr., ateljé), dílna umělcova. Rk.

Atell-a, y, f., mě. u Neapole. — Atellaně; Atellši; Atellské frásky.

Ateny, vz Atheny.

Atest-e, a (e), n., (vz Arcelate), mě vnetské.

Athama-s, nta, m., král orechomenský.

Athanas-i-a, e, f., z řec, nesmrtelnosť; jméno ženské (nesmrtelná). Rk.

Atheism-us, u, m., řec, bezhožectví. Rk. Athesta y, m. = neznaboh. Jg. — Athisti, n. Kom.

Atena-y, y, f., bohyně řec, Minerva.

Athenae-um, a, n., Athenin chrám.

Atenary, gt. Athen, f., pl., mě. v Recku. Athen. (Podlě: Zena); — Athenan, a, m. Athěnané. — Athenský. — Athěnanka, y, f.

Athes-is, a, m., řeka Etsch, Adige.

Athlet, a, m., řec, zápasnik. Rk.

Athmosfera, y, f., z řec, obor parní vůkol země., Jg., parokruh, obor vzdušný. Rk. Athmosphäre. — Athmosferický. A. parostroj (u kterého hlavně tlak vzduchu působí), Vys., sraženina. Rk.

Atho, gt. Athoa ci Athon, a, m., hora v Makedonii.

Atili-us, a, m., jméno rodu římského.

-átko. Připona jmen podst., před kterouž dlouhá kmenová samohláška někdy se krátičá: hříbátko (v Jg.), zvířátko (v Jg.), lvičátko (v Jg.), ptačátko (v Jg.), čapátko, hořátko, dité — děřátko, kuřátko, selátko. Vz Tvoření slov. — Jg., Pk.

Atlantský. A. moře, ocean. Atlantisch.

Atla-s, nta, m., král manitanský, jehož Perseus hlavon Medusinou v horu Atlas proměnil. — Pohorí v Manitani v sev. Africe. — 3. Atlas, u, m. a) látka hedrábná, hládká. A. těžký, lehký, bílý, černý, bavlněný, hedrábný, bítený, senilový, turecký. Sp., Kh. — b) Shírka map zeměpných. Učí se z atlasu. — Atlasový. A. stůžka, atlaska. Atlas.

Atmosfera, Vz Athmosfera.

-atný. Připona jmen přidavných: dvojčatný, polovičatný. Rostl.

A to. Vz A (ve větách spojovacích, 4). Věta spojovací. Dal mi díl jeden a to výborný.

Atol, u, m., Lagunenriff. S. a Z.

Atom, u, m., z řec, nerozdílná věc, prvek, Jg., Rk., prvek, částice jednoduchá. Žn. — Atomový. A. tiže, čisto, theorie, objem. Nz.

Atonie, e, f., řec, ochablosř. Rk.

Atonon, řec, bezpřízvučný. Rk.

à tout, fr. (a tuh), na všekeco, v obec. mluvě adut, u, m., trumf, ve hře v karty.

Atr-eus, ea, m. — Atreovec: Agamemnon, Menelaos, oba synové Atreovi.

Atrofie, e, f., řec, úbyte. Atrophie.

Att-a, y, m., římský básnik komoedii.

Attaché tatašć, fr.), osoba úřední jsouci (ve eviku) u vyslanectvi. Rk.

Attal-us, a, m., král pergamský.

Attaque, fr., útok. — Attakovati = útok učiniti. Rk. —

Attentat, u, m., násili někomu něméně; vražedný útok na někoho. Rk.

Attest, u, m., z lat., svědectví, vysvědčení.

Attický. Attická sůl = vtípné n. štiplavě řečí. Attické mřavy = uhlazené. Rk. A. ucho = jenné. Attisch.

Attik-a, y, f., krajina v střed. Recku. V.

Attik-us, a, m., přítel Ciceronův.

Attila, y, m., panovník Hunnův; 2. krátký, osůněrný kabát uherský. Rk.

Atti-s, da, m., pastýř frygický, jejž Cybele knězem svým učinila.

Attrakee, e, f., lat., přítah, přitažení, přitáživosť. Vz S. N.; Zk. Ml. 384. Vz Spo dobení. Attraktion.

Attribut, u, m., vz Přivlastek.

-atý. Připona jmen přidavných, před níž se dlouhá kmenová samohláška krátičá. Pk. Taková jména přidavná odčožují se od jmen podstatných, od jmen přidavných ukončených v -hý, -chý a -ný a od časoslov. Ji ukazuje se bud k věce předmětům, aneb, je-li jeden předmět, na jeho velikost; pojem kmenové slova je tedy vicekrát aneb ve své velikosti naznačen (takové adj. stojí aneb ve místo genitivu jakosti): jelen parohatý (velikých parohův), ryba hlavatá (veliké hlavy), T., houmě = hůnatý, Pk., bradatý, břichatý, okatý, ušatý, vlasatý, zubatý, hornatý, lesnatý, hvězdnatý, nosatý, skalnatý, srdnatý. Ml. Mk. B. 184. Někdy vyjadřují taková adjektiva úbytek vlastnosti jednoduchým adjektivem vyšlovené: dlouhatý (poněkud dlouhý); plošatý (ne zeela ploský); vrehatý, nahatý. Ht. — Žnamenají také podobnost: klikatá cesta (jako klika), baniatý džbán (jako bāń), popeletá slepice, Ch., čapatý (čap.), šíp = šipatý. Pk. — Od časoslov odvozená obsahuji jen pojem časoslova: ležatý, nestydatý, stojaty. T. — -atý, jakožto připona násobných čislorek: příchází jen ve: dvojatý, trojatý.

Aty-s, a, m. (dle: Pāv) n. gt. e (dle: Hřáč), m., syn Herculov.

Au rozloženo z ú. Vz U. Místo historického an píše se nyní ve středu a na konci slov on, na počátku n.

Auetor, vz Auktor.

Audiatur et altera pars, lat., af se słyší těž drahá strana (při soudech). Rk.

Audience, e, f., z lat., słyšení u panovníka. Rk. A ce žádati. Kom. A ci někomu dáti. V. K audiencei někoho připustiti. Ú a. býtí. Us. A. míti. Us. — Audienční sál, sín.

Auditor, a, m., lat., posluchač; vojenský sndi. Rk. — J. tr.

Auditori-um, a, n., lat., (dle Gymnasium), posluchárná.

Auf, něm. Vzhůru (na kopec); vzhůru, vstaň (z lože); nu, nužě! (pobízení). Zůstal vzhůru, bděl, nespal, seděl celon noc. Bylo otěvřeno, nebylo zavřeno. Měl na hlavě, přišel s pokryto hlavon. Dejte na hlavu. Už jest vzhůru, procitl, probudil se, vstal.

Auf — Autorita.

37.

Sr. — Zdali k rozkazu tvému vzlúru vznáši se orlice? Br. — Krok z rady Lecha volen jest za kniže (dle rady, k radě, na radu, rado). Mk.

**Aufgelegt**, něm. Casto špatně se ho užívá. Lépe: vesel, dobré mysli, dobré vůle, dobré naděje, je v dobré míře. Jest rozmrzely, rozvrčely. Student nemá chuti do učení; dnes k tomu nejsme; tehdaž mi nebylo do toho. Sr. Nejsem v dobré míře, nemám dobré chvíle, dobré hodiny; mám zlou chvíli, zlou hodinu, zlý den. Není mi do žertu, do smíchu, do tance. Mk.

**Aufhalten** sich über etwas: zastavovati se na čem, nad čim. Mk.

**Aufiden-a**, y, f., město v Saminu.

**Aufid-us**, a, m., řeka v Apulii.

**Auflehnen** sich, zpěčiti se, zpěčovati se, vzpěřiti se. vzpirati se čemu u. komu, motiviti se. V tom se nám zpěri. Jg.

**Aufmerksam** machen, upozorniti; pozorna učiniti. Cínim ho pozorna, ji pozornu, je pozornos; v pl. činim je (muž, a žen. rod.) pozornos, je (n.) pozorna. Mk. Ostatně cf. Cíftiti.

**Augenblick.** — Odešel před samým obědem. Mk.

**Augi-as**, a (e), m., král elidský, jehoz státe dlouho nevykydané Herakles jedním dem výčistil.

**Augit**, u, m. A. vlaknitý, zrnitý. Chemicky sloučený jako amfibol. Bf.

**Augment**, u, m., z lat., přímnožek, a) slabiený (augm. syllabicum), b) časový (augm. temporale).

**Augšburk**, a, m., mě. v Bavorsku, lat. Augusta, Angsburg. — Augšburkský.

**Augur**, a, m., lat., ptakopravec.

**Augustin**, a, m.

**Augustinář**, e, m., mnich řehole sv. Augustina. Augustiner.

**Augustus**, a, m., čísar řím.

**Aukce**, e, f., z lat., dražba veřejní. Rk. Auktion.

**Auktor**, a, m., lat., původce něčeho; spisovatel. Mk.

**Auktorita**, y, f., z lat., vážnosť, důstojnosť, váha. Us. Vz Autorita.

**Auli-s**, dy, f., mě. s přístavem v Boeotii.

**Aureli-us**, a, m., řím. jméno.

**Aurora**, y, f., lat., jitřenka, zora. Rk.

**Aus**, něm. Je konec, po všem; je potom, po všem veta; už mu odzvonili, odzpivali; už doklepal, veta po něm (umřel); už je po kázání, po hře, po divadle; už je prázdno. Dodělal, dobral, dočetl, dohospodařil, doříčel, dokrečil. Lhůta došla, vypršela; čas již prošel. Není posud konec, po všem; ještě nevyhrál. Půjdeme na procházku, vyjdeme si. Byl dlouho z domu, pryč, míno domov. Pořád veláži a vycháži, chodí sem tam. Sr.

**Ausbrechen.** Strhlouti smích. Dal se v láni. Jal se nadávati. Rozplakala se. Mk.

**Ausbruch**, něm., čabrňák, Šp., samotok. Vz Vino.

**Ausfall.** Soukromá bránka v jhradbách, výpad. Choditi k řece výpadem. Sr.

**Ausführen**, způsobiti; erledigen vyříditi. Mk. —

**Ausgang**, něm. Dnes si mohu (smím) vyjítí.

**Auskultace**, e, f., z lat., posloucháni. — Auskuttant, a, m., posluchać: praktikant soudni; dříve také: čekatel professury.

**Ausnahme.** Byliny hbité rostou a umírají kromé netřesku a barvínku; ohne A.: všichni (vesměs). Mk.

**Ausnehmen.** To se krásné nese. Odtud se hudba přijemně poslouchá, sem hudba přij. zaznívá. — Vz Vjimáti se.

**Ausoni-a**, e, f. Staré jméno Italie.

**Auspejt**, u, m, z něm., Ausheute, výtěžek, získ (v horn.). Pr.

**Auspitz**, Hustopeć, e f.

**Ausrichten.** Co proti nemu zvede? Mk.

**Aussee**, už, městys ve Střrsku. S. N.

**Aussig**, ústí nad Labem. S. N.

**Australie**, e, f. n. Okeanie. Dělí se na penínsu (tato sluje také: Nový Holland) a ostrovy, které dohromady také Polynesii slují. Ctyři skupiny ostrovův: a) pevninské blízko; b) pevniny jsoucí; b) Melanesie (tmavé o.j.: Nová Guinea, Nová Britannia, N. Irsko, N. Kaledonie atd.); c) Polynesie (mnohoostrovi); Nové Seelandsko, Společenské souostrovi; d) Mikronesie (drobné ostrovy): Karoliny, Mariany atd. Držary Australie: a) britské, a) celá pevnina s osadami: Nový Wales (Lels), země královina n. Queensland, Viktorie, jižní Australie, západní Australie, Tasmanie; b) dvouostrovi: Nový Seeland a ostrovy Fidji; b) francouzská: Nová Kaledonie, Společenské souostrovi; c) španělské: Marianské souostrovi; d) hollandské: západní pobřeží Nové Guinea; e) Ser. amer. Unie; f) královestí Sendwiške (domácí); g) nespořádané obee nevdělaných Malajův. Tl. 113., 116. — Vz S. N.; A. jižní, vz S. N. IV., 412. — Australien.

**Austrlitz**, Slavkov.

**Ausweg.** Tu něni cymnutí. A vidouce nežbyti za milosť prosili. Tu na jiněm nebylo nežli do lodí se vypraviti. Har. — Mk.

**Auszer dass**, leč, leč ž, jediné leč, kromě že, toliko že, nežli že, mímo to že, jen aby, jen toliko-li. Mk.

**Auszerhalb.** Krom vlasti zemřeli. Jel. Vně církve přebývá. Mk. Za, mímo, venku, ven, zvenčí, zvenku. Rk.

**Authenticky**, pravý, hodnověrný. Rk. Authentisch.

**Auto da fé**: soud za příčinou vřy, inkvisice. Rk.

**Autobiografie**, e, f., řec, vlastní životopis. Rk. Autobiographie.

**Autodidakt**, a, m., z řec, samouk. Rk.

**Autograf**, u, m., z řec, vlastnoruční spis. Rk. Autograph.

**Autochton**, a, m., z řec, tuzemec, Rk., praobyvatel.

**Autokrat**, a, m., z řec, samovládeč. Rk.

**Automat**, a, m., z řec, samohyb. Rk.

**Automed-on**, ontam, spolubojovník Achilleuš.

**Autonomie**, e, f., z řec, samospráva. Rk.

**Autor**, vz Auktor.

**Autorisace**, e, f., splnomocnění. Autorisation, Vollmacht.

**Autorita**, y, f., z lat., základ, vážnosť, důstojnosť, vážná osoba. Rk. Autoritaet.

42

Bádavý — Bachora.

Bádavý. B. oči, zrak, Nt., forschend.

Baden, a, m., u Vidné. Rakouská Teplice.
S. N.

Badensko, a, n., země v západ. Německu,
Baden.

Badka, y, f., vahidlo; tečka (Punkt). Na
Slov.

Badkati = pobádati, vábiti. Na Slov.

Baduřiti, il, en, éni; badurkati. — koho
čím: namluviti někomu něco, oklamati, Šm,
anplauschen, täuschen.

Badyán, u, m., bylina, Sternanis. B. žlutý,
nachový. Jg.

Baeŕ-is, a, m., řeka v již. Španělich. Qua-
dalquivir.

Bafati, bafnouti, bafávati. Bafnouti, fnul
n. fl, uti. — si z čěcho: z dýmky, paffen,
schmanchen. — na koho. Rk. — proti ně-
komu, s kým.

Bagage, fr. (bagáž, obec. pakáž). 1. zara-
zadlo, břemena; 2. špatné zboží, špatný lid,
luža. Jg., Rk.

Bagatelle, fr., maličkosf. V obecné mluvě
se vyslovuje: pakatel. Za b. něco koupiti.
Brn.

Bagger, u, m. (holland.), hlubieŕ stroj,
hlubidlo řek. Rk. Stroj na parní lodi, jenž
sahaje do hloubky vynáší z řek, přístavů atd.
písek, bláto, kamení etc. S. N.

Bagnet, vz Bajonet.

Bagno, a, n. (baňo), it., 1. kázeń; 2. trest-
nice přímořská (galejní dvůr). Rk.

Bagoun, a, m. Uherský vepř u. prase.
O původu vz Mz. 101. Je jako b. = tůstý.
Je vypasněj jako b.

Bahel, a, m., ryba. Krok.

Bahenný. B. zímnice, Rk., smrad, tresf.
Sumpf.

Bahnáč, e, bahňák, a, m., pták brodivý,
Sumpfvogel. — 2. Bahnák, u, m., vz Na-
plavineny. — B., Wiesenerz. Techn.

Bahňátko, a, n., jehňátko, beránek, ko-
číčka (na stromech). Kätzchen. Na Slov.

Bahnatý, plný bahna. Jg. Vz Bahnitý,
sumpfig.

Bahnění, n., rození ovei, das Lammen. D.
B. mysli. V. — B., plnění bahnem. Das
Sumpfigwerden.

Bahuěti, čl, čni = bahniti se. — v čem:
v rozkosech bahniš, Vid. list., sich wälzen
wie im Sumpf.

Bahní smrad, Jád., ýýpar, ryba, přeslička,
ryže, rostlina, pták. Sp. B. hnědouhli. Jg.
Sumpf., Morast.

Bahnice, e, bahnička, y, f., plodná ovee,
Mutterschaf. O původu vz Mz. I., 15.—17.
V třetím roce slove již dospělá ovee ba-
hmici. Koubl.

Bahník, a, bahnivec, vce, blatník, a, bla-
tovec, vce, m., mořská ryba, Thunfisch. V.
— B., u, m., bylina.

Bahnily, hlížni, D., citerig.

Bahnina, y, f., bahni zápach. Ten kapr
smrdí b-nou, Us., schmeckt sumpfig.

Bahnisko, a, bahniště, č, n., temeniště,
bažina, močál, Sumpf, Půhůl. V. Z bahniště
vozů dobývati. Vrat.

Bahnistný = bahnitý. D. B. pijavice (v
bahné žijící). Reg. zdr.

Bahniti, im, 3. os. pl. bahni, (ne: bahněji),

il, čn, čni; bahnivati = sumpfig machen, bahn zanašeti. — co: louku, Jg., ovee b. = plaviti. Us. (Bolesl.). — se: Ta louka se bahní. Jg. Noha se mi bahní podbírá se, eitert. Us. — 2. Ovce, kozý se bahní (v obec. mluře: bahněji) = rodí, oves parere, lammen. Stran odvození vz Mz. I., 15.

Bahnitka, y, f., bylina, andromeda. B. čty-
hranná, prcholistá, skropená. Rostl.

Bahnatosf, i, f., Sumpfigkeit. Ros.

Bahnitý, sumpfig, morastig, schlammig,
pfuhlicht, bahnatý, blatnatý, bažinatý, ka-
lužný, kalužnatý, močalový, močalovitý, mo-
cidlovatý, močarovitý, úvarovitý. Sp. B. po-
tok, V., bláto, Ros., místo, Kom., voda, D.,
půda (blatnice), krajina (blatina). Sp. — B.,
ryba, Sumpffisch.

Bahnivec, vz Bahník.

Bahnivost, i, f. = bahnitosf.

Bahnitý, vz Bahnitý. — 2. B. = bahníce
se, vz Bahniti se. B. ovee. Ctib.

Bahno, n. bahnó, bahénko, a, n.; behno,
bahnina, bahnisko, bahniště, bářina, bažina,
blatiště, bařinisko, bařisko, bažnina, bažiště,
močál, močidlo, mláka, mokřad, mokrada,
močár, močářina, močárně, močářisko,
mokřina, kaluže, louže, kal, kaliště, kalužina,
kaluha, nákel, produchy, zpára, zparysko,
dlápotisko; v polí: úwar. Sumpf, Morast.
Balno, které se pod nohami houpá: třase-
nina, třasisko, třasidlo. Které v zimě ne-
mzne: opařisko, vz Žába. Na lince: teme-
nec. Sp. V bahně vězeti. Pešín. Klátí se co
tresf na bahně. Prov. Ryba smrdí bahnem.
D. Bahnem pohnouti (aby více smrdělo). Reš.
Jako by se z bahna dobýval (nejde mu to). Č.

Bahnouti, nul n. hl, uti; zabahnouti, ge-
lüsten; — komu, se komu: Zabahlo ji n.
baží se jí (bažiti). Us. na Mor.

Bahnovina, y, f. = rašelina. Um. les. Torf.

Baholiti, bahlati = namáhati se.

Bahoniti, il, čn, čni = namluviti, ein-
reden. — co komu. Ros.

Bahoný = baživý. Na Slov. Plk.

Bahra, y, f. = loukof. Na Slov. Bern.

Bacháč, e, m., co bachaté jest, ku př.
luska, bäuchige Schotte.

Báchati, báchnouti, nul n. chl, uti =
tlouci, schlagen. — koho Na Moravě. — čim.
Děti blátem báchaji (do něčeho tlukou). Kollár.

Bachatost, i, f. B. lusek. Jg. Bauehigkeit.

Bachatý = tůstý, baňatý. Jg. B. lusky.

Bachna, y, f. = Barbora. Gl. — B., sud.

Berg. — B., tůstá žena, holka. To je b. Us.

Bachor, a, č, u, bachoř, e, bachůrek, a
bachorek, rku, bachořík, u, bachorček, ečku,
bachoříček, čku, m. — B., břicho, der Bauch,
der Wanst. Ros. — B. o člorvěčím břichu
s příhanou, der Wanst, Grosshauch. (Ne-
střídní json) bachora otrokové. Kom. — B.,
žaludek sriňský, Schweinsmagen. Také žalu-
dek sviňský nadíraný. Magenwurst. V. a vů-
bec veliké jelito, grosse Wurst. Reznik dělá
veliká jelita (bachory). Kom. — B., první
žaludek zvířat přežrykujících, der Käder. Vz
Žaludek. — B., a, m., otrok bachoru, ža-
ludka; tůstý člověk (bachoř). — B., bachora,
puchr.

Bachora, y, f., vz Puchr; 2. říká se dě-
tem mluviti začínajícim. Ty bachoro! Us.

44

Bald — Bambusový.

mne chváli, brzo haní. Jednak mu, jednak nepřitělěte zdáli se vítěziti. V tom se do smíchu dal a v tom do plače. Mk.

Balda, y, f., silná hůl. Na Mor., Ch. Starker Stock.

Baldach, u, baldachyn, u, m. Baldach = Bagdad (Gl.) a odtud drahé tam dělané kćtiny. 1. Tkanina hebdárná, z Bagdada přinešená. — 2. Pokrov, nebesa v nádherných pokojích, nad oltářem atd. — 3. Stimidlo, opona. L. Vz. Mz. 103., S. N.

Baldryán, u, m., z lat. valeriana. Vz Kozlik.

Baleary, gt. Balear pl., f. Ostrovy Mallorka a Minorka u Španěl. — Baleařan, a, m.; balearský.

Baleš, e, m., nemazaný vdolek. Us. Na Mor.

Balet, ballet, u, m., taneční hra L. Taneční představení v divadle spojené s pan tomimikou. Hd. — Balletná mistr, sbor. Rk. — Balletník, a, m.

Balič, e, m., kdo balí, Packer; šátek na hlavu. Kopftuch. Us.

1. Balík, u, m. = bal. B.zboží, papíru (20 kněb), b. tiskářský (první nástroj k nadávání barvy). Jg.

2. Balík, a, m. Tys b. (přezdivka). Na Mor. a v Čech. říkají tak sedlákům. Jg.

Balikovati, al, án, ání = něco špatně dělati. Us. — co. Ten to balikuje, macht es schlecht. Us.

Baliti, im, bal, 3. os. pl. balí, il, en, ení, eimballen. — co do čeho: dítě do šátku. —

Balk, u, m., žleb, rytvina, výplač, Erosionsthal. S. a Ž.

Balkán, a, m., pohoří v Bulharsku, Haemus. Balkon, u, m. Z romanskeho. Vlasky: balcone, fr. balcon, špan. balcon, stlat. balcones; odtud i něm. Balcon. Mz. 103. B. = krátká parlač, pavlan, výstup, výstupek.

Pt., Sp.

Ballet, vz Balet.

Balkoun, u, m., z balouni, vojínou najatí z jiných zemi, kteří v Uhřích proti Turkům bojovali. Vz (Gl.

Balounový, balonový. B. hra. Bern. Ballon.

Balovitý = tlustý, tučný. C. B. tělo, dle, fett.

Bálový. B. dům, šaty, svíeny. Jg. Ball.

Balsam, u, balsám, balzam. (balšam, balšán), míza róná lékařská z dřeva balsamorého a z jiných dřev. B. akouchi, arakusiri, bikuhy, gileadský n. z Gileada, indický, jantarový sírný, forsalémský, kanadský, karpatský, karthagiňský, kopaiva n. kabahu, marianský, mekeký n. z Mekky, muskátový, olovný, perský na rány, perúský n. indický, peruvianský, kapucinský, pro děti, řecký, rostlinný na vlasy, růžový, sírný, sírný barbadský, suchý, svíňský, tatranský, toluanský, uherský, terpentinový sírný, vodní, zelený, zemní, z Jericha. Kh. a aegyptský, židovský (gileadský n. opobalsam), nucis moschatae, storak tekutý, embryonis, opodeldok, b. vitae Hoffmanni. S. N. B. vonný, Ben. V., pravý

perský na rány, Jg., pro matku. D. — Horký b. žaludka = míza z aloč. — 2. B. = strom n. keď balsam vydávající. Jg. — 3. Balsam, obyčejněji: balšam, balšán = některé vonné rostliny: zahradní k. kudratný (balšánka, balsínek, kučeračka, kadeřavá máta), planý n. polský, vodní, řecký n. pany Marie. Jg. — 4. Balšán, a, m., ve východních Čechách nadávka sedlákům. Jir. — 5. B. = potěsení, atěcha. Cas do ran (srdeč b. line. Us.)
Balsamický, vonný, Us., balsamisch.
Balsamina, balsaminka, y, f., rostlina.
Balsamine.
Balsamovati, al, án, ání. — co čím tělo. Tr. Balsamiren.
Balsamovník, u, m. Rostl. Balsamholz.
Balsamový. B. větříček, vůně, pára (balsamem vonicí); masf, Br., míza, olej (z balsamu); strom, dřevo, semeno, zahrada, jablko, topol (balsam v sobě mající); sen (posilňující). Jg. Balsam-, balsamisch.
Balšam, vz Balsam.
Balta, y, f. sekera. Beil. Na Slov.
Baltické moře, baltičti Slované, baltické provincie. S. N. Baltisch.
Baltimore, (-mór), a, m., wě v sev. Americe. — Baltimořan, a, m. — Baltimořský.
Baluk, u, m. Na baluku jiti (polsky) = po čtvermo. L. Běhají o čtyřech n. na baluku. Ssav. Na baluku choditi. Rk. Auf allen Vieren gehen.
Balvan, u, m. bolvan, balban, balvánek.
1. Podlouhlý, reltýk kus horniny. Vys. — 2. Velíka, hmotná věc, kra, špalek. Klumpen, Block, Stíček, Ballen. — 3. Sudovitě přisekaný kus soli kamenné až do 30 centův. Nyní ve Viličee po 330 ř. Balvanová sůl = s. v balvanech. Banksalz. Vys. — 4. Mórská cna. L. — 5. Modla, Götzenbild. Papr. — 6. Ballan, a, m., = nemehlo, trup. Einfaltspinsel. L.
Balvanovitý. B. hory, blockartig; plump, schwer.
Balzam, vz Balsam.
Bambitka, y, f., pistol. Pistole jednodvou-, mnohohlavňova. Z bambitky stříleti. Sp.
Bambol, u, m., brambor. Rostl.
Bambolatěti, im, 3. os. pl. -tějí, čl, čení, knollig werden. Zemčata bambolatěji (bambolatými se stávají). Rostl.
Bambolatý, bambolovitý, bamboly mající. Rostl. Knollig.
Bambolek, lku, m., suché ovčí lejno na vlhć. Klunkerker. Ch. — B., a, m., malý člověk. Knirps.
Bambule, e, bambulka, y, f., něco kulatého; skřínka na masf., Salbenbüchse, V.; bámě na věži, Thurmknopt; jabléčko z bramborového květu. Samenkapsel der Erd. Jg.
Bambulina, y, f., hlíza, Knollen. Rostl. B. svazečná, mudlatečná, dlanitá, prstnatá, mnohopupenná, hrholatá, šupinatá. Presl. — Bambuliny = rostliny s bambulemi. Vaň hosp.
Bambulnatěti, čl, čení = bambolatěti.
Bambulnatosť, i, f. Knolligkeit. Rostl.
Bambulnatý, bambuliny mající, knollicht. Rostl.
Bambus, u, m. B. obecný, polní, bezbranný. Bambusrohr. Jg.
Bambusový. B. třtina, hůlka. Jg. Bambus-

Bán. — Bank.

45

Bán, lépe než ban, a, m., z arabského n. perského; persk. ban = strážce. Vz o původu Mz. 103. — *Bán* = králář náměstek. B. charvatský. — V širším smyslu bánové = spáření rozličených, zřáště menších krajín. B. severinský, sedmihradský atd. — Na Černé Hoře místo gospodar = pán. Mz.

Báň, vz Bánč.

Banalni = všední, bezvýznamný.

Banan, u, m., Musa, Pisang. B. blamatý, přímoklasý, červeový.

Bananě, č. f., plod bananový. Jg. Bananfrucht.

Banát, u, m. Krajina v již. Uhersku. — Banátský. B. pšenice, kukurice.

Baňatka, y, f., hruška. V.

Baňatosít, i, f. Bauchigkeit.

Baňatý. B. nádoba, konev, hrnek, džbán, skleníce atd. Jg., bauchig, plutzig.

Baňcar, u, m. Z lípového lýka upletený kosík na rudu stříbrnou. Vys.

Baňče, ete, n., bančatko = house. Us., Bolesl.

Baňčič, c, m., kdo bačí. nabadač. Hetzer.

Baňčiti, im, 3. pl. -či, il, en, ení; baňkovati, baňčivati. — koho (biti na lice), ohřeigen. Ros. Us.; 2. sváděti, namlouvati: holky, überreden, hetzen. Vid. listy., Th. — koho čím (namlouviti). — koho k čemu. Rk. — koho s kým.

Banda, y, f. (z it. banda). 1. *Spolek*, shromáždění lidí. Bande. Gesellschaft. V jedné bandě, z jedné bandy býti. Jg. — 2. *Spolek budičár*, taškářár. Rotte. Bande. B. loupežnická. — 3. B. *hudební* u pluku vojenského. K bandě patří veliký buben, talíře a triangl. Hld. — B., rozšířená šachta. Techn.

Bandage (bandáž, fr.), obvazadla, obvazky hojičské. Rk.

Bandaska, y, f., na Mor. mandaska, banda, kulatý, baňatý díbán s tenkým hrdlem. S b-skou vodu choditi. Jg. — B., hál. Us. — B., urna.

Banderie, c, f., prapor zemské hotovosti v Uhřích. Rk.

Banderi-um, a. n., dle *Gymnasium*.

Bandit, vz Bandyt.

Banditstvi, n. Banditenleben.

Bandory = brambory. Kb. (Bandor, bandůr, u, m., bandora, y, ř.).

Bandur, a, m., na Slov., pěší roják; zavalitý, nejapný člověk. Us., Jg.; — 2. Bandur, u, m. Houska z černé mouky n. podlouhlé chleby, pěkařské. V Boleslavsku a Jičínsku; v již. Čechách: krufoksa m. kruchovka (kruch = chléb), ponévadž jest z kruchové mouky, t. j. z té, z které se dělá chléb. Kts.

Bandura, y, f. = bandur. — 2. Bandura, y, m. = zavalitý, nejapný člověk. — 3. Nástroj hudební, loutné podobný. Die Pandore, Pandure. D.

Bandurka, y, f., lavice, na které koho bijí. Ležel na bandurce (byl bit). Č. Vz Trest. Bandusi-a, e, f., studánka u Venusie v již. Italii.

Bandyt, a, bandyta, y, m., z it. bandito = vypovězenec. Verbannter, Geächteter. Bandytem býti. V. U Polákův: z domova vypovězený. Mz. 104. — B., loupežník. Us. —

Tur. kron. Bandit. Räuber. — *Bandytský* život. Jg. — *Bandytstrí*, n. Jg.

Báně, č, báň, č, f., baňka, baněcka, banička, y, f. 1. Nádoba zahrválitá, bříchatá: eínová, hliněná, skleněná, Jg., zlatá, Br., měděná, na ocet, Us., olejná na oleji. V. Bäuchiges Gefäss, Kanne, Blase, Krug. — 2. Alembik k páléni rod. Kolbe. B. kráření, povětrná, u vývěvy. L. Do báňč distillovati. Aleh. rkp. — 3. *Z proutí upletená: holubi* = holubník. V. Taubenhaus, -korb. Místo, v kterém holuby chovaji, holubinec (báňě) slove. Kom. Točí se, jako holub na báni (na bańce). Vz Neposeda. Lb., D. — 4. *Nawchu vřeže*. Der Thurmknopf. — 5. Polsky a rusky = lázně. L. — 6. *Dál, doly*. Soujem děl dołových, v kterých se kopaji užitečné nerosty. Vys. (Tedy ně jenom šachty, jak Am. píse). Vz Sachta. — Někomu zlaté báň slibovati (hory). Jg. Vz Slikoval. Lb. Ani bý mu báňě nestálely (omarnotratném). Jg., C. I báňě se přeberou. Bern. Pk. Báňě jest báňě, předě se přebere, když se vždy se ní jde. Bern. — Odtud 7. Báně = báňská, horní mésta v Uhřích: B. Veliká (Rivulínum, Neustadt); B. Zlatá (Aurimontium, Goldberg); B. Nová (Regiomontum, Königsberg). Vz Bánský. — 8. B. rosi = vosi hnízdo. V Klatovsku.

Banictvo, a, m. Knappschaft.

Banička, y, f. = baněcka, báňchiges Gefässchen. D. — B., plod mechu. Rostl. — B., husička. Us. Bolesl.

Báník, a, m. = horník. Plk. — B., u, m., náčini k vytírání děla po vystřelení. D. Stückwischer.

Bániti, im, il. čn. čení = bám činiti = nadýmati, bauchig machen, autblasen. — se. Zlob. —

Banitost, i, f. Jg. — Baňatosf.

Banitý, baňatý. Reš.

Bank, u, m., banka, y, f.; banko, a, n. (it. banco, fr. banque.) Sněm český usnesl se r. 1862. o tom, aby se řikalo: banka, a nyní tohoto slova všeobecně užíváme. — 1. Stál penčioměncův a peníze na něm jsoucí, penčoměna. Die Wechselbank, die Bank. — 2. Peníze, které hráč na stál položil a proti němuž ostatní hrají. Die Bank. Bank u. m. banko držeti, dělati = peníze saditi. Bank hráti. Banku vyhráti. D. Bank komu držeti = míti ho závislým od své vůle. L. — 3. Pojistěná skladní komora cietra, do níž se peníze kladou a na skrovný úrov drvydávají. Peněžňa. Sp. Das Wechselhaus, die Leihbank, die Bank. Dáti neb skladati = peníze na bank. Bank držeti = penězi kupěti. Bank pustiti = bankrotovati. U něho jak v banku = má vždy hotové peníze. L. Reditel, řízení, úředník, pokladnice, ředitelstvo, nejvyšší správa, výsada, dlužník, listina, poměr, majetek, juční banky (penězny). Sp. Banka hypotheční, rolnická, úvěrní, hospodářská, půjčovní, Sp.; vedlejší n. filialní, nadaci, schovací (Depositenbank). J. tr. Banka úvěru pozemkového a průmyslového lépe než: úvěrní banka pro pozemky a průmysl. (Pro je zbytečné. Banque du crédit foncier et industriel). Bs. Banky převodné (Giro- B.), cedulové, eskomptní n. srážeci, půjčující na zástavy movité čili půjčovny na zástavy.

46

Bank — Barbír.

půjčující na zástavě nemovité n. banky
hypotheční, deposiční n. schovárný. S. N.
Česká b. obchodu a průmyslu, česká eskomptní
b., česká národní banka, čes. Union b., čes.
spol. banka pro úvěr hypotheční, čes. vše-
obecná b., hospodářská úvěrní b., pražská
směnkářská b., splvní splátková b. v Praze,
úvěrní b. v Kolíně, živnostenská b. pro Čechy
a Moravn; b. anglorakouská, anglouherská,
eskomptní b. (moravská, dolnorakouská,
štýrská, frankorakouská, frankouherská, ob-
chodní b. videňská, rakouská hypotheční b.,
hypotheční b. haličská, hospodářská úvěrní
b. pro Čechy, moravská b. pro průmysl a
obchod, vid. směnkářská banka atd. Z novin.

Baňka, y, f. Vz Báně. — 1. Nádoba, Gefäss, vz Báně. B. olejná, skleněná atd. Jg. Čím b. navře, tim páchne, až se rozbije. Sk. Baňka = baňatá sklenice k rozpoštění. Vys. — 2. Ioliček. Dal mu baňku. Ros. Baňky, šnúpky, kačírky držeti. Vodň. S baňkou se potkati. Vrat. cest. — 3. Baňka soli = kousek soli. L. — 4. B. na vodě = bublina. Wasserblase. L. Baňka z mýdla (mydlná. L.) — 5. B. lazebnická, kterou se krev pouští, pušťadlo. Schröpfkopf. Vz „Nástroje“ k sázení baněk. B. skleněná, mosazná, kaučuková. Cn. Baňky stavěti na podpaži a pod paži. Lk. Baňky sázeti (baňkovati); baňkami krev pouštěti. V., Kom. Tak jest mi to milo, jakobus mi baňky sázel. Sych. Třeba mu na hlavu postavící baňku (= jest blázen). L. Baňky jeden druhému sázel (tupili se). L., Č. Přisadil mu u pána baňku (přisolil náň, přílepil mu svíšku). Čas. mus., Č. Potok se s baňkou (nouštehl se). Č. — B., mosazná pukla na kníze. Die Buckel. D. — B. v üstech = zvuk huby naduté. V.

Bankál, u, m., banka; 2. římsa pod oknem, Gesims.

Baňkář, e, m., kdo dělá baňky, lahevník, Flaschner. — 2. Kdo baňky sázi, der Schröpfer. Toms. — 3. Kdo koho bančí, namlouva, Hetzer. Ohrenbläser. Vodň. — Jg.

Bankér, a, n. bankýř, e, m. 1. penčzo-
měnec, Wechsler, Bankier, fr. banquier.
— 2. Boháč.

Banket, u, m., z it. banchetto, kvas,
hostina, Schmaus, Banket. B. držeti, V., b.
připraviti, Stel., b. strojiti. L. Spavil mu
ne leda b. = zle se s ním obešel. Lvu ky-
jem hroz, uvidíš, na jakém banketu budeš
(o nebezpečenství). L.

Banketní, besedný, kvasný, hodovník.
Banket-, Schmaus-, Banketník, a, m., kdo
banket dává, Schmausgeber, nebo hodovník,
Banketirer, Schmauser. Jg.

Banketovati (panketovati. V.), al, ání,
banketiren. — koho = částovati. L. — se. L
— na co: Sami též budou na sirotěci b. Stele.

Bankota, y, f., vz Bankovka. Banknotte.

Bankorot, u, m., bankot, bankrut, it.
bancorotto, der Bankerott = zlámana stolice,
ponévadž za starodávna kupčům platiti ne-
mohocim ve shoru kupeckém lavice (vz
Bank, 1.) zlámána byla. Jg. V Benátkách
míval na mostě riotlském každý obechodník
lavici (banca), na které peníze se počíitaly.
Nemohl-li některý kupec v ustanovený čas
slovu svému dostáti a zaplatiti povinných

peněz, byla na znamení, že čestného toho
místa nehoden jest, jeho lavice rozbita
(banca rotta), od čehož pochází, že o člověku
na mizinu přišlém říká se, že učinil bankrot.
Kv. Bude b. Kram. B. podvodný, lehkomyslný,
nezaviněný, státní. S. N. B. udělati = do-
kupěti, na mizinu, na koráb přijiti. Nt. —
2. Bankrot, a, m. = na jméni upadlý. Kron.
tur. Der Bankrottierer, Bankbrüchiger.

Bankorotovati, al, ání; bankrotovati,
bankrutovati. Bankerott werden, bankerot-
tiren, do-, prokupěti. Na schvál b. Jg. —
na čem: na cti (přijiti o česť). L.

Baňkovati, al, án, ání. — co: sůl = sůl
na menši kusy (balvany) rozrážeti. Vys. —
koho: nemocného = baňky mu sázeti,
schröpfen. Us.

Baňkovitý. B. koruna. Rostl., Bäuchig,
rund.

Bankovka, y, f., banknota, banknotka.
Banknotte, Bankozettel. Vydání, oběh ban-
kovek. Šp. Bankovky vydati, stáhouti, J.
tr., padelati. Šp. Lis na bankovky. Šp.

Bankovní: půjčka, úvěrní list. Šp. Bank.-Bankovník, a, m., Banquier.

Bankový, Bank, Wechselbank. — B.
dům, nadací, upsání, odměna, hodnota, číslo,
mark, Šp., ústav. J. tr. — Bankovnický
dům. J. tr.

Bankrot, vz Bankorot.

Bankrotář, e, m., bankrotník, vz Ban-
korot, a. — Bankrotorati, vz Bankorotovati.

Bankýř, vz Bankéř.

Baňovitý. B. nádoba, Reš., bäuchig, rund.

Baňský, na Slov. a to lépe: baňský vz -ský. B. úrad, město, výtěžky. Nz. Vz Báně. Berg.-B. Bystřice, Neusohl. Neosolium, v sev. Uhrích.

Baňství, n. Markscheidekunst. Rk.

Bár = třeba, byf i, aby i; aneb; kěž,
kéžby. Na Slov.

-bár. Přípona jmen podst. . řezbář. V již.
Čechách: řezbař (-bár). Kts.

Bára, vz Borabara.

Barabina, y, f. = barák. V Krkonoších.

Baráčník, a, m., chalupník, der Häusler.
— Baráčnice, e, f.

Barák, u, m. Cf. arab. barak = stan.
Jg. Vz Mz. 104. V Krkon.: barabina. B. =
chatré, chalupa, bouda, die Barake, Hütte.
Ma b. na spadnuti. Us. — bouda pro
rojáky. Jg., Sych. — B. = orčín. Na Mor.

Baran = beran. Na Mor. a Slov.

Barba = barva. Vyb. I.

Barbar, a, m. z řec. βάρβαρος = cizí,
cizemoec. — 2. Nevzdělaný; někdy i ukrutný.
člověk, surovec. Jg. —

Barbarism-us, u, m.; chyba proti pra-
vidlům jazyku, cizomluv. Jg.

Barbařiti, im, il, ení = barbarsky jednati.
— v čem. Ve vlastním jazyku. (C.)

Barbarský = cizí; nevzdělaný; ukrutný.
Us., Tur. kron. — Barbarisch. Barbarsky
s někým zacházeti.

Barbarství, n. = dirokost. Národ z b.
vymaniti. — 2. Nevzdělanost. — 3. Ukrutnost.
— 4. Nelidský skutek. Nt. B. páchati, se do-
pustiti.

Barbarstvo, a, m., vz Barbarství.

Barbír, a, m., v obecné mluvě: polbír,

Barbír — Barva.

47

z fr. barbier a to z lat. barba. U starých Čechův: barvíř, nyní: bradyř, holič. S. N.

Barbiton, u, m., řecký hudební nástroj. Jg.

Barbora, y, f., Barborka, Bára, Barka, Baruška, Barunka, Bořena, Bořenka, y, f., z řec. = cizi. Proč chodíť k Barboře, když všecko na dvoře (nepotřebovati ničeho). Vz

Blahobyt. C. O sv. B—ře, sině jsou na dvoře. Hrš. — 2. Barbora = basa. Slov. — 3. Na barborku hráti (míčem). Us. u Litom. — 4. Cubka u cozu. Na Mor. (Boć.). — 5. Při-
stěší, z něhož k lžním n. na prádlo n. do pivováru vodu váži; také studnice v pivováře. Jg. — 6. Prachovna na lodích. Bur.
— Barbořin, a, o.

Barcelona, y, f., mě. v Španělích. — Barceloňan, a, m. — Barcelonskýj. —

Bárci. V obec. mluvě m.: ba arei.

Bard, a, m., z něm. básník starého věku v jihozáv. Evropě, zpěvák. Jg.

Bardijov, a, m., mě. Bartfeld, v Uhřích. Jg.

Bardůn, u, m. Zastaralý, hudební nástroj. Mz. 104. Jiní myslí, že slovo toto znamená silnější struny téhož nástroje. Potáhneš-li na hůslech jedněch strun výše, potáhnutíť je i bardunov, atř by ze všěch šěl hlas řádný. St. — Vz více v (Gl. 4.

Báreční = lodní, Barken. Vz Bárka. B. provaz. V.

Barevna, y, f. = barvírna. V.

Barevní hůl (k barvě náležející). V.

Barevnictví, n. D. Färberkunst.

Barevnik, a, m. = barvíř. Troj.

Barevnosť, i, f. B. piva. Färbigkeit. Jg.

Barevný, farbig, jest nerost, který na prach roztlučen jsa barvu svou podržuje, jako kovy. Vys. — B. přítel (neupřímný). C. B. vlasy, obočí (tmavě), pivo (oppos. bledé). — B. dřívi, kotel, Färbе, = k barvení nálečející. Reš., D.

Barchan (Barchent), barkan, u, m. Tka-
nina, jejíž osnova hlěná, vetkáni bavlněné
jest. Stran původu vz Mz. 105., (Gl. 4. B. na
podšívku, Šp., na haleny, na šaty. Kh. —
2. V mincornách železno náčiní, v které se
stříbro vlévá. Od toho „barchaník“, které
dřízel barchan (hrušku) k lití roubičků nebo
cánův stříbrných. Vz Cány. Am. — Barcha-
nový. B. sukně.

Barchant, a, m. = pankhart, podvržence.
Na Mor.

Barikáda, lépe barrikáda, y, f. Uliční taras, přepora, Rk., z fr. barre či barrique = sud. S. N.

Bařina, y, f., bažina, třasovisko, slatina, baniště, blatisté. Vz Bahno. Šp. Der Sumpf, Marsch, Morast.

Bařinatěti, ěl, čěni, 3. os. pl. — těji. Ros.
Louka bařinatí = bařinatou se stává, wírd
sumpfig. Ros.

Bařinatiti, ím, ony — tí, il, cen, ceni, = bařinatým činiti, sumpfig machen. Ros.

Bařinatost, i, f. Sumpfigkeit.

Bařinatý. B. země. Kom. Sumpfig, morastig.

Bařinný. B. rostlina (v bařinách rostoucí). Rostl.

Bařisko, a, n., bařina, močál. Na Mor,
D. Der Morast.

Bárka, y, f., loďka, člun, kocábka, Barke,

menši než koráb. V. — 2. Dřevěný n. zděný sloup, pilíř pod mostem, mostnice. Most na šesti bárkách. Us. — Jg.

Barkan, vz Barchan.

Bark-as, a (dle Páv), nebo: Bark-as, y (dle Despota), m., vůdce karthaginsky.

Barnab-as, y, n. a, m., (viz: Barkas); obyčejné Barnaběš, e, m., učědník sv. Pavla.

Baroch, u, m., bachor, Wampe.

Baročač, e, m., barokač. pýšný člověk jako břičač se nafukující. Us.

Barometr, u, m., z řec. pagós (těžký) a μέτρον (μιρα), těžkoměr, tlakoměr. B. stonpá, klesá, padá, ukazuje na krásné etc. povětí, nechce se hýbati; b. je lhář. Barometer.

Baron, a, m., z fr. Barona délati, na barona si hráti. Us. — Baronoric. Baronorna (deera baronova). — Baronský. — Baronstri, n., hodnosť, 2. státek baronský. D. — Baronstro, a, n. — Baronův. Jg. — Baronka, ý, f. — Baronová, č, f.

Baroun, u, m. Veliká loď, z vlas. barcone. Mz. 105.

Barriera, y, f., z fr., zábradlí. — 2. Mytní zápora. Rk.

Barrikáda, vz Barikáda.

Bars = ačkoli. Na Slov.

Barta, y, m., Bartoň, Bartoš, Bartonš, Bartossek, Bartonek = Bartholomaeus. Gl.

Bartfeld = Bardijov, a, m.

Bartoloměj, e, m., Barta, y, Barták, a, Bartek, tka, Bartoň (č.), Bartoš, e, Bartonšek, ška, m. Bartolomějská noc, vz Noc. Na sv. B—je brambory do věrtele; Na sv. B—je močí jelen do vody a nesmí se nikdo více koupatí. Hrš. Bartholomaeus.

Barušky, pl. f., kočičky, jehnědy na stro-
mech, Kätzchenen. D.

Barut, a, m., Baireuth.

Barva, y, f., (harba, Yb. I.), z něm. Farbe, vz: f, b. — Gt. pl. barev. Lučba, smíšenina, hra, taláčení, rozptýlení barev. Nz. — Barva jakožto vlastnost těl: přirozená, původní, subjektivní, kovová, nekovová, Nz.; jasná, temná, tmavá, stála, nestála, plná, silná, živá, slabá, pravá, nepravá, mineralní, Šp.; červená, modrá, bílá, zelená, hnědá, černá, šedlá, žlutá atd. Us. — těhná, dikavá (eisengrün), dubová k spodnímu nátěru, helová (berggrün), koží, mědná či měděná, medová, Kh., vosková, žemličková, šeříková (Lilafarbe; šeřík = turecký n. Španělský bez), Rk.; vodová, Pt.; mosazná, duhová, planemá, zlatá, stříbrná, zvonová, ocelová, tabulová, Nz., bělavá, blanytky, bledá, brčalová, brumatná, cihlová, citroenová, fialová, jablková, jatrová, holubí, hřebičková, karmasinová, kaštanová, klihová, královská, kolčavová, krvavá, lasicová, louhová, mličná, mrtvá, mramorová, myší, nachová, nebeská, oblaková, ohnivá, ořechová, perlová, pihavá, plavá, popelavá, rýšavá, ryží, sinalá, sivá, sklená, smolná, sněžná, šafránová, šarlatová, uhelná, umrlčí, vlčí, zemská, železná. Jg. Nejmilejší b. (Leibf.), křiklavá, proměnná, libá. Us. — Barvy nerostár: stálá, nahodilá n. nestálá, kovová, nekovová. — *Barry kovové*: bílá (u stříbra, cínu), šědá (u olova), černá (u železa), žlutá (u zlata), rudá (u mědi), hnědá (u tombaku). — *Barvy nekorové*: bílá jako sníh, šědá jako popel, černá jako aksamít,

Basantiti — Baštonada.

49

Basantiti, il, čni = řáditi, hausen, lármen; kliti, fluchen. Us.

Basař, e, m. Bassgeiger.

Báseň, sně, baseňka, básnička, y, f. Báseň, basňb z koř. ba (va ba-ji, báti), píponyń; s se vsulo. Schl. — B., smyslená věc, básnirá věc, smyslenka, eine Fabel, Erdichung, ein Maechren, fabula. To není žádná baseň, ale opravdivá historie. V. Když se věc stalá povídá, historia jest; když smyslená, bajka (báseň). Kom. Básňe mluviti, V., někomu vypravovati; všady známá b. Bern. — B. = daremné, marné, neuzitčené řeči, klerety, bajky, pletky, Läpereien, Fabeln. V. — B. Aesopova; Aesopska b. (taková, jaké dělal Aesop). — Vlk v básni, lupus in fabula. Bern. Cf. Vlk se zminí a on v sini. Brt. — B. vynešené citů pěkných, obrazotvornou moci a slory k tomu přiměřenými, (rynešené citův řeči rázanou, Nt.), ein Gedicht, poema. B. pastýřská či bukolická (selanka, Schäfergedicht), hanlivá či potupná (Sohand-, Spottgedicht), chvalná (Lobg.), oplzlá či pízská (schlüpfiges G.), výstražná (Warg.), o láсе, zamilovana (Liebesg.), žalostná (Trauerg.), žertovná (Scherzg.), b. o hrdinách, o reku, o recích (Heldeng.), o smrti, Jg., naučná (Lehrg.), příležitá (Gelegenheitsp.), z hotova, z patra, bez námyslu (improvisovaná), Nz., nárubná (Travestie). Dch. Básně skládati. D.

Basetl, u, m., basové housle. Der Bassetl, das Violoncell.

Basetlista, y, m., D. Bassetlist.

Basile-a, e, f., Basilej, e, V., mě. Basel ve Svýcarsku. Přitáhl k městu Basilei. U. V Basile-y. Reš. (tedy dle: „Zena“); lépe dle: „Ráže“. — Basilejský.

Basilika, y, f., velkolepý, hlavní chrám. Rk. B. chrám zvl. nádherou, výstavnosti a prostorou vynikající, jako chrám sv. Petra v Rimě atd.

Basilišek, ška, m. B., báječná potvora s kohoutí hlavou, hřebenem, hadím krkem, dračími křídy, ještěrim ocasem a ptačími drápy. Basilisk. Rk.

Bas-is, e, f., z řeč. βάσις. die Basis, zásada, základ; v lučbě: zásada; v metrice: předstopi; pata, podkladek sloupu; opora ve cojenství. Rk., Mk., Ml. — B. těkavá, združená, organická či ústrojna (v lučbě). Prevek basotvorný (zásadotvorný). Nz.

Basista, y, m.; pl. nom. a vok. basisti, basisté a basistové. Jg. Vz -sta, A (sklonováni mužských jmen.). Der Bassist.

Básnický = básnikovi náležitý, dichterisch, Dichter. B. mluva, řeč, věc, zvůle, zvolnosť, volnosť (svoboda). Nz. — B., vymyslený. B. řeči. Mudr.

Básnictví, n., Dichtkunst. B. epické, přirozeně, původní. Nz.

Básnička, vz Báseň.

Básník, a, m.; básníř, e, m. der Dichter. B. tragický; starých Švedův, der Skalde; starých Němčův, Barde; špatný (der Bänkel-sänger), Jg.; přirozený, původní, Nz.; satiřický, dithyrambický, Iliady. Nt.

Básnil, a, m., básnilék, Ika, špatný básnik. Mus.

Basníř, e, m., básník, Dichter.

Kottův Český slovník.

Básnířka, y, f., básnice, básnička, na Slov. basňarka, Dichterin.

Básniti, im, 3. pl. -sní, básně (ic), il, čn, ční; básnivati = bájeti; zpěvě skládati, zpivati, dichten, singen. — co: písné. Us. — s čím: s nadšením. — o čem. Rk.

Básnivě, Bůh b. smyslený. V. B. o kom rozprávěti. Troj.

Básnivost, i, f. Ros. = báječnosť, Fabelhaftigkeit.

Básnivý, báječný, smyslený, fabelhaft. B. věc, řeč (báseň), zámysl, V., vyčítání, Reš. (mythologie), přetvařování. Troj.

Basovní: nota, klausule. Bass.-

Basový. B. hlas, struna. Jg. Vz Bas, Basa. Bass.-

Basrelief, u, m., fr., vypuklá práce sochařská, Rk., vypuklá řezba. Šp.

Bassin (basen, fr.), u, m. 1. Vodajem, dolik n. jezero, do něhož vody se sbíhají; 2. celé němi přítoků jistě řeky: úvodi; 3. nádržka, která průplavy, vodotrysky atd. vodou opatřuje. S. N.

Bass-us, a, m., příjmi římské.

Basta, it. = dost již toho. Us.

Bastant, a, m., od basta; bastanta dělati (člověka, jenž k něčmuv dostatečen jest; páná). Jg. V již. Čechách: řádný chlapik, kubík. Kts.

Bastard, a, m. Od sas. bas = nízký a steord = pošlý; it. bastardo. 1. Smíšenec pochajeći od rodičův dvou rozličných, ale sobě blízkých druhův živočišich n. rostlinných, ku př. od koně a osla (mezek), vlka a psa. — 2. Zverhlec, nepodařile mezi zvířaty a rostlinnami. — 3. Dité nemanželské, levoboček; s příhanou: panchart. S. N.

Bastarnové, nův; před časy národ mezi Vislou a ústím Dunaje.

Bastonada, vz Bastonada.

Bastviti, im, il, en, ení = někomu něco namluviti, anplauschen. Kollár. Krok.

Basa, e, (vz Bača), m. nebo baše, ete, n., vladař města Jg. — Po bašovsku = jako baša. Sm. Třibunčným baše = ein Bascha von drei Rossschweifen. D.

Bašta, y, f. B. z lat. bastia: vóž, val, násyp nebo z vlas. bastia. Mz. 106. — 1. B. = část hradby rybihajici, z pravidla pětihraná. Die Bastei, des Bollwerk. B. plná, dutá, odloučená. Bur. Bašty město ohražují. Kom. — 2. B. = ohrada, zed, hradba, násyp, střílnice. Baštami město ohraditi, opatřiti. Reš., V. Bašty stavěti, dělati. Jg. Jiti na bašty. Po baštách běhati, se procházeti. Dnes hrajou na baštách v areně. Bašty sbořiti. — 3. Bonda kryjící čep u rybníka (barbora, barborka). Rk., Sp., S. N. — 4. Věž pohnutelná vajenská. Jel. — 5. Z bašty mu juží = smrší mu z úst. (Vz Tělo). Prov. C. — 6. = ochrana, obrana, štit, záštita. Budiž mu bašta a spomocnik. Ojíř. — Záv. — 7. Na baštách (v Prazě). Zlob.

Baštiř, e, m. Starši lavee stojící při lovení ryb na loděce a pečující o udržení řádného směru šaňky. Sp. — B., hlídač sádek rybních. Us.

Baštonada n. bastonada, y, f. (fr., it. ba-

4

56

Bělehrad — Benátky.

(n Čechů dříve i: řecký, dolejší). S. N. — Bělehradský. Us. — Bělehradna, a m.)

Bělený, -en, a, o = bílý. Na Slov.

Bělestvůcí, bělostvůci. B. říza. L. S.

Běleti, im, 3. pl. bělejí, el, ení = počínám
bilým býti, weiss werden. V. — Den bělel
= svítalo. Us. — se. = bílým býti. = se
čím. Vlas starosti se mi běli. Jg. B. se oděvem.
C. Sněhem se bělá (louka). Er. P. 196.
— Jel., L. — se od čeho: Vrch od
sněhu se běli. Jg. — se kde, kdy. Sníh
v dolině, na polich se běh. Onen vrch přes
celý rok (po celý rok) od sněhu se běli. Jg.

Belgově, žili v severní Gallii. — *Belgický*. — *Belgie*, e, f, severně od Francie.

Belhač, e, m. Der Hinker.

Belhati, na Mor. = kulhati.

Belhavý = chromý, kulhavý, Št., binkend.

Bělice, e, bělička, y, f., ryba, úkleje,
úklejka, plodice, Weissfisch. B. zamodralá,
jezerní. D. Běličky vody zajišťky, jahůdky
lesa lahůdky. — B. = bělavé hrušky. — B.
= Blassshuhn. V. — B. v botanice, ryba bílá,
Pottweide. — B. = bílá země. — B. = bě-
lidlo, die Bleiche. D. — B., druh třešní,
nanna, zeitige Weisskirsche. Us.

Bělič, e, m. B. plátna. Bleicher. — B.,
valchár. Plk. — B., štětka. Us. na Mor.

Běličí. V. — B. štětká. Us. Tünchpinsel.

Běličký = bílý. — Běličky, f., pl., bě-
lidlo. — Vz Bělice.

Bělidlo, a, n., die Bleiche. B. rychlé. Šp.
B. na plátno, na vosk. D. Dáti přizi do bě-
lídla. Us. Utekla čertu z bělidla (o černé,
spinavé ženské). Vz Tělo. C., Lb. — 2. B.,
čím se co bílí. Bleichmittel. Mýti se bělidlem.
Ben. V. — 3. Bělé ličidlo. Schminke.

Belík, u, m., vz Kbel. — Bělík, a, m.,
pták, Weissarsch.

Bělina, y, f., mastná, bílá zem. Us.

Bělisko, a, n. = bělidlo. Koll.

Běliti, im, 3. pl. bělí, běle (te), il, ení,
bělivati, weissen. Obyčejně: bíliti, vz toto.
— co: zuby, Ras., dřevo = kůru osekati;
kovy = přepouštěním bílé činiti. Vys. —
co kde. Vosk na slunci. Jg.

Bělitký, běloučký. B. nožica. Rkk.

Bělizna, y, f., bílá kožesina. Klat. — 2.
Bílá země. Novot. — 3. Bílé prádllo. D. —
B., rostlina, pella. Jg.

Bělkový, Eierweiss. — B. mok (v oku).
Krok.

Bellerof-on, gt. -onta, m., syn Glauka,
krále korinthského, usmrtil potvoru Chi-
maeru. Vj.

Bellon-a, y, f., řím. bohyně valky.

Bellovakové, národ v belgické Gallii.

Bělmo, a, m. B. na dřevě = blána, běl,
Splint. — B. v oku, das Weisse im Auge.
Žřítenice oka v bělmu sedící. Kom. — B. na
oku (bila n. šera blanka, cíňk na oku). Staar.
Oko bělmem se potahuje. Jg. Mití b. na oku.
Us. B. šlo s očí. Br. B. s oka sínzinitou,
vziti, sníti. D. Voda proti bělmu. Čern. B.
s očí sloupiti. Lk. — B. někomu dělati = na-
lhati, slíbovati, šiditi, Vorspiegeln. Jg.
Jb. B. na oko (předstírání, těšinská jablka).
Jg. Mají bělmo pýchy. Boč. Dělá jim b. na
oko. D. I to bělmo rád by mu z oka vzal.

(Vz Kleveta). Č. Spadlo mu b. s oči = ko-
nečně přece poznává, vytržen jest z bludu.

Bělmový, b. koření. Star.

Bělný = bílý, Hus. Vezmi 3 mříz mouky
bělné; Af jsou z mouky bělné koláčové ne-
kvašení. Br. — 2. Snadný k bílení. B. plátno,
Us., leicht zu bleichen.

Bělo. Něco na bělo barviti. Us. Na bělo
někomu něco říci (zum Scheine sagen). Sm.

Běloba, y, f. (bíla barva krycí). Weiss-
bleierz, obsahuje kyselinu uhlíčitou a ky-
sličnik olovnatý. Vz Těživec. Bř. B. kremžská
(kremežská. Nz.), zinková, barytová, S. N.,
anglická n. břídlíčnatá, benátská, cínová,
cišta, hamburská, holandská, janovská, kná-
těru spodnímu, lupková, olejná, perlová,
pražská, tyrolská, půdová, vizmutová, v oleji
utřená, zinková. Kh.

Bělobárna, y, f. Bleiweissfabrik.

Bělobna, y, f., továrna, na bělobu.

Bělohlávek, vka, m. pták. Weisskopf
(orel).

Bělo-hlavý, D.; -houbek, bka, m., Weiss-
maul; -hrdlý.

Bělohrad, vz Bělehrad.

Běloch, a, m., bílý člověk. Ostatně vz
Bělouš.

Bělo-krětý, Rostl.; -licí, -nohý, Jg.; -no-
ska, pták; -oký, V.; -ramenný; -rouchý;
-řit, i, -řitka, y, f., řit, a, m., pták (na Slov.
jířice); -ruký. Jg.

Bělost, i, f. Sněžná b. Die Weisse. Nt.
B. sněhová, Troj., b. nehtů, V., dřeva pod
kůrou (blána), Splint, V., b. v oku (bělmo).

Bělostkvouci, bíle se stkvějící. Br., Kom.

Bělostkvělý. Ch. — Bělota, y, f., bě-
losť. St. skl.

Bělotok, u, m., bílý tok, neduh. D. Mutter-
fluss. —

Běloučký, bělounký = bílý. B. ruce mi-
lují cizí namáhání. Km.

Bělouš, e, m. (kůň), Schimmel. Někteří
chtějí raději: bron (Sb.), brun n. brůna. Ale
slovo „brůna“ nenalezáme v tomto významu
jen v: Sv. Martin přijel na brůně (napadl
sníh). Že však tohoto slova dříve více užívali,
viděti z toho, že máme vlastní jméno Brůna.
— A Bron máme jen v Mat. verb. Tedy
může zajistě i bělouš státi. Sm. (S. a Z.)
o „Bron“ vz Bron.

Bělovačka, y, f., vz Vino.

Bělovlasý, weisshaarig.

Bělozubý, D., weisszähnig.

Bělpuch, u, m., bielpuch (zastaralé) =
pergamen. Das Pergamen. Snad ze štěrněm
buoch-věl, ags. boc-fel. Mz. 110. Daj Čechom
bělpucha a černidla do vále. Dal.

Bělúci, bělončký, bílý. Kat. 1096., 2329.

Bel-us, a, m., řeka ve Foenicii; 2. modla
indická; 3. král a praotec několika národův
východních.

Belvedér, u, m., z it. belvedere = pěkný
rozhled. V Praze: Letná, Letěn, S. N., nyní:
Sady korunniho prince Rudolfa.

Bělý = bílý.

Belzebub, a, m., z hebr., bíh Filistinských.

Benátky, tek, pl., f. Vz Čechy (stran
skloňování). V Benátkách. Ros. Venedig. —
Benátky, rystouplá voda na způsob jezera.
— B., dům nevěstek. — B., mě. v Čech,

58

Bércé — Beschränken.

z kosti hnatové (holena) a z kosti lýtkové. Svav. — B., vz Váhy vožové.

Berči = výběrči daní. St. Steuerinenehmer.

Berto, a, u. (z fr. Bordeaux?) Jg. či z: verre d' eau?). Dáti si f. = opíti se, veselý den si učiniti. Dal si m. = notu se napil. U's.

Berec, ree, m., berník, berní. Berći také v tom hřešť, že úkol berú rovné, ale zámazný berú tězce. St. Vz vie v Gl.

Berenik-e, y, f., královna aegypt., známa krásnými vlasy.

Berezina, y, f., rus. = Březina, řeka v Rusích. Jg.

Bergamotka, y, f., hruška; o původu vz Mz. 109.

Bergstein, ulice v Praze, Perštýn, Kameneč. Na Kamenci.

Berechati se = nesnadně jiti, schwerfällig gehen. Jg. — Ten se berchá. V již. Čechách: zberchat se, vyberchat se = pozdvihnouti se, selbrati se. Kts.

Berkán, u, m., tkanina ze žíni, z chlupův velbloudich, kozích, z vlny. O původu vz Mz. 109.

Berko, a, m., kdo rád běre. Na Slov. Pk.

Berla, y, f.; špatné: berle, e, f., Brt.; v již. Čechách: berdle. Kts. Stab. B. paštjšká (hůl), Kom., biskupská, Br., kráľovská, V., hasbatelská, věsteŭv. Nt. Scepter. Berlu kráľovskou mítí. V. Pod berlou krále hispánškého. L. — B. = hul podporňa chronomych. Jg. Die Krücke. Choditi na berlách. Ros. O berle choditi. D. Má se co chromyň na berle. Ros., C. (Vz Chudoba). A jednoduché, dvojitá, strojňá. Cu. — B. = držadlo u kosy, U's., na mizdřicím noži. D. Vz Berlik. — B. = dlouhá hůl ís křížem, na které vycvičený dravec hvizdáním vábi; také větev s rozsochou do země zaražena, ku které výř přivázán jest. Sp. = Berlicka u spruhle větvička, která se podobá berliče. Sp.

Bergleder: hyzna. Am.

Berlik, u, m., držadlo u kosy. Rk. Vz Berla.

Berlin, a, m. — Berlíňan, a, m., pl. —né; Berlíňanka, y, f. — Berlíňský (vz -ský). B. modř; po berlínsku.

Berlo-noš, e, m.; -rládce, -rládný. Rk., L.

Berma, y, f., od bráti (Berme, slov. slovo). Sloje mohutné těži se v stupňovitých přestávách (terassenförmig), jež dohromady slují berna; jednotlivá = lava, lávka, lavice; a když se strhuje, slove práce „strž“ (Stross). Am.

Berna, y, f., město Bern v Svýčařích: 2. bernični úrad, Steueramt.

Bernard, a, m., Bernhard.

Berně, č. f. B. sloula v Čechách obecná pomoc královi, pomoc pro obecné dobré. St. Dań, plat, poplatek. Vz konce článku. Die Steuer, Abgabe. B. zemská, z hlavy, nová, ze zivností, z nápoje (nápojní), pívní, potrvní, domovní, z dědictví. Jg. Berni platiti, D., dávati. U's. Lidi berněmi obťozovati. Háj., V., utiskovati, Us., vyssávati. Kom. Nová b. na půl úroku svolena. V. K berni dodávati. Jg. Dodavek k berna. D. Úředníci, kteří na berni sedie. Arch. I., 47. Vz vie v Gl. 6. — Berně se strany berouciho.

dań se strany dávajícího, platícího. Vz Dań. Sp. — B. = berničná úrad, berna, Steueramt. D., Ros.

Berné, čo, n., dań.

Berní, Steuer. — B. úrad, služebník, úředník (výběrčí), kniha. Jg., D. — Berní, iho, m., výběrčí, Steuerbeamte.

Bernice, e, f., dům berničný. Steuerhaus.

Bernický. B. služba. Ros. Steueramtsdienst.

Bernietvi, n., služba bernická; 2. úrad bernický (důstojnosť i místo). Br. Steueramt.

Berničný, Steuer. B. písář, úrad, Jg., uložení, úředník, okres, arch, kniha (k. poplatní, pokladnice, ředitelství, obec, věc, záležitost, zlatý, rok (poplatní), čára, patent, zacházalosť, list (poplatní), zřízení, lhůta, J. tr., správa, správee, kontrolor, účet, deficit, půjčka, náhrady, exekuce, fond, peníze, dozorece, katastr, povinost. Sp.

Berník, a, m., důchodní, celník. V. Steuerinnehmer.

Bernost, i, f. Habsucht. — B. peněz, Gangbarkeit des Geldes. Jg.

Bernový. B. peníze = berničně. 1590.

Berný — ku brani náchylný, lakomý, V., eigenműtzig. Soudcové nemaji býti berní. V. — čeho. Úřední darův berný. V. — 2. Co se bráti má, nehmbar. Berné peníze = běžný, gangbar, landlaufig. V. Néco za berný peníz bráti. Etwas für bare Münze nehmen. Sm. B. peníz = zloděj; neberný peníz = prostak. C.

Beroun, a, m., mě. v Čechách, něm, Berau, lat. Berona h. Berouma. Dříve sluho: Slavoslov. Má hrozy v Dráždán, ale žádnočko z Berouna. — Berouňan, a, m.; Berouňanka, y, f. — Berounský. B. koláče. — 2. Bähren u Olomouce. Jg.

Berouunka, y, f., řeka v Čechách. Beraunfluss. Sluje Mže a u Berouma jméno své měni. Jg.

Berounsko, a, n. Beraumer Kreis, Gebiet.

Berounský, vz Beroun.

Beroušek, ška, m., beránek. Us. Lampel, Lämmlein.

Beru, vz Bráti.

Berunka, bedrnňka, y, f., slunečko, pělesa, beruška. B. tečkovaná. Sonnenkalbel.

Beruška, y, f., beránek, das Lämmlein. — 2. B., Assel, Kellerassel. Kom. B. obecná. prasátko n. sviňka n. ovečka. — 3. = berunka. — Jg.

Beryl, u (e, Br.), m. drahlý kamen; je-li bledě zelený, akvamarin. Kat. 972. Vz Sunagrad. — Berylorj. B. barva. Beryll.

Beryt-us, a, m., mě. ve Foenicii. — Berytan, a, m. — Berytský.

Běs, a, m. = žlý břeček pohanský, zástupce všeho zlého, jehož jméno v dobách křesťanských přeneseno na dábla. Jir. Ein böser Geist; Teufel. Běsa mítí (děbelství. vzteklym býti). Jg. Byl v ní b. Pass. Z někoho běsa vlnmati, vypuditi. Pass. Ty vraže, bés v tě! Rkk. 12. — B. polední, rána morová. Jir. — B. u, m., psí vzteklosť. Hundswuth. Na Slov.

Beschönigen: obaliti, omluviti, sa obalem říči, zastříti, barvu čemu dáti. Vz tato slova.

Beschränken sich, přestati na něčem; na Mor.: úzkobiti se. Clověk se musí všelijak úzkobiti. Nemusí se tak ú. Těž: obcho-

Beschränken — Bez.

59

diti s mälem. Brt. — *Beschränken etwas*:
meze ukládati, vyznamenati, vyměriti; v ne-
zech držeti; nedati, aby něco z mezi svých
vystoupiло, aby přes meze své sáhalo; ně-
čemu meze vytknouti. Mk.

Beseda, besédka, besídka, besidečka, y,
f. — B. = słořo, řeč, die Rede, das Gespräch.
Na Slov. — B. = nářečí, dialekt, Mundart.
Jistě i ty z nich jsi, neb i řeč (slav. bibl.
beseda) tvá známa tebe činí. Br. (V češině
se tohoto slova v tomto smyslu neužívá.) —
B. = spolek, schůzka, posedění společně, krato-
chríle. Unterhaltung, Gespräch. Jití na be-
sedu (návštěvou). Us. na Mor. Zenám sluší
v domě pobývati a ven na besedy nevyhí-
hati. Rvač. Besed, tancův, her atd. sobě za-
povídati nedáme. Kom. Nebo zdaliži to není
znamení vážnosti, že anděl Páně s nebe přijdá
k ní s poselstvím, ne někde na besedě aneb
po sousedech, ale doma ji nalezl. Br. — B. =
kvas, hodorání, Banket, Schmaus. St. skl.
Kom. — B. = místo, starení při domě, v za-
hradách, kde se horóři atd., chladnik, altán,
Lusthaus, Gartenlaube. V. Zahrada ozdobena
bývá besedami. Kom. Besídka k jídlu. D.
Na b-dě se ukazuje divka nebo z dvěřích
a okně. Žalan. Nic ctnostem škodlivějšího
není jako někde na b-dě seděti, z žánách
očí pásti. Lom. — B. rábec místnost k zábaran
ustanovená (v tomto smyslu slova tohoto nyní
nejhustěji užíváme), ressource (resurs). Býti
členem, údem besedy; do b-dy choditi; v b-dě
se baviti, v karty hráti, přednášeti, noviny
čisti, tančiti, se scházeti atd. — B. = zábara.
B. taneční, večerni. Rk. — B. = tržiště, ná-
měští, Marktplatz. Br. Na besedě n. po ulicih.
Jel.

Besedář, c, m. Lustgärtner; 2. Plauderer.

Besediště, č, n., místo zábavy.

Besediti = mluviti St. Skl. — s kým o čem. Rk.

Besední píseň, Jg., zpěv. Č., dům, ples atd.

Besedník, a, m., společník, hodovník.

Besedovati, kvasiti, hodovati. — Tetřev tam beseduje = se zdržuje. Sp.

Běseti, im, 3. pl. -ejí, el, en, ení = vzťekáti se, Jg., rasend werden.

Besídka, y, f. Vz Beseda.

Běseti, im, 3. pl. běší, běs, běše (le) il, en, ení; zběsiti = vzteklým činiti. — koho čím: odporem (rasend machen).

Besitz. Na zboží, na statek, v statek, v dům někoho zvésti. Mk. In den B. einführen.

Beskyd, a, m.; hora na hranici mezi dvěma
vyššimi, přes kterou se chodi. Na Slov. Část
Tater. Obyčejně v pl. Beskydy. Jg.

Běsně si počínať, wüthend, rasend, wahn-
sinnig.

Běsněti, ěl, čení = běsným se stávati. Jg.

Běsnice, e, f., běsná žena. Pass.

Běsník, a, m., běsný člověk. Pass.

Běsnití, im, il, čn, ční. proti čemu. Běsnichnu protiv mečem z hrada tesajúciem (= litě sekáti). Rkk. 18.

Běsnosť, i. f., vzteklosť. Tys.

Běsnovati = běsněti. Br.

Běsný, běsem posedlý, vzteklý, Br., wüthend, rasend.

Besteck: nářadi stolní, ranhojíčské. Rk.
Rusky: příbor.

Bestehen, skládati se, složenu býti z čeho,
sestávati z čeho; zavíratí, obsahovati, držeti
v sobě něco. Mk. Sp.: záležeti z něčeho.

Bestianský chlapče! — Bestialita, y, f.,
= zhovadilosť. Rk.

Bestie, e, f., z lat., šelma, divoké zvíře;
zhovadilý, rozpustilý člověk. To je b.! Ty
b., ty šelmo! Us.

Běta, y, f. B. povic Bete a táto to roz-
nesie po celom svete; Kde sú Betky tam
klebetky. Mt. S. B., Běťka, Bětulinka, Bě-
tunka, Bětuška = Alžběta.

Betlém, a n. č., m., mě. v Palaestině. Z Be-
thlemě, v Bethlémi. St. skl. K Bethlemu.
St. skl.

Betlémská kaple n. kaple sv. nemluvňátek
(v Praze), v níž mistr J. Hus kázával.

Betov, a, m., lat. Paetovium, Pettau
v Stýrsku. V.

Betrag, vz Částka.

Betragen. Dlouhost svatyně byla dvaciti
(dvacet) loket. Br. (Co jest toho dluhu? —
Mk. Ten dluh činí 20 zl. Vz Obnášeti.

Betreff. In B. unserer Vorladung, dass
.... Jakož jsme obeslání, albychom zprávu
dali .. Svěd. Vz Beziehung, Rücksicht. —
Mk.

Betreffend, ten který, každý ten. Mk.

Bewältigen. Býti s co.

Bewegung. In B. setzen. Často: Loď,
vůz rozjede se; člověk, kůň, rozejde. roz-
běhne se; něco se roztočí atd. Pk.

Bewenden lassen bei etwas, přestati na
čem, nechati při čem, nechati čeho tak. Mk.

Bez, u n. bzu, m., bezek, zku, m., Holunder.
B. chebd, chebli, b. nízký, Attich, V.; černý
(bez, bzina, bezovi, chebzi; červený (horní,
lesní, Traubenholunder); přířitý; španělský
(modrý, bílý; vlaský bílý, wilder Jasmin;
růžový, Schneeballenbaum. Když květe bez,
af i vínó květe. Er. P. 72. — B. = jahádky
bezové, bezinky. Holunderheere, Schiebchen.
Jg.

Bez, beze, předložka, slov. bezъ, řec. čer,
lat. sīne, něm. ohne, ausser; opak jest cum,
s. mit. Rídí genitiv. Užívá se o osobách a
věcech a znamená: a) odloučenosť od čeho,
vzdálenosť od čeho: ohne, fěrn, getrennt von.
Jeden bez druhého státi nemůže. Flaš. Bůh
je bez počátku. St. Žádný bez práce neji
kolače. Prov. Umřel bez dělicce. V. — b) Zna-
mená, že se co bez působení, bez přičinění,
bez pomoci djece. Beze mne nic dobrohé uči-
niti nemůžete. Br. — c) Když od čeho co od-
čítáme = méně. Byli u mne bez některé
neděle půl léta. Svěd. Sedm bez dvou jest
pět. — Zk. Jeden za 18. druhý beze dvou
za dvacet (= oba stejní, oba nestojí za nic).
Us. Vz Mkl. S. 512. — Pozn. Bez s in-
strumentalem re Slezsku. Bez málemb hyl
bych do vody upadl. — 2. Bez ve slože-
ných slovech, něm. — los. Jména předlož-
kon bezťvořená označují nepřítomnosť toho,
eo druhý člen (jméno) znamená. Jsou to a)
adjektiva: bezbožný, — bradyž, — edný, —
duchý, — nohý atd.; b) subst.: bezbradec,
— hydli, — cestí, — dětek, — děč, — hrdli,
— pečí, — pečenství, — práví. Mkl. B. 494.

60

Bez — Bezedný.

Jména s .bez. složená znamenávají nedostatek, úbytek, vadu. Jg. Checme-li mítí přidavčné jméno složené s .bez., nesmíme .bez klásti k přidarněmu j. již hotorému, tedy ne: bezpřítomný (m. nepřítomný). Vz Mkl. B. 358. Ale kde se dá .bez dobre připojit k jménu podstatnému, tu se přidavné utvoří samo od sebe. Ku pří. Strom bez listu = bezlistý; nebe bez oblaku = bezoblaké. Ale to se dá dělati nejvyšší jen z jmen podstatných, která mají síroku koncovky jako: stromu, listu, hlavy, dna (strom-u, list-u, hlav-y, dn-a: bezstromný, bezlistý, bezhlavý, bezedný, beznolný, bezsnuký; ale při těch, jichžto koncovky jsou úzké samohlásky, říději se to dělává: et-i (česf), nečestný a nectný; bezčestný, Ctib., bezectný, V.; bezpecný, bezkonečný, Pass., bezmoený. Hus. Dle S. a Ž. — Bez m. ne, vz Ne, S. Vz také Složený. — Pozn. Někdy nelze .bez za ne połažiti: bezdědičný (bez dědiců), nedědičný teo se nedědi). Jg.

Bezbarevný, lépe bezharvý; Jg. uvádí obě slova bez dokladův; bezharvý dokládá toliko Sedl. Farbenlos.

Bezboh, a. m., Atheista, v 15. stol. Č.

Bezbolestný. D. B. stav, schmerzlos.

Bezbožně. Puch. Gottlos.

Bezbožník, a. m. V. Gottloser, Atheist.

Bezbožnosť, i. f., nerčení v Boha, Gottlosigkeit; 2. bezbožný skutek, Ruchlosigkeit. Nt., Res.

Bezbožný, bohaprázný, gottlos. B. člověk. — B., ží, lasterhaft. B. neprítel, Us., lotr, skutek. V.

Bezbradý, bez vousů, unbärtig.

Bezbrannost, i. f. Wehrlosigkeit.

Bezbranný, wehrlos.

Bezbydlé (bezbydli), n., bezdomovi, vyhnaustvi. Acht, Verbanung. Z b. se vratiti. St.

Bezcennost, i. f. Vz Bezenný. D.

Bezcenný = předrahý, kostbar; 2. bezceny, werthlos.

Bezcestí, n., bezčestné místo, Unweg. Bůh v b. cestu najiti umí. — B., nepravá cesta. Blouditi po b. Br. Z b. na pravou cestu žene. Kom. Na b. přijiti.

Bezcestný. V. B. krajina (neschodná), Us., cesta. Toms. — Bezcestý. Res.

Bezeitelnosť, i. f. Jg. — Bezitelný, gefühltlos. Jg.

Bezčestný (lépe: nečestný. Vz Bez, 2.) Ctib. Ehrlos, schimpflich.

Bezčinný; bezčinen (této formy se nežívá), bezčinna, o. Presl.

Bezčíslný počet. St B. množství. V. Unzähbar.

Bezčísný = neúrodný. Vyženu jej do země b-né a pusté. Ctib. hád. 18.

Bezčmýrný, čmýři nemající. B. semeno, Samen ohne Federkrone. Rostl.

Bezděctvi, n., nevděk, Unwille. Tkadl.

Bezděč, i. f., bezděčí, n. = přinucenosť, nevole, Unwille, Zwang. Přinutkay je i pod bezděčí. St. Mysl lidská často spíše da sě dohrotů k něčenat přivěsti než pod bezděčí přítáhnutí. St.

Bezděčiti, ím, 3. pl. -či, il, en, ení = nutiti,

zwingen. — koho k čemu: křesfany k modlám. Pass.

Bezděčně, bez deky, nerad, chtěj n. nechtěj, s nechutí, s nevolí, násilně, ne s ochotnou myslí, ungern, wider Willen. — Jen b. každý stojí, k čemu musí. Kom. Zasnoubena byla b. V. Aby židův b. žádný ke křtu nenutil. Vš. Nothwendigkeit, Missfälligkeit.

Bezděčnosť, i. f., přinucenosť, potřeba. B. trhu nečíni. Vš. Nothwendigkeit, Missfälligkeit.

Bezděčný, v: Bezdečně: opak: samoděčný. Lk. Unwillig, widerwillig. V. B. práce, divák, tečení moče, služba, milosf, manželství. Jg. Práce bezděčna nebývá zdáena. Bezdečnými ehrty řídko zajice uštve. V. Bezdečně učení (dilo) nebývá zdárně. V. B. zpověd. St. Vz Koza, Pihný, Rád. — 2. = nedřečný, nemilý, unlieb. Kom. B. král, Plác., hosť, práce. Jg. Tě povahy je múdrosf, žen nechee býti bčna. Mudr. 1529., Živ., Jež. 14.

Bezdědičný, bez dědice, D., erbenlos, unbeerbet.

Bezdechý, Č., athemlos.

Bezděk, bezdeky, adv: = bezděčně, vz toto. Bez-deky, od nezůváného děka = děk. B. něco činiti (s nevolí) D., jistí (Háj.), nésti (Vj.). Těžko osla bezdeky (bezdek) na most hmatí. Prov. D. Co bezdek, to nevděk. Prov. Ros., Č. — Od něho b. voda jde (moč).

Bezdětectvi, n. = bezdětnosť.

Bezdětek, tka, m. Kdo děti nema., Vyb. I. Je bohatý a bezdětek. Kinderlos. St. — Bezdeťkne, č. f. Měl ženu bezdětkyni. Byla b. Br. Jsúe jako bezdětkyně (žena neplohná). St.

Bezdětnosť, i. f. Kinderlosigkeit.

Bezdětný; bezděten, tna, tno. B. otec, žena (Bezdětkyně).

Bezdětství, bezdětinství, n., bezdětnosť, neplohnosť. Pulk.

Bezděz, e. n. i. f., hora Bösig v Bolislavsku.

Bezdna, y, f. = propast bezedná, v Slov. Der Abgrund. — B., bezedna, bezedno, šp. m. bezedný, bezednosf. Jako ne: bezhlava, nýbrž bezhlavý i bezhlaví (bezhlavostí). Ale dobre: bezden, dna, dno, n. bezedný. Vz Bez v složených slovech. S. a Ž.

Bezdomý, ohne Haus, umangesessen. Jg.

Bezdrak, u. m., Achat, lépe: pestrak. Rk.

Bezduchý; bezduch, a, o, leblos. B. kov.

Jel. Spade bezduch mezi mrehy. Rkk.

Bezdušník, a. m., bezbozník. Na Slov.

Bezdušnosť, i. f. Leh., Seelenlosigkeit. D.

Bezdušný, -šni, nečiří. Věci b. Br. — B. = urtej. V. B. tělo. Kom. Seelenlos; todt.

Bezdůvodně. Nehody valečně b. připisují se vojsku. Lépe: Nehody vál. bez příčiny přičítaji se vojsku.

Bezectnosť, i. f., nepoctivosf. hanebnosf. Ehrlosigkeit. V.

Bezectný, beze cti, nectný, zlopočetný, na cti zmařilý, zhaněny, oběanských prav zbaveny. V., Kom.; 2. oharný, nešlechetný. B. skutek, žena. V.

Bezední, n., bezednosf., i. f. D. Bodenlosigkeit.

Bezedný. Vz Bezdna. B., dna nemajićí. B. konev. B-dné kádě se nedoliješ. Pk. —

Bezedný — Bezpečiti.

61

2. B., přehluboký. B. moře, propasf, hloubka. — 3. B., nesytý, lakomý. B. člověk, lakomec, žádost. Jg. Jest bezedný. Č. Něči b. hrdlo plniti. Chě. 450.

Bezejmenný, nejmenovaný; nezuňaný. B spisovatel. D. Nemající jměna. Namenos.

Bezelstně někomu něco raditi, povidati (bez lsti). Us. — 2. Neryhnutelně. Pro nedostatek rytř trh roční bezelstně odložiti jsme musili. Schön.

Bezelstnosť, i, f., bezelstivosť. V. Aufrichtigkeit, Redlichkeit.

Bezelstný. Vz „Bez“ (v složených slovech); beze lsti, upřímně, aufrichtig, redlich. — Z bezelstných příčin. V. Pro b. příčiny nemohl přijiti. Zlob. Lečby toho b. a slušně příčiny ukázal. Ottersd. B. dědic, Zlob., upřinnosv. V.

Bezesnosť, i., f. — Bezesný, bdíči, D., schlaflos.

Bezesponová časoslova. Vz Časoslova. Bezhlava, y, m., lépe: bezhlavec, D., Aqu, bezhlavý. Vš.

Bezhlavý = hloupý. Us.; Vš. — B., bez představeného, ohne Oberhaupt. B. obec.

Bezhrdelní, -ný, k bezhrdli se vztahující. B. pokuta, Haj., Lebensstrafte.

Bezhrdli, i, n., dříve bezhrdlé = bezžicotí, smrt (gewaltsamer Tod). Hledal b. tvého. Br. O b. knížete ukládar(V.), usíloval (Záv.), stál (Har., Kom.). Na b. seděti, auf Leben und Tod sitzen. Jg. Uklady o b. nasnovati. Sych.

Bezhříšný. D. — Bezhrívý kůň. — Bezhubý; také = nemluvný. — Bezhevžědý, -dný. B. noc, Raj, nebe. — Bezchutný. B. byliny. Jg.

Beziehung. V té stránce, příčině, v tom (kuse), v té věci, na to. Na tom zlé mi činíš. St. skl. Jak se na zdraví má. Br. Jaká jedny k druhým zření mají. Jak činnosti jedny k druhým se vztahují. — Mk.

Bezina, y, f. V. již. Čechach: bzejna (bžina, bžina). Kts. Vz Bez, u.

Bezinka, y, f., bzinka, na Mor. kozička, Šp., jahůdka bezová. — Vz Bez, u.

Bezkázný, nekáraný. — Bezklasý, Us. ährenlos.

Bezkonečný, nekonečný, endlos. B. provaz, řemen, Treib-, Laufriemen. Vys. B. radosť, Pass., panování. Měst. bož.

Bezkorunný. B. květ, Rostl., kronenlos.

Bezkostný, -ni. B. maso, knochenlos. Us.

Bezkrálí, n., interregnum.

Bezkrevný, Br., blutlos.

Bezkřídly. B. hmyz, semeno, Us., flügellos.

Bezladný, nepořádný, Měst. bož., ungeordnet.

Bezlesý. Rostl. Waldlos.

Bezlidný. B. krajina, země, D., entvölkert.

Bezlidský, lépe: nelidský. Vz „Bez“ (ve složených slovech). Unmenschlich. Vz Bezlidný.

Bezlisták, u, m., blattloser Baum. Sletě pták bezperák na náš stromek bezlisták, přišlo na něj bezzubátko, sežralo to bezpeřatko (sníh a slunce. Bezperák a bezlisták m. adjektiv). Er.

Bezlistý: V. B. bylina, blätterlos.

Bezlupenný, blätterlos. D.

Bezmál, bezmála = skoro, málem, schier. Dal., Pulk. Byl živ bezmála 90 let. Kram.

Bezmatečný, bez matky jsonecí. B. onl, mutterlos. I.

Bezměsčný. B. něčeho uživati; na něco b. nakládati. Br. Masslos, unmässig.

Bezmírnosť, i, f. Unmässigkeit.

Bezmírný, bezměrný. B. propasf. Č. Unmässig, unermessen.

Bezmizný, bezšfavný, saftlos. D.

Bezmluvný, Johanit., sprachlos, still.

Bezmocný, bez moci, machtlos. Hus.

Bezmraký. B. nebe.

Bezmravný, nemravny.

Beznadějnost, i, f. Hoffnungslosigkeit.

Beznadějný, kdo nie nedoufá; ztracený, Nt., hoffnungslos; verloren.

Bez něj, šp. m. bez něho; něj = jej jest akkus., a bez poji se s genitivem.

Beznohý. Němy hluchému pošceptal, aby b. utíkal. Prov. D. Ohne Füsse, fusslos.

Beznosý, Haj., ohne Nase.

Bezoar, u, m., lék proti jedu, der Bezoar. B. (kamen) jed vyhláni. Kom. B. antimonový, činatý, německý, východní, západní, prasečí, z Goy, zeleznatý. Kh. Vz Mz. 110.

Bezobalný, lépe: bez obalu, Rk., ohne Hülle.

Bezobranný, bezochranný, schutzlos. D.

Bezocasý. B. kůň, D., opice, Tkad., schwanzlos.

Bezočivý = nepřejný; nestydatý. Na Mor. a na Slov.

Bezohlednosť, i, f., nešetrnosť. Rücksichtslosigkeit.

Bezohledný, nešetrný, rücksichtslos.

Bezohništěk, šfka, m., tulák. Z 14. stol.

Bezoký. B. Žižka. V. Augenlos, blind.

Bezosobní, -ný, unversónlich.

Bezovi, n., mnoho bezu. Holunderstande.

Bezový n. bzový (D., na Mor. chebzový). B. květ, keř, strom, houba. Jg. Holunder.

Bezeč = bez péče. Chee bezpeč býti. St. V tom b. jaš. V. (Ohne Sorgen).

Bezpečení koho. Jel. — B. se něčím, nač., na koho. Us.

Bezpečenství, n., = bezpečnosť. D. Vb. býti. Res. Někoho bezpečenstvím šaliti. Otersd. — B. obdržeti, Geleitsbrief. Aqu.

Bezpečí, n., bezstarostnosť: 2. záruka: 3. místo n. star bezpečný. V b. býti; o své b. se starati; b. hledati, Nt.; b. někde nalézti. Měst. bož.

Bezpečiti, im, 3. pl. či, peč, peče (ic), il, en, ení; bezpečivati = pěče zbaviti, jisto činiti, sicherstellen, sichern; těšiti, trösten; se = spoléhati, sich verlassen, auf etwas rechnen, Zuversicht auf etwas setzen. — koho, se čím. Doufanlivě je tím bezpečí, že se to stane. Br. B. se svobodou, jistotou. Eras. Nebezpečte se tím, že ... Br. — eo, koho, se na čem. Na tvém vykoupení spasení své bezpečí. Ojíf. Bezpeč se na jednom. Eras. A na tom mne bezpečili, že ... Arch. I. 132. — koho před kým. Toho před tím bezčí. V. — se na eo, na koho. Na to se bezpeč. Klat. Nebezpeč se na cestu hladkon. Br. Na svou sílu se b. V.

62

Bezpečlivost — Bezprstý.

Bezpečlivost, i, f. Sorglosigkeit, Sicherheit. B. ho posedał. V. V b. upadnouti. Zav.

Bezpečlivý, nepečlivý, sorglos. D.

Bezpečně. Na obou ušich spěte b. (bez strachu, sorglos). Háj. — B. = bez nebezpečenstri, ohne Gefahr. V. B. domů se dostali. Sych. B. žíti, někomu něco svěřiti. Peníze tam b. leží. Nt. — B. něco věděti (jistě, sicher). Nt.

Bezpečněti, im, 3. pl. čiž, čl, ční = bezpečným se stávati, sicher werden. Jg.

Bezpečnost, i, f. = jistosť před zlým, Sicherheit. B. miti (Troj.), komučiti (Háj). V bezpečnosti býti. V. Pro b. něco činiti. Us. Něco v b. postaviti. V. B. smrti. Výb. B. osoby životem, zdravím, tělem; B. osobní života, zdravi, těla; Úřad bezpečnosti; Opatření v příčině bezpečnosti, pro b.; Stráž bezpečnosti, bezpeční; Prohlédající k bezpečnosti. J. tr. Svůj statek v b-sti postaviti. V. — Vz Bezpečný. Stran přísloví vz: Oko, Vrabec, Potopa, Bitva a hlavně: Jistota. Vz také: Bezpeči. — B., star bez pěče, Furcht-, Sorglosigkeit. B. z mysli někomu vyraziti. Br. —

Bezpečný (čen, čna, čno). B. = bezstarostný, bez nebezpeči, nepečlivý, nedbalý, furchtlos, getrost; bez nebezpečenstri, jistý, sicher, ohne Gefahr. Jg. Bezpečna někoho činiti. Proch. Na nebezpečné místo někoho přivěsti. D. Na bezpečno se dostati (z něstěsti vyváznouti). Kom. Na bezpečnou; čepice pro n. na bezpečnou = na bezpečnosť. Sm. Bůh nás sobě na bezpečno vytrhuje. Kom. B. člověk, přivod, zpráva (jistá), dlužník (spolehlivý), život, odčv, místo atd. Jg. — čeho: škody, Ráj, smrti. Us. Sm. — před kým: před utrhači. Aby sebou b. byl před židy, tedy ... Plác.; před ohměm, J. tr., před strachem. Chc. 307. By hrldy svými před námi bezpeční byli. Arch. I. 26. Před nimi hrledb. B. neni. Žer. — Kom., Háj., V., Br., D. — čím, kým: Vitězstvím b. býti. Troj. Zivotem bezpečen nebyl: eti. B. svými statky. Arch. I., 109. Bud' tiem b. St. skl. IV. 307. — Anth. II. 354.; Hos. 130., C., Kom., Výb. II., 950.; V., Br., Zlob., J. tr., Svět. — od koho, od čeho: Host od hospodáře není bezpečen. Kom. — Mk. — na čem. Na mysli své bezpečen jest. Mudr. — pod čím? Jsem pod jeho ochranou b. Er. — že, aby. Jest bezpečen, že s ním pokojte mítí nebude. Troj. — Bezpečno jest, aby se měl na pozoru. Us. Vz Potřebnu býti.

Bezpečství, bezpečstvo, a, n., bezpečenství, Sicherheit. St.

Bezpenéžný, geldlos. Reš.

Bezperák, a, m., ungefiedert, vz Bezlisták.

Bezpeřátko, a, m., ungefiederter Vogel, vz Bezlisták.

Bezplatný oběd, lépe: oběd z darma (dávaný). Sh.

Bezpočetný, unzählig. Měst. bož.

Bezpočtukrát, unzähliges Mahle. Kom.

Bezpodmětný. B. věta, vz Věta bezpodmětná.

Bezpodstatný, D., wesenlos, unwesentlich.

Bezpohlavý. B. květ, rostlina, Rostl, geschlechtslos.

Bezpochybný, jistě. V svědomi b. ujištěn bylštím učením. V. B. se přehlidl. Sych.

Bezpochybný, jistý, V., unfehlbar.

Bezpochyby. Pán z b., unfehlbarer Herr (sarkasticky). Sm.

Bezpoškoji = nepokoj. Alx. 1104.

Bezpoškojiti, il, en, ení = nepokojiti, beunruhigen. — koho čím. Us., Sm. — se o čem. (rus.). Jg. —

Bezpoplatní statek, D., zínsfrei.

Bezpotřebné. B. v něco se zaplésti. V. — Kom.

Bezpotřebný, unnöthig. B. vče, Kom., pěče. V. — Bezprávě, unrecht. Sm., Troj.

Bezpravec, vce, m. = bezpráví činici. Výb. I., Smil., Ondř. z Dubé.

Bezprávi, n. Lépe snad: bezpravi, cf., chvála — pochvala, brána — obrana, krása — okrasa. B. = star, kdy práva nemás n. práro moci nemá, Úbefugniss. D. — B. = neslásnost, křirda, Unrecht, Unfug. V. B. slove, eo mimo pořád se působí a děje. Pr. — B. nešíchej s „křidou“. Ono je bráni práva, tato zlečování práva. Ono se týká více jmění a statku, tato více osoby. Sm. B. někomu činiti, V., robotami, Chc. 450.; b. přerhnouti. Kram. Pro b. jemu učiněné. Br. B. se mu děje. Ros. Přísné právo v b. se obraci. Ros. B. mstiti, Troj., trpčti, snášeti. Us. B. učiniti někomu na něčem. Jg. B. na někom se dopustiti. Sm. B. ukliditi, odstraniti. Troj. B. někomu hojně odplaceti. Troj. B. a moc nepřiteli práva. Pr. Holé, přísné právo holé bezprávi. Pr. B. svému každý se braň; B. a zneúzívání práva násilím a moci, vz Rb. 78.—79; vz jestě Rb. č. 146., 1061.—1095., 3931., 3965. —

Bezprávně, bezpravně, neprávně, unrecht, unbillig, widerrechtlich. B. ubližovati, na někoho sáhnouti, učiniti, b. na smrt odsouditi. V. B. něco držeti. Kom.

Bezprávní, bezpravní. -ný = práva nejmíci, unbefugt. D. — B., ne podlé práva, neprávě, widerrechtlich. Nic b-ního nepůsobil. V. B. hrození. Troj. B. nařízení. Koc. — B., kromě práca, aussergerichtlich. B. dědictví. Aqu.

Bezprávnosť, i, f., bezpravi. B. přerhnouti. V.

Bezprávný. B. cesta (ne veřejná, již vlastník zavřiti smí. Kn. Rož. Vz Bezprávní.

Bezprdelka, y, m. kdo má malou p...

Bezpríkladnosť, i, f., Beispiellosigkeit. Jg.

Bezpríkladný, beispielloς. Jg.

Bezprímuňě = náramně, sehr, zastr. B. prositi. St. B. něco držeti (pevně), želeti (velmi). Výb. I.

Bezpríimný, zastr. = úporný, upřený, silný, náramný, sehr gross. B. žádosť. St. B. světlosť. Pass.

Bezprítomný = nepřítomný. Vz Bez.

Bezprodlený = hned činěný, unverzüglichen. Jg.

Bezproměnný, unveränderlich, unwandelbar.

Bezprospěšný. B. usilování, fruchtlös. Hlas.

Bezprostředně bezprostřední, unmittelbar.

Bezprstý, fingerlos.

Bezradný — Běžeti.

63

Bezradný, rady nemajici, rathlos. V.
Bezřádný, bezřádu, ordnungs-, regellos. D.
Bezradostný. B-ný život tráviti. Lépe:
radosti prázdný. Rk.

Bezrodný, bezplodný, Zlob., unfruchtfar.
Bezrohý. Těžko bezrohému s rohatým se
bůsti. Pk. (Cf. Chlap bohatý, jak býk rohatý).

Bezrozdilný, lépe: nerozdilný. Rk.

Bezrozumnosť, i, f. = nerozum, nerozum-
nosť, Unvermunft.

Bezrozumný, D., nerozumný, unver-
nińftig. Us.

Bezrozvážnosť, i, f., nerozvážení, Un-
überlegtheit. Troj.

Bezruký, ohne Hand. V.

Bezsoudný, soudu (rozsudku) nemajici,
ohne Beurtheilung.

Bezsenný. Noe b., schlaflos. Č.

Bezsluchý, gehörlos. V.

BezsUNEčNý, B. strana, sonnenlos. US.

Bezsmírný, Zlob., unversöhnlich.

Bezsmyslný, beze snúslu, unsinnig. V.
— B., posetilý, símulos, widersinnig. B. cho-
vání. D.

Bezspravedlivý = nespravedlivý, unge-
recht. Troj.

Bezstarostně žíti, sorglos. — Bezsta-
rostnost, i, f., Sorglosigkeit. — Bezsta-
rostnost, sorglos.

Beztěnný, bez stěn, ohne Wände. L.

Bezstinný, schattenlos. D.

Bezstoudný, bezstudý, bezstudný = ne-
stedatý, schamlos. V.

Bezstřenek, nku, m., nůž bez střenek,
krně, Messer ohne Stiel. Us.

Bezstromý, Kr., banmlos.

Bezstydný, vz Bezstoudný, schamlos.

Bez suký. B. rákosí, Kom., knotenos.

Bezsvědomí, n., nesvědomitosť, Gewissen-
losigkeit.

Bezsvětlý, bez světla, Ráj., lichtlos.

Bezškodný, schadlos, unbeschädigt. V.

Bezštávnost, i, f. — Bezštávný, saftlos. D.
Bezţelenosť, bezţelnosť, i, f. — Bez-
tělesný, bezţělný, körperlos. Scip.

Beztrestný, straflos.

Beztvárnost, i. f. — Beztvárný. Hmotu
b., gestaltlos. Ssav.

Bezúdný, gliederlos. Zlob.

Bezühonnosť, i, f., zachovalosť. Untadel-
haftigkeit. — Bezühonný, zachovalý, un-
tadelhaft, D., tadellos.

Bezuchý, D., Háj., ohřlos.

Bezumi, n., nerozum. Troj. Unverstand.

Bezúmyslný, absichtslos.

Bezústrojný, ústrojív nemajici. B. tvor,
Ssav., nerost, organlos. Kr.

Bezuzdně, nevázaně, neskroceně, zügellos.
V. B. hříchy páchati. Br.

Bezuzdnosť, i, f. Zügellosigkeit.

Bezuzdrý, bezuzdý, V., neskrocený, ne-
vazaný. B. kůň. Sych., Br., zügellos.

Bezužitečný, neužitečný, D., nutzlos,
unnütz.

Bezvadný, bez vady, tadellos, mackellos,
Měst. bož.; bezvadý. Mus. Cf. Bezbožný.

Bezvědomý, unbewusst. Zlob.

Bezvemenný, Kr., euterlos.

Bezvěnný. B. divka, ohne Mitgift. Us.

Bezvěří, n., nevěra. St. skl. Der Unglaube.

Bezvětrí, n. Windstille. — Beztréný,
D., windstill, luftleer.

Bezvinný, schuldlos. D.

Bezvláda, y, f., Bewegungslosigkeit, J.;
Anarchie. Jg.

Bezvlasy, kahl. V.

Bezvodný. B. místa, wasserleer. V.

Bezvousý, bartlos.

Bezvýmínečně. Plk. — Bezýmínčný,
unbedingt. Krok.

Bezvýrazný, ausdruckslos.

Bezzákonný, gesetzlos; gottlos.

Bezzáslužný, ohne Verdienste.

Bezzdraví, n., neduh, Ras., die Kranheit.

Bezzemek, mku, m., grunst opuštěný (?).
Arch. III. 566. — Gl. — B., mka, m., ohne
Land.

Bezzrný. Obli b., kernlos. Puch.

Bezzubátko, a, n., zahnloses Wesen. Vz
Bezlisták. —

Bezzubý, zahnlos. B. stařena. Kom.

Bezženeč, nee, m., nečenatý, Hagestolz.
D. — Bezženný, unverheiratet. — Bez-
ženský, chelos. B. stav. Kom. — Bezžen-
ství, i, -stvo, a, n. Ledigkeit. D.

Bežživotí, bezhrdli, n., Leblosigkeit,
Tödtung, Entleibung. B. ditěte hledati. Mat.,
Br. O b. něčí státi. Žal. O b. něčí jedhati
(Haj.), přémšleti. Jg. Na b. něčí dátí. Výb.
I. 278. Slo mu na b. Dal. Bezživotím někomu
hroziti. Pass. Hledá b. mého. Br. — Státi,
ukládati, usilovati o b. něčí lépe než: o ži-
vot, chceme-li říci, že běží o cizí smrt. Os.
Jde ti na b. Us.

Bežživotný, leblos, unbelebt.

Běžec, vz Pták.

Běžele (dual), běžely. Kat. 2785.

Bežení, n. Bezžením se přetrnouti. Us.
Bycha, bys se běžením přetrhl, neuhoníš.
Prov. D. B. za něčím. Sm. Das Laufen.

Bežeti, im, 3. pl. běží, běž, běže (ie), el,
ení; běhati, běhavati = rychle jítí; utikati;
pomijeti; spěchati; sem tan běhati; cerstvě
se obraceti, hýbati; těci, plynouti; práchod
mití; vztahovati se, hleděti; běhati se = ho-
niti se; laufen; fliehen; etwas fliehen, mit
ihm nicht sein wollen; eilen; hin und her
laufen; sich schnell bewegen; flieessen, laufen;
Fortgang finden; Richtung haben, laufen,
liegen; läufig sein, rindern etc. — Běhati od
běgt. Schl. Běží: kůň, lod, řeka, čas, slunce,
voda, hodiny, peníze, pověst, mlný, pila. Jg.,
Vys. Kdes běhal? Běží, jako by mu hlava
hořela, jak by ho prutem švihal. C. Běžel,
jak běžel. C. Běžel, jak by letěl. Er. P. 217.
Běží, jak skoku stačuje, jako šveč s botami,
jako švec do trhu. Vz Spěch. C. Běhá, jako
by houby sjed (Vz Litati). Lb. Běhá jako
Ječmínek. Na Mor. Pk. (Vz pověst o Ječmin-
kovi v Km. I., 197.) Ty Ječmínku! (= běhá
jako Ječmínek). Běží jak zajíe. Pk. Behá
ako zvetrelý — zpochabený, ako šiaľený.
Mt. S. Běží, jako by mu vydral (vybil), až
se nad ním praší, sotva dechu popadá. Brgt.
— čeho, koho (gt.) = pomijati, fugere.
Lidé nás běží = opuštějí nás. Tkd. Toho
světa běhaje zde bydlím. Pass. Jest k tomu
mluveno od nás, muožli-nám mu to od něho
opraveno býti, žeť my rovného a sprayedli-
věho běhatí, nebudeme. Arch. II. 45. —

70

Blána — Blázen.

Blány a) syrovátečné, pohrudnice, pobřišnice; b) slízné; c) slachovité. B. bubínková, uspávaci, pokostnice, podlebnice, bílá, cevnatá, demursová (rohovka), rohová, duhová, síťová n. nervová, zárodková, S. N., žilnatá (cevnatá), Nz., břišní, kyškova (das Gekröse), prsní, hrudní, podžeberní, kloubní, panenská (hymen), srdečná, tvrdá, pavučinová; na očích: bílá (bělmo), rohová, žilnatá, duhová, (hroznová), sítná n. sítková, (sitnice), pavučinová, nervová; zorničná. Jg. — B., káže. Aby dal Kače blány králíkové za půrdruhé kopy gr. Záp. měst. 1449. — B., choroba oka: Lékaří blanku s očí sháněji. Jg. Má blanku na očích (nevidí n. nechee viděti). L. — Blanka = pergamen ku psaní. Rkk. Nenie pércé, nenie blanky. Rkk. 66. — B. ve dřeré (pod korou, Span, Splint). V. Blánu odsekati. Šp. — B., měkký kožich. V.

Blana, y, f, velké pastviště. Boč. Ge-
meindeweide.

Blanár, e, m., drvoštěp; místy: kožešnik.
Haj. — B., Pergamentmacher.

Blánatec, tce, m., Hautfarn.
Blaněný, lépe než bláněný. Vz -čný.
Häutchenanigt.

Blání, n. = trávník. Gl. Pře o blání, past-
visko a lúku. 1504. (Zastr.) Rasen.

Blaník, a, m. Hora v již. Čech. Jest
v Blaniku (= dřtmá). (Vz stran příslovi:
Spani). C. Der Berg Blanik.

Blaniti, im, 3. pl. -ni, blau, il, én, éni; blanivati = planiti, holzen. — co: les. Ros.

Blánitý. B. list, häutig. Rostl.

Blanka, z. 2. Chrpa. Ros.

Blanket, u, m., z fr. blanquet = bílíj,
prázdný papír; plnomocenství s vlastnoručním
podpismem. Rk. — B. na směnku (nevypl-
něná směnka).

Blankovatý, häutig.

Blankyt, u, m., modrá barva, modroš.
Das Blau, die blaue Farbe. O původu vz Mz.
113. B. nebeský. — Blankytary. B. dráha =
nebe. Chmel. — Blankytary barva, blankytová.

Blanný = z blan, Haut-, Fell-. B. kožich.
Lex. vet.

Blánovatý, blánovitý, mnoho blan majici.
Häutig.

Blánovina, y, f. Hautgewebe.

Blánovitý, hautartig.

Blánsko, a, n., zámek v již. Čech. Blan-
kenstein.

Blánský. B. lesy. Jg.

Blanš, z fr. blanche. Karta b. = bez pa-
náka, bez figury, platí za 10 ok.

Blanžet, u, m., (z fr. blanchette), Mieder-
stecken.

Blasfemie = rouhání se Bohu. Rk.

Blasirovaný = ztupělý, netečný, přesy-
cený. Rk.

Blaták, a, m., druh sluk. Us. Kothschnepfe.

Blatina, y, f., blativá krajina. Sumpf-
gegend.

Blatenské jezero, chybne m.: blatné.

Blatiště, č, n., blatité místo. Us. Morast.

Blátiti, il, cen, eni = blátem kaliti. Ros.

Blatitosf., blativosf., blatnatosf., blatnosf.,
blatnovitosf., i, f. Kothigkeit.

Blativý, blatitý, blatnitý, blatnatý (Kom.),
blatovitý, blatovatý, kothig. Je blativo. Us.

Blativý čas na boty ras. Vz Hospodářský,
Sp., Lb.

Blatná, č, f, mě v Čechách, Blatna. —
Blatenský.

Blatník, u, m. = sůl blátem znečištěna,
Vys.; široký zákolník, Kothdeckel. Us. —
B, a, m., pták; ryba, bahnik, Thunfisch;
hmyz. D.

1. **Blatný.** Blatné jezero, také: Blatno, a, n., Blatoň, č, m., jezero v Uhřich, Plattensee. **Chybně:** jezeroamatenské. — B., metarulic. 1580. Gl.

2. **Blatný,** blaten, tna, tno. B. město, cesta, země, voda, důl, zřídlo, (plný bláta, blatitý, kothig.), Kron. mozk.; rostlina (c blátě rostoucí), L.; b. rod (ze země poštý). Jel.

Bláto, a, n. (na Mor. a Slov. blato); v Čech.
instr. sg. blátem, ne: blatem. Pl. blata. B,
Koth. Strany pak blát, kteráž sme v tě
uliči strouhávaly. Svěd. 1569. V pl. blata
z pravídlu = bářiny. Vz. Gl. S. Marschen.
Jako svině v blátě se váleti. V. Dělá se b.
D. Dnes je b. Sm. Prši, bude b. Us. doškěti
z bláta do louže. Jg. V blátě zkálený. V.
B. nebláto, já předce půjdu. Us. Každý rád,
když z bláta vyleze. Us., Č. Z bláta do louže
se dostati, přijiti. D. Šipati se, váleti se
v blátě. D. Nechati někoho v blátě (v bryndě).
Vz Neštěstí. C., D. Z bláta se dobývati. Vz
Nesnáze. Č. Rovně, co by do bláta uvrhl,
vhodil. (Vz Nedbalý, Nevšimavý. Dáš-li co
kneděčnému; nevěčnému marně dobrože či-
niti. Vz Nevděčný). C., Lb. Pomohl mu (si)
z bláta do louže. (do kaluže. Mt. S. V
Z Prodělání). C. V těmž bláta věžiš (Vz Ne-
stěstí). C., V. Bláto líbí se svini. (O hřišnicích).
C. Co z bláta se dobývá (o těžké prácí). Ros.
Chět se louže varovati, upadl do bláta. D.
Nenavážíš z bláta čisté vody. Č. Na blátě
stavěný dům (na špatných základech). Us.
Na blátě sekeru ostřiti. L. B. na poli zlato.
Šp. Nie co proto, přijde léto, vyschne bláto.
C. Nic co proto, vyschne bláto, bude léto.
Vz Neštěstí. Lb. Začal na zlatě, skončil na
blátě. Km. Nič to za to, že je bláto, pride
veton, vyfúka to. Na Slov. Nepřilévej louže
k blátu (vz Pomluva). C., Lb. Vytrhl z bláta
na sucho (z nebezpečenství vyvázl). Lb. Vz
Louže. — Vz Bahno.

Blatošlap, a, m., Pflastertreter, Zlob.;
pěši voják.

Blatouch, u, m., caltha, rostl. B. bahni
(kožské kopyto, bolečko, žluták, mášlenka,
zlutá tolišta, měsíček, bukáč), plazivý, ko-
pytnikový, úzkolupenný, dojvkvětý, vějí-
natý, spĺvayavý. Rostl. Dotter-, Mosblume.

Blavanka, y, f, blavá barva, Berliner-
blau. Rk.

Blaze, dobře, šfastně, wohl, glückselig.
D. — komu koho, čeho: Blaze nám toho
pána. Kom. — Chě. 379. — komu: Blaze
nám, že .. Puchm., D. B. tomu, kdo nie
němá, nestará se, kam co schová; směle
lehme, směle vstane, žádný mu nie neukradne.
Us. — Kat. 131., St., Bl. — komu při čem:
Mně není při tom b. Zlob. — komu
kde: B. rybám ve vodě. D. Blaze v Praze,
kdo má peníze. Us.

Blázen, zna, m., blázének, blázínek, blázni-
ček=kdo nemá rozumu, nemoudrý, nerozumný,

72

Bláznovství — Blekot.

mondrosť. B. jest radosť bláznů. B-stvím pojatí sami se zmařujeme. V. — B. = pošetilost, bláznivost, nesmyslnost, ztřeštěnost, Narrheit, Tollheit, Thorheit. B. provozovati, Reš, nechati. V. Marnost a b. jako šidlo v pytli zatajiti se nemůže. Prov. — Jg.

Bláznový = bláznivý, pošetilý, närrisch, thöricht, wahnsinnig. B. věe, Jel., dnové (masopust), milosť, smělošť. V. hody, Br., svět. — V' botanice. B. lilek, Tollkraut. — B. červ, Tollwurm (žilka pod jazykem). Tabl. lid. — Jg.

Blažej, e, m., Blažek, žka, m., Blasius. Jest Blažkovi za čepici dlužen. (= blázník. Vz Blažen; Opílec). Sych., Lb., C.

Blažena, y, f., Beatrix. V.

Blaženě, selig. Us.

Blaženec, nce, m. = blahoslavenec. Ráj. Ein Glückseliger.

Blaženost, i, f. Seligkeit, Glückseligkeit. Věskeré snahy lidské k blaženosti se nesou. Ml. — Blaženství, n., blahoslavenství. Ráj, C., Jg.

Blažený, (blažen, a, o), selig, glücklich. Blaženým býti. V. V nebi b. jsi. B. bude na zemi. Br. B. život záleži z činu dobrých. Lb. — čím: láskou.

Blažitel, e, m., pl., -lé. Beglücker.

Blažiti, im, 3. pl. -ži, blaž, ze (ic), il, en, eni; blaživati = za blahoslaveného hlášiti, selig preisen; šfastným činiti, beglücken, glücklich machen. — koho: Br. = **koho kde:** Takový lid duch svatý v písmě blaží. Pís. Br. — se s kým: Gnid. — se, **koho čím:** Dary a přízní, Gnid., láskou. Rád blažím se proměnon. C.

Blaživý, beseligend. Rk.

Blažnost = bláznost. Výb. I., Št.

Blažný = blažený, na Mor.

Blb, a, m., hňup, troup. V., Kom. Tölpel. Blbee, bce, m. = blb.

Blběti, im, ěl, eni = blbým se stávati, blóde werden. — čím.

Blblati, na Slov. a Mor. = breptati; — blblavec vce, m.; — blblavosť, i, f. (breptavos); — blblavý, stammelnd, stotternd. Bern.

Bibost, i, f. a) hlouposť; b) tuposť; c) uplná b. — Je-li od narození, sluje: idiotism-us, u, jehož nejvyšší stupeň jest kretinism-us, u.m. U starých lidí zdětnělošť. S. N. Blódigkeit, Einfalt, Dummheit, Stumpfheit.

Bibotač, e, m., kdo blbotá. Stotterer. Na Slov. Bibotatí, tám a blboci, ceš; al, án, ání; blbotávati = klokoatí, sprudelu. — kde, v čem: Voda v potoce blkotá. U's. V řeči (koktati). Jg. — o čem: Bern.

Biblský, tölpisch.

Bibství, n., Blödsinn. Rk.

Bibý = hloupý, tupý; bláznivý, blöd.

Blčeti, el, ení = hořeti, pláti. Plamen blčí. Kr.

Blebtati, vz Bleptati.

Blečeti (na Slov.) = bečeti. Oveč blečí, Koll., blökt.

Bledavý, blásslich. Rk.

Bledě v tom býti. Šm. Pochodil b. Us. To tvé potěšení vypadá bledě, lépe: malá jest tvá útěcha. Km.

Blediti, il, čn, ční = bledě činiti, Us., blass machen. — Bleděti, blass werden.

Bledna, y, f., borax. B. čištěna, nečistá, pálena. Kh.

Blednice, e, f., blednička, y, f., bledosť, bledá nemoc. Bleichsucht. Jg.

Blednouti, dnu, bledna (one), nul n. dl, uti, blass, bleich werden. — abs. Světlo bledne. Sat bledne. Zbědl jako šat, jako roucho. Ros. — čím: závisti. V.

Bledost, i, f. Blässe. B. zdrávi郎deka ukažuje. Kom. — B., blednice, bledá nemoc. D. —

Bledouš, e, m., bledě tváři. Us.

Bledule, e, f. Schneeblume. Presl.

Bledý (bled, a, o), komp. bledši n. bledějsi, blass, bleich. Bledá nemoc (blednice). Bledý jako taroh (Us.), jako smrſ, (D.), jako stěna (Pk.), Us. Vz Cervený. B. pivo, lice, umrlee, tvář, měšiček, barva. Jg. Bledým býti (nemocným). V. — čím: nemocí, — za příčinou nemoci. — od leknuti. Us. Ze jsem byl od toho celý bledý. Er. P. 375. —

Blecha, bleška, y, f. Der Floh. B. skáče, štipe, po těle leze, šimrá, zlobí, krev ssaje atd. B. šimrává, vnikavá (americká, hovadí (kliſ), psi. Jg. Blechy někomu hledati. D. Blechu nehtem zabiti; blechu honiti, utopiti, chytati; vychytej mu blechy. Dříve pytel blech uhlídá, nežli jedné ženské. C., Us. Jde mi z těbe strach, co by mne blecha ukousla. (Vz Nepatrný). Lb., Jg. Pes psu blechy vybrá (když si dvě pochlebuji). Ros. Pustil mu blechu do ucha (do kožucha. Mt. S. Vz Trampoty). C. Napitá b. měně štipe. C. Má on b-y po penízi (vz Pyšný). — Vz Hmyz.

Blecháč, e, m., blechanda, y, m. a f.; blechavec, vce, m. = kdo mnoho blech má; 2. Flöhkraut. — Blechatý, blechavý = kdo blechy má. Flohbeutel.

Blejnici, blejnivé sklo. Blendglas.

Blejniti, il, čn, ční, blenden. b. s e = týpětě se. — Blejnivé sklo, Blendglas. Rk.

Blejno, a, n., Blende. Blejna jsou nerosty vidu nedokonale kovového n. nekovového, majt sílný lesk, barvy pestré a vryp barevný. Jsou malo tvrdé. 1. B zinkocé n. perestek (Zinkb.) štipatelný, černý n. hnědý, zelenavý, žlutavý, červenavý. Obsahuje 67% zinku a 33% síry; 2. stříbrné n. rudek: a) jasnorudek, červený, průsvitavý, lesku demantového; b) temnorudek, hnědé červený, slabé průsvitavý. Obsahuji stříbro a síru, mímo to má onen arsen, tento antimon. Stříbro obsahuje 59—65%; 3. rumělka, Zinnober, nahmědle červená n. šarlatová, lesklá. Obsahuje 86% rtuti a 14% síry. Bf.

Bleistift, něm., olůvko, nyní lépe: tužka (od: tuha), poněvadž nyní více tuhy než olůvka užíváme.

Blek, u, m., blečení. Koll. D. Blöken. B. štěnčíc, liščí, das Belfern. Ros.

Blekati, kám a ci, ceš; al, ání; bleknouti, nu, kní, kna (one), knul n. kl, blek (ši), utí = blöken, meckern; vřeštěti, schreien. — Aby neblekali po žebrotách nestydatě. Žid. po kom, po čem: Jehně po ovei bleka. — kde: Oveč v ovčinci, na pastvě bleka.

Blekot, blek, u, m., od be-četi, l jest vsuto. Šf. B. = blekání, Gebelfer; pliskání,

Blouditi — Blýskavý.

75

— St. skl. — při čem: Rk. — o čem: Bloudi o těle božím. Vyzn. — s čeho: s cesty rozumnosti. Br. — s čim: Casem i s nebezpečenstvím lidským bloudi. V.

Bloudivý. B. balvany. Vz Bludný, irrend.

Bloudovský = bludný, irrend; 2. hloupý, dumm, tölpelhaft. B. člověk. V., Br.

Bloudstvi, n., hlupstvi, Dummheit, V.; — 2. zmámenosť, Irrsinn. Jg.

Bloukati se = toulati se, herumschweifen. D.

Blouzeni, n. — kde, kudy atd. vz Blouditi.

Blouzniti, il, én, čni; blouznivati, irre reden. B. = bludně mluvití (nr: blouditi v něčem) — o čem. Rk. — v čem: v řečech. Tab. lid.

Blouznivec, vce, m., Schwärmer.

Blouznivosť, i, f., Schwärmerei.

Blouznivý, schwärmerisch.

Blisk, u, m. V osvětě plno blska z králevých vojev. Rkk. 11. Vz Blesk.

Blsket, u, m. = bleskot. B. mečev jako oheň bůře. Rkk. 48. Cf. Jeket, Tluket, Druket, Siket, Rachet. Rkk.

Blistěti se = blyštěti se. Výb. I.

Blubončiti = bubliny dělati, házeti, Blasen werfen. Jg., Sm.

Blud, u, m. B. = fysické n. morahní oddálení-se od pravdy, Irrthum. Jg. Od bludu někoho odvésti. V. Bludův se dopouštěti. V. Bludy vymyšleti. Sm. Bludem jat být. Ros. V b., do bludu vejítí, Troj, uvěsti, Us., J. tr., upadnouti, Jg., v bludu býtí. Jg. Z bludu pomoci. Us. B. se stal. Bern. Svůj b. u znači. Sm. Dáti se v předělé bludy a hřichy. V. Pojal mne b., že jsem nevěděl. Us.

Bludař, e, m., bloudici od cesty, Ein Verirter. B. = tulak, ein Herumstreicher. Bern. — B., u cíře blondici, ein Irrgläubiger. — B., bludan učici, ein Irrlehrer, Sektirer. D. — Jg.

Bludařství, n., bludné učení, Irrlehre, Irrglaube. Jg.

Bludě, čte, n., opuštěné ditě, ein verlassenes Kind.

Bludice, e, f., bludná hvězda, der Irrstern.

Bludička, y, f., světélko, bludní oheň, Irrlicht. Kr.

Bludina, y, f., labyrint, Irrgang, Labyrinth. Jg.

Bludiště, č., n., bludina. Videň jest pro cizího b. Sych. — B., dutina v uchu, vz Ucho.

Bludně, irrig, irrglaubig. B. smýšleti, D.

Bludnictví, n. = bludařství, der Irrglaube. Bern.

Bludník, a, m. = bludař. Kaečíři a bludnici. V.

Bludnosť, i, f., blouzení, Irrthum. Ros. Pís. br.

Bludný = bludicý, bloudící, irrend, irrig. Kat. 1285. B. kůň (od cesty), Us., ovce, D., lovec, Rkk., oheň (bludička), zahrada (Irrgarten), cesta, rytiř, hvězda (bludice), balvany (die, erratischen Blöcke, Findlinge, Rkk.), Bludní a marní jsme. Br. Kaečíř a bludný jest. Trakt. — v čem: u vře, irrglaubig, ketzerisch. V. Jich modlitby jsou bludny v tom... Chč. 379. — B. = mylný, scestný, nepravý, Irr-, falsch. Cesta bludná a falešná.

Br. B. učení, V., smysl, Ros., odpověď, Kom., zimnice, neduh. Jg. — B. dítě (neprávěho lože, umelich). — B. = kurceský. Svě decry v bludný stav dal. Leg.

Bludohvězda, y, f. Irrstern. Kr.

Bludosektářský, sektirerisch. Kom.

Bludosektářstvi, n., Sektirerui.

Bludovati. — koho = z bludu viniti. Kom., Br. — se. Kom.

Bludstvo, a, bludstvi, n., mýłka, Irrthum. Zlob.

Blucha = blecha.

Blukati = blouditi. Llk.

Bluma, y, f. = veliká slíva, hlušice, kulata švestka. Ross-, Hundspflanne. Sr. něm. Pflanne. b m. f. O původu vz Mz. 114. Já o slivách a ty o blumách. Jg. To jsou lonské blumy (to je něco starého. Vz Dávnoj. C., Jg. — To je b. = hlupák. Us. Brt).

Bluňkati, bluňknouti, kni, kna (one), knul a kl, utí; bluňkávati = bluňky dělati, glunksen, plumpen, schwappen. — komu kde: Bluňká mí něco ve střevích. Jg. — po kom, po čem: Jen bluňklo po něm. Ros. — kam: do rybníka (spadnouti). D.

Blunkavý. B. sklenice (s úzkým hrdlem), blunkavka, Glunkelglas. V.

Bluza, y, f., z ífr. blouse, halena, lehký volný kabát plátěný n. bavlněný. Rk.

Blúzniti, vz Blouzeniti.

Blvati, vz Blivati.

Blvoň, č., m., Lümmel. Na Mor.

Blyktry, vz Bliktry.

Blyškáni na časy. Rk. B. = blyskota, blesk, Blitz. V., Kom. Parnosti. .vydvájí blyškáni. Kom. B. časté tmy prosvěcovalo; b. se dělá. Troj. Bylo b. přehrozné. Troj.

Blyškati, blyskati, kej, kaje, al, áni; blýsknouti, kni, knul n. kl, utí; blyškávati. Vz Blyštěti. B. = blesk činiti, glänzen, schimmern. Neosobně: Blyšká. Har. Což tam blyšká! Ros. — čim. B. zlatou zhroji, Br., náhým mečem. V., zadkem = otrhaným býtí. Ros. Má milá kosiličkou blejská. Er. P. 118. Očima blyškaje návěsti dával. Kom. Lab. s2. — na koho. Až šavle budou na vás blejskat. Er. P. 443. — se od čeho. Selky se od zlata blejskaji. Er. P. 93. — se kde, v čem. Blyšká v jeho hlavě (má ji prázdnou). L. Blyšká se v oděni. Troj. Peníze ve vodě se blyškaji. Us. — se z čeho, odkud. Jiskry s očí se blyškala. Br. — se kde. Často u něho se blyšká (docháží k němu). Rk. B. se před kým = ukazovati se. D. — se. = třpytéti se, glänzen, schimmern; blitzen, wetterleuchten. Měče, očí se blyšká. Troj. Blyšká se. Když se blyšká, hrom bije. Kom. Kämen se blyšká. Us. — se na co. Ráz na ráz blyškalo se. Ml. Blyšká se na čas. Us. — se skrze co, kudy: očí skrze škrabošku se blyškaly. Nt. — Vz Blyštěti.

Blyskavka, y, f. (kord). Degen. Dobyli blyskavky. C., L. — B. = orech sněticý, zkažený. — B., ryba, die Pfrille. Na Slov. — B. = blesk. B. hrách chytila, zarazila (má málo lusek). Us.

Blyškavý, V., blyskavý, V., bliskavý, Solf., blisknavý, Ros., glänzend, schimmern. B. značí nejvyšší stupeň lesku; b. diamant, vápenec, prohleden. Vys. B. kopí, peří, očí.

76

Blyškavý — Bobule.

mec, kůže, výmluvnosť, kamení, štěsti. Jel. V., D., Stele.

Blysknouti, vz Blyškati.

Blyskot, u, m. — bleskot.

Blyskota, y, f., blyškáni, V., Br.; 2. lesk. Ráj.

Blyskotati, bleskotati, tám č. blyskocí = blyškati. — čím L. — se v čem, kde. Mus.

Blyštěti, blištěti, zastř. břštěti. Vz Blyškati. Blyšťím, 3. pl. -šti, ště (ic), čl, ční; blyštivati = jasně svítiti, stkviti se, trpytěti se, glänzen, schimmern, flinkern. — se = blyštěti, trpytěti se. Blyšťělo se jako ohěn. Br. — čím. Hvězdy vlastní světlem blyšti. L. Hladem sotva již očima blyšťely. Vrat. 129. — se nad koho. Nad jiné se b. D. — se od čeho. Vše od zlata (zlatem). Us. — se kde. Sze na líčich se blyšťely. Troj. Ohně v táboře se blyšťely. Jg. Kríž před jeho očima se blyšťěl. Pan. — se komu z čeho, odkud. A ta vaše falešnosť vám se blyšti z očí. Er. P. 61., 224. — se čím. Síně zlatem se blyšěla. Cap.

Blyšťný, blyskající se, Us., schinamernd.

Bn. Z této skupeniny souhlásek vysouvá se b: hynúti (hynouti) m. hybnúti, vz Vyšování souhlásek. Kt.

Bo, zastaralé = nebof, protože. V češtině jenom v „neho“ se udrželo. U Slováků a Slozanů se ho posud často užívá: Neběž, ho tě dohoiním. Jg.

Bob, u, bobek, bku, m. B. = lat. faba, něm. Bohne, ledrinkorý n. turecký hráč. V ob. mluvě také fisole, fizole, fasole. B. obecný koňský n. svůnský, nízký, červený, zelený, dlouhý, vlaský, aegyptský či vodní, vlči, vikový, kamenný (tyčná vika), Jg., planý, bílý, holandský, sadatový, strakatý, knížeei, muškátový, perlový, sv. Ignáce, tonkový. Kh. Ani bohu nedal bych za něho. (Vz Nepotřebny). C. Vz Krpěti. — B. = strom, vz Vavřín, Bobek. — B. = brambor. Us. v Krkonos. — Bohy = jádra kouráč, Hoden der Hälme. Us. — B. koňský = podlouhý, černý důlek s nažlutlým kronžkem na koruně zubů koňských až do 6 roků, jádro, registro (podlé nich poznávají stáří konj). Jg.

Bobák, a, m., na Slov. = chrobák, Murmelthier.

Bobál, u, m., brambor. Rostl.

Bobčítí, drobně (zle) psáti, kritzeln. Na Slov.

Bobek, bku, bob, u, m. = strom, vz Vavřín. Věnec z bobků. Byl. — B., jahůdka, Beere. Bobky břekové (břekyně), jěrabinové: b. hlavně peckovice ovoce bobkověho. Lorbeere. Ros. — B. = vše malé, okrouhlé, podlouhlé. — B. kozi, ovči, jelení, zaječí, myši (= lejno). Matěji, Matěji, zač ty (kozi) bobky platěji? Us. Srite jako b. (ožáhlivých). Něstoji za b. (za nie). Ros., C. Má řečí, co kozi říť bobků. D. Jest ho co b., a jak se staví! (je maličký). Us. Jako zaječí bobky, ani nesmrdi ani nevóni (vz Nepotřebny). C. = Na bobku seděti, dřepěti; na bobečku čapěti, seděti, D., niederhocken, kauern. Na bobečku sedávala. Er. P. 268. Zajie sedě na bobku, na bobečku (pánkujte, pánáčkujte). Sp. Na bobek! něm. Warte auf! Sm. — B.,

Jaskarč o dítěti. To je zlatý bobek. Us. — Bobky = nároky. Jad.

Bobiště, boboviště, č, n. V. Bohnenbeet, B-feld.

Boboklistý. B. slíva. Rostl.

Bobkovati, u psů, něm. aufwarten. Šm. Vz Bobek.

Bobkoví, n., 1. bobkorý háj, Lorbeenhain. Vrat. — 2. B = bobkorč dřeco, listi, Lorbeerholz, Lorbeerlaub. Byl. —

Bobkovnice, e, f., Oleander.

Bobkový, Lorbeer. B. les, strom, větev, list, věnec, olej, majovi, růže; slíva, vrba. Jg. Bobkovým věncem néco okrášliti, někoho počititi; b. věnec v divadle mu podali, mu hodili. — Bobkový = boborý, Bohnen. B. prouti, luštiny, mouka. Jg. —

Bobněti, bopněti, bohtněti, bobtěti, botnati, bohtnávati = vlhkostí se nadmouti. Bobnim, 3. pl. -ni, ni, ně (ie), čl, ční; strotzen, quellen, schwellen, auflaufen. — komu. Bobní mu břícho. Ros. — kde. Chlěb bobtní v pělvece, Zlob., hráč ve vodě. D., Ros. Na revách poupata bobti. Puchm. — čím. Reckými slovy bobtěti (bubřeti). D. B. vlhkem.

Bobon, a, m., ein Bigotter Plk.

Bobonek, nku, m. = pobončk, pověra, Alfanzerezi. Ktož chee křest přijiti, má se děbla odřeći i všech bobonkív jeho a takových pověr. St. N. 294. Kmotrové slibnji za dietě, že odřečce sě děbla i všech jeho bobonkív. St.

Bobovek, vku, m. Bohmenerz. Rk.

Bobovina, y, f., bobová sláma, Bohnen-stroh.

Boboviště, vz Bobiště.

Bobový, Bohnen. B. květ, lusky, hráč, mouka, zrno, sloupek (Stengel), pole, sláma, pléva, luština, šešulina, kožka, zálüh, strniště. Jg. Bobové velikosti býti. Us.

Bobr, a, m.; bobře, brce, m. (Divoci bobři ještě ku konci 17. stol. na třeboňském pauství hyli. Spj.). B., der Biber. B. pláče (nemoha se uchráníti). Odtud: Pláče jako b. (trpce). L. Chov, střílení bobrův; železa, lov, pes. síť na bobry. Sp. — B., u, m., velký hráč s černou šupinou. Us.

Bobřek, u, m., frílistník. Bitterklee. Rk.

Bobří. B. kůže, sádlo, omničačka (ohon), stroj (Bibergeil) = co bobra, od bobra jest; 2. pes (na bobry), lov, lovec (bobrovník). Sp.

Bobrovati = kotrmelce dělati, klopýtati. Na Mor. — Vyžel bobruje = hledá vodní zvěř ve vodě n. v balné. Sp.

Bobrovina, y, f., bobrové maso, Biberleisch.

Bobrovitý. — Bobrovna, v, f., bobrovo stavení, bobrův pelech. Biberbau.

Bobrovník, a, m., kdo bohry chová. — B., u, m., rybník na bohry. Gl.

Bobrový. B. hon (bobrovna), kůže, maso (bobrovina), stroj (Bibergeil), srstf., Sp., klobouk. Jg. B. pes. Pr. man. Vz Bobří. Biber.

Bobtěti, vz Bobněti.

Bobulatý, bobule nesouci. Rostl.

Bobule, e, f., bobulka (něm. Beere). Bobule json nepukavě plody, jejichž vnitřní vrstva jest dužnatá, vncjši (slupak) buď blinovitá n. kožovitá, zřídka zdřevnatělá (vino, angrešt, borůvky, citrony, pomeranče,

Bok — Bolestivý,

81

m. na kozlík. — B. hradby přimý, šiký, zatažený, snížený. Bur.

Bok s geniticem označuje předmět, po jehož straně, vedle něhož něco jest. Bok lesa je studáňka. Bok Opavy leží Hradec. Us. ve Slezsku a na Mor. Brt., Mkl. S. 513. —

Boka, y, f., huba, kultuk. Bneht (menši záliš v širokým vehodem). S. a. Ž. Vz Huba.

Bokál, bukál, u, m., sklenice zespod široká s úzkým hrdlem. Pokal. V.

Bokán, a. m. = bočán. Kom.

Bokatěti, ci. ení. Starke Seiten bekommen. — Bokatosf, i, f. — Bokatý, starkseitig, untersetzt.

Bokovitý člověk, untersetzt.

Bokovna, y, f., provazy u řebřin bok činici; takový provaz slove bokovník, u, m. Seite am Leiterwagen.

Bokovní, Seiten-

Bokovník, bokovák, u, m., provaz na řebřinovém voze. Seitenstrick am Leiterwagen. Vz. Bokovna.

1. Bol. u, m.; bol, i, f. Bolem (= bolesti) se svijeti. Někomu b. způsobiti. učiniti; někoho bolem naplniti. Vz Bolesf. Schmerz.

2. Bol. u, m. (Bolus). B. armenský, bavorský n. norimberský, bílý, červeny (v kučičkách). Kh.

Bolák, u, m. Geschwür. Mám mnoho bolákův. Dostal jsem boláky. Boláky v ústech boranem (blednou) hojiti. Na Mor. bolačka.

Bolaví, n. = bolák. Má b. na noze. Us.

Bolavina, y, f., Wunde.

Bolavost, i, f. = bolesf. Us. Schmerz.

Bolavý, schmerzhaft. B. vřed, úd, hlava, noha, oči, rána, prs. Jg. Přilož to na bolavé místo. Byl. Ten není bolavý (to tom se říká, kdo je zámožný). Us. na Mor. Brt.

Bolehlav, u, m. Schierling. B. plamatý n. kropenatý v. větší (všivec, svišká veš), pravý čili veliký, Kh., Jg., malý (koží pýsk, psí petržel).

Bolek, lka, Bolko, Bulko, a, m. = Boleslav. Gl.

Bolen, a, m., ryba, Silberlachs. D.

Bolení, n. B. hlavy, srdee, u srdee, v bočích, v bíře, bířcha, zubův, oči, plieni, v nose, tváři, v ušich atd. Jg. B. hlavy mítí. Us. Ten lék b. hlavy oblevuje, odvracuje, krotí. Byl. Vz Bolesf. Boleti.

Bolenina, y, f., něco bolavého. B. děravá, fistule, Fistel. V.

Boleočko, a, n., tolita žlutá, Sumpflumlje.

Bolekost, i, f., bolení oči. Rostl. Augenkrankheit.

Boleoký, bolooký, bösäugig, wehängig. Háj. —

Boleslav, a, m., jméno mužské. Jakožto jméno města bylo až do 17. stol. rodu muž.: Mladý Boleslav. Kníha vydaná v Mladém Boleslavi. 1519. Od té doby v rodu žen. Vz Chrudim, Retnice. Jir. Genitiv: Boleslavi: do Boleslavi (dle: Kosf.), někdy také: Boleslavč. Boleslara, Částara, Soběslara atd. mluví některí skloňujícé tato vlastní jmena měst dle „Ryba“, což chybně jest. Něho tato místní jména json, jak již C. ve Čteni o srovnav. mluvnici (na str. 167.—169.) učí, vlastně přidavná jména přisvojovací, utvořená od příslušných jmen osob; jako na př.

z jména pán povstalo pání (pánja, pánje), z jména člověk: člověc (člověca, člověče) tak i z jmen osobních Boleslav, Čáslav, Soběslav: Boleslav (Boleslavja, Boleslavje) atd. Doplňovalo se k nim jméno muž. rodu na př.: hrad, dvár, tedy: Boleslav' (hrad), gt. Boleslavja (hrada), přehlasováním: Boleslavje, v písme: Boleslavé, dat. Boleslavju, přehlas. Boleslavi atd. To jest nejstarší sklonováním. Casem však přišla jména tato, zůměnivše rod, pod vzor „Kosť a tento dávno dokonaný skutek nutno již uznati. ač ještě v 16. stol. některá z nich muž. byla rodu, tím jakož i genitivem v -ě ukončeným na starý původ upomínajice. Formy však Boleslava, Čáslava atd. (dle „Ryba“) nikterak nelze vysvětliti. Naopak zase táhnou množi jméno Jihlavca, -u, pod vzor „Kosť (na př. do Jihlavci, v Jištari) proti srem dobrým pnamenům staré a střední doby. Ms. Do E.-vi dlužen za kozy. C. — B. Stará, B. Mladá (Boleslavia junior, Neo-Boleslavia). Jg. B. Bunzlau. B. Slezská n. Boleslavee. S. N. Boleslavan, a, m. = Boleslavský. — Boleslavsko, a, n.

Bolesf, i, f. B., dolor, Wehe, Schmerz; rána, bolné místo, něco bolářeho, Wunde; b. srdee, Herzled, Welmuth. Jg. — B. zubův, srdee, hlavy, v bocích, v ušich, od kamene, pliení, morní, porodu u, k porodu, na oku, na noze, v noze, uši, nervův, žaludku atd. mítí. Jg., V., S. N. Bolesf: simrání, svědčení, pálení, pichání (klání), leptání, žehání, brnění, zdřevěnění; tiživá, bodavá, trhavá, tažlivá, tepoucí, řezavá, stahující, svíravá, štrktíci, skubavá, hlodavá, hryzavá, kousavá, štěpavá, vrtavá, tupá, stálá, řekavá; nervová, dnavá, hostěčná; cit zemdlenosti, úzkosti, mrazení, zimomřivosti, zimotřasu, undlenosti, nepo-koje, stlučenosti údův atd. S. N. B. ku porodu, porodní, Lk., v ledví, v bedrách, poslední něm. Nachwehen). Lk. B. krutá, veliká, převeliká. Us. B. krotiti. Us. Bolesti k Bohu volati, umíriti, (Us.), se mučiti. V. B. v sobě ukrotiti, udusiti, b. zapuditi. Jg., D. B. ule-uje, odtruje. D. B. někomu působiti, b. trpěti, cititi, krotiti, mítí. V., D., Us. B. velikou, náramnou, nesnesitelnou (v noze atd.) mítí. V. Bolesti ho popadaji (V.), zachva-ujetí. Br. Bolesti kohu trápiti. Byl. B. mítí z bídy jiného. V. Na b. masf příložiti. Ml. Od bolesti odpočinouti. Solf. Polehčení, ob-levení bolesti. V. Lék b. ukládající (mírníčí). D. Kde milosf, tu oči, kde bolesf, tu ruka. V. Má bolesf, tvýj smích. Vz Neštěsti. D., Lb., C. Bolesf moci přidává. Alx. 1123. I b. na svou radost. C. Kde b., tu práce. D., C. B. mlčeti nedá. C. B. lékaře hledá. Pk. Jaká b., taková masf (pomoc dle potřeby); kde pěče, tu starosf, kde b., tu práce (nemoený čeče obsluhován býtí). Vz Nemoc. Lb.

Bolestiti, il, ení; bolestivati = mítí bolesf, litosf, Schmerz haben, trauern. — nad čím: nad smrti rodičův. Kom., T. — pro co: Kom. — koho = někomu bolesf působiti. Žák. sv. Ben. — z čeho: ze člého. I.čo. — čeho: L. — oč: o cizi křivdu. Boč.

Bolestivosf, i, f., Schmerz, Schmerzhaf tightigkeit.

Bolestivý (bolestiv, a, o), bolestný, bohý, bolesf činici, schmerzend. B. úd, nežit. noha.

Kottův: Česko-něm. slovník.

6

84

Bosk — Boucati.

Bosk, u, m. = políbení. Na Slov. Kuss.

Boskati, boskovati, boskávati = libati, celovati. Na Slov. — koho. — O původu vz Mz. 126. Stran vazby vz Libati.

Boské, z fr. bosquet, křovina v parku, v zahradě. S. N. Lustwäldehen.

Bosky = bosy. B. nohy. Na Mor.

Bosna, y, f. Bosnia, Bosina, Bosině; Bosnien. Bosňák n. Bosnán, a, m. V. — Bosňanka, Bosňačka, y, f. — Bosňácký, Bern., bosenský. V.

Bosonohý, bosý, barfüssig.

Bospor-us, a, m. B. thracký, kimmerský. — Bosporan; bosporskýj.

Bósti = bůsti, strč.

Bosulenky = bosý. Na Mor.

Bosý (bos, a, o), barfuss, barfüssig. B. kluch, děvče atd. Bosýma nohama šel. V. Chod, nahý a bosý. Br. Není docela bos. má ještě podvazky. C. Pt. Sevcova žena a kovářova kobyla chodi obyčejné bosy. Sk. Kdo bos. nešlap po trni (vz Bázliví, Kulhavý). S. a Ž. Bos chodivá, komu celá ves hoty kupuje. C. — 2. = neokoraný, unbeschlagen. B. kůň, lopata, kolo, cep. Us., Jg., Sm., Vys., Sp. — 3 = dítě. Nemluvte o tom, jsou tu bosi (děti, nedospěli; nemluvte tedy nic nešlušného). Nejsme všechni obuti, jsou tu také bosi. C. Musím mělič, je tu bosý. Táhmi stranou, nemusiš všеко věděti; ještěs bosý, ještěs se neobul. Kdo pro tě poslal? boscho tu nepotřebujeme. Hledte boscho, jak uši nastrkjše! Us.

Bošec, šče, bošek, šku, m., polt slanín, Reš.; 2. učené prase, D.; 3. husa k přečení připravená (bez mladé). Us. v Prach. C., Rk.

Bota, y, f. Dříve a na Mor. posud bot, u, m. Na Plašť u Plzné říká se věděl: v botách podnes také v botech. Prusik Fr. Botka, botička. Der Stiefel. Bota z fr. botte a to z keltického bot = noha. S. N. Polsky: bot, u; rusky: botaly. Vz. Mz. 117. V botech. v Čech. z pravidla v botách. Části boty: spodek, svršek (holinka). U spodku: podsev: a) bříško, b) ohbice, c) podpatek. Nad podešvem šváby (listky ze slabé kůže a nad těmito tenká kůže: stelka (branzol), na níž leží noha. Svřek: přednice, zadnice. Tyto jsou spojeny ševníkem. Spodni časť přednice: nárt; pod nářtem kolem podesvý: obřáka. S. a Ž. (Walter). Boty: přezonvaci (Wechselstiefel, přezuvné), nepřezonvaci (nepřezuvné, na jednu nohu, einbällige Stiefel), ohrnovaci, šněrovač, pérové (perka), německé (einnäthig), uherské (čizmy, bakanče, topánky, botány, jančárky, skorně), lovecké (myslívecké, honecké), jezdecké (rejtharské; čeboty, Kurierst.). Polouboty, husarské, s kapecími (Kappen-, Střilstiefel, dětské, s kolírem (Kniestiefel), vojenské, s okrajkem, s korkovými podesvý, vysoké, silné, rohate, spicaté, zimní, letní, prosívané, nepromokavé, na okolek, na rám, písfové (písfovice), juchtové n. juchtovice, teleci, z kozinky, korduňové (kordobanové), manžesirové, safjanové, aksamitové, lakované (lakýrky). Vz Botka. Šp., Š. a Ž. (Walter). Boty obhouti, zouti, nositi, na desky naraziti n. nabiti, komu šiti, podšiti, přezouvati, podraziti, cídití, leštiti (kartáčem a leštidlem), přištipky (čim) vy-

praviti, roztrhati, rozedrati. D., Šp., Š. a Ž., Us. — Býti, choditi v botách. Us. V boty obutý. Us. Boty spálil, v botách uměl = utekl. L. Ve své hoty koho obouvati = ziskati ho. L. V cizi boty se obouvati (= vtrati se do jeho domácínosti; cizími vlastnostmi se chlubití, cizí povímnos na se bráti). Ros. Botku někomu podšítí (podskočiti, kousek mu udělati). C. Pán nosivá u bot ostruhy a chuděra palce. C. Pán nosí boty s ostruhami, chudák s palci. Lb. V svoje ho chce boty obouti (na svou stranu přivěsti). C. Tulí se jako staré boty pod schody (np. vá se). C. Praskl do bot a užiděl (Vz Čtěk). C. Už ho obul ve své boty (= už ho přemluvil. Vz Přemlouvání.) C. To je stará b. (známá věc; to se samo sebou rozumí). Us. Dávno jsem to v botách schodil — na střevicích roznosil (= stará to povídka). Vz Pověš. C. Propátil boty na chladné pěci. Hrš. Propátil boty, chodil bos. Boty komu vyvésti = vyhoditi ho. U Plzné. Prk. — Boty přečírni, čeporé (u horníkův). Sp. (D. Göpelschuh). — B. = okovec, koráni na kone kolu, aby lépe do země lezl. Kůže leželnou, špícaton botou opatřený. Puch. — B. u pumpy, trouba, v které se písť polohuje, Stiefel, Kolbenröhre. Vys. — B., náčini pekařské k ohřívání mlěka. Dch.

Boták, u, m., deska do boty. Na Slov. Stiefelholz.

Botanika, y, f., z řec. botanizós a to z botárny, bylina, rostlina, Pflanzenkunde, Botanik. — Botanik, a, m. = rostlinoznalec, rostlinnik, rostlinnář, botaniker. — Botanický = rostlinnický, rostlinnářský. Rk. — Botanisorati = rostliny sbríratí. Botanisiren. Rk.

Botánky, pl., f., čižmy, kurze Stiefel.

Botář, e, m., kdo v botách chodi; 2. cídič bot, Stiefeputzer.

Botati = šlapati, dupati. D. Mit Füssen stampfen.

Botič, Boteč (Pulk.), e, m., potok pod Vyšehradem v Praze. U zdí hradebních se dělil, hořejší slu: potok vinný n. Botič, dolejší: Cedron. Jg.

Botka, y, f. B. valchovana, vatovana, šněrovač, krčková (Zwickel.), ševní (Naht.). Vz Bota. Šp. Kleiner Stiefel, Stiefelette.

Botky, vz Bota, Stiefelechen, Stiefeletten.

Botnati, botněti, vz Eobněti.

Boubel, botbol, bábol, e, m., puchýř. Hautblase, L., Jg.; bublina, Wasserblase; Blasenwurm; Himmelsgewölbe. — Co v tom boubeli? Er P. 67. Cf. Boubelat.

Boubelatosť, i, f., tlustosť, Dícke, Rundbackigkeit. Us.

Boubelatý, Stran odvození vz Mz. L. 21. = Tlástý (dick) jako boubel (bublina). Sm. B. děvče, holka, líčka. Jg. Boubelatá jako hrábě (= hubena. Vz Tělo.). C.

Boubelka, y, f., ein rundes Mädchen. Rk.

Boubelouš, e, m., boubelatý. Dickbackiger.

Boubičky, pl., f., v dětské řeči = střevičky. Us.

Boubín, a, m., vřch v již. Čechách. B. se mluví (má čepici), bude přšeti. C.

Boucati = hlavčě žráti, gierěg essen, fresen. Us. — Ten to do sebe bouca.

Boučí — Bouření.

85

Boučí, n., buči. Buchengehlöß.

Bouda, y, f., Baude, Hütte. B. k hlídání, tržní, horská (salaš), štolní (kavna), psi (kotec, hampejs), Šp., Us., na sykory, na ptáky. D. Teče mu do houdy (do bot, do huby). Vz Nesníže. C. Vlez do houdy. Us. B. myslivecká na vrány = výrovka; na ptáky: ptáčenická. B. na kvíčaly, jěřábky, koroptve. Sp. — B., kryt u kočáří. L.

Boudití, il, èn, èní = čaditi, rauchen; 2. kutiti, rýpati, kutten, wühlen. — kde, v čem. Rk.

Boudoir (fr., budoir), u, m., oděvna pro dámny, odpočívarna. Rk.

Bouchač, buchač, e, m., kdo bouchá, Pocher, Lärmer. Na Slov. = žvač, Schwätzer. Bern. — B., střelec bez broků a kuli. Šp.

Bouchačka, y, f., bucharka, pukač, nástroj k bouchání, Knallbüchse. — Spatná střella (u myslivení). Šp. — B., kleructice. Schwätzerin, Klatscherin.

Bouchání, n. To je dnes b. na ty dvěře, těmi dveřmi. Us. Poltern, Lärmen.

Boucharon, u, m., dělo, kus, Jg., Ros. — B., a, m., kříklou. Schreier. Maublrescher, Prahlhans.

Bouchati, buchati, al, án, ání; bouchavati; bouchnouti, buchmonti, bouchmi, chna (ouc), nul n. chl. uti. B. = hřmiti, pleskati, uhoditi (pochen, puffen, krachen, knallen, buch uciniti (womit knallen, poltern), strileti (schiessen), žváti (schwätenz)), biti, práti (sehngen). Jg. — abs. Prach, račenice bouchá. D., Ros. Již bouchlo = již se stalo. Us. — koho. Buchnem ťa, že ti lned oči vyskoča. Mt. S. Bouchlo ho ženidlo. Us. — (koho) čím: b. dveřmi, D., někoho pesti. Us. — (se) čím o co (kam), o co: o zem, Jg., na zem, Pass., na dvěře. V. Slá sem húsin dávati, a ono na střechu buchá. Syd. 1569. Bouchmonti se o stůl Us. — kam, do čeho. D., do vrát. Us. Někoho do zad. Jg. — se do vrat. = zamilovati se. Us. — koho po čím: po hřbetě. Bern. — kam, do eo. Pokrm v sebe h. = cpatí. Jg. — se = uhoditi se, osiditi se. Ten se bouchl. C. — odkud kam. Bouchá od dubu k dubu. Vz Dub. C.

Bouchavý, knallend, puffend. B. prach, D., střelba. Jg.

Bouchnuti, n. B. ručnice, Knall. — B., udeření, Schlag. D.

Bouchoří, e, m. Vz Puchr. — Nadutá ovce. U Příbrami: bouchor, u, m. Prk.

Bouchorka, y, f., bachoratá okurka. Us.

Bouchratý = bachoratý, Novot., dickbauchig.

Bouillon (fr. buljon), každá vařící tektina, hlavně silná hověží polívka. S. N.

Bouk, búk, a, m. = bukač. Na Slov.

Boukání v bríše. Lk. Das Kollern.

Boukati, boukávati; bouknoti, aul a kl, uti. — komu kde, v čem. Bouká mu v bríše (bruči, kollert, gurret). D., Us., Troj. — na čem: na nějakém nástroji, na dudech (= špatně hráti). L. — pod čím: pod nosem = mumlati. L. — se. Sviné se bouká (běhá se). Us.

Boulatěti. — Nohaji boulati. Us. (Dostává boule.) Vz Boulati.

Boulati. — Noha ji boulá (dostává na noze boule, bekommt Beulen). Vz Boulatěti.

Boulatý, Beulen.

Boule, f., f. (zastr. búla); bulka, bulička, y, f., die Beule, Knollen. Sr. střném. paula, pula, piulá, stném. buile, nném. Beule. Mz. 123. — B., hlíza, nádor. B. krevní, nežitová, na vičkách, od padnutí B. morová, hlíza. D. Bouli od padnutí mítí. Us. Uhodil se do hlavy, až má bouli. Jg. Boule se podebrala, provalila. Sp. B. na kosti: pahorek; na dřevě: bakule. Sp. — B., hustě obtáře; Bude bouřka, neboť boule vyvstávájí. Sych.

Bouliti, im, li, bouli, le (ie), il, en, ení; boulivati; vybouliti = oči moc otvírati, Augen aufsperren, glotzen. co na co, na koho: oči. Jg. — čím. Ten těma očima bouli! Ros.

Boulovatěti, im, ejí, čl, ční. Beulen bekommen. Celý boulovatí. Jg.

Boulovatost, -vitosf., bulovatost, i, f. Ros.

Boulovatý, -vitý, bulovatý, -itý = mnoho bouli majíje, voll Beulen. Ros., Jg.; 2. hloupý, einfältig. Ros. —

Bouquet, fr., (buké), kytka. Rk. Strauss.

Bourí, lépe. Jg.

Boura, bura, y, f., zadní hedvábi; polohedvábi. Halbseide. Vz Bouree.

Bourací stroj, zum Einreissen dienlich.

Bourati, rám, rej, raje (ie), ral, rán, rání; bourávati, sborati = boriti, rozbitati, trhati, rusiti, rozházeti, rozmetati, niederreissen. Jg. co: zed, dům, hnízdo. D. — co čím: zed motykov. — se. Bourá se mi dům. Us. Zena se mu jíz bourá (co vidět sleme). Sych. Kanna se nám bouraji (= žena mi brzo sleme). U Plzně. Prk. — V: Bořiti.

Bouravost, i, f. Zerstörungssucht. Rk.

Bouravý, kdo rád bourá, zerstörungssichtig. destruktiv. Rk.

Boure, e, bouřka, y, f.; strě, buřa, bůra, burja: za stara i krupobiti. Koř.: bur. Vz více v Mz. 1. 22. — B., bouřitře polčení, bouřka (s bleskem a hromem, chomol, Starm. Ungezwitter. B. veliká, hrozná, litá, mořská. Jg. B. se strhla. D., Koun. Minn bůra. Rkk. 54. Bouři na moři metanu býtí. Troj. Byla b. po všem moři. Troj. B. se zdvíhla. Pesín. Bouři na moři učiniti. V. B. se přehání. D., Šp. Po bouři bývá jasno a po jasnu mračno. C. B. se žene, vali. B. vzdálená rachott. Pt. B. větrův. V. Věra byla hrozná bouře. Us. Kam se první bouřka honi, všecky ostatní táhnou po ni. Pr. I. 53. Kam se nese první bouřka, tam ostatní za ní táhnou. Vz Hospodářský. Lb. — B. = hluk, Lärm. Bouřku stropiti. D. — B. politická = nepokoj, zbourení, pozdřízení, vzpoura, sběh, Unruhe, Aufruhr. V Čechách bouře domácí a válký pozstady. V. Bouři, bouřku v lidu tropiti, stropiti, V., b. svolávati, vzbuditi, dělati, pachati, nastrojiti, činiti, ztisiti, spokojiti. D., Jg. — B. = násilí, moc, sila, prudkost, bouřilostí. Ungestüm, Hitze, Hettigkeit. B. naruživosti, srdee. Jg. Srdee bouři naruživosti zmítané. Nt.

Bourec, rce, m. Seidenraupe. B. morušový (hedbávny červ, hedbávnik). B. strakatý. B. ce živiti čerstvým morušovým listem. B. spi, lezo, žere, churavi, svělká se, zamotává se atd. Vz Boura, Housenka.

Bouření, n. B.-se větrův, moře, lidu. Us. Vz Bouře.

Braň — Brániti.

89

bez zbraní. Jel. Na někoho zbraně dobyti. Jg. B. na někoho obnažití. Háj. Chopití se braně. Us. B. od sebe odyreí, odložití, V., složití, položití, od sebe řítiti. L. Brání někoho opatřití. V. K braní sáhnutí, b. cho-pití. V. Straž do braně volatí. L. — V. pře-kládá lat. telum =: branž, branž; arma =: zbroj. — Bran, braně, braní a rybníka. Od údě-lání nových braní, aby ryby proti vodě z rybníka nevycházely. Gl. — B. =: basta, pernost. V. — V: Z Zbraní.

Brána, branka, bránička, y, f. Instr. sg. branou: pl.: brány, bran, braním, brány, v branách, branami. Vz A (se krátí). Das Thor. — B. městská, zámecká, bradní, výpadní (Ausfallsthor), u hradby, u plotu, pekelná, nebeská, slávy, průčelná (Portal): zítňá, prašná, strahovská, výpadní, koňská, nová, poříčská, mostí etc. (v Praze). Jg., Us. Z brány, branou vyjítí, jítí, táhnoutí, Jg., se vyhrnoutí, Us.; bránu otevřítí, zavřítí (zánky a závorami). Jg. Skrze bránu jítí. Br. Z brány jeli. Troj. Za branou bydletí (za městem). Us. Zvonec u brány. Us. Brány vojskem osa-diti. Troj. Táhli z města oběma branami. — Brána, obyč. brány, vz Brány. — B. =: mensi přádiv. S. a Ž.

Branba, y, f., bránční. Krab, Pref. Ver-theidigung.

Branci, pl., neduh, když spadnou mandle. Bräune. Ros. — B., vz Braneec.

Brancěi — Düsen-, Ch.

Brandýs, Brandejs, a, m. B. nad Labem; B. nad Orlicí. — Brandýský. — B. lat. Brundusium (ad Albinum). Jg. Brandeisei.

Branee, nee, m. = ozbrojence, Waffen-mann; nováček. Rekrut. — Braneeký, Re-kuten.

Bránění, n. Vertheidigung, Beschützung. B. něčeho, b. se něčemu, proti něčemu. Rk. Misto pevné k b. (basta). V. K b. opatřiti město (upevnití). V. Po dlouhém bránični se. Har.

Braněnosný, waffentragend. Jg.

Braněti, komu e čem. Brání mi v ušich. Na Mor.

Branehe, fr. (branš), větev, odvětví, od-rádi, odbor (služby). Rk. Zweig, Geschäfts-abtheilung.

Brání, brání, n. Nehmen. B. darův, služ-ného, obroku. Rk. B. na před. Reš. — B. na vojnu. Rekrutirung. D. Brání (branie) jest pro úrok nezaplacený na dědictví dlúžníka s komornikem a poslem purkrabie najvyš-sieho, nebo bez komorníka i posla moci svů — koní, krav, ovec, svíní a jiného všelikého dobytka zájem, což za úrok nezaplacený i za náklady dosti móž býtí. Vš. 337.—339. Vz o Brání Vš. 563.

Branibory, m., pl., dle Dolany =: Brani-borsko, a, n. — Braniborský. — Branibor, a, m., město Brandenburg.

Branice, e, f. = brání. Nehmen; Plünderung.

Bránice, e, bránička, y, f. = blána, již jsou játra, střeva u bachory obvinuty, te-netce, mázdra plstní, plst, Netz, Netzhaut, Kom., V. B. skákánim lehce se protrhne. Berg. — B. = blána okolo srdece, orsdec, Herzfell, Herzbeutel. D. — B. = blána příčni

dutinnu hrudni od bršní oddělující. Zwerch-fell. Krok., V. Zapáleni b. příčni. Jg. — B. panenská, hymen, Jungferhäutchen. — B., tačko, děloha, Nachgeburt. Aqu. — Jg.

Branič, e, m., kdo brání, der Wehrer. Hus., branitel.

Bráníční, od branice. B. střevo. V. Netz-darm.

Branidlo, a, n., bránidlo. Eine Wehre. B. města (přikopy atd.) Jg.

Branič, a, m., najináje vojska. Werber.

Braniště, č, n. Werbeplatz. D.

Branitel, e, m., pl. -lé, vz Branie.

Branitelka, y, -telkyně, č, f. Die Ver-theidigerin.

Bráníti, -nim, 3. os. pl. -ni, branž, braně, (ic), -én, -ění; bránívati =: brání hájití, chráníti, zabraňovati, zapovidati, překážeti; zpěčovati se =: vertheidigen, schützen, ver-fechten; vor etwas bewahren, senern, hírdern, wehren, abwehren; sich weigern; b. se =: sich wehren, widerstehen, sich widersetzen. Jg.; b. se, vz dole. — co: pevnost, Har.; lépe s genitivem: vz doklady k genit. — čeho: svých životův, vlasti, žen i děti, statku. Troj. Král toho má b. (nepřipustiti). Arch. I. 62. — V., Br., Jel., Kom., Chc., Háj., Výb., D., Zk. — koho (gt.), se čeho před kým. Aby nás bráníli před neprávem na cestě. Br. Kuřátek před luňákem b. St. Hájití se před právem. Us. — Kom. = Tozn. Kde se nám pouhý genit. nejsoužívni vidí, příčinme, kde to možná, raději od, anof jest původnější a lepší předložky před. Brt. — koho v čem: v právě =: před soudem zastávati). Jg. Kdo sám sobě se líbí, vždy se cche vymluviti a ve všem se brání. Chc. 622. — koho čím: zbraní, Us., mečem, Br.; vši moci toho bráníli. Troj. — komu čeho (= překážky činití). Ale tobě sem bráníla tvého bludu. Kat. 1261. — Kom., Jel., Ros., Res., Solf., Bart. I. 4., J. tr., Zk. Proto jest ho-spodař pán v čeledi, aby ji bráníl neslič-ného. Št. = koho, čeho od koho. Kostelních práv od zlých lídí bráníl. Pass. Od ne-přátel někoho b. V. — čeho vedle čeho: svě pře vedlé práv. Vš. — Pr. — komu, čemu =: zabraňovati, zaporídati, překážeti. Káva brání snu. Lk. B. ohni. Us. B. křivdě. Us. — St., V., D., J. tr. Vz b. komu čeho. — čeho čím s čím. Kdo s hrdou smělostí moci a soudy umí svých věcí b. Chc. 382. — komu čím. Obě straně jarobujnú sílú druha druzé postúpati brání. Rkk. 48. — se =: braně se chápati, odpírati. Všěnihvič přejí tomu, kdož se brání, než tomu, kdož na druhého počíná. Pr. Vz Vš. 564. Tíže jest se b. než žalovati. Vš. II. 17. — se čím. B. se někomu mečem. Výb. II. 67. B. se holi, Us., patami (utěci). C. B. se léty. Arch. I. 138. — Dal. — se komu, čemu (od-por činití). B. se nepřátelům. Br. Myslivei 18. praporu statečně se bráníli Prusům u Podola (1866). Ml. Tvěmu bezpravi minim se b. Výb. II. 60. — Alr., Háj, Výb., Vš. 23. — se kde: za zdí, za vozy, Let. 60., za hradbou. Us. Dobře jest za dveřmi se b. Pk. Bráně se na soudě. Zk. — se nad co: nad svou moc. Troj. — se s čím. Bráníl se zmužile s svou škodou. Troj. Již

Bratran — Brázdovitý.

93

Bratran, vz Bratranee.

Bratraná, y, f. = sestřeníce. Záp. měst.
1447. B., deera bratrova. Půh.

Bratránče, etc., n., bratroveovo ditě. Gross-
neffe. Prk.

Bratráně, če, n., bratrovo ditě. Rk. Druhý
bratranec n. druhá sestřeníce. U Příbrani.
Prk. Anderes Geschwisterkind.

Bratranee, nee, m., bratran, bratránek,
(dříve bratřence). Bratranee = dvou n. více
bratři děti. V. Ríkáme synům dvou neb více
bratři nebo sester, bratři a sester: bratraneei,
děvčatům pak: sestřeníce (bratrkyně. Pt.)
Geschwisterkind.

Bratránkovati = z bratříčkovati.

Bratranství, n. Bern. Geschwisterkin-
derschaft.

Bratřee, rce, m. (bratranee?). Dal., St. skl.

Bratřenee, nee, m. = bratranee. Dal.

Bratřice, c, f. = bratř, bratři, Gebrüder.
Št., Pass.

Bratříček, vz Bratr.

Bratříčkovati. — komu: Každému bratříčkuje.
Jg. — sobě n. se. Oni se bratříčkuji. Jg. — s kým, si s kým: Rk. (Je-
manden Bruder nennen.)

Bratřík, a, m., bratr; 2) dobrý přitěl. Jel.

Bratřina, y, f., bratrova žena. Plk. Bru-
dersweib.

Bratřiti, im, 3. pl. — tři, bratři, tře (ie),
il, en, ení; bratřivati = bratřimi činiti, ver-
brüderm. — koho, se, ským: Us. — se ke
komu: On se k němu bratři (za bratra se
hlásí). Ros. — se proti komu = spolčovati
se. Ros.

Bratrobijce, bratrobitee, e, bratrobijec,
cee, bratrobivec (Pulk.), bratrobitec, tee, m.
= bratrovrah. V. Brudermörder.

Bratrobijství, -stvo, a, n., Brudermord. Jg.

Bratrohubce, e, -hubec, bee, m., Bruder-
verderber. Jg.

Bratromil, a, m., kdo bratra miluje. Háj.

Bratronenávistník, a, m., Bruderhasser.
Jg.

Bratronenávistnosť, i, f. Bruderhass. Jg.

Bratrová, č, f., bratrova žena. Rk. Bru-
dersweib.

Bratrovati = bratrem jmenovati, Bruder
nennen. — komu: oni si bratuji. Ros.,
Kom. — koho čím: Bohem = bratrem
jmenovati dosvědčuje se Boha. Čas. mus. —
se. Zlob. — si s kým: Rk.

Bratrobec, vce, in., synovec, z bratra
syn. Mus. Bruderssohn.

Bratrovna, y, f. Nichte.

Bratrovrah, a, m. = bratrobijce. Jg.

Bratrovražda, y, f. Brudermord.

Bratrský (zastr. bratský), bratru pří-
slušný, brüderlich. B. láska, chováni = B.,
přátelům, společníkům, členům též jednoty
atd. (vz Bratr) příslušný. Bruder. B. peníz,
pokladnice, kukus, bibli. Mužie bratrských
srrdec. Rkk. —

Bratrsky někoho milovati. Us. Brüderlich.

Bratrství, n., na Slov. bratství = brat-
ský svazek krve, Brüderschaft. Br. = B.
svazek úzký přátelství, Verbindung, Brüder-
schaft. B. s někým miti. Ros. B. někomu
vypověděti. Na b. s někým píti. Rk. Vz
Bratrstvo.

Bratrstvo, bratrovstvo, a, n. = bratří. —
B. = bratrstvi. Na b. píti; b. udělati; být
s někým na b.; miti s někým b. Us. Dobré
a svorné b. nad bohatství. Rb., Pk. = B.,
cech. Být v bratrstvu; zapsati se do bra-
trstva, v b. Us. B. horní (horníkův). Rk.
Jesto vši obci k skodě v městech bratrstva
přehlédají. Št.

Braun, něm., hnědý, snědý. B. (kuň),
hnědák, hnědouš.

Braunau, mě. v Čechách, Broumov, a, m.

Braunkohle, něm., uhlí hnědé, hnědo-
uhlí. Rk.

Brav, u n. a., brávek, vka, bravec, več,
m. = drobné jakékoliv dobytěc, oveč, kozy,
svině, i jedno i více jich, ano i stádo dro-
bněho doby tka (velkého = skot). Schmalvich.
Vlk útok činí na stáda bravu i na skoty.
Kom. Ovči brav, dohytek. D. U Vác. z Mi-
trovie znamená b. = skot. Rs. = Na Slov.
nyní toliko vepři brav říkají. Baiz.

Brávati, vz Bráti.

Bravčář, e, m., kdo v sviních obchod
má. Schweinhändler. Na Slov. Vz Brav.

Bravčí, vepřový. B. sádlo. Na Slov.
Schwein.-

Bravčový = vepřový. Na Slov. Schwein.-

Bravě, če, n., mladý brav. Vz Brav.

Braví mléko. Zlob. Vz Brav. Schaf, -
Ziegen-.

Bravní, bravý, bravový, bracu náležející,
Schaf-, Ziegen-, Schwein-. B. rybník, pa-
stýř, stádo, pastviště, vůl (k stádu přiná-
ležející). Jg.

Brávník, a, m., pták kvičale podobný,
prskavec, truskavec. D., Žer. Schnarr-, Mistel-,
Bauchdrossel.

Brávo = výhorně!

Bravura, ý, f., fr. (bravoure), sfatnosf,
odhodlanosť. Rk. Něco s bravurou činiti.

Bravurní arie. Meistergesang.

Brázda, brázdka, brázdečka, brázdička,
y, f. = stružka pluhem vyoraná. Furche.
Brázdy vykrojovati, Kom., dělati, orati, Us;
vyhnati (eine Furche ausstreichen), brázdy
pluhem vyháněti, pole na brázdy rozdělati.
Sp. V písčité půdě dělají se brázdy mělké,
v černavé hluboké. Čím špatnější půda, tím
mělčejší brázdy se dělaji. Jg. Vyhnaní brázd.
Pluh na vyhánění brázd. Sp. Prostřední
brázda: vjhon, vyhaňka; nejkrájnejši: pod-
brázdek; b. k odrádění cody: rýha, vodotad,
vosnadece, vodoteč, příčník, rozhor, rozvaz,
růvek. Skládání brázd. B. hluboká, sláma
vysoká. Široké brázdy, světlá stodola. Sp,
Lb. Vz Hospodařský.

Brázdy, pl., f. = druh léček na skřínany
mezi záhony poličených. Šp.

Brázditi, im, 3. pl. -di, di, il, čn, čni:
brázdivati, brázkovati = brázdy dělati,
furchen. V již. Cechách probirati se v nečem,
jinak: šfourati. Kts. = co: čelo, kůži, Sych.,
vlň. Us. — se komu: Brázdí se mu čelo.
Sych. — v čem: u vojsťce = porižeti. Troj.
— co čím: mofe lodí.

Brázditý, phý brázd. gefurcht.

Brázdni: kuň (naručni, Hand-); kleč,
Handrüster. D.

Brázdovitý, plný brázd. B. kůra, Um,
les., gefurcht.

94

Brazoleta — Břeh.

Brazoleta, vz Bracelet.

Bražní, v jižních Čechách, = brázdni. Kts.

Brblati = breptati.

Brblavec, vce, m. Plauderer.

Brblavý = breptavý. Na Slov.

Brble, i, pl., f., šupiny bodlavé. Světoz.
Spitzige Schuppen.

Brčadlo, a, n., brnčadlo, brčál, u, m.,
brčala, y, f. Kreisel, Brummkreisel. D.

Brčái, u, m., rostlina, 1. vinca, Sinn-
grüu. B. menši (barvinek, zelenec, zimo-
zelení, zimostráz; jest obrazem nadéje). — b)
B. větši. — c) B. rátorý. — 2. B. rdest splý-
varý, rdest rodni, schwinnendes Samenkraut,
Samkraut, D., Hechtkraut. Zlob. Všechno tu
zeleno jako brčál. Obili to jest zelené jako
b. Us. — 3. B., na Mor. = chomáč, Bü-
schel. — Jg.

Brčala, y, f. = brčadlo, Rk.

Brčálový, B. zelenost. V. Vz Brčál.

Brče, zastr. = letí. Vz Brkati.

Brčeti, el, ení, kliřen, schwirren. Kolo-
vrat brčí (brnčí). Us.

Brčiti se = bručiti se, grünen. Salát se
brčí. Us. na Mor.

Brčlavý = nerovný. B. vřeteno (brko-
laté). Us.

Brěňák, a, m., brunelik, chroust, babka,
Maikäfer. Us. v Bydžovsku.

Brd, u, m. = brdo.

Brda, úv, pl., n., Brdy, vrchy u Mníšku
až k Neponuku a Rokycanům. Odtud se
říká u Plzně Rokycanským Podbráčci (vulgo
Popřráčci). Prk.

Brdař, v, m., kdo delá brda, Kam-
blattmacher. — B. = korytář, Trogmacher.
Na Slov.

Brdo, a, brdec, e, brdečko, brdičko, a, n.
Na Slov. Dostal se ti na brdo (= bedro,
= zbil tě). Č. — Brdo = hora tesnatá,
chlum. L. S. v. 38. — B. tkadleovské.
Náválení brda. Us. Znamená u stavu tkadleov-
ského veškeré listé a podnožky, jichž kutkáni
jistě látky bývá potřebí. Změněním brda se
i tvar ktaniny změní. Odtud přisloví známá.
S. N. Das Blatt. Na jedno brdo každou
přizi tkáti. Vz Podmoci. Lb., Jg. Všecko na
jedno b. Ros. V jedno b. jsou tkáni — biti.
(Vz stran přisloví: Stejnost). Č. Jsou na
jedno b. Vz Podobný. Lb. — B., vz Brda.
— B. = při cálách u cozu, rozporka, Or-
scheit. Us.

Brdoch, u, m., palanda v mlnýně. Rk.
Schlafbrett.

Brdouc. Leti z půdy a b. dolů schodami.
Vz Pác. Us. na Mor. Brt. B. udělati = pochop
vziti. D. Einen Stolprian machen,
stolpern. Jg.

Brdouenouti, enul a cl, uti = pochop
vziti, stolpern. Jg.

Brebencovati = žvatlati, repetiti. — kde:
Zidě ve škole brebeneují (schwäten, plapper,
plaudern). Us.

Brebentil, a, m. — Brebentilka, y, f.
Plappermaul.

Brebentiti, il, cení. — čím: Svěho ja-
zyka si nevšimáme a cizím nářečím breben-
tine (schmattern, plaudern). Sych.

Brebenty, úv, pl., m., brebencování. Kom.
Geplapper.

Breberka, y, f. = kořalka, Brantwein;

2. veš, Laus.

Brebta, y, m., koktal, breptoun, Stotterer;

2. tlachal, Schwätzer.

Breptati, vz Breptati.

Breca, brčěa, i, f., starý dobytek. — To
je stará breca (o ženč), alte Kunkel.

Breclav, i či Břeclava, y, f., Lundenburg,
mě. na Mor., vz Břetislav. Zlob. — Břeclavský;
Břeclan.

Brečák, u, m. = mest, mladé vino. Na
Mor. Most.

Breče, e, f., šťava stromová. Us. Baumsaft.

Břečeti, brčeti, ím, 3. pl. či, e (ie), el,
ení jako koza, ovce křičeti, brčeti, meckern,
blöken. Koza břečí, brčí. D. — B. = vře-
stěti (plaerren). To dítě pořád břečí. Us.
Nechajt jiný břečí, ty mlč. Vyb. I. — B. =
břinčeti, brinkati, kliřen. Kde tvé střiebro
břečí? Rozm. duše s těl.

Břečka, brčička, y, f. B. hustá, pivná,
vinná, svestková, medová, z hrušek (Maisch
Most, Tunke). Jg. — 2. B. = brynda, špatný
nápoj, Jauche. To pivo je pravá břečka.
Sych. — 3. Slabá kořalka.

Břečtan, u, m., Epheu, hedera (blušf,
ličok, poponec); šp. břečtan. B. srdčitý, vi-
sutý, nachýlený, hroznatý. Jg. B. mu na
myslí leží = báží po slávě (b. jakožto zna-
mení slávy). Sych.

Břečtanovi, n., mnoho břečtanův. Epheu-
grěstrně.

Břečtanovitý, epheuartig. Jg.

Břečtanový. B. voda, Cern., olej, Bern.,
věnce, Rvač., korbelik, V., ovoce. Res. Epheu.

Břed (vřed), u, m. = psotník. Na Slov.

Bred, gt. pl. slova Brdo.

Bředina = ředina.

Bředovka, y, f. = brukev. Kohlrübe.

Břeh, u, m.; břežek, žku, břížek, břízek.
Břežn. Ufer, Gestade. Sr. řec. čtyřniv, lat.
frango. Schl. Poříčí. B. řeky, mořský. Vyvi-
nuti, rozvinuti břehu, členitosť břehu. Küsten-
gliederung. S. a Z. Urybnika: hráž, podmok.
Místo podlé břehu: pobřeží, nábřeží. Voda
břeh pode molela, podbila, podebrala. Drž se
břehu, nechees-li utorouti, Podemlenému
(podervanému) břehu nevěř. Sp. Voda mezi
břehy běží. Kom. Voda přes břehy teče;
ven z břehů vystupuje. V. Břehu se chytati.
Us. Ku břehu se plaviti, Us., připlouti, Kom.,
přistaviti. Us. Na b. vystoupiť. Vrat. Od
břehu odpichati, odbijeti, odstrčiti, plaviti,
odplaviti se. Jg. Loď na břeh vytáhnouti.
Tičhá voda břehy here (podrývá, láme,
podmílí, ryje, podmývá), prudká pak před
se běží. Prov. Nad samým břehem státi. Us.
By se břehu chytil, vše se s ním trhá, (nic
se mu nedáří), Vz Neštěsti. Lb., Jg. Již
jsem na břehu! (= již rozumím! už jsem
doma, již to vím; 2. již jsem na místě bez-
pecněm). Vz Vtipný. Lb., ('), Jg. Nešfasťu
by se břehu chytil, i ten se s ním utrhne
(trhá). (' Jest všechen tak z brku vyražen,
by se břehu chytil, i ten se s ním utrhne.
(Vz Neštěsti.) Č. Dvou břehů se drží (je
ramenář. Vz Sedlo, Stolička.) C. Rád by na
něj břehu urynul. (Vz Nenavist.). C. Tichá
voda břehy here. Us. Břehy orati = marnou
práci konati. V. Kdo se dvou břehův drží,

98

Břímě – Brixellum.

Břímě, břémě, gt. břemene (skloňuje se podlé: „Kniže“), n.; břemeno, břeménko (břemýnko), břemičko, břemínko, a, n. Nyní se užívá více „břemeng“ než „břímě“, ač toto jest lepší. V již. Cechách gt. břímjete; jiného slova na – mě (mje) tam není. Kts. — B. = tře, Tracht, Burde, Last. Břemeno trávy. Us. B. dřev, slámy. L. Břemeno na se vzítí, br. vložití, naložití, uvaliti na někoho. V., na sebe přijmouti. Troj. Břemenem někoho tlačití, tisknouti, obřížití, stížiti; břemena někomu umenšití, ujiti (ujmouti), V., někoho zbaviti. D. Sp. B. s sebe složití, Troj., shodití. D. Tězké b. = přetížení, nešnáz, Uiberlast. D. Chudoba jest těžké břemeno. Klat. Břemenem chudoby stíženu býtí. V. Někomu břemenem býtý. Br. Veliké br. na hrále mítí. V. B. néstí. Us. Z obecných břemen a povinnosti vyněti (výsada). V. Břemena knihami útvrzena přícházeji na držitele gruntu. Pr. Casem břinčé pouleví. Pk. Vz Břemeno. — B. = útěžk, Leibesfrucht. Břemenem ženu obřížiti. L. — B., ženské lážko. Reš. — B., złé = nestvůra, zásnět, Kugel, Mondkalb. J. — B. = zarazadlo.

Břiňat = potloukati se, schlendern. Na východ. Mor.

Břinčavý, -čivý, břímkot činici, Rk., klirrend.

Břinčeti, im, 3. pl. -či, če, (ic), el, ení; břinkati, břinkávati = cinkati, řinčeti, brvčeti, klirren, klempern, schellen. — abs. Harfa břinčí. Us. — čim: zvonci, chrestačkami, Kom., jazykem, C'tib., hubou, mečem. Us. — od čeho kde: Vše okolo uši od meče břinkalo. Kom.

Brinčet, brynčet, u, m., der Prinscht. B. bilý, černý. Vz Vino.

Brindačka, drndačka, y, f. D. Na d-ku hráti. Brummeisen.

Brindza, vz Brinza, bryndza.

Brinel. Vz Brynel.

Brink. Sedim u okna a tabule břink. Vz Pác. Us., Brt. Vz Časoslovo. — B. u, m., Geklirr.

Břinka, y, f., Sebenbaum. Jg.

Břinkadlo, a, n., nástroj k břínkání. Kr. Klirrwerkzeug.

Břinkati; břinknouti, knul n. kl. utí = břinčeti. Břinknouti tu třeba (penězi. Vz Porušený [soudee]). — C. — si čim: Zpěv. I., 173. — nač: na harfu. Er. P. 256.

Břinkavce, y, f., hudba, klirrend, klingend.

Břinkot, u, m. B. mečů, kladiv, peněz, Geklirr. Kom.

Brinza, vz brindza, y, f., Brinse, Brinsenkäse.

Brise-is, idy, f., dcera Briseova, Briseovna, otrokyně Achilleova.

Bírskný, vz Břeskný.

Bírskati, bířiceti, schreien, heulen. Sova bříška. D. Dítě břiskalo celou noc. Us.

Břísti, břěsti, bředu, břeł, breda (ouc), dl, dení; břednouti, nul a dl, utí. Vz Něstí. — B. = re radě jítí, waten. — kam (pro koho). Rád kocour ryby jídá, ale nerad pro ně do vody břede. Mus. — kudy (do čeho, po co): vodou až do pasu, po pás, Us., Ros., blátem, Ros., vínem. Sych. Skrze vod, v obili. Ros., Tkad. Près řeku. Br. — kde: Puch, ve vodě. Rk. —

Břísec, šee, m. (zastr. bříše, e, n.; na Mor. brůšec, vypuklosf. B. (něm. Ballen) na noze, na ruce, na prstech (Finger-, Fuss-, Handballen). Lk., Nz. B. u palce, u prstu, pod prsty u nohy, u dlaně (bříško). Jg. Kuří oka na břísei boli. Us. B. nože, meče = ostří vypuklě. L. — B. v mozku. Jg.

Bříško. Vz Břich, Bříšec.

Břišni, -ný, břichový, Bauch-. B. plýtva, šev, uzlinstvo (Gangliensystem). Nz. B. zánět, mázdřífe, nemoc. Jg.

Břistee, tee, m., břísec u palce, der Ballen. Us., Jg.

Břit, u, m., zastr., ostrosf. Plk. Schärfe.

Britanni-a, e, f., Britansko, a, n. = Anglicko a Skotsko. — Britan, a, m.; Britanský. B. kov (směs mosazi, činu, antimonu a vízmutu). Rk.

Břiti, břiji, il, ití, ití = bradu holiti. Krok. — koho: scheren, barbiren. Krok.

Břititi (ne: břídití), il, cen, cení; zbřititi = ostřiti, schärfen, wetzen. — co čím: nůž brouskem. Jg. Vz Břititi.

Břitkost, i, f., ostrosf. Aqu. Schärfe.

Břitký, břifoučký, břifounký. V. a Br. Chybňně břídký m. břitký kladou. — B. = ostrý, scharf. B. ostěp), Háj., meč, Br., V., nůž. B. jako břitva. Brady hrebov břitke. Kat. 2776. Tamtéž vv. 2786., 3392. B. slova. Boč.

Břitný = břitký. B. meč. Rkk.

Britsko, a, n. B. evropské: Anglie, Wales, Skotsko (se sonostrovím), Irsko, Helgoland, Gibraltar, Malta. Vz Britannie.

Břitva, břitvice, e, břitvička, y, f., (od břiti = holiti, stříhatí. Jg., Šf. Sr. břitký = ostrý; b. nůž = nůž holicí. S. N.). Scher- Barbiermesser. B. anglická, na duto n. rovně broušená. Cu. B. ostrá, berná, jenná, tupá, Jg., zubovatá. Us. B. plochá (k pracím mikroskopieckým. Vz Nástroj). Cu. Remen na obahování břitev. Cu. Někoho břitvou holiti. Kom. Břitvou se pořezatí, krk proříznouti, někoho poraniti atd. Us. Tonouci břitvy se chytá. Jg. Bez břitvy někoho oholiti (osidití). Jg., C. Jde jako po břitvách. Pk. Jako po břitvách stoupati (chodití). Jg. Státi (býtí, seděti) jako na břitvách (na sídlech). Vz Nebezpecenství, Strach. C. V ústech má med a břitvu za pasem nosí. C. Jde ostražné jako po ledé, jako po břitvách. C. — Vz Břitvice, Břitvička, Opatrně. — B., tanec český. Mus.

Břitvář, e, m. Troj. Schermesserschmied.

Britvice, e, f. (bisturie). B. prostá, rovná, vypouklá, vydůta, uprostřed ostrá, rovná kusá (geknöpftes Bisturie), kusá Pottova (Vz Nástroje k operaci na konečníku), dvouostrá, se závorkou, s želizky a se závorkou, zřízená k vyměnování želízek (Vz Nástroj ranlékařský), ukrytá (vz Nástroje k operaci kýly), ukrytá (k operaci kukly Civialova; vz Nástroje k operaci na pyji), jemná rýhovaná (vz Nástroj k operacím očním). Cu. — Vz Břitva, Břitvička.

Britvička, y, f. B. dlouhá (bisturie) Lamblova (k pracím mikroskopieckým. Vz Nástroj). Cu.

Brixell-um, a, n., mě. v sever. Italii, nyní Bresello.

102

Brový — Brüsau.

Brový, bérový, od bru. B. květ, Jád., kaše. Byl. Fench.-

Bozna, y, f., místo nad břehem rybníka. Jg.

Brozdati se, vz Brouzdati se.

Brožek, žku, m., malý stoh, Schober; druh síti k lapání zvěří. Sp. — B., a, m., Brož, e, m. = Ambrosius. Gl.

Brožurka, vz Brošurka.

Bršina, y, f., plochá pastvina v údoli, Us. Wiesenthal, Hutweide im Gebirge. Rk.

Brslen, u, m., mor. bršlen, Spindelbaum. V obec. mluvé: b. sprostý, brsníl, knězské čepičky, kvadrátky; na Slov. kněží můd, kapucínské semínko, popově mondi. B. bradavičnatý, širokolistý, nízký, ježatý, úzkolistý, obvejčitý. Jg.

Brslenky, pl., f., kožené kalhoty sedlské. — Brslenka, e, m. = sedlák, Bauer.

Brslenovitý. B. rostlina, spindelbaumartig. Rostl.

Brslenový. B. les, strom, list, dřevo. Spindelbaum.-

Brsníl, u, m. = brslen. Lex. vet.

Brstva, = vrstva. Rk.

Bršlice, e, f., kozinka. Gersch. Brk.

Bršt, č, f., rostl., Bärwurz. Jg., Rk.

Brt, u, m., brť, i, f., *díra v stromé*, již věely jako úlu uživaji. — B. na věely = věluice. Res. a na Mor. — B., otvor v úlu. Zlob. Vz. vře v Gl. 12. Flugloch.

Brtedník = brtník, medvěd, Ros., Honigbär.

Brtes, a, m., pták, skalník, kamenář, srkavec, střesolka, Weisskelchen. Jg.

Brtiti, il, cen, cení, brtivati = vrtati, bohren.

Brtník, a, m., včelař, Beutner; 2. neohrabaný člověk, Flegel; 3. medvěd, který brti slídi. Honigbär. Jg.

Bructerové, rův, m., kmen germanský při Emži.

Bručal, bručák, a, m., člověk bručivý, bručák, Murrkopf, Brummer. Us.

Bručeti, -či, če (ic), bruč, el, ení, bručivati. Vz Broukati = bučeti, bzučeti, summen, knurren, sumsen, brummen. Brouk bruči. Kom. Bruči co medvěd. Us. — kde. V břiše to bruči. Kom. = na koho. Us. = čím: nosem. — kam: do vousův. — k čemu: k zpěvu.

Bručiti = pučiti se, zelenati se. V.

Bručna, y, f., žena bručivá. Us. Brummerin.

Brůdek, lépe: brodek, vz Brod.

Brudík, u, m., bromium.

Bruditi, néco = pokáleti, beschmutzen. Rk.

Brudný, brudnatý, břidný, Bern. schmutzig.

Brudovatý, skalnatý. Cf. Brdo. Jg.

Brůk, vz Brouk. = Bruk, u, m. S b-em (bručenim, bruče se naň osopil. Us.

Brúkati, vz Broukati.

Brukev, kve. f., Kohlrübe. Puch. — Brukrorý, Kohlrüben.

Brumaisl, u, m., z něm. Brummeisen, drnkačka, V., břindačka. D. V již. Čechach: hobza, u mor. Slováků: brumle a grmle. Brt., Kts. Vz Brčadlo.

Brumbál, a, m. = chrobák, Mistkäfer.

Brumlati, brumlám a brumli; brumlávati,

brummen, murmeln. — ke komu. Sám k sobě brumlá. Us. — na koho. Rk. — kam: do vousů.

Brumlavý, brumtavý, brumlák, Ch., brummig.

Brumle, e, f., na Slov. = drndačka, vz Brumaisl, Brnčadlo.

Brůna, y, f., bron, a, m., broný kůň, sivka (Sp.), bělouš, Schimmel. Letos přijel sv. Martin na brně (na bílém koni = nadpadl sníh). Us. Vz Bělouš, Bron. — B., druh palečníka, hřebenověcho kola ve mlně, Kammrad mit doppelter Verkämmung. Vys.

Brunát, u, m., barca hnělá; 2. červec, červená barva, Purpur. Jako b. červený. Ros.; 3. jemná tkanina tmavé barvy. Gl.

Brunátěti, brunátněti, oni -těji, čl, ení = brunatným se státi. Jg.

Brunátiti, brunatniti, il, čn, čení = brunatné činiti. L.

Brunátnost, i, f., brunátná barva, braune Farbe, Braunröthe. V.

Brunátný, brunatný, brunátový, brunáten, tna, tno = hmědý, červený, s mnohým černým promícháný, braun, veřichenbraun (V.). Jg. Na brunatno néco smažiti. Us. B. divka. L. — B. barva, jasně červená, šarlatová, červcova. V., Br., Ros., purpurn, purpurroth. — B. fiola = strači nůžka, Res.; b. mečík = b. či modré lilium, kosatec. Jg.

Brunclík, a, m., burclík, Tümler (holub); 2. babka, chroust. Us. — Jg.

Bruncvík, Brunšvík, a, m., Brunšvicko, a, n., něm. Braunschweig. — Bruncvík, Brunšvík, Brunšvík, a, m., Braunschweiger. — Brunšvický, bruncvický. Jg.

Brunčeti, el, ení = vučeti, bziti, summen. Lešk.

Brunditi, brundivati = durditi se, D, schmollen.

Brundivál, a, m. = brumbál.

Brundusi-um, a, n. (Brundisium), nyní Brindisi, starožitné město v Kalabrii s přístavem, odkud do Řecka se přeplavovali. — *Brundusky*.

Brunet, fr. (bryné), hmědý, snědý. Rk.

Brunetka, y, f. (brynetka), snědá dívka, černovlasí. Rk. Vz Brünet.

Brunšvík, vz Bruncvík.

Bruntál, u, m., mě. v Slezsku, Freudenthal. Zlob. Bruntálský. Zlob.

Brus, u, brousek, sku, brouseček, čku, m.; oselka, oslička (brus sekáčů); Schleif-, Wetzstein. B. vodní (který vodou se táhne, točíci, hrubý, jemný, ostrý n. brousek na břitvy, na nože, na zrcadla, nehvizdský, kamenický, francouzský, pro brusíře skel, truhlářský. Sp. — Brusem tupé věči brousíme. Kom. To bude brousek pro její jazyk (bude moci klevetiti). Us. Z brusu nový (zcela n.). D. Lom na brusy. Sp. — *Brus n. brousek* jazyka českého kniha, v které se chyby opravuji. — B. mýdla, asi půl kilogramu. V Klatovsku. — B. v chlebě, klihovatina, zákalec, der Schlief.

Brusař, e, m., kdo brusy prodává. Schleifsteinhändler. Ros.

Brusárna, y, Schleifmühle.

Brüsau, Březová, é, f.

108

Bůh — Bukač.

Bůh dí. Bůh ti nadělí, jen pověs kabeli. Vždyť nás pán B. vždycky vyčastuje. Stvořil B. zajíce, stvoři také trávu (nedá nikomu hladem unřiti). Pán B. dal, pán B. vzal, buď jméno jeho pochváleno. Pánu Bohu poručeno. Co B. dá, to přijde vždy, at i nepěkně kráčí. Když pán B. zdraví dá, musí být dobře. Trp mile, dáť pán B. víc. Ne jednako B. rozdává, jednomu hus, druhému páva. B. každého najde. Také pán B. peče oplatky (odplacuje). B. také vzpomene na své (buď milostí, buď trestem). Chval Boha stále zvučným hlasem, tichou, pokornou myslí. Měří zlohob Boha na svou míru. Vz ještě stran přislovi: Boží, Božský, Čertův, Psi; také Pán, 5. Vz Rb. dle rejstříku na str. 265.

Bůhčlověk, gt. Bohačlověka, dat. Bohučlověku ard., obě slova se skloňují. B. = Kristus.

Bühne v hornictví, vz Pína.

Buhor, u, m., rus., náhrobek, Grabhügel. Mus.

Bůhví. Na sv. B. Vz Nikdy. Lb.

Buch, knall! puff! — B., u, m., Knall, Puff, Schlag. Rk.

Bůch, bochu, m. = boch, polt slaní, Speckseite; uzené prase.

Buchactví, n., na Slov. = klevetnictví. Bern.

Buchač, e, m. = bouchač, vz -ač; — 2. breptač. Bern.

Buchar, u, m., vz Železo. — Na Slov. = kládivo. — B., ocun, naháč.

Bucharka, y, f. bouchačka. Ros. Büchse.

Buchárna, y, f. Pochwerk. Rk.

Bucharon, vz Boucharon.

Buchati, vz Bouchati.

Buchavosť, i, f. Knallende Beschaffenheit. Jg.

Buchavý. B. kolo, Ros., pochend, puffend.

Bucheovati, bucheuji a buchtuji, buchcovávati. — absol. Co pořád bucheješ? (kasleš.) Us. — koho = pěsti do zad biti, puffen. Us. — U Bělehradu: buchnovati.

Bucheň = bocheň. Na Mor.

Bucheř, chře, f. = puchyř. Rk.

Buchlati = silně kašlati, Jir., stark husten.

Buchnouti. Tak dělej, af nevelmi buchne. Lb. Vz Bouchati.

Buchnovati koho = bucheovati.

Buchot, u, m., buch, bouchání, Baiz., Gepuffe, Geknalle.

Buchta, y, f., buchtice, e, buchtička, Buchte. Buchta kynutá, ořechová, švestková, tvarohová, skóřicová, hrušková, ryvisová atd. Pekač buchet. Krásný toul střelami a ohéd buchtami. Č. B. s mákem, se sýrem. Er. P. 430. Promolte se nebesa, spadní buchta jako necky, na půl lokte máku v ní. Er. Co už buchet snědl a přece tak tupý. Vz Neúčený. C. Matka mu na cestu buchet napekla. Us. Tlustý jako b. — To je buchta a) = tlustý; b) hloupy, hlušp. — B. = místo černou zvěři vrytě. Sp. — B. = rána pěsti v záda, buch, dryska. Dal mu hodnou buchtu. Jg. Kdo se v noci toulá, často buchty dostávala Har. — C. = knedlík. Us. k Bavorům.

Buják, a, m., na Slov. = býk. D.

Bujarosť, i, f., Rkk. Jugendmuth.

Bujarý. B. jinoch, sily, Nt., lebhaft, frisch (velmi jarý, čerstvý).

Bujavý = bujný. Tělo okrocené a nebujavé. Tract. 15. stol.

Bujec, jce, m. Geck. Rk.

Bujenství, n., Geilheit. J.

Bujeti, boujeti, bujeti, oni -jeji, -jeje (je), jej, el, ení = bujčeti, vz toto. — absol. Pták, sokol, orel buji = vysoko léta. Jg. Ma deera počná b. (bujčeti). Jel. Rostliny buji = příliš rostou. Us. — po čem. Duše buji po oblačích = vznáši se k ním. L. Po louce b. = běhati. L. — za koho, kdy. Za něhožto kaeři b. nesměli (vypínati se). Leg. — kde, v čem. V mladých krev buji. L. Oheň v něm buji, Jád. lék.; v lese b. = běhati, v rozkošech (jim se oddati). Jg. — od čeho. Od zbytných pokrmův tělo buji. Jg. Sami od sebe buji. Jel. — komu: sobě. Bohač bujel sobě, skákal. L. — na čem, kde (po čem bez čeho). Kviti buji na stromech. Troj. Bůh nechá vás zde na světě b. (bujně žiti) po vaši vůli bez pomsty. St.

Bujnatosť, i, f. = bujnosť. Na Slov. Bern.

Bujnatý = bujný. Na Slov. Bern.

Bujně. Obili bujné vychází, b. roste, üppig. Us. B. si počinati, frech, muthwillig, geil. Ros. — Jg.

Bujčeti, oni -něji, něj, -něje (je), čl, ční, bujnivati. Vz Bujeti. — B. = muthig, muthwillig werden; bujně růsti, geil o. üppig wachsen. D. — v kom, v čem. Udatnost v nich bujni. Troj. — po čem: po dobrém obroku, Ros., po víne. Sych. — čím: přílisnou hojnosti. Jg. — od čeho: od dobrých pokrmův. — kde, na čem. Tam na tě stráni stromy příliš bujněji. Us.

Bujnice, e, f., bujna ženština. Geile Dirne.

Bujník, a, m., bujný. Muthwilliger Geck.

Bujniti, oni -ni, bujni, il, ení, zbujniti = bujným činiti, muthig machen. Jg.

Bujno = bujné. Rkk.

Bujnosť, i, f., bujnota, Č., o osobách = bujarosť; s příhanou = svévolnosť, nestoudnosť; b. télesná; 2. o půdě a bylinách. B. mladě krve, těla, smilstva, země, pole, stromu. Jg. B. télesná (vilnosť, chlipnosť), Ros., nečistá, frejířská (hanebná). Kom. Vlaského kopru voda zapuzňuje bujnosť smilstva. Cern. B. mládeže netrpí otjeze. Pk. B. krásy (čerstvosť). Tkad. V b. (svěžesť) lice spoléhati. Ms. z 15. stol. Muthigkeit, Muth; Muthwille, Übermuth; Geilheit, Üppigkeit; üppige Fruchtbarkeit; Frische. Jg.

Bujný = bujarý, čerstvý, muthig, frisch. B. mladik, zvíře, krev, srdec, hlava, kůň. B. = scévolný, držý, muthwillig, frech. B. jazyk. — čím: mladostí. — od čeho: od dobrého bydla. — B. = vilný, chlipný, geil, wollüstig. B. tanec. Zahálka a dobré bydlo tělo bujné čini. V. — B. = příliš rostoucí, üppig, üppig wachsend. Obili. — B. = úrodný, fruchtbar. B. půda, dědina. V.

Bujtár, bojtár, a, m., mladší ovčák u Vachalčův. Jg.

Buk, u, m., bouček, čku, buček, die Buche. B. lesní, bilý, červený. Jg. Je zdravý, silný jako buk.

Bukač, e, m., pták. Rohrdrommel, Tauchschwan, Kropfgans, Pelikan. B. buká. B.

Bukač — Burcifál.

109

noční = skalní n. lužní sova. Kom. — *B. (rostlina)* — blatouch bahní, žluťák, Mattenblume. D. — *B.* = nadutý, tlustý. Chlap jako b. Us. (aufgeblasen).

Bukáček, čka, m., druh volavek. Presl.

1. Bukál, vz Bokál.

2. Bukál, n., bukač, e, m., hrnce koži potažný se strunon, která se drhne, čimž zvuky se vyluzují. Us. Brummkrug.

Bukání, n., das Küben, Heulen der Eulen. B. sov a výřiv po lesich. Puch.

Bukati, bukávati, küben, heulen. — abs. Sova buká, Kom., komáři, věely bukaji. L. Slon buká. Boč. — kde. Sova na věži, ve věži buká.

Buké, vz Bouquet.

Bukev, kve, f. = bukvice. Bhm.

Bukolický, z řee, pastýřský. B. bášeň.

Bukot, u, m., bučení. B. skotu, Us., das Brüllen, Gebrülle.

Bukovec, vce, m., mě. Lübeck v Německu, lat. Lübeca. D.; 2. bylina, pukavec, vlámiák, Klapperrose. Us.

Bukovi, n., bučí, bučina, bukovina. Buchenwald. Ros.

Bukovina, y, f., země, die Bukovina. Us. — Bukovínan; Bukovišký. 2. Vz Bucí.

Bukoviště, č, n., kde bukovi roste. Aqu. Buchenwald.

Bukovka, y, f., houba. Bern. Buchen schwamm, Täubling. — B., Buchfink, pták. L.

Bukový. B. les, strom (V.), list (Reš.), dřívi, Us., pastva. (Gl. Buchen-.

Bukreta = kytka, na Slov.

Bukva, y, f., strom i ovoce, vz Bukvice.

Bukvář, e, m., abecedř; abecedářník. Sl.

Bukvice, e, f., bukvička, bukyně, die Bucheichel. Po bukvičich pasatura nehrubě tlouštenou. Jg. B. = bukeicorá bylina: červená (n. brunatá, betonika), tuhá, horní (medvědi úško), bíla (prvníčka, prvosenka jarní, kropaček, podlešťka; prvosenka vyyvěšená, sv. Petra klič, Petrův klič), vodní, turecká. — Jg. — B. = přeska na chomoutě.

Bukvicový. B. bylina (bukvice). Vz Bukvičný.

Bukvičný. B. skořápka, kožišek, pastva, Bucheichel.- Um. les.

Bukyně, č, f. Byl. Vz Bukvice.

Bula, lépe: buła, y, bule, e, f., z lat. buła = list veřejný s přívěsenou olověnou pečeti (papežské breve má voskovou pečet). Vlastně pečet, která k veřejným listům se přivěsovala. Jg., Mz. 123. Podnes tak slovou všecka papežská ustanovení, potvrzení, výsady atd. B. císařská, b. zlatá Karlova. Bulou to utvrdil. Háj. Die Bulle.

Bulák, u, m., druh livance. Us. — Buláci řiká se přezdivkou Chodům kolem Domažlic bydlícím. Franta.

Bulatý = boulovatý, Beulen habend; bucatý, dicklich. Ros.

Bule (zastaralé), bole, pl., f. = bolesf, Schmerz, D.; porodní bolesti, Geburtschmerzen. D.

Bulenka, y, f. = buła.

Bulhary, m., pl.; Bulharsko, a, n., lat. Bulgaria, něm. Bulgarien; Bulhar, a, m., Bulgar; bulharský, bulgarisch.

Buličí oko = bylina, květee, volovee, das Rindsauge. D.

Bulík, a, m. (sr. angl. bull, něm. Bulle; vz Mz. 123.), vůl, der Bulle, Ochs. Jest tlustý jako b. Jg. Někomu bulíka na nos pověsiti (za blázna miti. Vz Blázen). Č., Lb.

Bulíkovati koho = za blázna miti, Šm., Jemanden hänselu. Rk. —

Buližník, u, m.. Kieselschiefer.

Bulka, y, f., a) malá boule; b) jistá hruška; Schwarzbirn. Jg.; c) jistá hra v karty, Rk.; d) tlustši časť provazu (vada). Wulst. Us.

Bulkovatěti, čl, čni = bulky dostávati, Beulen bekommen.

Bulkovatý, Beulen habend.

Bull, a, m. John B., přezdivka anglického národa. Rk.

Bulla, vz Bula.

Bulldog, a, m., druh anglických psův. Rk.

Bulovatý = boulovatý.

Bulva, y, f. = brambor, Erdapfel. Us.

Bumba, y, m., bumbal, bumbálek, lka, kdo rád pije. Trinker. Duspivové, ožralei a stateční pitelé, korbeláři a bumbové. Reš. Jest hodný bumbálek. Zav. Co nachová pracěn Držal, to utrati marně B. Pk.

Bumbal, a, m., vz Bumba.

Bumbati, bumbávati. — Rád b. = opíjeti se, sich betrinken. O dětčech = píti, trinken. co: vodu, pivo. — kde: pivo v hospodě. — s kým. Us. — V již. Cechách také: bubat. Vz M., Kts.

Bunda, bundička, y, f., Pelzkleid. Vlči b., vlčura. Wolfspelz. Bern.

Bundovitý, jako bunda. Wildschurartig.

Buně = buňka.

Buničný, Zellen-.

Bunice, e, f. = buňka. Rk.

Buničný, Zellen.- Rk.

Bůňka, y, f. Věely staví z buňek plástve. Ssav. Sr. vlas. bugno = úl. Mz. 124. Zelle im Bienenstocke.

Bůňkati, buňknouti = mukati, mucksen.

Bunkov, u, m. = klacek, na Slov., Prügel.

Buoh = bůh (zastr.).

Bura = boura.

Bůřa (zastaralé) = bouře.

Buráceti, 3. os. pl. -cejí, el, ení = hřmotiti, bouřiti, štrachati, strašiti, rumpeln, lärmen, poltern. — abs. Strašidlo (Puch.), vojna burači. Hlas. — kde. V bríše burači. Us.

Burácivý = tosend, polternd. Rk.

Burácny. B-á mračna. Dch. Polternd, lärmend.

Buráč, e, m., látkavlněná aneb hedvábná. Gl.

Buráček, čku, m., podlouhlý koláč. Us.

Burák, u, m., evikla, kváka, jest odrodek evikly obecně. Jeji odrůdy: červená řípa, žlutá, bíla, červenoslupinná, růžová. S. N. Runkelrübe.

Buřan = buřěň. Na Slov.

Buráš, e, m., silný vitr (severní), z řee. boreas. Sturm-, Nordwind.

Buratin, u, m., tkanina, v níž osnova ze strun s hrabou vlnou jest setkana. Vz o původu Mz. 124.

Burávý, bounivý, nepokojný, stůrмisch.

Burcifál, u, m. Cetl to někdo v starých b-lich. Mus.

110

Burclík — Bůvol.

Burclík, brunclik, a, m., druh holubův, asi z něm. Bürzel. Mz. 124. Tůmmler.

Burcovati, burcovávati, hřmot dělati, poltern. — koho z čeho: ze sna Us. — komu kde. V břiše mu burcuje. D. — se odkud: se schodů = spadnouti. Ros.

Burčák, u, m., na Mor. = mladé vino, junger Wein. Jablkový b. tahnouti = pressen. Na Mor. Brt.

Burda, y, f., rozbroj, Streit, Hader. Ros. Ale v té burdě (psotě) vystřehu-li sě také hřiechu? St. A když ta hrozná burda (bída, psota) bude. St. — 2. Nepokojný člověk. Jg. Stänker.

Burdéir, e, m., burdyř (zastaralé), končíř, sudlice, špičatá zbraň, ein Stecher, Streitaxt. V. Burdí, n., haraburdí, staré železo a nádobí. Ros. Trödelwerk.

Burdovati, koho: koně (honiti, projižděti), tummeln. Sm., Rk.

Burel, u, m. Braun-, Schwarzstein. Presl.

Buřen, u, m. = jantar, Bernstein.

Buřeň, ě, f., býlí. Na Slov. Unkraut.

Bureau, fr. (byró), psaci stolek; 2. písárna. — Bureaukraie = libovláda úředníkův. Rk. S. P. N.

Bureš = Burian.

Burgundka, y, f., kváka, buryna, burák, rava, dumlina, Runkelrübe, Šp., burgundská řepa.

Burgundsko, a, n., Burgundia. — Burgundan, a, m.; burgundský. B. vino (vz Vino), řepa. Us.

Búria = bůřa, bouře. L. S. v. 3.

Burian, a, m. Stürmischer Mensch. Vz víc v Gl. 13.

Buřický = odbojný. D. Rebellisch.

Buřič, e, m., svárlevý, křikloun, Ruhestörer, Unruhstifter. V. Vyvrz buřice a přestane svár. Prov., Č. B. bouřlivý. Kom. — B. odbojník, Rebell, Aufwiegler Kom. a) kdo k odboji svádi, b) kdo odboje se účastni. Nt.

Buřičství, n., odboj. D. Rebellion.

Buřidlo, a, n. = buřič.

Buřík, u, m., Mangan. Rk.
Buřil, a, m. = bouřil.

Buřina, y, f., buřeň, Unkraut; weisser Andorn. Plk. Na Slov.

Buřinec, nce, m., Kobalt. Rk.

Buřisvět, a, m., unruhiger Kopt. Jg.

Buřitel, e, m. = buřič. Jg.

Buřiti = bouřiti.

Buřivý = buřivý. Jg.

Burkus, e, m., veliký, silný, složitý muž. Jg.
Burňák, a, m., Sturmagog. Presl.
Burkus, u, m., bíł vlněný plášť Arabův v Africe; druh syrchníkův. Rk.

Burný, buňný, bouřivý, Krok, stürmisch. Burokrušec, šee, m., Fahlerz. Rk.

Bursa, y, f. B. kupecká. O původu vz Mz. 125. — Vz hlavně. S. N. — B. tobołka, sáček na peníze, Tasche; — 2. společně bydliště studentův v některých městech; — 3. kupecký drůr, směrnící tržiště, die Börse. Rk. Náhlý strach, postrach, poplach na burse; spadek, klesání, vystupování na burse. Sp. Do bursy choditi. V burse cenné papíry prodávati, kupovati.

Bursovati = rozpustile tancovati, ausge- lassen tanzen. Na Slov.

Bursovník, a, m. Börsianer, Börsenmann.

Bursovný, -ni, Börsen-. B. hráč (měnečný lichvář, agioteur), b. hra (měnečná lichva, agiotage), jednatel, kommissař, měna, obchod, jednáni, obchod, štvanice, kruh, správa, řád, papír, cena, dohodce, listek. Sp.

Burš, e, m., něm. Bursche, buršák, lat. bursarius, študent ze společného bydliště. Vz Bursa. Rk.

Burset, u, m., planý aksamit, Burset, Halbsammet. Jg.

Burtnice, e, f., v jizbě dřevo příčné, na které se desky přibíjejí. Us. Na Slov.

Burýje dělat, v již. Cechách = výtržnosti. Kts. Excesse machen.

Buryna, y, f. = burgundka. Us.

Busdykan, buzdygan, u, m. = železný palčit. Kron. tur. 232. Streitkolbe.

Busiri-s, da, m., bájesl. král aegyptský.

Bůsti (zastar. bosti), bodsti, bodu, bod, dl, den, dení; bodnouti, dnul a dl, ut, utí; bodati, bodávati. B. od bod (bodati). B. = píchati, kláti, stechen; body činiti, punktiren. — abs. Bodni = píchni. D. Bode jako ježek. Us. — koho: Bode mne svědomí. Kom. — koho kam: koně v slabinu. Háj. V srđce nebodejte. Er. P. 467. Bodl ho do oka, pod oko atd. To ho bode v oči. V. — koho čím: vola bodeem, Us., někoho loktem, čelem, kopím, mečem. D. — Dal., V. B. koně ostruhami. Aqu. — na koho čím: kopíma. Alx. 1119. —

Bůstka (šmele), y, f., Glasperle; bůstkovi, n., der Schmelz. Rk. B. dlouhá, sekaná, broušená, mělková. Práce z bůstek, jehla na bůstky; s bůstkami plésti, háčkovati. Sp. Bůstky zlaté, stříbrné, ocelové. S. a Ž. Gold-, Silber-, Stahlperlen.

Bušák, u, m., téžké kladivo, Am., schwerer Hammer.

Bušek, ška, m. = Bohuslav. Gl.

Bušič, e, m., ten kdo pomáhá kováři kovati, bušiti a sice na druhé straně kovadliny téžkým kladivem. Vys. Vorschläger, Schirmeister.

Bušiti, ším, 3. pl. -ši, buš, buše (ic), il, en, eni; bušivati = kladivem, perlikem tlouci, schlagen. Jg. — co: železo. Us. — koho = biti. Us. — kde: u kováře. Us. — co čím: železo téžkým kladivem.

Bušmanda, y, f., kouzelná hůl, ein Zauerstock.

Bustěhrad, u, m., také: Bučkov, a, m., u Prahy. B., Buzčehrad, od Buzek, Buz. Jir. — Buštěhradská dráha, b. uhli. Někdy jim (padlým osobám) na cestu b-ského ržáru groš, totiž cejch neb dva přidávaji. Lom.

Bůta, y, f., bůtka, oděv ze šlakův, z plsti atd. Bärschuh. Choditi v bůtách. Jg.

Butelka, y, f., z fr. bouteille.

Butlavý, shnily, zpráchnivělý, Us. na Slov., faul, vermodert.

Butyra, y, f., z řec, čerstvě, nepřevařené mášlo. Us. na Mor.

Bůvati, bůvikati; v řeči dětinské = spáti, hajati. Na Slov.

Bůvol, buvol, mor. byvol, a, m., z předložky bu význam sesilující (jako: bu-jary, bu-jarosť = veliká sliš, řec. βούπαις, veliký chlapec) a vol, vůl. Ht., Mz. I. 23. Der Bůf-

118

Bytosł — Bžunknouti.

všichni lidé a všechna zvířata. Všecky bytosti
ve světě. D.

Bytovati = bydleti, wohnen. — kde.
Láska v srdeči bytuje. Cas. mus. Bytuje při
nás. Č. Jest něco kromě nás (mimo nás)
bytující. Krok.

Bytověda, y, f., ontologie, Grundwissen-
schaft. Rk.

Bytovné, vz Bytně.

Bytovní zákon, Einquartierungs- lépe:
zákon o ubytování (vojska). Rk. Vz -ni.

Bytovník, a, m., ubytovatel, Quartier-
macher. Bur.

Bytství, n., das Wesen. Bůh ve svém
bytství. Výb. I. Neniet miesta ijednoho, byv
tu nebyl (Bůh) ve svémf b., jemuž latinici
řiekaji essentia. St.

Bývalec, Ice, m. Aha, bývalec (sám ta-
kový) ! Prov.

Bývalý, kdo býval; bylý = kdo byl.
Bylý úředník, konsul, ehemalig. Us. — kde.
Věci mezi pohany bývalé. Rvač. — B. =
zkušený, zběhlý. Br. — v čem. V boji, Troj,
erfahren, geübt.

Bývati, bývavati, al, ání, gewöhnlich sein,
pflegen zu sein, manchmal sein, solche esse
(V latině opisuje se slovesem solere. Bývali
vyučováni, instrui soliti sunt.) ; povstati, ent-
stehen, werden; hoditi se, sich ereignen;
obývati, zůstávati, wohnen (na Slov.); často
býti, navštěvovati, besuchen, frequentiren, oft
sein. Jg. — abs. Slysín bývá. Har. Kdež jich
mnoho vládne, tu rádu nebyvá. V. Kdo má
srosteł obočí, bývá určivý. V. Vojna nebyvá
každému hojná, ale jen někomu. Prov. Kvapńc
dilo nebyvá stálé. Tichá voda bývá hluboká.
Kdo nejvíce řemesel umí, nejvíše ve psi
bývá. Dobře bývá, když jsou vleí syti a
ovece celé. D. Bez užitku (beze škody) ne-
bývá. Tak jak živo nebyvalo. Us. Bývávalo
dobře. Sych. Kde tě rádi vídi, tam nečasto
bývej, a kde neradi, tam nikdy. — kde.
Ve veliké (malé) vodě veliké (malé) ryby
bývají. V městě bývá (bydli). Na Slov. a na
Mor. Kdo sám v peci bývá, jiného tam hledá.
U přátel často nebyvej. Rým. B. u koho =
bydleti. Us. B. při dvoře. Karyon. Okolo
někoho býváfi. V. — kdy. Bývá i čerstvý
člověk časem lény. Jel. Bývá po tichém moři
bouřka. Jel. — proti čemu. Nebývěj proti
tomu. Solf. — čím. O bych já poslem nebyval.
Solf. — kde čím. U něho býval hospodou.
Mand. — z čeho. Z chlapův šlechtici bývaji
a šlechtici syny chlapy mívají. Dal. — s kym.
Mnoho s někým a často bývati. V. — Jg.
Ostatně vz Býti.

Byzanti-um, a, n. Cařihrad. — Byzantský.
B. sloh, říše. — Byzančan, a, m.

Bzděc, e, m., kdo bzdí, Bern., der Farzer.

Bzdina, bzdinka, y, f. = smrad bzdéním
způsobený, Forz, Schleicher, Gestank. D.

Bzdíti, 3. os. pl. bzději, bzděj, bzděje
(ie), čl, éní; bzdívati = vitr spodkem pouštěti,
farzen. — kam: pod nos, St. skl., do po-
stele, na koho.

Bzřoch, a, bzdřošek, ška, m., prřoch,
smrtdutý, Farzer, Stänker. Ros.

Bzec, e, m., neposeda. Bern. Leichtfertiger
Mensch.

Bzed, bdzu, m., vitr z břicha, Forz; pl.
bzděy, na Slov. = ríř, zadek. Koll.

Bzejna, y, f., v již. Čechách = jistý
druh bezu. Kts.

Bzenec, nce, mě. na Mor., něm. Bisenz.

Bzikati. bzikati, bziknouti, nul a kl, uti;
bzikávati, bieseln. Kráva, vůl bziká (stře-
čkuje, splašenčě běhá). Us. Moucha bziká (bručí),
L., sumst. — na koho: na krávu = bz volati.
Us. — kde. Prach namočený na ohni bzikal
= praskal. L. — Stran původu vz Mz. 109.

Bzikavka, bzikačka, y, f., střeček, ovad,
moucha, Bremse, Stecher. Jg.

Bzina, y, f., bzinka = bez; b. = bzové
ovece. Holunderheere. Aqu., D.

Bzíti, bzím, el, ení; bzivati = bzučeti,
bručeti, D. smunen, schnurren. D.

Bzovi, bezovi, n., bezové stromoví. Ho-
underbäume. Krab.

Bzový, bezový. B. strom, keč. V. Holunder.

Bzukot, u, m. Us. Das Summen.

Bženo, a, n., nyní Mělník. Pelcl. kron. čes.

Bžučeti, bžučeti, bžunčeti, 3. os. pl. či, el,
ení; bžučivati, bžukati. Brouk, věela bžuči,
summt, sumst, hummt. Puch.

Bžučivý, bz., bžučný, bžučici, summend.
Hlas.

Bžunda, y, f., Matsch. Bžundou, v bžundě
býti, něm. Matsch werden. D., Us. — Když
myslivec honě žádné zvěři nezastřelil, říká
se, že má bžundu, že jest bžundou, že jde
domů s bžundou. Sp. — B., nezachovalá
ženská. — B., u horníkůr rána z prachu,
která měla skálu roztrhnouti, ale vyletvěsi
učinku neměla. Vys. — B. = hlapec, hřib.
Víd. 1. — V karbanu: býti bžundou = žádné
bulky nevyhráti. Cheš-li s někým bulku
hráti, hledě býs nebyl bžundou. Da. — B.
též: ženský úd stydký. Us.

Bžundák, a, m., myslivec, který honě
žádné zvěři nezastřelil. Sp.

Bžuně, čte, n., malé dítě; 2. malé staveni.
Us. Turn.

Bžunk, bžuňk, u, m., plump! Us.

Bžunknouti, knul a kl, uti; bžunkati.
Kámen bžunkl. D. — kam: do vody bžunkl
(spadl). — B. = cknouti, pipnouti, pisknouti,
mucken, mucksen. D.

120

Cacorka — Cameralia.

nípásek, třasóřitka. Skáká jako c. (křepece). Us. Bachstelze.

Cacovina, y, f. Kleber. Techn. — 2. =
cár, Fetzen. Us.

Cadeau, fr. (kadó), dar; okrasy začátečního písmene. Rk. Geschenk, Angebinde.

Cadet, a, fr. (kade), mladší syn; — mladik z lepší rodiny a lepšího vychování ve službě vojenské, který jest z domova podpořován a jistých výhod požívá. S. N. Soldatenzögling.

Cadm-us, a, m., Kadmus, Foeničan, zakladatel hradu thebského. — Cadme-a, e, f., hrad thebský. — Kadmejský. — Kadmovna (Semele).

Cadre, fr. (kadŕ), rámec, Rahmen, Einfassung; — kmen pluku, důstojnictvo a poddůstojnictvo k tomu určené, aby v čas míru, když se pro uspoření peněz sprostí vojáci propouštějí, pod zbraní zůstalo. S. N. Stamm eines Regiments.

Cadrna, y, f., rozeuchaná kudrna, Wirlocke; -náč, e, m., rozechany; -natý, rozechané kudratný, chlupatý. Us.

Caecili-us, a, m., jméno římské.

Caecin-a, -y, m., dle: Despota. Riman.

Caere či Čere, gt. Cerita, n., mě. v Etrurii.
— *Caeritan*, a, m. — *Ceritsky*.

Caesar, a, m. C. J. Caesar, známý římský diktator, po němž jméno Caesar' bylo titulem řím. cisařů vůbec. Vj.

Caes-o, ona, m., příjmi římské.

Caesura, y, f., lat., přerývka, přestřížka ve versi. Vz Mk. Ml. 315.; Zk. Ml. II., 189.; Ss. 16., S. N. II., 11. Vz Přerývka. Caesar, Vers Einschnitt.

Cafal, u, m., odtržek, Fetzen. C. plátna. Us.

Cafar-eus, Kafer-eus, ea, m., mys v již. Eubocci.

Cafrnatý, rozdrchaný, zerzaust. Mor.

Cagán, a, m., vysoký, hubený člověk. Na
Mor. Vz Cahoun.

Cagón, corgón, cumloň, drgoň, č. m. =
větsí chlapec ještě encající. Ve vých. Mor.

Cahel, hle, m. = ocas; cabh = jeleni
ocasy. Ze stněm. Zagel, ocas. Mz.

Cách, a, Cáchy, gt. Cách, pl., m., V., něm.
Aachen. Ze střněm.: ze (= zu) Ache. Mz. 128.
Vz Achen. V pl. dol Eleny. Jdi do Cách
(cachej odtuď, kliď se.) C. — Cašský. Pk.

Cachati, c. se. Cachej = jdi pryč. Jg. —
se kde: běhati, laufen, zvl. v blátě. C.
v blátě (běhati). — kudy. Roztrhaná plachta
po poli cachtá. Er. P. 19.

Cachavý, kdo cachá, wer gern herum-
läuft. Jg.

Caik-us, Kaikus, a, m., řeka v Mysii.

Cairo, a, n. = Kahira, y, f., mě. v Aegyptě.

Cajbrnožka, y, m. a f., dítě čilé, brnožil. Us. Passler.

Cajet-a, y, f., mě. v Latiu, nyni Gaëta.

Cajk, u, m., z něm. Zeug. Har. — *Cajkář*,
e, m. — *Cajkorka*, y, f., tkanina.

Cajjkový. C. mouka (nejbělejší) us.

Cajmrsk, u, m., biti, Schläge. C. dostati.
Jg., Kts. Ve hře, Haare lassen, prohráti.

Čák, n, m., kravský cecek, Zitze. Us.

Čákati, čaknouti, knul a kl, uti; čakávati
= střikati, spritzen. — na koho čím; vodou.

Us. — po kom. Us. — se kde, v čem:
šplouchati se, mačhati se, plátschern.

Cál, u, m., v hornictvi, kůže, v niž se
kovy z dolů tahajt; 2. ¼ kusu kujněho kovu.
Gl. Vz Čálovka.

Calabri-a, e, f. — Calabrijský. — Calabřan, a, m. V Italií.

Calais (Kalé), u Čechův obyčejně Kalety psáno.

Calami-s, da, m., Kal..., sochař řecký věku Fidiova. Vj.

Calando = znenáhla ubivajíc. Ild.

Calapatina, calapina, y, f., druh koláčů,
pleskance, rozpeky. Jg. Flacher Kuchen.

Calatka, y, f., pokažená houska n. chléb.
Jg. Schliefriges Gebäck.

Calaure-a, e, f., Kal..., ostrov řecký v zátoce saronské. Vj.

Calda = calta.

Caledonia, e, f., vysočina škotská. Vj.

Calendy, pl., f., lat., u Rímanů první
den měsíce. Ad calendas graecas = nikdy
(poněvadž Rekom kalend neměli). Rk.

Calenka, y, f. = calta. Marek.

Caletka, y, f., Senf., Krenteig. Vz Calta.

Caletný. — C. ulice v Praze, nyní Cetletní. Vz Calta. Zeltnergasse.

Calcha-s, nta, m., Kalchas, řecký věstec před Trojou. Vj.

Caligula, y, m., římský cisař.

Callif-o, onta, m., Kal..., řec. filosof.

Calliop-e, y, f., Kalliope, musa vyššího básničtvi; vyšší bášeň. Vj.

Callipol-is, e, f., mě. v thrackém Chersonesu, nyní Gallipoli.

Callisten-es, a, m., Kall . . . , řecký přirodzpytec a dějepisec.

Caloun, a, m., na Mor. = klicoun. Lům-
mel. Jg.

Cálovka, y, f., pytel z volové kůže ušitý k vyyážení vody z dolův (40 pařížských pinct). Vys. Ledersack.

Calpurni-us, a, m., jméno římské.

Calta, calda, caletka, caltička, y, f., caltlik, u, m., plaský koláč, z vlas. cialda (druhu pečiva). Flacher Kuchen. Vz vce Mz. 128. — C. placka, jež se mlikem paří; — koláč z rečné mouky a ze mstu; — čanočka; — zástap rojska. (Lex. vet.) Jg.

Caltář, caletkař, e, m., kdo calty dělá,
Kuchenbäcker. Jg.

Caltáriti, Kuchenhandel treiben. — Calťářka, y, f. — *Caltářský*, Kuchenbäcker. — *Caltářství*, Kuchenbäckerei. Jg.

Calydon, a, m., Kal . . ., mě. v Aetolii.
— *Calydoňan*. — *Calydonský*.

Camboři, i, n., větché domácí zboží, altes
Zeug, Rumpelwerk. Us., Jg.

Camen-a, y, f., = musa, umka, Muse,
Camene. — 2. = Básen, zpěv. Vj.

Camera y, f., lat., komora, komnata. Kammer. Zinmer. C. lucida, světlice; c. obscura (lat.), temnice. Rk.

Camerád, ře, kamarád, druh; od přehýbávání v též komore (camera). S. N. Mitgenosse, Gespiele.

Camerale, e, n., komorní (finanční) úřad,
Verwaltung der landesfürstlichen Einkünfte.

Camerali-a, i, n., pl. (dle Gymnasium),
finanční věda, Finanzwissenschaft.

Camforec — Cápovina.

121

Camforec, rce, m. = cancer. Us.

Camfrnnoch, u, m., camfrnnoch, cancer, Lappen; ostřížek, okrajek, Abschnitzel; kousky masa, Klunker; ditě někomu v něčem překážejici. Us. — Jg.

Camill-us, a, m., jméno římské. M. Furius C., diktator r. 365. př. Kr.

Camla, y, m., kdo rád, co slyši, přepovídá. Kb.

Camouch, a, m. = capouch, šlundra. Us.

Campagne, fr. (kampań), pole, Landgut; polní tažení, vojenská výprava, Feldzug; doba pracovní v továrnách. Rk. Campagne-Montur = oblek všední. J. tr.

Campani-a, e, f., krajina v střední Italii.

Campara, y, f., cára, šlundra. Vettel. D.

Campus, a, m., přezdívka. Ty se-!

Cán, u, m., (strč. cian), cánek = podlouhý kus n. prut jakéhokoliv kovu (litého, kovaného, skrz válece protaženého). Vys. C. zlata, stříbra atd. Z něm. Zain (Stange). Mz. 128.

Canaille, fr. (kanalj); v obecné mluvě: kanálíje, it. canaglia, z lat. canis (pes) = luza, holota, psota, slota, zběř. S. N., Rk. Niedriger Pöbel, Strassenpöbel, Lumpengesindel.

Canc, u, m., co dětem dávají k cucání, aby se jim zuby řezaly. Světoz.

Cancan, u, m., fr. (kankán), nezpůsobný, s necudnými posunky spojený tanec. S. N.

Cancati, geifern, plaudern; sausen. Rk.

Cancor, u, m., cancerour, hadr na šatech visiči (šišvorec, chundel, capart, camfrnnoch, mor. švodek). Na cancory = na caparty (kusy, patrtky). D. Lappen, Zote, Hader.

Cancora, y, m., člověk s rozedraným šatem. Jg.

Cancorovitý, plný cancerů, D., lappig.

Cancorový, cancourový, capartový. D.

Candát, a, m., ucouraná ženská (cára, coura); nemravný člověk, Ros.; ryba = lu-pice. Schill. Jg.

Candátovitý, besudelt. Ros.

Candelabr-um, a, n., od lat. candela = svíčka, kandelabr, podstavec nesoucí svíce n. lampy; veliký mnohoramenný svícen. S. N.

Canevas, vz Kanafas.

Caňk, cank, u, m. = tvrdě udíldo, na Slov. zubadlo. V. — C. m. sáňky. Vz Sáně. Tak velmi tiskli, až cankové (trny?) té koruny jeho svatého mozku dosáhli. Ms. modl. Drž ho v canku. Sych.

Caňkovati. — koho: koně; lépe: udíldo mu dáti. Rk. Gebiss anlegen.

Canny, gt. Cann n. Canen (Cf. Anna — Anen), pl., f., mě. v Apulii, u kterého roku 216. př. Kr. Hannibal Rímany na hlavu porazil. — Cannský, Canenský.

Canop-us, a, m., město v Aegyptě; u básníků i = Aegypt. — Canopan, a, m. — Canopský.

Cánovka, y, f., železo v cánech. Zain- eisen. D.

Cánový, od cánu, na cány. C. kladivo. Jg. Zainhammer.

Cantabri-a, e, f., provincie římská v Histanii, nyní Biscaya. — Cantabran, a, m. — Cantabrijský.

Cantate, lat., zpívejte; čtvrtá neděle po velikonoci. Rk.

Canthar-is, idy, f., tedy v pl. kantharidy; mezi nimi řánělské mouchy.

Canti-um, a, n., krajina a předhoří v Britannii, nyní Kent. Vj.

Cantýna, y, f., z fr. cantine (kantýn), lahvice proutím opletená; kréma v táboře, v kasárnách. S. N.

Canulej-us, a, m., jméno římské.

Canusi-um, a, n., mě. v Apulii, nyní Canosa. — Canusijský, canuský. — Canusan, a, m.

1. Cap (Kap, z lat. caput) = předhoří, mys. Mys Dobré naděje, obyčejně jen ,Cap' se zove. C. Horn, Guardafui atd. S. N.

2. Cap, a, m., cápek, cápeček, čka, m. = 1. beran krátkonohý, ovce kretenská. Vz Mz. 128. Na Slov; 2. kozel; 3. hrubián; 4. smrad-lavý člověk. — 5. C., u, m., u řemeslníků = koza, kozlík (podstavek na čtyřech nohách). Boek. — Jg.

3. Čáp, u, m., kosma, Zote. D. — C., táp, dlapa. Die Tappe. D. — C., co se nohou chytá v blátě, v sněhu. Čápy bláta na nohy nacpati. Us. — Jg.

Cápa, y, f., hňápa, Trampel, Schlampe. D. — 2. Fischhaut, Reibleder. Jg.

Capa, y, f., pohlavek, Kopfstück; Reibleder. Slov.

Capal, a, m., Trimpler. Us.

Capable (schabl.), fr. = schopný.

Cápaný, na Slov. = házený, cpaný, bitý. Bern.

Capar, u, m., řába. Hachse. Us.

Cápař, e, m., ovčák, Schäfer. Vz Cap. 1.

Capart, u, m., vz Tapart a o původu Mz. 128., Gl. 14.

Capati, capám a capi; capnouti, nul a pl. utí, capávati. — co do koho: Vše do sebe cápe (cpe, stopft). Bern. = kde (herumsteigen, trampeln): v blátě. Us. — se v blátě, Ros., c. ve vodě. Bern. — za kým. Č.

Cápek, pka, m., neohrabaný, ein Ungeschickter.

Capich, u, m., čep u rybníka, z něm. Zapfen. Mz. 129.

Cápina, y, f., na Slov. = smrad od cápů (kozlů) Widdergeruch; 2. cápové maso, cápovina; 3. cápová kůže. Boek.- Bern.

Capita, y, f., ucouraná. Us. Eine Schlampe.

Capitain (kapitén, fr.), náčelník setniny vojenské, setník; generalní c. Rk.

Capiti, il, en, ení; capnouti, pnul a pl. utí; capati; škrábatí; chytiti; připínati. — koho = biti. Na Slov.

Capitoli-um, a, n, v Římě: a) chrám Jovišovi, Junoně a Minervě společně zasvěcený na jihozápadním vrchu hory capitolské; b) pahorek capitolský. Vj. — Kapitolský, ne: Kapitolinský.

Capitular, a, m, z lat., kanovník. Capitular, Domherr.

Capnouti, vz Capati, Capiti.

Capouch, copouch, cepouch, u, m., díra nad prskem, již vychází kouř, Ofenloch. D. — 2. C., a, m. Nepořádný, špinavý člověk. Us. — 3. V již. Čechách = ramouch. Kts. — Capouchový, z capouchu. Us.

Cápovatěti, čl, čení = kosmatěti, zottig werden. Jg.

Cápovina, y, f., na Slov., vlna cápová, Zakelwolle; — 2. = cápina. Bern.

122

Cápový — Casník.

Cápový = kozlový. C. vlna. Zakel-. Jg.
Cappadoci-a, e, f., v Malé Asii. — Cap-
padoćan.

Capre-ae, i, pl., f., dle: Bajae. Ostrov u Campanie.

Caprice, fr. (kapris), vrtoch. Rk. Eigen-
sinn, Grille, Laune.

Caps-a, y, f., bylo mě. v sev. Africe.

Capu-a, e, f., akk. -u, instr. -ou, vz
Euboca. Hlavní město Campanie v Italií.

Capuce, e, f., kukle. Sp. Kapuce.

Capuchon, u, m., fr. (kapyšon), käpě při
ženském plášti; druh zimniho čepec. Rk. Kra-
gen; Damenmantel; eine Art Haube.

Capy-s, a, m., otec Anchisúv, druh Aeneív.

Car, a, m., caŕ, čaŕ, e. Má se psáti: cár, pou-
vadli a vzniklo z ae (Caesar), proto také čaŕa
a ne: čašaŕ. Ještě lépe dle Sf. caŕ, pouvadžirje
zde původně mékké cárı z česari (Schl.),
tedy také: čašaŕ. Sm., S. a Ž. Etymolog. by
se tedy mělo psáti caŕ, ale foneticky dle
obecného vyslovování říkáme: cár. — Jini
mysli, že toto slovo neni odvozeno z lat.
Caesar, nýbrž že je to staré východní slovo,
jež rusově v slovanském překladu bibli po-
znali. S. N. — Čářerie, čařovic, e, m.; čá-
ŕerna, čařovna, y; čařice, e, čařová, č, f.;
cárský; čársći; čárorati.

Cár, u, m., hadr, onuce, cancer, Lumpen.
Na čary něco roztrhati. Jg. Z cárů papír dě-
laji. Us. — C., hluk, povyk, Geschrei, Lärm,
Flausen. Nedlati mmoho cárů (okoľkáv). D.
Mnoho cárů pro něco, z něčeho nedlati
= mmoho bluku. D. K čemu tolik cárů (bry-
kuli, Umschweiſe). D. — Cár, a, m., vz Car.

Cára, y, f., žena špinavá, slundra, spin-
dira, caska, coura, Schlampe, Schmudel. D.
O původu vz Mz. 129.

Carambolage, fr. (karamboláž), sraženi
ku př. dvou kulí na kulečniku. — Caram-
bole
je hlavní neb střední koule (červená)
na kulečniku. — Carambolorati = hlavami
do sebe vraziti; jednou kouli dvé jiných
teliti. S. N. Caramboliren.

Cárati, courati, cáravati = vléci, schleppen,
plahočiti se, nachtraben, schlendernd; cáravé
jiti, schlendernd. Vz Mz. 129. — co: plášť.
Us. — (čim) kady: kabátem po zemi. Us.
C. (se) po městě, herumstreichen. Us. —
kat: am = na pole (cáravé jítí). K nám se courá.
Us.; Puch.

Cáravě, plouživě, schlumpig. Jg.

Cáravosť, i, f., couravosť, plouživost.
Schlumpigkeit. Jg.

Cáravý, couravý, plouživý, D., schlumpig.

Carboch, u, m., brícho naduté, pandero,
der Wampen.

Career, u, m., lat., vežení, žalár. Gefang-
niss. Na vyšších školách a universitách tre-
staji se karcerer hrubši přestupky discipli-
nerních předpisův. S. N. Vz Vežení, Zalár.

Carda, y, m., člověk veselý, Spassvogel;
chytrák, Schlankopf. C-u délati. D., Sm. Einen
Lustigen (Unkundigen) spielen.

Carevic, carević, čarevic, čařovic, e, m.
Vz Car. Syn cárův. L.

Carevna, y, f., deera čařova. Vz Car. Jg.

Cari-a, e, f., Karia, krajina v Malé Asii.
— Car (Kar), Cařan, a, m. — Carijský, car-
ský (Karský).

Cařice, e, f., manželka čařova. Vz Car. Jg.

Cařihrad, u, m., Carohrad, Carhrad; Kon-
stantinopel. — Cařihradskýj. — Cařihradan,
a, m., pl. -né.

Carment-is, y, f., staroitalská nymfa,
vila. Vj.

Carnead-es, a, m., filosof řecký ok. r.
150. př. Kr.

Carneval, u, m., fr., masopust. Fasching,
Festnacht.

Carnif-ex, ika, m., lat., kat; ras, dří-
Rk. Henker.

Carohrad, vz Cařihrad.

Cárová, č, f., manželka čařova. Vz Car. Jg.

Carovati, čařovati, jako čaŕ panovati. L.

Čárovitý, fetzig. Rk

Carré, fr. (karé), čtverec, čtverhan. Rk.
Viereck.

Carreau, fr. (karó), čtverhran, schiefes
Viereck; kostky (srdee); barva ve franc.
kartách. Rk.

Carrière, fr. (karyér), běh v jízdě nej-
prudsi = cca[ postup v důstejenstvi u ve-
řejné službě. Laufbahn. S. N.

Carseoli, ol, m., mě. Aequův v Latiu.
Dle Dolany.

Carský, čařský, čařovi náležející. Zarisch,
Zar. — C. dvůr. Krok. Vz Car.

Carstvi, čaŕstvi, i, n. Zarschaft. Jg.

Carta (karta), z lat., list, Karte, Blatt; c.
bianca = prázdný list s podpisem na plno-
mocenstvi. Rk. — C. bianca ve hře, neni-li
v kartech hráci daných žádného pána; c.
blanche (blans) bez pána a bez esa. Da.

Carthag-o, iuy, f., mě. v sev. Africe, bylo
r. 146. př. Kr. Rīmany shorěno. — Cartha-
gián, a, m. — Carthaginsky: ne: Cartha-
ginenský n. Carthagský n. Carthažský.

Cartouche, fr. (kartuš), krajní okrasa,
Randverzierung, Schnitzwerk; rána, patrona
(k stříleni). Patrone. Rk. Schránka na patrony.

Car-us, a, m., jméno dvou řím. básníkův.

Carvili-us, a, m., jméno římské.

Cas = patsch. Na Mor.

Cásač, e, m., kdo cásá, Werfer, Reisser.

Čásati, časnouti, snul a sl, uti; casnovati
(ze stněm, ceisen, zousen, nyní zausen. Mz.
Mz. 129.) = trhati něčím divoce, házeti, werfen,
reissen. — čím, kým: přízi, sebou. Jg.
— v čem: sebou ve zlosti. Mor. Ch. — se
s kým = hádati se, hadern, zanken. Rk.
— se na koho = osopiti se, Jemanden an-
schauzen. Us. na Mor.

Čásavosť, i. f., potrhavosť, sápavosť, auf-
fahrendes Wesen. Jg. Na Mor.

Čásavý, trhavý, sápavý, Na Mor., werfend,
reissend, anfahrend. Ch.

Casino, it., původně domeček (casa =
dům), Landhaus; místo neb jednota pro spo-
lečnou zábavu, beseda. S. N.

Caska, y, m., člověk všetečný, Vorwitziger;
žena nedbalá, Schlampe. O původu vz Cá-
sati. Mz. 129.

Casnej, cacnej (časný) v Krkonošich = ne-
dokavý, gremsig, unerwartsam. Jg.

Casnice, e, f., překážka v krechté, aby
ryby proti vodě plovoucí z vypuštěného ryb-
nika nevyplavaly. Us., Jg.

Casník, a, m., stré. = číšník, od „čaše“,
později češe, číše. Sb., D.

124

Cedici — Cejcha.

On ústy i nosem krvi cedil. V. — (se) komu.
Krev mu cedi. Har. Krev se mu cedi. Us.
— co do čeho: Krev do škopka. Har. —
(se) co z čeho. Krev z sebe c. Kom. Ce-
dila se z něho krev (tekla). Us. — co pro
koho: slzy. Sych. — co v koho: známosł
boži v děti. L. — se = těci. Prši, jen se cedi.
Jg. — co skrze co, čim, kudy: skrz sito,
sat, cediddo. Kom.; pivo skrz zuby = piti,
Us.; slova skrz zuby, něm. affektiren. L. C.
něco sitkem, cediddlem. Kom. — se s čim:
s voskem. Cědite se s komárem. L.

Ceditko, a, n., vz Cedidlo.

Cedník, u, m., vz Cědidlo, der Seiher; ve
vinářství Brause. Šk.

Cedr, u, m., cedřík, die Ceder. Ros.

Cedrák, cedráť, u, m., v obec. mluvě c-
drátník; cedráťový strom, citron medský.
Cedrat. C. šíškovitý, sosečnatý, rohatý, okur-
kový, plnokvětý. Rostl.

Cedrátový strom, vz Cedrák.

Cědrina, y, f., pol. cedrově dřevo, c.
olej. Cederholz, -öl. Jg.

Cedřiš, e, m. Cederbaum. Rk.

Cedrovati, cedrovým olejem napustiti. Mit
Cederöl einreiben.

Cedroví, n., Cederholz.

Cedrový, Cedern-. C. dřevo, V., strom,
olej, pryskyřice.

Cedryš, e, m. — cedřiš. Byl.

Cedulář, e, m. Zettelträger.

Cedule, e, f., gt. pl. cedul n. ceduli: ce-
dulka, y, f. C. ze střlat. cedula m. schedula.
Mz. 129. — C. = list. psaní, Zettel, Brief. V.
C. se nepečíte. Kom. C. pošt ni V. — C'.
kancelářský list. Dostal cedulku (povolující,
smi se ženit). Us. — C. pamětná (památni
list). Denkbrief. V. — C. — smloara, Ver-
trag. C. nájemní, věnni, trhová. smluv sva-
tebních. V. C. s úmluvů. Vz Vs. 193. —
C. počtu činění: e. těhodni, měsčná. Ros. —
C. = list obsylaei. Sendbrief. C. oznamlivá.
D. C. pohončí. Vz Vs. 124., 131. — C. zrádka,
Pasquill. Žříz. zem. Vz Vs. 265. — C. dílejí
(týkající se dělení statkův). Theilzettel. —
C. na zájem a na uvázání, vz Vs. 328.,
364. — C. mýtní, Mauthzettel. D. — Cědule
řezaná (zastaralé; psaní na konce vystřížené
n. vyřezané, jimž jeden druhého se strany
síc pohledávanosti prátelským způsobem se
dotazuje, kteréž každý přijíti a na ně svou
odpověď dáti povinen jest, jináče za při-
znávajícího při práve držán bude. Jg. (Vz
v Jg. slov. více.)

Cedulkář, e, m., kdo cedule roznáši. D.
Zettelträger.

Ceduleční, -ulní, Zettel-. C. banka.

Cedulna, y, f., Zettelbank. Plk.

Cefallenia- (Kefallenia), e, f., největší
ostrov moře ionského. sev. záp. od Elidy.
— Cefallenian (Kef .), a, m. — Cefallen-
ský (Kef . . . ).

Cefis-us, (Kefisus), a, m., řeka 1. ve Fo-
kidě, 2. v Attice.

Cech, u, m. C. — řemeslnický pořádek.
Innung, Zunft, Zveche, Handwerkszunft. C.
sladovnický, krejčovský, zednický atd. C.
shromážděný. Us. -ul (člen) cechu. D. Jiti
do cechu (do pořádku). Jg. Z cechu vystou-
piti; do cechu někoho přijiti; k cechu ně-

koho přivtěliti; do cechu se scházeti; někoho
z cechu vyloučiti; do cechu vstoupiti. Sp.
Přijali ho do cechu ( do spolku). — Cech,
cecha doły n. báne, jež jsou majetkem tě-
žířstva a dělila se na 120 kusův (Kux) nebo
v rysu: tříží. Am. Ein Gewerk. C. haviřský.
D. — C. — toraryšstro, schůzka pijákův,
i samo pití společně i útraty z takového pití,
řad, řada. Gesellschaft, Brüderschaft; die
Zeche, das Gelage, der Beitrag zur Zeche.
Cech zaplatiti. Jg. — C., místnosł, do které
cech se schází — hospoda. Us. — C. — část
obce, třída, tribus, Zunft- Kom.

Cěcha, y, f., Zeche, Gewerk, v horn. Rk.

Cechmistr, a, m., cechovní mistr, starši
mistr, starši, správce cechu n. pořádku, Zech-
Ober-, Vor-, Zunftmeister, der Aelteste. Jg.
— C. — náčelník při pití, stolní král, Trink-
könig. L. Jest všech ožralé cechmistr, Süf-
ling. Sych. — Cechmistrský, Zechmeister.
— Cechmistrovstvi. n. Vz Cechovstvi.

Cechování, pití. V.

Cechovati, s kým kde: na píve, na
vinč, zechen. Chč. 375.

Cechovec, ve, m., Zechstein. Rk.

Cechovní: plat, mistr (V.), dohlžití list,
groš, Jg., starši (V.), kniha (kniha pořádku),
ůd, dozorce, pokladnice, právo, shromáždění,
živnosł, zřízení, J. tr., článek, posel, pra-
poreč. člen (cechovník), moc, řemeslo, po-
licie, účet, písar, listina, závazek. Sp. Zünftig,
Innungs-, zunftmässig, Zunft-.

Cechovník, a, m., kdo k cechu patří,
Zunftgenosse. D.; 2. piják, Zecher.

Cechovnosł, i, f., Zunftigkeit. D.

Cechovství, -stvo, a, n. Zechmeisteramt.

Cechový. C. korouhev. mistr. L. — C. piják
— arcipiják. C. věc (společná). L. Zünftig,
Zunft-.

Cechtati — erkati, evrkati. Cvrček, ko-
bylka cechtá, zirpt. Jg. Makovice cechtá,
schleppert. Us.

Cechtavý, zirpend, schleppernd. Jg.

Cechvoda, y, f., voda do cechu (v dole) na-
shromážděná. Vys. Cechwasser.

Cejba, y, f., strom vlnonosný, ze špaň.
ceiba. Mz. 129. Wollbaum.

Cejd, u, m., přisné vychování, strence
Zucht. V Krkonoších. Kl.

Cejeh, u, m. — znamení, znamka, Zeichen,
Geprüge, Brandzeichen. C. na dobytku, platnu,
náčini, na penizi, na člověku, zvláště vypí-
lené znamení na něčem. C. přišazený, při-
pálený (někdy znamení světské hanby,
Schandmal. Th.), krejčovský, v lese (liz.)
Stádo cejchem znamenati. Konk. C. někonnu
na čele připáliti. — C. železo, nástraj, kterým
se cejch dělá. C. pritisknouti. Cejchem něco
páliti, přípalovati, znamenati. Brenn-, Stempel-
eisen. Jg. — C. = duborý u jezu n. u sta-
cidel mlýna do zemč zaražený kůl, který
ukazuje, jak vysoko voda státi smi. Mühl,
Sicher-, Aichpfahl. Vrata u jezu půl lokte
pod cejch položiti. Jez k cejchu srovnati.
Práhy mlýňské půl druhého lokte pod cejch
klásti. Přah s cejchem dobře v míře leži.
Přah k míře cejchu dobře leži. Vys.

Cejcha, y, f., cícha, cejska, císka — po-
vlaka, Überzug, Zieche. V. Cějchy na příiny
oblčí; cejchami příiny povlčí. Us.

Cejchovačka — Celný.

125

Cejchovačka, y, f., nástroj k připalování, k vytloukání cejchu. Forst-, Waldhammer, Stämpel, Waldeisen. D.

Cejchovaný čím (znamenaný, gezeichnet): cejchem, cejchovačkou. — Peníz s obou stran c. Háj. Cejchovaných se střež. L. C. svědomí (zlě). Br.

Cejchovati, znamenati, zeichnen. — co: stromy, ovce. Ros. — co čím: cejchem, cejchovačkou, Kom.; zločince cejchem. D.

Cejchovní železo, Reš., cejchovnice. Gl. Brand-, Brenneisen.

Cejchovnice, e, f. = cejchovačka.

Cejk, cajk, u, m., Zeug, Stoff. Har.

Cejkati se s čím = emirati se, pantschen, (s tekutou věcí). Us. u Turnova.

Cejn, vz Cín. — 2. Prut železa na cvočky. Stangeneisen.

Cejnovati, vz Cínovati. — C. co: keře (révy) = znamenati ty, které mají přijiti do rozvodu, které se budou klásti. Ck. str. 157.

Cejpravý = couravý, v díle pohodlný. Na Mor.

Cejtiti, v Krkonošich — slyšeti. Na přední jsem cejtil zvonit modlení — na úsvitě jsem slyšel zvoniti k modlení. Kb. — Ostatný vz Cititi.

Cek, u, m., ceknutí. Das Mueksen, Laut. Us.

Cekati, ckáti, ceknouti n. ceknouti, knul a kl, uti — mluviti, ozvati se, písknouti, pi-pnouti, špetnouti, mucken, mucksen, maulen, schnallen; s podivením n. posměchem, zicheln, wispeln. Jg. — co kde. Nic před ním ceknouti nesmi. Br. Smím-li mezi vámi ceknouti. Jel. — čím. Ani slovem necekli. Us., D. — proti komu. Ani ceknouti proti němu nemohl. Us. — nad kým, nad čím: nad svou krásou, chodem, činy ckáti (libice se sobě). Kom., Br. — na koho. Jiní naň ckali. Kom. — na koho s čím: s posměchem. Kom. — z čeho: C. z někoho, z místa. Br.

Cekcovati, zastar. — povyk činiti. Pulk. Lärmen.

Cekryt, u, m. = sekret, z lat. secretum, pečef, pečetní prsten, pečátko, Siegelring. Us., Jg.

Cektati — cinkati. — čím: ostruhami. Div. z ochot. Klingen, klorren.

Cel, a, o., vz Celý. — Cel, u, m., strě. = celek. Jg. Na cel prodávati, fr. en gros. L. — Cel — integral. C. úplný, všeobecný, neúplný, zvlástní, určitý, neurčitý, dvojnásobný, trojnásobný (dvoj- a trojnásobné). Nz.

Cél = cil. Kat. 1368.

Celaen-y (Kelaeny), gt. Celaen, pl., f., mě. Frygie.

Cele 1. plně, V., zcela, za celo, zajistě, skutečně, gänzlich, völlig. Kat. 440., 3032. — 2. Důkladně, dokonale, gründlich. Kat. 2746. — 3. Upřímně, aufrichtig. V. — C., mě. Zilli. Jg. Vz Celje.

Celebrita, y, f., lat., slavená osoba. Celebrität, Berühmtheit.

Celebrvati, lat., velkou mši (zpívanou) sloužiti. Jg. Hochamten halten.

Celeduňk, vz Celidon. V Klatovsku.

Celek, lku, m., das Ganze. Kázal některé celkem pálití. Kom. Celkem néco pobrat (šmahem). Ros. Celkem néco prodati (ne po kusích). Us. Ovei celkem péći. Us. Ten spis

čini celek; c. na zřeteli míti; něco v c. spojiti; báseň musi činiti celek; bylo jich celkem pět; celkem (vůbec) o něčem pojednávati. Nt.

Celení, n. = hojení, das Heilen. — 2. Integration. — Nz. Spojování části.

Celer, u, m.; něm. Zeller, Sellerie, fr. céleri. Mz. 130. C. hlavkový, planý. Kh.

Celerový. C. naf, kořen, salát. Sellerie.

Celest, i, f., zdraví. C. údův. St. Gesundheit.

Celeti, 3. os. pl. -leji, el, ení, celivati. celým se státi, ganz werden; hojiti se, heilen. Rána počne c. Křišť. Bolesť celi. Tamtéž.

Celetná ulice (v Praze) m. caletná, vz Calta.

Celičký boží den plakal. Ganz. Rk. Přes celičkou noc nespali. V.

Celidon, u, m., celiston, u, m., celidonie, e, f. — větší vlašťovník, krvavník, nebeský dar, Schellkraut, Goldwurz, chelidonium majus.

Celík, lépe: celník.

Celina, ý, f. = celosť, D., das Ganze. — C., norá, prvé nekopaná (hladová, mrtvá) země. Vaň, hosp. — C. = dno, Boden. V. — C. — místo sněhem zavítě. Us. — C. = hrouda, Scholle. Jg. — C. = kra ledu, Eisscholle. D. — C. — sníh nohou nedotknutý. Ve vých. Mor. — C., místo, kde se užitečné nerosty ještě netěžily. Vys. Vz Celo.

Celistvě, Ros., ganz.

Celistvěti, čl, ení = celeti. Kom.

Celistvost, i, f., Dichtigkeit, Fülle. V.

Celistvý = hmotný, tušý, nadělaný, pevný, celkový, ganz, massiv, gediegen, derb. V. — C. dům (zcela zděný), knoflík (zcela litý), dřevo, kosť, kámen, sýr. Jg. — C. = celšíci, hujšíci, heilend. Masf. hující a celistvá. Kn. lék. C. bylina. Byl. — C. v Krkonoších = čerstvý, frisch. Kb.

Celiti, 3. os. pl. -lí, cel, cele (ic), il, en, ení; celivati, ganz machen; hojiti, heilen. — co: síť (zašiti), Ší, ránu. — se = celeti. D.

Celistost, i, f., Integrität.

Celivý prach = hující, Ras., heilend.

Celizna, y, f., na Mor. = celina, kra. D. — Erdscholle, velká hrouda při orání. Jg.

Celje, e, f., Cilli v Stýrsku.

Celmek, instr. jméná: celek, jehož se za příislovce užívá. Vz Celek.

Celkovati = celiti.

Celkovitost, i, f. Ungetheiltheit, Ganzheit; Massivheit, Dichtigkeit. L.

Celkovitý, L., ganz, complet; massiv.

Celkový. C. zlatý, dukát, groš, na Slov, ganz.

Celky = cele, celkem, na Slov., völlig, ganz.

Celký = celý. Na Slov.

Celna = celnice.

Celnář, e, m. = celník. Ros. Zolleinnehmer.

Celnice, e, f, celna, Zollhaus, Zollamt. V.

Celnický. C. úřad. Zollamt. Jg.

Celnictví, n. L. Zollamt; Zollwesen. L. 1. Celník, a, m., celnář, celný, výběrčí cla. Kom. Zöllner.

2. Celník, u, m., rostlina. D. Wundheil.

Celný, celní, cla se týkající, Zoll. C. úředník, úřad, dům., Jg., ústav, výsetřování, dozorce, dohledač, vyloučení, výhradek, pojedný, svobodnosť, obvod, záležitosť, povinnost, důchodky, právo, čára, místo, řád, zápora, písář, cesta, sazba, pečef, řízení, před-

126

Celný — Cena.

pis, J. tr., jednatelstvi, boleta (poukázka), pokladnice, zákon, váha, území, místo, rád, libra, rejstřík, sazba, zahražka, jednota, smlouva, správa, centněř. Sp. — C. = platnatný, steuerbar. D. — Celný, -ého m. (die: Nový) = celník, celnář (publikan, z lat., Br.). — Celná-, é, žena celníka. Jg. Zöllnerin.

Celo, a, n. Docela zahynou, gänzlich, ganz, ganz und gar, durchaus. Br. Docela zaplatiti. Všechni docela. D. Docela dobrý. D. Do celé veriti. V. Dokud království v cele stálo. Br. Zeela = z úphna. V. Zeela něco vystavěti. Us. Na celo, za celo. Clověk zeela zkažený (ganz und gar). Us. — Vz Celina, Celý.

Celodenní, ganztägig. Us.
Celodomník, a, m., Ganzhaeusler. Bern.
Celohedvábný, Us., ganz von Seide.
Celjský, strč. = v celosti, úplně, Leg., gänzlich.

Celokeř, e, či kře, m., Strauch. Um. les.
Celokrajný, celý kraj mající, ganzrändig.
Rostl.

Celoláník, a, m., Ganzlähner. Zlob.

Celolistý, ganzblätterig. Rostl.

Celonoční práce, ganznächtlich.

Celoroční, ganzjährig. C. plat, Jg., ovoce (ku př. jalovec). Kom.

Celosedlák, a, m., sedlák, láník. D.

Celost, i, f., objeti všechn částek, das Ganze. Dostal dědictví v celosti. Sych. — C., plnost, neporušenost, dokonalost, guter Zustand, Unversehrtheit. C. ríše zničiti. Us. Panenství svého v celosti ostřihati. V. Majie celosť pannenskú - čistotu. St. Drahý jest poklad pannenská celosť, slušieť jeho chovati pannám. St. Vojsko v celosti zachovati. Troj. C. učení. Br. Aby vůle jeho v celosti zůstala. Hjá. —

Celostejný, ganz gleich. C. kámen. Vrat.
Celota, y, f. V celotě. Us. Die Gänze.

Celotně, v celotě. In der Gänze, gänzlich. Us.

Celotnosť, i, f. Die Gänze. Marek.

Celotaž = celý, ganz; solidarisch. Jg.

Celováreční dům. Zum ganzen Gebräu gehörig. Jg.

Celovati = libati, küssen, herzen, liebkosen. — koho, co: matku, Us., ústa, Rkk., G2, ruce, oči. Lom. — se s kým: St. schl. — C. = docelovati, něm integriren, počem = po částkách (počástně). Nz.

Celovec, vce, m., něm. Klagenfurt. — Celorský. — Celovčan, a, m.

Celozivotní. Das ganze Leben betreffend. C. obnovování. Ssav.

Celt, a, m., Celtovć. — Celtský. C. národ. — Die Celten.

Celtle, e, f., malé calty. Vz Pokroutky.

Celý; cel, a, o; celičký = úplný, nezrušený, nerozdilný, ganz, unversehrt. C. zbroj, kyrrys, oděni. V. Již ne o řemen, ale o celou kůži běži. Prov. Z celého srdee. C. Krasu tratíš, celás bledá. Celý jsi falešný; Stojím pod okny celý promoklý; Celá polekaná odůd pospichala; Až já se vdám, celá se ti vzdám; Jsi celý zlámaný. Er. P. 180., 168., 128., 501., 243., 279. Celičká zavátá (cesta) sněhem. Er. P. 153. Dal mu celý váček peněz. sp. m. plný. Km. Celý vytržený. D. Celý se potloukl. Ús. V starč čestinč a na východní

Moravě užívá se v mnohých případech, všeckám. celý. Vz Všecek. — C. = dokonalý, pravidý, pravý, ganz, völlig, wahr. C. otec, matka, muž, výška, blázen, lékař. D. Ten kluk je celý děbel. L. On ti je celý Vydrogros. Mt. S. C., dokonalý. Kat. 2634. — C. = od počátku až do konce, ganz, bis zu Ende. C. rok, D., život; celých 100 let ziti. Celou hodinu psal. Ros. Celé dni. D. Drž se rozumu a prodej celý svět. Prov. — Celou hubou, celým hrdelm zpivati, křičeti = hlasně. V. — C. = celstvý, massiv, nicht hohl. Misy z celého stříbra dělané. Har. — C. = nenačatý; chlěb, bečka soli. Jg. — C. = zdravý, neporušený, unversehrt, unbeschädigt. S celou hlavou (bez úrazu). V. S celým krkem utekl. V. Dobře bývá, když jsou vleci syti a kozy celé. Prov. Neodejde s celou koží. Sud ze všech stran celý (neporouchaný). St. C. most, pečet. — C. = čistý, upřimny, aufrichtig, redlich, treuherzig. Můj celý přítel. V. Z celého srdee. — C. = r jednom kusu. Má celé i drobné peníze. L. — Celé, -ého, n. = celek. — Celé (číslo) klade se naproti číslu lomenému.

Cembra, y, f., Zirbelkiefer. (Strom). Um. les.

Cement, u, m., ciment, lat. caementum, tmel, Cement; druh malty k vodním stavbám. Rk. C. bečovsky n. český, kufštejnský, portlandský, mastikový, zubní. Kh. C. Puzzolana (u Neapole), Trass (na Porýni pruském), romanský (v již. Francii a Anglii). S. N. C. = hmota, již tělesa rozličná lze těsně a důkladně spojiti; nejdůležitější jsou: vápno, vápno hydraulické, sídra, tmely či chyty. Vz o něch vic v Km. III. 135.

Cementovací pec. Tech.

Cementovati, cementem napouštěti, cementiren. Us.

Cementovice, e, cementovka, y, f., Cementwasser. Rk.

Cementovna, y, f. Cementfabrik. Rk.

Cementový. C. měď, ocel, voda. S. N., Nz. Cement.

Cemr, u, m., z něm. Ziuerem, hřbet jelení, srnčí, dančí. D.

-cen, -ten v příčasti trpném (mlátiti = mlácen). Vz -těn.

Cena, y, f., hodnota, hodnosť, valuta, něm. Preis, Werth, lat. pretium, lit. czéné. C. odhadná n. odhadní (Th.), sázená, vysázená, krámská (Ladenpreis), prodávací (Verschleisspreis, kupní, výrobní, malá, veliká, stáli, ustanovená, vyjednaná, určitá, pravá, skutečná, běžná, obstojná, trhová n. tržní, přílišná, nadsazená, původní, stojící, jmenovitá (Nominalwert), vyvolací n. vyvolaná (Rk.), náhradní (Er.), strojená, upravená (Er.), výkupná (Abolitionspreis), průměrná (prostřední), bursovní, kupní, továrnická, povozní, peněžní, vlastní, obmezená, stanovená, normalní (pravidelná), nejmenší, největší, nezměněná, snížená, zmenšená, výměnná, vyměňovací, statní, prodejová, obehodní, prodejní, prodavací, pojišťovací, vysoká, jednotná, základní; cena kapitál pozemkového, půdy, plodin; seznam, listek, rozdíl, oznámení, sazba, výkaz cen. — Sp. C. příliš drahá. (Chc. 449. Kov malé cen, věc lehké ceny. J. tr. Srážka, strhnutí v ceny. Litěk cen == cenník, cenní listek. Sp. Cenu oznámené.

Cena — Cep.

127

mítí = ceniti. V. Cenu něčeho zvýšití, snužití, raziti, nadsaditi, na jistó poštaviti, určití, ustanoviti, vyšetřití, vyměřití, vyjednatí, smluviti, zlehčití, udatí, vysadití, zapsatí, zaznamenati, stlačití, kazití, znamití. Sp. Cena vyskočila, přískočila. Jg., padá, Kom., stojí, klesá, se udržuje, ceně přískakuje. Sp. Vělké ceny, u veliké ceně, malé ceny. Jg. Obili jde z ceny. Bern. Zboží v ceně přískočilo; obili jde do ceny. Jg. Vše na ceně zvýšeno jest. V. Na velikou cenu něco věsti. V. Zboží v ceně spadlo, stojí. Us. Věc rovné ceny (hodnoty); prodatí něco za levnou cenu; ceny všech papírův úbývají; smluviti se o cenu; z ceny slevití; dáti zboží za jistou cenu; v rovné ceně; pod cenou zboží prodávati; k cenám příražeti; podatí nad cenu odhadní. Sp. Věc pod ohadní cenou soudem prodati. Rd. Ztráta pod cenou jmenovitou (Disagio). Nz. S ceny někomu něco strhnutí, srazití. Bs. Za každou cenu, lépe: Stůj co stůj. S. a Ž. Ta věc nemá ceny (nestoji za nie, nebo: není na prodej). Ros. — C. = ráznost, Preis, Werth, Schätzung, Achtung. V ceně u někoho býti. Scip. Cenu mítí = platným býti. V. Cím se sobě větším býti zdáš, tím u lidí menší cenu máš. Km. V žádné vážnosti a ceně není umění. V. ceny hodnu. — C. = cenění, podávání za jistou cenu, Ausbox, Marktpreis. C. poslední, nejbližší. D. Tržiti i. e. proti ceně podávati prodávajícímu (opak: ceniti). V. Nespravedlivé ceny (mzdy) žádej, bys dostal spravedlivou. Prov. Cena jest svedobná a podání též. Rb. Cena do měšce nejde. Ros. C. = Cena (Preisanschreibung). Vyhlasiti cenu rozpisem; rozepsati ceny za něco; snažiti se o cenu; závod o cenu; někomu cenu přisouditi. J. tr. Cenou korunovaný (kdo ku př. nejlepší spis podal, za který cena, odměna slibena byla).

Cendát, u, m., tkanina polohedbávní, ze střlat. cendatum, cindatum. Mz. 130.

Cendelin, u, m., tykyta tenká, lehká, ze střlat. cendalum. Jg., Mz. 130.

Cendžeti, el, ení, na Slov. = cinkati, tönen. Koll.

Cenění, n. Űřední c. majetku něčího. Nt. Schätzung.

Cengati = zvoniti, läuten, na Slov.

Cenitel, e, m. C. majetku občanův. Jg. Abschätzer.

Cenitelný, schätzbar.

1. **Ceniti**, 3. os. pl. -ni, ceň, ceně (ie), il, čen, čeni; cenivati = cenu oznámití. Preis bieten, sagen; odhádatí, taxiren, schätzen; vážiti si, achten, ehren, hochschätzen. Jg. = abs. Prodavač cení, kupec trží. Kom. Každý cení, ale jak, padesátý na opak. Vz Minění. Lb. — **co**. Příliš, náramně svou cení. Vz Sobec. Lb. Vz Akkusativ. — **co na co**. **co za co** (jak vysoko). Statek na 5000 zł. c. D. Začě tu knihu ceníš? Br., Bern. Za obstojný peníz něco = Ml. C. obili za tri zlaté. Us. — **koho** = sobě vážiti. Us., L., Br. Vysoko, výše, lehko někoho c. Us. — **co komu**. Skoču si c. Rk. Tu službu mi velice cenil. Ml. — 2. **Ceniti** = čeřiti, fletschen. — **co na koho**: zuby. Us. — **se** = čeřiti se, plakati (o dětech), weínen. Co se ceníš? Us.

Cenkovati se s kým očě smělouvati se (z něm. zanken?). Rk.

Cenní změna, výše. Jg. Preis.

Cenník (cenný list), u, m. C. veřejný n. bursovní, soukromý. S. N.

Cenný, cenu mající, L., schätzbar, werth. C. papíry, Effekten, Werthpapiere.

Censor, a, m., lat. U Rímanův dozorce nad stavbami a mravy. — C. = postuzovač knih, Büchereensor. — C. = kritik, Kritischer. L.

Censorin-us, a, m., jméno římské.

Censorovati (posuzovati), z lat. — něco, censiren, kritisiren, tadeln, richten. L. —

Censorský, Censor-. C. úřad. L. Censorství, n., Censoramt. —

Censura, y. f., lat., posouzení. Censur, Beurtheilung. J. tr. C. knih. (' praeventivní, divadelní, cirkevní trest, pokání; viz více v S. N. II., str. 133.).

Cens-us, u, m., lat., roztřídění dle jmění. Rk.; jméni v odhad vzaté, Vermögensschätzung, Census.

Cent, u, m., z lat. centum — sto; centný, centněř z lat. centenarius, Zentner. Na centy prodávati. Us. Centnýre ztříží. D. Cent 0-56006 metrického centu. Cent metrický — 100 kilogramům = 1785523 centu.

Centaur-us, a, m. Centaurově, sveřeýpěv národ v Thessalii. Malovali se jako potvory, jichž těl hořejší polovice člověku podobna, delejší koněm byla. Vj. 'Centaur.

Centiár, u, m. (čti centiár, ne: santiár) = 1□ metru.

Centifolie, e, f. z lat. centum folia, sto listá růže. Hundertblättrige Rose.

Centigram, u, m. (čti centigram, ne: santigram) = 10 milligramům.

Centimeter, tru, m., fr., a to z lat. a řec, setinoměr, setinová mira. Sp. C. činí 0-01 metru či 10 millimetru; 2-63 centimetru činí palec; 1□ centimeter činí 100□ millimetrum či 0-0001□ metru; 1 krychlový centimeter činí 1000 krychlových millimetru. Centimeter či centimetr (čti centimetr, ne: santimetri) as šířka slabého maličku.

Centněř, vz Cent. — Centový. C. kámen. Zentner.

Centralisace, e, f., z lat., soustředění zemské správy; sestředění, spojení všech přímčtů veřejné moci v rukou jediné ústřední vlády. Opak: samospráva, decentralisace, sostava provinciální, federativní. Centralisation. C. vlády, správy. S. N. — Centralista, y, m., Centralist, přivřenec centralisace. — Centralní = ústřední, Central-, zum Mittelpunkt gehörend. Rk. C. Amerika, ohěn, pohyb, postavení, síla, stavba, vláda. S. N.

Centrum, a, n., dle „Gymnasium“, lat., střed, prostředek. Centrum, Mittelpunkt. C. kola, zemč. Kom. — C. sněmovny: pravě, levě. (V sněmovné: levice, centrum, pravice).

Cep, cepík, u, m., na Slov. cepic, nástroj, jímž se obili mlátí, Flegel, Dreschflegel. — Částky cepu: držák (nasada, cepovka; na Slov. hůlka); biják (na Slov. cepie); svorník n. svůrka (tlustý řemen k upevnění bijáku k držáku); osíti. Jg. S. a Ž. Vz Očepek (kůže na cepu); očepek na cepove na Mor.: náhlavek. Vz tato jména. Cepem mlátiti. V,

130

Cetyňe — Ciborium.

Cetyně, č, f, hl. mě. Černé Hory. — Cetyňan, a, m. — Cetyňskýj.

Cev, u, m., ceva, cevka, cívka, ceevečka, cevička, cívečka, civička, y, f., cevi, n. — C. = trubka, rourka, Röhrenchen. U krávy, ove = cie. Jg. C. z mědi, z železa, měděna. C. vodu tahací. Na Slov. Čivkami, jako po cívčkách plynoutí. Us. — C., nástroj raněkarský. C. pro děti z nového stříbra, pro děti stříbrná, pro ženské z nového stříbra n. stříbrná, pro mužské z těchž kovů, rozkládací; pro ženské a mužské Charriérova, c. Belloquova, dvojitá Cloquetova, c. Mercierova, c. s kohoutkem Pasquierova, c. z tvrdého pružce Leiterova, ohebná francozská, anglická, trojdińá, s šípem Belmasova (k operacím kamene), jenná na kanál slzní Hasnerova (k operacím očním); c. Cramerova, Tröltschova, Politzova z tvrdého pružce (k operacím usním), Cn. — C. dříkro podlouhlé, na děl provrátne, na šnůře posuvné. Us. — C. k naričení niti a příze. Die Spule. — C. tkadlorská (na Mor. vřetence, píšalka), die Spule, Weber-spule. Příži na cívku soukati. Jg. S čivky sesnovati. Us. — C. v člunku. Die Pfeife in dem Weberschützen. — Cévy = osidla na lapáni vlků, lišek atd. Schlinge. Sp. — Cíky v rostlinách: trubkovité, prodloužené ústroje základní, z nichž se tělo vyšších rostlin z části skládá. Röhrenchen. C. spirální n. závitkovité n. závitky, sřovité, děrkovaté, mléčné. S. N. — Cévy v těle žíročišnem: roury vedoucí tekutiny: krev, lymfu, žluč, moč, cham atd. C. krevní, jimiž krev ze srdece proudí, jmenuj se arterie č. tepny. Schlag-, Pulsadem: jimiž pak se krev do srdece opět vrači, jmenuj se veny č. žily. Blutadem. C. kapilarní, v nichž se ukončíují arterie a veny se počínají. C. lymfatické. S. N. C. slzová, L., průdušní (dřevavice), odvodná (odvodice, vena), přívodná (přívodice, pulsovní žíla, arterie), hrdelní (Halsader), Jg., pličná (Lungenader). Sal. Cévy střebavé. Sauggefässé. Chym. — Cévy = v hodinách zuby okolo váleč, do nichž zubové stýkajícího se kola vcházejí, aby se jedno v druhém obracelo. Jg. Radzähne. Taktéž oblé kousky dřera u cecních kol, kladníc, hubnár a kruhár, za které palec kola chytaji. Die Triebstücke, Spillen, Spindel am Kammrade, der Trieb, der Stecken. Kolo cevní, s cevami sluje u mlynářův: kruhy či buben. Vys.

Cévčiti — očkovati, na Slov., okuliren, přopfen. Vz. Civčení.

Ceví, n., cevy u kola. Us. Das Getriebe am Rade. Vz. Cev.

Cévka, vz Cev. — Cévkář, e, m., Spuler. — Cévkovitý, cívkovitý, rohrartig. —

Cevkový, cívkový. C. kolo, vz Cev (na konej). Spul-

Cevna, y, f., konev. Na Mor.

Cevnatina, y, f. Adergewebe. Rk.

Cevnatka, y, f. Gefässhaut. Rk.

Cevnatý, gefässig, gefässreich. Rk.

Cevni kolo = cévy majici, Kamm-, Triebrad. Ros.

Cevník, u, m., Blumenrohr, bylina. Rostl.

Cevola, y, f., Strauchschilf. Rk.

Cevopis, u, m., Angiographie, Gefässbeschreibung. Rk.

Cevopytva, y, f., Angiotomie. Rk.

Cevosloví, n., věda, Angiologie, Gefässlehre. Rk.

Cevovi, n. = cevi.

Cevový, Gefäss.-

Ceylon, a, m., ostrov, jižně od přední Indie v Asii. — Ceyloňan, a, m. — Ceylonský. C. káva. Us.

Ceyx, Keyx, gt. Ceyka, m., chof Aleyonín, král.

1. Cez, ces, na Slov. = skrze. Vystrěily hlavy von oblokom cez mreže; Prešmykol sa cez klučovu dierku. Na Slov., Ht.

2. Cez, u, m., cedidlo. Seiher. Durelschlag. Us.

Cezák, u, m., cedidlo, Kom.; hrnec, krajáč. Milchapt. Us.

Cezátko, a, n. = cedidlo, cez.

Cezéný, geseiht. C. mléko. Jg. C. nadle. 1.-či. Formy -či. (-en) v přítomném čase časoslov y-ati již v Čechach neslyšeti, na Mor. posud jest běžná: šepcu n. šepći (šeptám), on repce (rept) trecše (trestá). Sb.

2.-či, přípona jmen přidavných odvozených a) od časoslov nažnuje účel, nač věc omena jest, k čemu určena, ustanove jest, spůsobnosť k něčemu, pouhý nástroj; kmemorá dlouhá samohláska, je-li časoslovo dvouslabičně, z pravidla se kráti: «a» u časoslov v-ati, -áti (vz A): psáti — psaci, hráti — hraci, práti — prací, zváti — zvaci; «p» u časoslov v-iti, -áti. Dlouhé ži (v-iti) se v i, vzniklo-li z něho, ane) v e (ě), pakli z něho povstalo: šiti — šici (jehla, stroj), bíti (kmen bi) — bici (hodiny), píti — pici (nádoba), křiti — křící (voda), triti — třecí, siti — seci, pliti — pleci, mltíti — mleci, zřiti — zřeci, žiti (žati) — žaci (stroj); «y» u časoslov v-eti, -ěti, vz doleji. — Pakli jest časoslovo ríčeslabičně (než dvouslabičně) dlouhá kmemová samohláska pravidlem se kráti, ale neždy; hlavně dvojhlaska ou skráčení vzdruje: krájeti — krajeci — krájecí, srovnacavi — srovnávací, vykladací — vykládací, přijimací, sbírati — sběrací, podací, zdvihačí, bouraci, houpaci, koupatci; chodící (kolo), modličí (kniha); hazeníci (hážeti); stříletí — střeleci (Ch.). Vz á, i, ou (se kráti). — Pozn. 1. Chodici = ten, kdo chodi; modličí se = ten, kdo se modli; honici pes = ten, který k honbě slouží, i když nehoní, Jagdhund, ale honici pes = ten, který právě honi, ein jagender, der jagende Hund. — Pozn. 2. Jici hodiny naproti bicím hodinám. Us. u Přibrami. Prk. — b) Od jmen, přisrojuje něco majetkuři určitému i neurčitému; hrabě — hraběci, kníže — knížecí, hříbě — hříbceí. Ch.

Cibeba, y, f., z arab. zibibah, schib, suseňý vinny hrozen (velká zrna), V., něm. Zibebe, vlas. zibibbo, střlt. zibibum. Mz. 131. — 2. Vz. Vino.

Cibek, bkn, m., pipek, fik (paleem ukazovaný). Cibky někomu davátí, die Feige zeigen. Tkad.

Cibel, bla a blu, m., Harnröhre. Světoz. — 2. Na Slov. penis.

Cibet, a, m., cibetka, y, f., ssavec kunovitá, Zibethkatze. Presl.

Cibori-um, a, n. (dle „gymnasium“), lat., nádoba na hostie. Rk. Speisegeschirr, Ciborium.

Cibriti — Cihla.

131

Cibriti = evičiti, na Slov., üben.

Cibulář, cibulkař, e. m., Zwiebelhändler.

Cibulářka, y. f. Zwiebelhändlerin.

Cibulářský, Zwiebel-. Jg.

Cibulářství, n., Zwiebelbau, Zwiebelhandel. Jg.

Cibulatý, cibulovatý, cibulovitý, cibulovatý, cibulkovitý. C. kořen, V., rostlina, D., zwiebelartig, bollig.

Cibule, e. f. (z lat. cepa, cepula), bobule, bobulka, puk; cibula, cibulečka, cibulička. Der Zwiebel. C. obeční, Čern, kožnatá, Jg., lesní či planá, Reš, mořská (Meerz.), řečká (planá tykvice), psí (Hundslanch), Jg., španělská, květná (Blumenz.), česneková, lilia biflého, tulipánová, harlemská, zimní či věná. Kh. C. se skládá z čtyř částí: z podeibuli (šítu), vlaseníčka, z šupin a pupenu. Rostl. Pleteň, pletniček, svazek cibule. Sp. Omačka z cibule. D., cibulková. Já o slivách, on o cibuli (o něčem jiném). Prov. Odnášejí cibuli a s česnekem se navrácí (z poutí = bez užitku, bez polepšení). Vz. Něštěstí. Lb., Kom. Vezl na trh cibuli, zase přinesl oslejch. (Vz. Stejnosť. Jaký odesel, taký se vrátil. Prodělánt.) C. Z cibule plakati = nuceně. L.

Cibuliště, č. n., místo, kde cibule roste. Zwiebelfeld. Us.

Cibulní, cibulný. C. kůra, voda, semeno, zahón, zahrada, tuk. Jg. Zwiebel-.

Cibulonosný, zwiebeltragend. Us.

Cibulovitý, cibulovatý, vz Cibulatý.

Cibulový. C. omáčka, kořen. D. Zwiebel-.

Cic, u. m., cicek, cecek, cák, cecák, bradyka, sosec, struk. Sp. Vz. Cee. — 2. Katun tenký tisknutý n. malovaný. Zits. D.

Cica = kočka. Na Slov. Bern.

Cicák = cucák, Säugling.

Cican, u. m., Klappengras. Rk.

Cicati, vz Cucati.

Cicatý, vz Cecatý.

Cicavý = cucavy.

Cicbaba, y. f., slepá bába, hra. Na Slov.

Cicek, cku, m. Vz Cee.

Cicerek, vz Cicour.

Cicerkati = cicerkem těcí, rieseln. Na Slov.

Cicer-o, ona, m., známý státník a řečník římský. — (Ciceronův. — Cicer-o. a. n., jistý větší druh liter tiskářských. C. hrubé, malé. — Cicerone, z it. (Cicerone), průvodči po městech.

Cicimek, mku, m., bylina. Judendorn. Rk.

Cickati, kočku volati. Na Slov.

Ciclati = ciclati = cielati, cucati, saugen. — co. Us. — koho = küssen, liebkosen, lecken, šišmati se, pohrávati. Co se tam ciláte? Us. — se s kým. Jg.

Cicmati = ciclati.

Ciconiti se s kým = mazati se, Rk., sich schmieren, liebkosen.

Cicour, cicúr, cicor, cicer, na Slov. cicor, u. m. Cicourem ze sudu teće (kape); voda cicourem teče. Jg. Pot se mne cicorkem teće. Bern. Häufiges Tiefen, der Fluss.

Cicovka, y. f., sukně z cieu. Vz Cicový.

Cicový, z cieu. C. sukně, šat. Us. Zits., zitsen. Jg.

Cicvár, u. m.; cicvárové seminko. Lépe: citvar.

Cíděni, n. C. záchodů. V. Das Räumen, Reinigen.

Cídice, e. f. = ríčice. Us.

Cidič, e. m., Räumer, Putzer; 2. hoblik. Vz Bednář.

Cíddílo, a. n., Putzmittel; Werkzeug zum Reinigen. — C. — hřibelec, der Striegel. Jg.

Cídinožka, y. f., motýl, Putzpřötchen.

Ciditi, na Slovensku a na Moravě cíčití, 3. os. pl. -dí, cídě (tě), il. děn a dění a zent, cídlivati = čistíti, kličití, säubern, putzen, striegeln; méští, fegen, räumen; biti, klopfen, schlagen. Jg. — co, koho: pšenici, potok, rybník, stroulu, chlév. Us. — co čim: obili říčici, Kom., boty kartáčem, Us., koně hřbelcem (striegeln). Kom. — co komu. Ml. — co odkud: bláto ze studné. — kam = neřaditi. Starý již na paty cidi. Hus.

Cidlina, y. f., řeka v Cechách, vzniká u Jičína.

Cidol, a. m., Aasgeier. Presl.

Ciesarovství = čisárství. Kat. 3190.

Ciferní, Ziffer-. C. počet. D.

Ciferník, u. m., destička na hodinách s cíframi, D., číselník. Das Zifferblatt.

Cifra, y. f., z arab. džefr (šifr, Mz. 131.). Místo o kladli Arabové mezi ciframi tečky (.), čímž zůstalo místo prázdné, což šifr (= prázdno) slulo, tím pak jménem všechny číslice pojmenovány jsou. S. N. Ziffer. — C. = od doha. Schmuck, Zierde. Na Slov. Plk.

Cifrák, u. m. = ciferník. Jg.

Cifričkár, e, cifrovance, nee, m., švihlik, Stutzer. Na Slov.

Cifrovati = 1. ciframi psáti; 2. ozdobiti, Plk., na Slov.; 3. tančiti (o divkách). Bern. — se = zdobiti se. Bern.

Cifrovník, u. m. = ciferník. Jg.

Cifrový. C. pismo (číselné). D. Ziffer.

Cigaro, a. n., ze spáň. cigarro, doutník. S. N. Zigarre.

Cigarovka, y. f. Zigarrentasche. Rk.

Cigarrenspitz, špička, trubka na cigara, násadka k cig., k doutníkům.

Ciglovati, u provazníkův = špatný pramen přísti, laufern. Dch.

Cihelka, y. f., vz Cihla. Zinek v e-kách. Tafel, Blockzink. Rk.

Cihelna, y. f. Do cihelný pro cihly jezditi. Us. Vz Cihla. Ziegelhütte.

Cihelnář, e. m., Ziegelhüttenbesitzer. Rk.

Cihelní, n-y, na Slov. těhelný, od cihel, na cihly, Ziegel-. C. pec. Br., hлина. — C., z cihel. C. krov, V., zeď. Kom., stavení, Us., moučka. Rk. — C. k cihle podobný, Ziegel-. — C. barva. Jg.

Cihelnice, e. f. = cihelna. Ros.

Cihelník, vz Cihlář. Veleš.

Cihla, tihla, těhla, y. f., něm. Ziegel, z lat. tegula. — (Pálená, nepálená, na sluneči sušená (veprák, veprovice, c. aegyptská), vypálená, zdici, sklepová, žlábkovitá (žlábkovice), hladká, široká, ühelní, vypálená, zdici (dlaždička), syrová, bez obruby, Jg., dlažici (dlaždička), syrová, bez syrovice), od polu vypálená, olňovzdorná, tenká (topinka) ke klenutí: klenky, sklepovice, Sp., kryči (rovné tasyk, zahnuté = háky n. křidlice n. prejsy), výžlabky (na žlaby), sílně vypálené: kabřince. S. N. Forma, pec, hлина,

9*

Cimbur — Cintavosf.

133

Cimbur, u, m., čimbura, y, cimbuř, i, f.,
cimbuři a strě. cimboři, n. C. na zdech měst-
ských. V. (Vrch zdi.) Zinne, Mauerspitz,
Mauerkranz. V. Brána ozdobená cimbuřím;
Cimbuři na zdech městských. V. Vz Stínka.
— C., okolek na vrchu kamen, der Kranz.
Ros.

Cimelka, y, f., hra dětská, die San. D.

Ciment, vz Cement. — Plechovka, ple-
chovice. Rk.

Cimentni: prach, oheň. Ziment-. Rk.

Cimentovaci úřad, ke zkoušení měr a
váh, úřad měrčí. Rk. Ziment-.

Cimentovati, zimentiren. — co: míry, váhy.

Cimentovna, y, f., das Zimentwerk; Ži-
mentiramt.

Cimiter, u, m., z lat. coemeterium =
hřbitov, Kirchhof. Na Slov.

Cimmeriové, riův, m., byli v nyn. Krimu.

Cimolec, lee, m., Zimolith, Schneider-
kreide. Rk.

Cimon, a, m. (Kimon), otec a syn Mil-
tiádův.

Cimpr campr. Opilý na c. c. = na mol.
Jir., Us.

Cimr, u, m., drívi, z něhož se šejvle skláda,
Scheibenleiste. V.

Cimrovati = tesati, zimmern. Cimrování
dolů, Grubenausbau. Rk.

Cín, u, m., cejn, z lat. stannum, das Zinn.
Pilnik na c. D. C. (kov) bílý, měkký, vehlí
tažný, Bř, holový, střekový (Rollenzinn),
Sp., krutový, Blakzinn. Tech. Cínový plech
na papír tenký slove staniol. Vz Kov. Bř.

Cinař (cinař), e, m., Zinngiesser.

Cinařka, y, f., Zinngiesserin.

Cínárna, y, t. Zinngiesserei.

Cinařský, Zinngiesser-.

Cinařství, n., Zinngiesserei.

Cinatý, zinnhaltig.

Cinatka, y, f., Zimkalk.

Cincirantý, vz Cirát.

Cindati, co: vodu, Us., (kde) v čem:
pantschen. Rk.

Cine-as, e (a), m., státník ve službě
Pyrrhové.

Cinečnatý, stark zinnhaltig. Rk.

Cinečný, zinkhaltig.

Cinek, nku, m., vz Cink, Ciňk.

Ciněný = cinový, zinnern. Ros.

Cinežný, ciněžný = činžovni. Zins-. Pr.
mans.

Cingati = cinkati. Na Mor.

Cingetori-x, ga, m., kníže trevirské
v Gallii. Vj.

Cingul-um, a, n., lat., pás (nevěstin, knězí).
Rk. Gürtel.

Cinchonik, u, m., Chinarinde. Rk.

Cinchonovina, y, f. Zinchonin. Rk.

Ciničitý. C. soličník (nyní; chlorid), ky-
sličník, sříčeník (nyní: sříčítan), vodičnatan
(nyní: hydroxyd). Pr. chym. Zinn- (čín v sobě
obsahující).

Cinifal, u, m., druh vina, výborného k jídlu,
jež však do sudu se nehodi. Vz Vino. Čk.
Zinifal, Gutedel. C. bílý, černý (temně modrý).
Jg.

Cinitý = cničitý.

1. Cink, ciňk, u, m. = cinkot, Klang.
Ros. — 2. C., ciňk, u, m., špička, dřívko,

jimž se jitrnice zastrakuje, šprčil, der Speiler.
D. — 3. C, ciňk, u, m., na Slov. cinek, nku,
m., nástroj hudební, foukaci, rohová píšfala,
kornet, šalmaje, Ros., pastuší roh, die Zinke,
Schalmeie, das Kinkhorn. V. Při zvuku trub
a cinků. Ráj. — 4. Cink, polokoe, der Zink.
Z čes. Jg. — 5. Cink, ciňk, u, m., pětka na
kostee, z it. cinque — pět. Zink. Touš, eš
nemá nie, žíž, ciňk nedá nie, katr dryje po-
máhej. V. — 6. Cink, ciňk, u, m. C. na oku,
oblak, bělmo, zákal, poskvrna, Augenfleck;
der schwarze Staar. C. šědivý, sědy; černý;
zelený. Sp. Ma c. na oku. Us. Z. scházi
(ztrácí se). Sp. — 7. Cinky = preni špičky
parohá hned nad očima, očníky, Augensprossen
am Geweihe.

Cinkač, e, m., Klimper; cinkačka, y, f.,
Klimperin; Schallstab. Jg.

Cinkadlo, a, n., Klingwerkzeug. Mus.

Cinkati, cínkatí (Ros.), cinknoutí, knul
a kl, utí, cinkávati, klingeln, klimpern,
schellen. Jg. — abs. Peníze cinkaji. Us.
čím: zvoncem. Jg. — na co: na skonání
(umíračkem zvonité). Bern. C. na klekánt. Er.
P. 202. — komu kde. Cinkaly mně pod
botama podkovinky. Er. P. 135. — na čem:
na klavíru. Us. — komu = láti, schelten. D.

Cinkavý. C. peníze, zvonek, klingelnd. Zlob.

Cinknouti, vz Cinkati.

Cinkot, u, m., das Geklimper. Geklingel. D.

Cinkovati co čím: jelita šprejly, speilern.
Vz Cink, 2.

Cinkovka, y, f., cinkovni pilka. Schliess-
säge. D.

Cinkový. C. zvuk, huf, ruda, plech. Vys.
Zinken-.

Cinky, pl., f., očníky = nejdolejší dlouhé
výsady na parozích. Sp. Vz Zink.

Cinn-a, y, m., protivník Sullův.

Cinobr, u, m., cinobř, e, f., z lat. cinn-
baris, a to z řee. zavrápáta, rumělka, Zin-
nober. C. přirozený n. horní, pálený, V.,
antimonový, červený, zelený. Kh. — C., pěkná
cervená barva. Ros.

Cinobrový. C. barva, hora. Zinnober.-
Reš. — C. = červený jako cinobr, zinnober-
roth. D.

Cinovati, co čím: hrnec cínem, ver-
innen. Us.

Cinovatý. C. plátno. Gemodelte Lein-
wand. Kom.

Cinovatý, cínovitý. C. hora. Ros. Zinn-
haltig.

Cinovec, vce, m., Zinnerz. Rk. C. zrnatý,
vláknitý.

Cínovka, y, f. Zinngefaßs. Us.

Cinovna, y, f., Zinnhaus. Rk.

Cínový. C. mísa, V., hory, doly, D., ky-
sličník (= nyní: kysličník cínatý, Zinnoxy-
dul), soli cínaté, soličník (nyní hydroxid ci-
natý), vodičnatan, Pr. chym. ruda, hory,
nádobi, Rk., barva, rýže, žíla, pramen, Vys.,
popel, rozpušt, lupen, couk, mříž, nádoba,
konvice, talíř, lžíce. Sp. Zinn, zinnern.

Cinták, u, m., cintáček, čku, m., ubrousek
dětský, Geiferläppchen. Us.

Cintati = slintati, geifern (o dětech); =
píti, trinken (o pijáčich). Us.

Cintavost, i, f., cintlavost, citavost, Zart-
heit, Empfindlichkeit. Jg.

134

Cintavý — Císarství.

Cintavý, cintlavý, citavý — citlivý, jený, zart, empfindlich. Na Slov. Koll. — 2. Bidný, vychudlý. Na Slov.

Cinter, cinterýn, cinterík, u, m., z lat. coemeterium, hřbitov, Kirchhof. Na Slov.

Cintovati se čim: zimou (trásti se, zitern). C. (V Klat.)

Cinž, činž, e, m, činže, e, f., z lat. census. vz Census. — C, daŭ i duchod z čehokoliv, z pole, domu atd. Zins. Cinži z bytu platiti. Jg. — C útk. Zinsen, Interessen. Neco z činže sobě vypúčiti (najmouti).

Cinžovní dům, Zinshaus. Us.

Cinžový, od činže. Zinsen.

Cip, u, cipel, plu, cipek, pku, ciplik, u, m. C., konec spícatý, roh šatku, erbrusu etc. Der Zipfel. D. Cip od šátku. Er. P. 351. C. od kápě. V. Sátek na čtyry cipy. Us. — C = kout, zátoka, Ecke, Winkel, Ros, V.

Cipa, cipka, cipuška, y, f. = slepice. Na Slov. Rk.

Cipatý = rohatý. C. sátek (s cipy), zipfing. — C, hubený. Jg.

Cipek, vz Cip.

Cipka, y, f., slepice, Henne. Na Slov.

Cipka, y, f. Po cipkích choditi (po prstech), auf den Zehen. Rk.

Ciplík, u, m., druh jiternic. Us.

Cipolek, lku, m. = boule. Na Slov.

Cipovatý, cipy majteji, zipfelig. C. plášf.

Cipuška, y, f. = cipka.

Círa = decra. V Krkonos.

Cirát, u, m., ozdoba, květování, šperk, z něm. Zierrath. Jg. — Mnoho c-ův (okolku) nadělati. Us.

Circe (Kirke), gt. Cirky, f., pověstná cirkelská kouzelnice.

Circej-i, m., pl. mě. a předhori v Latiu. Dle Budějovice. — Circejský. Vz Circe.

Circin, u, m., z lat. circinus, kružidlo. Kirkel. V.

Circulace, e, f., lat., (Cirk...), běh, ohěh čeho. C. peněz, krve v těle. Us.

Circulář, e, m. (Cirkulář), z lat., poslaci psani, okolni list, Jg., okružnik, Us., oběžní list. Rk. Cirkularschreiben.

Circularka (cirk...), y, f., Cirkularsäge. Rk.

Circularní (cirk...) nařízení. Circular.

Circulovati (cirk...), z lat. — oblihati, cirkuliren, umlaufen. Peníze, pověs. kapitál mezi lidmi circuluje. L.

Circumflex, u, m., z lat. (c. accentus), přízvuk průtažný, u Rekův. Rk.

Circumscriptio, z lat., opsíni, vz Mus. 1844, str. 435., S. N.

Circumstanti-e, i, pl. f., z lat., okolnosti. Toliko z circumstancii nemůže se vždy pravý soud o věci konečné a nepochybné zavříti, avšak proto i těch známosť a usetření k pravému rozsuzování velice nápomoena bývá. Pr.

Circ-cus, ku, m., z lat., okol, závodiště; u starých Rímanův prostranné stavení, v němž se konaly hry (jizdy o závod, zápas). Rk.

Cirka, y, f., Scharr-, Kriekente.

Cirkaska, y, f., Brotbaum. Rk.

Církev, na Mor. církev, kve, f., z rec. avgazř (aizia). — C = chrám, kostel. Kirche, Gotteshaus. I kleče v cierkvi na praze. Dal. — C. = společnost všech cřetich jednoho ryzání.

C. židovská n. starozákonní; e. křesťanská n. nového zákona; katolická n. římská; řecká, evangelická atd. — C. pravá, nepráva; vidiťeha a neviditelna; bojovná n. obujnějící n. rytkující n. bojující, vítěziející n. svítězilá (spasených v nebi), trpiející (duše v očistej). Jg., S. N. — C. = osoby církvi představené. Kirche, Vorsteher der Kirche. Věřiti, čemu církev učí. Us. Církvi se pokořiti. Har. — Pozu. Cřeme-li v Blahoslavovi, že uživáni slova tohoto počátek vzalo od strany pod oboji m. „chrám“, tedy musíme přidati, že uživáni tohoto slova mohlo od kališníků jenom obnoveno býtí, neboť již v Dalemiłu čteme: „Na modlitbu k cierkvi jděše.“ Ht. — Vz Rb. dle rejstríku na str. 265. C. v Čechách, roz S. N., II., 375., B., VII.; C., b. — C. = žena. Kde maš svou církev? Není doma. Us.

Církevni: praivo, kněz, shor, sněm, otec, agenda, dějepis, jazyk, kletba, moc, otec, pokáni, trest, jmeni (vz. Jměni), zákon, ústava, S. N., věc, záležitost, spolek, pokuta. J. tr. Kirchen.

Cirkevnictví, n., der Stand der Kirchen-gemeinden; na Slov. = kněžství. Bern.

Cirkevník, a, m., člen cirkve, na Slov.; kněz. L.

Církl, u, m., z lat. cireulus, něm. Zirkel, kružidlo, kružitko. V., Sp. — C, kruh, Kreis. V.

Cirklovati, kolo vykroužiti, zirkeln. V.

Cirkon, u, m. C. bíły, sedy, hnědý, nažloutlý. Odrůdy barvy hyacinthové slovou: hyacinth. Vz Drahokam. Bř. Cirkon.

Cirkonik, u, m., Cirkonium.

Cirkulace, cirkulář, cirkulovati, cirkumflex atd. vz cire...

Církvička, y, f., cirkvice, e, f., malý kostel. Pref. Mand. Kirchlein, Kapelle. Vy-stavim na svůj groš e-ku a koupím kalich, zvonec atd. Svěd. 1569. — C, pohanský chrám, Götzentempel. V.

Cís, strě = totiž, nemlich; lépe: ciš. Jg., St. — Cis v hudbě, půlton mezi c a d (des.). — Cís, lat. = z této strany ležejí: císalpský.

Cisalpinský, lépe: císalpský (předalpský). Cisalpinisch.

Císar, e, m., z lat. caesar, Kaiser. Římský, rakouský, ruský (cař), německý, turecký (sultan) t, Us. (čin dohře a právě, neboj se cisaře ani krále. Prov. Č. Jaký císar, takový písar. Č. Co cisařovo císarí, co božího Bohu a čert a utře hubu. Č. Vice slušť cisaře poslouchati, nežli purkmistra. Pr. — Vz Rb. dle rejstríku na str. 265. — C. smrti — Pluto. V.

Císárka, y, f. = cisařová, na Slov. — C, hruška. Die Kaiserbirne.

Císarina (— cisařovna) římská a královna česka. Ser. II. 450.

Císárová, č, f., dle „Nová“ V. Nyní: císárovná, y, f., Kaiserin.

Císárovic, e, m., syn císarův. Dal. Kaiserprinz.

Císářský. C. orel, sond, Us., prokurator, právo, úrok (5ª), voják, V., služebník, nářízení, Jg., výsosf., mince, řez, S. N., dům, rodina, rod, ríše, důstojenství. J. tr. Kaiserlich. S císarškými držeti. D.

Císárství, n., císárská důstojnost, das

Cizí — Cizozemec.

137

datí. Jg., Č. Cizí hoře ličem šmích. Č. Cizí chléb vždy lépe chutná. Č. Cizí chléb chutnější, sladší. Č. Cizí chléb houska. Č. Svého hled', cizího nech. Č. Cizím krovem nehýbej (do cizího se nemíčej). Č., Lb., cizího prosrochráníš a tvé vrabci zobou. Č., Pk. Cizí statek nikdy se nedaří. Bern. Z cizí kůže řemeny krájeti (z cizího štělří). Us., Jg. Z cizí kůže dobře jest široký řemínek krájeti. Lb. Na cizí kůži snadno bubnovati. Jg. Na cizí chléb nevadi naostříř nože. Jg. Lépe cizím hřbetem než svým zaplatiti. Jg. Cizího psa krmiti (nevděčného). V. Blaze tomu, kdo se cizím neštěstím kaje. Jg. Cizímu psu, cizimu koňovi a cizí ženě netřeba dověriti. Jg. Cizího jídla nesol; Cizíma rukama dobře uhlí zahrabati; Kdo své zahazuje, cizího nezasluhuje; Cizí oko nehledí široko. Lb. Z cizího krev netěce (vz Sobectví). Lb. Vz Viděti co pod člm. Cizí prahy potíratí = žebrati. L. Na cizích nohách choditi; cizí hlavu nositi (jinými se říditi). Jg. Lépe za svým krajicem než za cizím pecnem. Jg. Lépe státi za svým snopem, než za cizím mandelem. Lb. Cizímu člověku nesvěrňuj srdece svého (= svých tajnosti). Bern. = Cizích věcí sobě osobování, vz Rb. dle rejstříků na str. 265. Stran přísloví vz ještě: Měšec, Nespravedlivý, Podsadek, Prošiti, Svůj, Tvůj, Zle.

Cizina, y, f., Die Fremde. Přišel, právě z ciziny. Ros. Byl v cizině. Us. Sěl do e-ny vzdálené.

Cizinec, nce, m., v cizině bydličí, ein Fremder; host; příchózi. Nt.

Cizinský = cizí, fremd. Mus. — Cizinstvo, a, n. Die Fremde.

Ciziti, 3. os. pl. -zi, il, en, ení, cizivati. — co, fremd machen: národ, zboží, statek. Jg. — se koho (gt.) = štititi se, meiden, Kom., Br. — se od koho. Br. — se komu, čemu. Rk.

Cizobažník, a, m., Fremdsüchtiger.

Cizoberce, e, m., lupiš, Räuber. Z 14. stol.

Cizodobec, bce, m. Vesuvian.

Cizodobý, fremdartig. Rk.

Cizodruh, e, m., cizinec, Fremdling.

Cizojazyčný. C. slovník. Fremdwörterbuch. Č. sloh. Jg. Vz Cizoročný.

Cizokeř, kře, m., xenoponia, bylina. Rostl.

Cizokmenec, nce, m., eines Fremden Stammes. Šf.

Cizokrajan, a, m. Fremdling, Ausländer. Ben.

Cizokrajanka, y, f. Ausländerin. Ben. V.

Cizokrajnost, i, f. Ausländisches Wesen. Jg.

Cizokrajný, na Slov. cizokrajinný, ausländisch. V. Č. muž, Troj., oděv, krmě, Lom., slovo. Jg.

Cizokrojný, fremdmodisch. Rk.

Cizolož, e, f., cizi lože, fremdes Bett. Na Slov. Bern.

Cizoložec, žce, m., cizoložník, Ehebrecher. V.

Cizoloženství, n., cizoložstvo, Ehebruch. Scip.

Cizoložiti, 3. pl. ží, lož, že (fe), il, ení; cizoloživati, ehebrechen. V. — s kým. Rk. — co, fälschen. Slovo boží c., Br., knihy. Kom.

Cizoložně, éte, n. Bastard. Kom.

Cizoložně s někým obcovati, ehebrecherisch. Plk.

Cizoložnice, e, f. Ehebrecherin. Bib.

Cizoložnický. Ehebrecher.- C. postel, dům.

Cizoložnictví, n. Ehebrecherei, Ehebruch. Ros.

Cizoložník, a, m. Ehebrecher. V. C. cizi lože poskvrňuje, smilnik své. Kom. Stran pořekadel vz Něsti, Zaněsti.

Cizoložnost, i, f. Ehebrüchigkeit. Jg.

Cizoložný, ehebrüchig, -brecherisch. C. muž, žena. Ros. — C', z cizího, nepravého lože pošlý, unehelich. C. ditč. V., syn. Troj. — C. smysl, nepravý. D.

Cizoložství, n., cizoložstvo, a, n., cizoložnictví, n. C. jest porušení lože cizího. Rb. C-ství se dopustiti. V. Z c-stva narozený. V. Vz Smilstvo. Vz Rb., rejstřík, str. 265. O trestech c. dle strěces práva vz Mravopocnosts. — C., Fälschung. Novot.

Cizomil, a, m. Fremdliebhaber. L.

Cizomluv, u, m., cizi způsob mluvení. Barbarasmus. Jg.

Cizomluvný. C. názvy, fremde. Krok.

Cizonárod, a, u, m., šp., ein fremdes Volk. Bern.

Cizonárodní, ausländisch. Bern.

Cizopanský, fremdherrschaftlich. C. poddaný. Žer. — C., cizí, fremd. C. vladař. Plác.

Cizopásek, ska, m., parasit, Schmarotzer. Ros.

Cizopasník, a, m. — cizopásek. C. v kůži. Lk.

Cizopaska, y, f. Parasitische Pflanze. Presl.

Cizopasnictví, n., Parasitenthum.

Cizopasný, parasitisch, schmarotzend. C. hmyz, rostlina, živočich. Lk., D.

Cizoplemenec, nce, m. Ein Fremder.

Cizorál, u, m., perofízek, Federmesser. V. Zastr.

Cizoročný slovník. Fremdwörterbuch, Rk., slova, Krok. Vz Cizojazyčný.

Cizorodý, fremd, ausländisch.

Cizost, i, cizota, y, f., neznámost, přespolnost, die Fremde, Fremdheit. Po cizotách sliditi, Kamar., se honiti. Puch. — C., štítěni se. Das Fremdthun. Ros.

Cizota = cizosf.

Cizotář, e, m., Fremdsüchtiger. Rk.

Cizotina, y, f., fremdes Wesen. Mus.

Cizotný, fremdartig. Vaň, Rk.

Cizovati. Dosiehli sů paměti od lidi starozitných kmetev — o příekop nový, aby jej spravili, kto sů jej za jich let cízovali a za prvních pánov; i tak sů vyznali paměti svů: dokud ještě hory stály a vsi mezi Homoli a Náchodem, že z těch vsi lidé ten přikop nový cízovali jsů. Nách. 97.

Cizověrec, rce, m. Ein Fremdgläubiger. Rk.

Cizověrý, -věrný, -věrský, fremden Glaubens, heterodox. Rk.

Cizovláda, y, f. Fremdherrschaft.

Cizozem, i, f., cizina, Ausland. Bern.

Cizozemčeti, el, ení, cizozemcem se stávati, Ausländer werden.

Cizozemčina, y, f. = cizozemština.

Cizozemec, mce, m., Ausländer. V. Budeličt Vámi c. vlásti. Dal. C-ci všichni před soudem zemským českým jazykem své převedte sami skrze sebe n. skrze jiného. Er. Kde krajan nemiloval krajana, má c-ee za pána. — Vz. Rb., rejstřík, str. 265; Vš. 563.

138

Cizozemění — Cmírati.

Cizozemění, a, m. = cizozemec. Žalan. Vz -ěnín.

Cizozemina = cizozemština.

Cizozemsko, a, n. Ausland. V e-sku.

Cizozemskost, i, f., -stvi, ausländisches Wesen.

Cizozemský, ausländisch. Vz Cizi. C. kupctvi. Res.

Cizozemstvo, a, n. Die Ausländer.

Cizozemština, y, f., ausländische Sitte, Sprache. Guid.

Cizrna, y, f., z lat. cicer. Ziesererbse. V. C. obecná, červená. Jg.

Ck. Skupenina ck se neděli, tedy: ča-cky, něme-cky. — ck se před následující měkkou samohláskou v čt změkčuje: řecký — řečtina, hradecký — hradečti, otrocký — otročtéjsi. (Gb. — Ht.)

Ckáti, vz Cekati.

Cketa (četa, sketa) = bestia, šelma; kůň. Wildes Thier; Pferd. I. ckety (koně) zbiti = ničeho nešetřiti. Výb. I. — C. = hlupec, Tölpel. Dal.

-cko. Jména v -eko maji v lok. raději u než e: v Hradecku, v Turecku. C.

-cký, přípona adj. -cký, -škъ, goth.-isk, strném. -isc, novoném. -isch, lit. -isz-kas, skr.-ika, lat.-icus, řec. -uzos. V lit., slov. a něm. je s vsuto: anbgelškъ od anbgelš, an- geliszkas, angelicus, árrtélúos, engelisch. Schl. — Této přípony jen tam máme uživati, kde by z -cský n. -čský povstala (vz -ský): zpěvák — zpěváčský — zpěváčký, chlapec — chlapecský — chlapecký. Ch.

Cl. Touto skupeninou počinaje se některá slova, ale větším dílem jen obměnou jiný skupenin, jako cloniti, clota a slov. clivy. Neb cloniti stoji m. sloniti a kloniti, clota m. slota. Ht.

Clár, e, m. = celník.

Claqueur, fr. (klakér), a, m., najatý tleskač (v divadlech ku př.). Rk.

Claudi-a, e, f. jm. římské.

Claudi-us, a, m., jm. rímské.

Clazomen-y, gt.-men, pl., f. (Klazomeny), mě. v Ionii. — Clazomeńan, a, m. — Clazomenský.

Cleanth-es, a, n. ea, m., řecký filosof, okolo r. 260. př. Kr. Kle . . .

Clemen-s, ta, m., jméno vlastní.

Cleob-is, a, m., jméno řecké (Kleobis). Vz Biton.

Cleombrot-os, a, m., vůdce Lacedaemon-ských v bitvě u Leukter 371. r. př. Kr. Kl . . .

Cleon, a, m., Kleon, demagog athenský, jenž hned po smrti Perikleově obci v čelo se postavil. Vj.

Cleony, gt. Cleon, pl., f. (Kleony), mě. u Korintha v Řecku. — Cleónan, a, m. — Cleonský.

Cleopat-r-a, y, f., královna aegyptská známá svou krásou a nádherou, přítelkyně Caesarova a Antoniova.

Clique, fr. (klik), spolek, rota. Rk. Rotte, Sippschaft.

Clíti, clim, oni cli, cli, cle (ic), il, en, ení, clivati = clo platiti, zollen, verzollen. Má clono býti. — z čeho. Jg. — eo: mnoho elil (platil). Us. — C., v karetni hře barvu při-

znávati, Farbe bekennen. Musí cliti, máš-li barvu. Cli! Us.

Clit-us, a, m., přítel Alexandra Vel. Kl...

Clivě, na Slov., samotně, Bern; smutně. Šf. Einsam; traurig.

Clivo. Jest mi c. (úzko, smutno). Bern. Bange.

Clivost, i, f. = samotnosť, Bern.; truchli- vost. Šf. Einsamkeit; Traurigkeit.

Clivý - samotný, einsam. C. člověk, život, živočich. Bern. C. = smutný, traurig. Šf.

Clo (dříve: celo), a, n., plat z něčeho na cestě, Zoll, Mauth. Clo vodní, povodní, na vodě, na řece, na morí, z plavby, na zemi, pozemní, z lodí, z dobytka, říční, mostové, branné. V. a Us., z vína, D., přivozní, vývozní, průvozní; vylučovací n. vymezovací, prohíbítivní; ochranné. S. N. Clo černé z piv. Gl. 16. Clo vnitrozemní, vnitrozemské, mezizemní, z dovozu, dovozní (Eingangszoll), finanční, pomezní, lodní, silniční. Sp. Clo platiti, projeti, přejeti, bráti, vybírati, na něco uložiti, nové clo zaraziti. D. Clo podrobený, cla prostý, od cla svobodný; clo zvýšiti, snížiti; příjem, výnos cla; clo na něco uložiti. Sp., J. tr. Mysl cla nedává (neplatí, die Gedanken sind zollfrei). Ros., Prov. Clo přírodě platiti. L. Od cla osvoboditi; právo k vybírani cla; věci elu poddané (z nichž se má clo platiti). J. tr. Ze strěes. práva: Clo kdo bére, mosty, hríze a cesty na svých gruntech opravuj; Clo z nevědomy kdoby projeli, zboží dvojnásobnou dani vycliti a vyplatiti povinni budou; Clo kdoby zůmyslně projel, prohnal, a platu povinného nedal aneby dáti nechtěl, ten a takový statek a zboži nevyclené propadne; Kdo směl c. vybírati; k čemu se měl úřitek clini obraciti; o pokutách na neplacení cla, vz Rb. str. 163. a 265.

Clodi-us, a, m., jm. římské.

Clona = záclona. Koll.

Cloniti, oni -ni, cloň, il, ěn, clonivati = temniti, stiniti, dunkel machen verfinstern, Schatten machen. komu v čem. Rk. — co čím: okna stavením, sázením dřievie. Záp. měst. 1447.

Clota, y, f., lépe: slota = špatné počasi, garstiges Wetter. — Zlodějská clota (rota). D. Diebszeug.

Cloumati, al, án, ání, cloumávati = mlaskati, schmatzen; tahati, pohybovati. — čím: veslem (bewegen), Vrat, šaty, chlebem, wälzen. Us. — koho bez čeho: hada omámeného bez úrazu můžeš c. Rostl. — se s kým = tahati se, balgen, ringen.

Clownk (klaun), a, m., v angl. divadlech komik, bajazzo, šašek. S. N.

Cluba, y, f., u pluhu = slupice. Griessaule. D.

Clusi-um, a, n., mě. etrurské.

Clytaemnestra, y, f., manželka Agamemnonova.

Cmer, u, m., cmar = podmásli, Buttermilch, na Slov.

Cmerkati = srkati. Na Slov.

Cmírač, e, emíral, a, m. Pantscher. — Cmíračka, emíralka, y, f., Pantscherin. Jg.

Cmírati, emíravati. co. Nač tu vodu emíráš? (= bryndati, šplíchatí, přelévati, mischen, pantschen, planschen). — se s čím.

140

Co.

vati ( nějakou novinu). Aysak jsou-li slova co, něco, nie ve větě podměm, jest nominativ adjektiva v prísludku i u nejvyštečnějších spisovatelův dosti častý. Nájomná sv. Pavel, aby každý to dělal rukama svýna, což jest dobré. Sr. N. 97. Což spravedlivé neni, sčlechtem nenie. St. N. 170. Přísaha má být v potřebných věčích, když léni jsú věřiti lité to, což jim jest užiténě. Hus. I. 98. Er. vyd.). Vz víc příkladův tantěž a Mtc. 1873. str. 178. Vz Co, str. 142. — 7. jak jen možno, něm. so viel als nur immer. Křiči, co má hrada. Utiká, co může. Us. Vina, co by mohl na hrsf naliti, to slove kvarta. Haj. — 8. Vzáporňech větách — nic, nichts. V záporňech větách klade se totiž místo genitivu hustěji akk. (co). Já o tom nic nevím. Nemám co délati. Nemám co jisti. D. Vz Nie (ku konci). — 9. — každý, jěder, alle. Co den, co co rok, co to rok čiho. Kom. — 10. Co necuděti, co chvíle brzo, in Kurzem. Bude tu co nevidět. Us. 11. — že, dass. Hustosť, ledva, co slunce pro-niklo. L. — 12. — na místě, co statt dass. Co by měl délati, leži. Us. Místo co byste měli pracovati, stojíte, šp. m. místo abyste pracovali, stojíte. Km. — 13. — jako. Ve větách srovnавacích stojí m. jako s ind. a kon-ditionalem. Třese se co osyja. Kom. Běži, co by ho vitr nesl. V. Co suhni bíły, co uhlčerný. D. Vlěći se co moucha z pomyji. V. Zmetali se co skot. V. Přebihá-li (prebývá-li) co ouroky z důchodu. V. Nosu dlouhého co trdlo. Jir. dh. Modrá fialícka co pávové pěri (v Praehensku). Er. P. 164. Aby se takových vrně co psi hyle (— pohodněho) varovali. Gl. Vz konec tohoto článku. — 14. co od toho času, seit, so lange. Dávno-li tomu, co nespal. V. — 15. U komparativív a superlatívív němec. aufs (am), aller, lat. quam: Quam brevissime, co nejstručnějši. Kos. V nářeči valašskám a slov. obyč. jako. Brt. Co nejdříve, co nejlépe. Us. D. Poslal poslův svých co nejvzačnějších. L. — 16. Pri vykřiknutí, když s pohnutím mísli velikosti a stupni něčeho ukazujeme. Co jest mi toho litó! Zk. Was! wie viel! wie sehr! wie gross! Ach, co mi praviš! Co tu klopotu! O co spravedlivé jest být pod-dáno Bohu! V. — 17. Složené: něco, nie (nico), cokoli, cože. — 18. Užívá se ho o mříže a velikosti a o prostoře. Odběhl od nás, co by kameně dovrhl. Zk. — 19. Tázací, was. Co dělá? Co tomu říkáš? Co jest správedlnosť? Co jest toho dluhu? Us., Svěd. — 20. co za — jaký, který, kdo, co. Během 16. století povstala vazba, jež podobna jest německému: was für ein. Ale což toto za ukrutnosť? Kom. Co je to za člověka? Co je to za knihu? Co jsem to k hříchu (žel) za to-varyše dostal. Kom. Co pak je to za chas-níka s tou bilou zástěrou. Co to māš, má milá, co to māš za čelo? (z Bydžovska). Er. P. 271., 109. Někteří této vazby za germa-nismus nepokládají, uvařejice toto. Německá vazba je zcela jiná, neb a) v němčině stojí jméno podstatně v nom., v češtině v akkus. Was ist das für ein Mensch? Co jest to za člověka? b) stává v něm, je-li jinéno podstatné v pl., i časoslovo v pl., ale v češtině v sing. Was sind das für Männer? Co je to

za muze? K tomu pridává Bs., že: Co je to zač = Co je to a za co (je to). Není prý to germanismus také proto, že se tak mluví skoro ve všech nářečích slovanských. Také Pk. ji háji v Programé slov. gymnasia v Olo-mouci na r. 1875., str. 22. — Jini naopak maji tuto vazbu za germanismus, ku př. Mkl. S. 411. piše o ní takto: Tento germanismus jest všem slovanským řečím společný kromě reči bulharské a srbské. Na Slov.: Koncom nemuohol uhádnut, čo to muože být za stvora. Pov. Co že je to za žena. Ht. — Na Slo-vinsku: Kaj je to za kniga (co jest to za knihy)? Kaj je to za človek? — Malorus. Šo se za natku taka nova? — Rus. Čož ty za neveža! — Pol. Co za, znak tego będzie. — Ale v Horní Lužici: Što jo to do muža. — Na Mor. také: co za s nominativem. Co je to za člověk. Vz Pk. — Brt. ve Filologických listech II. str. 291. piše o věři takto: Že vazba, co jest to za prof. a p. neni původu německého, dokázal prof. Kvičala v Dodatku k I. knize svého překladu Herodotova na str. 157. Původné měly ovsem takové věty jiný význam; znamenalať na př. věta „co jest to za člověka?“ původné: „jaká věe jest to místo člověka?“ neměla tedy předložka za zde jiného významu, než na př. větě on jest mi za otce'. Však záhy užíváno této vazby i tak, jak se jí nyní užívá, totiž jako poptávání na vlastnosť něčí, tedy „kteraký, jaký jest to člověk?“ — Jak přirozeně se tento pozdější význam z onoho původního vyvinul, viděti z těchto příkladů: Váženo jest, co mu mělo dáno býtí za odpověď. (Zer. Záp. II. 89.). To jemu ode mne pověz, a cof da za odpověď poviš mi na Litomyšli. Bl. 13. Co maji za povinnost jálmové. Bl. 41. Otázali, co za statek má. Tov. 75. — V nářečích mor. užívá nářečník. Co je to za člověk? Co to za muzika hrá? Sš. P. 695. A to nejen s tázacím to, nýbrž i s ukazovacím to na označenou podiv: To je za krásný písek! To je za dobré pivo! Což za krásný vůz a vzájený pán jede k nám. To byl boze za komár. Sš. P. 694. — I v ji-jiných pádech té vazby užíváno: Co za hroz-něho výstupku ses dopustil. Dals mně to, Matušku, dals mě to za dary! — 21. = proč, warum. Co mne trápite. Co mne lekáš? Us. Co blázníš? Co křičiš? Co tu stojíš? Us. Cemu ty krev naši pijěš? T. — 22. O čase. Ve větách času klade se, když dobu vytýkáme, od které děj hlavní v skutku jest, něm. so lange als, seitdem, seit der Zeit wo. Co jsem já tu byl. nikdy jsem neslyšel, aby... Zk. Co já ho znal, dělával u otce. Svěd. Již minul rok, co jsme do té země vtrhli. Troj. — 23. Co s přechodnikem, vz Přechodnik. — 24. Co = kolik, wie viel. Ce jich tamo stáše. Rkk. 52. Není na nebi tolik hvězdiček, co mně má milá dala hu-bíček. Er. P. 131. — Pozn. Užívání zá-jmena, co nýni v nejednější neřečině se rozhojnilo nad zvyk starych spisovatelův. Zde budou vzaty v úvahu ty nové obraty, kteréž nyní nad jiné častěji se na-skytají a u nichž hodno považiti. zdali se shodují s povahou jazyka českého. I. a) Věta:

Coaks — Commis.

143

**Coaks** (kóks), u, m., odsířené kamenné uhlí. Rk.

**Cobola**, y, f. = láhev, ein Lägel. Na Slov. Plk.

**Cobolovitý**, flaschen-, blasenförmig. Vz
Cobola.

Co by, vz Konditional, VII.

Cocl-es, ita, m., M. Horatius C., hrdina
ve válce s Porsenou vedené. Vj.

Cocyt-us, a, m., řeka podzemní u starých
Řekův.

Cod-ex, iku, ale obecně se říká v geni-
tivu: codexu, m., zákonník. Codex, Gesetz-
buch, Gesetzsammlung. Codex civilis, lat. =
zákonník občanský; c. criminalis, lat. = zák.
trestní; c. Napoleoni = zák. Napoleonův. —
C. = starý vázaný rukopis. Rk.

Codle, zastr. = dle čeho, proč, warum.
St. skl.

Co do, vz Co, IV.

Codr-us, a, m., poslední král athenský.

Coëfficient, u, m., z lat., v mth., souč-
nitel. Stč.

Coelibat, u, m., lat., nemanželství. Clibat,
der ehelose Stand.

Coeur, fr. (kör), srdee, Herz; u fr. karet
jedna ze čtyř barev.

Cognak, u, m. (koňak), koňalka z fr. města
Cognac. Cognac, Traubenbrantwein.

Cognati, ův, m., pl., lat., příbuzní po
přeslici. Rk. Verwandte durch weibliche
Abstammung. Cognat.

Coiffure, fr. (koafýř), čepení, ozdoba hlavy.
Rk., Šp. Hauptschmuck, Kopfputz; Haube.

Coj, strč. = co je. St. skl.

Co je, stahuje se v již. Čechách do: cé.
Co je tohle? = Cé tohle? Kts.

Cokati = vyháněti, heraustreiben. Na Slov.
Bern.

Cokl, e, m., coklík, u, m., coklíkový
kamen, Quadratpflasterstein, z něm. Sockel.

Cokoli, cokoliv, cokolivěk, cožkoli, což-
kolivěk, was immer. Připojením přípony:
koli, kolivěk čini se pojem zájmen obecněj-
sím tak, že z celku žádné věci, žádné vlast-
nosti nevyjímáme, lat. = cunque. Zk. Nemá
nedostatku v ničemž, čehožkoli žádá. Br.
Cožkoli toho jest. V. Přičiní se, očkoli může.
Kom. — Cokoli skloňuje se jako : co: čeho-
koliv, čemukoliv atd.

Coky, coka, cuky = vari, klid se, packe
dich (tak psi se odháněji). Na Mor. a na Slov.

Colch-is, idy, f., byla krajina při jiho-
vých. pobřeži černého moře. — Colchiďan,
a, m. — Colchidský.

Coli, strč. = co též, co také. St. skl.

Collaborator, a, m., lat., spolupracovník.
Gehilfe.

Collateralis, lat., postranní, poboční, Rk.,
was zur Seite ist, eine Seitenstellung hat.

Collatio, lat., collace, porovnaní, snešení.
Rk. Collation, Vergleichung, Gegeneinander-
haltung, Durchsicht (einer Schrift). — Sva-
čina. Brt.

Collationovati, z lat., srovnati, porovnati
ku př. známky v katalogu zapsané se znám-
kami na vysvědčení opsauými. Collationíren,
durchsehen.

Collatura, y, f., lat., podací právo; Ver-

gebungs-, Besetzungsrecht; farní okres. Rk.
Collatur.

Collecta, lat., sbírka, snůška. Us. Col-
lecte, Geldsammlung, Beisteuer.

Collectane-a, i, pl., n., dle: Gymnasium
= sbírka rozličných poznamenání ze spisův;
sborník. Rk.

Collectiv-um, a, n. (c. nomen, lat.), hro-
madné jméno podstatné.

Collector, a, m., lat., sběratel; vssavačka
(elektřiny). Rk. Collector, Sammler.

Collectura, y, f., lat., sbírka loterní. Col-
lectur.

Collega, y, m. (dle: Despota), lat., spolu-
ředník, Amtsgenosse.

Collegi-um, a, n. (dle: „Gymnasium“),
sbor, schůzka; vz Kolej. Rk. Amtsver-
sammlung; Sitzungsort; öffentliche Schul-
nanstalt; Schulvortrag.

Collier, fr. (kollié), štužka, pásek na krk,
šperk na krk, nákrčník. Sp., Rk. Halsschmuck,
-kette.

Collo, pl., colli, it., balík zboží, Rk., kus
nákladní. Ballen, Frachtstück.

Collodi-um, a, n., látka ze střelné bavlny
připravená v ranhojičství a ve fotografii
užívaná. Rk.

Colloqui-um, a (dle: „Gymnasium“), lat.,
rozmluva; vědecká rozmluva studenta s pro-
fessorem (na místě zkoušky). Rk. Gespräch;
mündliche Prüfung.

Colmistr, a, m., V., z něm. Zahlmeister,
výplaceč, vyplaceč. C. polní, zemský. Gl.

Colní = celní. C. písař. V. Zoll-.

Colník = celník. Zollbeamte. Zlob.

Colofon, Kol . . . , a, m., mě. v Lydii. —
Colofoňan, a, m. — Colofonský.

Colportage, fr. (kolportáž), kramářství,
roznašectví, das Herumtragen der Waaren,
Kleinkrämerei.

Colporteur (kolportér), fr., roznašeč (knih,
novin), Rk., Herumträger, Hausirer, Klein-
krämer.

Columb-us, a, m., objevil Ameriku r. 1492.

Columna, y, f., lat., sloup, Säule; strana
(tiskací), Spalte, Halbseite eines Buches.

Com . . . , vz také: Kom . . .

Comb, combol, combel, u, m., combolek,
lku, combolec, lce, m. = rapouch. Na Slov.
Bern.

Combati, na Slov., houpati, Bern., schaukeln.

Coměsíčný = každého měsíce, allmonat-
lich. D.

Comfort, u, m., angl. (kémfért), pohodli,
Bequemlichkeit; **comfortable** = pohodlný,
bequem.

Comitat, u, m., stolice, župa v Uhřích.
Bezirk, Gespannschaft.

Comité, n., fr., vz Komité.

Comiti-um, a, n., lat. (dle: „Gymnasium“),
sněmiště, sbořiště, voleniště; v pl. sněm,
šňatek, obec, die Versammlung. Vj.

Commandant, a, m., velitel, Oberbefehls-
haber.

Comme il faut (fr., komy fó), jak náleží,
řádně, wie es sich gebührt, tüchtig, muster-
haft. Rk.

Commilit-o, ona, m., lat., spolubojovník,
Waffenbruder.

Commis, fr. (komi), pověřenec, Geschäfts-

144

Commiss — Consors.

besorger; mládenec kupecký, Handlungsi-
diener. Č. voyageur (k. vojaždé), cestující, kupecký.

Commisse, e, f., z lat. Vz Kommisse.

Mocceo, e, f., z lat., pohybování. Rk.
Commotion, Bewegung.

Commodo, v musice — pohodlně. Hd.

Commod-us, a, m., císař římský. r. 180.
áž 192. po Kr.

Communa, y, f., z lat., obec. Rk. Com-
mune, Gemeinde, Gesamtschaft.

Communicace, e, f., lat., oznámení, po-
rada; figura řečnická, již se obračí řečník
k posluchačům, jakoby s ními radu bral.
Vj. Communication.

Communism-us, u, m., vz Kommunismus.

Comagnie, f., spolek, družina; obchodní
spolek; setnina vojska. Rk. Gesellschaft,
Handelsgesellschaft; eine Abtheilung Sol-
daten.

Comparace, e, f., z lat., srovnání. Ver-
gleichung, Gleichniss. Rk.

Comparativ, vz Komparativ.

Compendi-um, a, n. (dle: „Gymnasium“),
lat., skrácení; výtah, příruční kniha, v níž
jest přehled něčeho. Rk. Handbuch, Leit-
faden.

Complexe, e, f., lat., complexio, figura
řečnická, takové zapletení řeči, jimž slovo
dříve položené opět a opět se vraci. Vj. Vz
Mus. 1844. str. 433. Ml.; Mk. Ml. 292. Com-
plexion.

Complot, u, m., fr. (kónpló), spiknutí,
Verschwörung, Rotte.

Componista, y, f., z lat., vz Compositeur.

Composiee, e, f., Composition, vz Komp...

Compositeur, fr. z lat. (kompositér), a,
m., skladatel hudební. Rk. Tonsetzer, Ton-
dichter.

Composit-um, a, n., lat. (c. vocabulum), slovo složené, zusammengesetztes Wort. Rk. Vz Složení, Složený.

Comptant, fr., kontan, na hotově, za
hotové (peníze). Bares Geld; bare Bezahlung.
C. gegen Wechsel = na směnku. J. tr.

Comptoir, fr. (kontoár), u, m., účtovna,
pisárna, J. tr., Schreib-, Geschäftsstube;
obchodnický dům, Handlungshaus. — Com-
toirista, y, f., účetní, knihovní, Buchhalter.

Con (kon, it. z lat. cum — s): c. affetto
= náruživé; c. amore = s chutí; c. animo
= s duchem, živé; c. agitazione (k. adži-
tacione) = s ruchem, živě; c. allegrezza =
vesele; con brio = ohnivě; c. dolore
= bolestmě; con espressione = výrazně; c. fretto
= spěšné; c. fuoco = ohnivě; c. grandezza
= velebně; c. moto = pohnutlivě; c. senti-
mento = s citem; c. sordino = udušeně,
s přiduskou; c. gravita = vážně. Rk., Brt.

Con ..., vz také: Kon ...

Concept, u, m., z lat., ponětí; sepsání
néčeho; početí. Rk. Concept, schriftlicher
Entwurf.

Concesse, e, f., z lat., povolení, připuštění.
Concession, Genehmigung, Erlaubniss, Ver-
günstigung. Vz Mus. 1844., str. 437. Ml. Con-
cessionár, e, m., jemuž se v něčem povolilo.
Concessionär. Rk.

Concessionovati, z lat., povoliti komu

v čemu, připustiti koho k čemu. Concessioniren,
Befugniss zu etwas ertheilen, Jemanden
bevorrechtigen.

Concili-um, a, n. (dle „Gymnasium“), lat.,
sněm; shor cirkevní; rokování, rada (po-
rada lékařská) Versammlung; Kirchenver-
sammlung; Berathung.

Concinnit-as, y, f., lat., souzvučnosť, sou-
hlasnost. Rk. Concinnität, Gedrängtheit.

Conclus-um, a, n., lat., usneseno; usneseni:
e. per majora, většinou hlasův uzavřeno. Rk.
Schluss, Beschluss; Bescheid.

Concordi-a, e, f., lat., svornosť. Eintracht.

Concret-um, a, n., (nomen), lat., jméno
srostřitě.

Concubina, y, f., lat., kuběna, souložnice.
Rk. Concubine, Kebsweib.

Concubinat, u, m., z lat., souloží. Con-
cubinat, wilde Ehe.

Conditio, lat., podmínka; c. sine qua
non, p. nezbytná. Rk. Condition, Bedin-
gung; Beschaffenheit, Zustand; Dienst, Stelle.

Conduit-Liste, list zachovací, zachování,
o chování-se. J. tr. Sittenausweis.

Conduplicatio, lat., zdvojení slova v řeči.
Rk. Vz Mus. 1844. str. 434. Ml.

Confer (cf., cfr.), lat., srovnej. Rk.

Congestio, lat., nával. Congestion, An-
häufung, Andrang (des Blutes zum Kopf).

Congrua, y, f., vyměřený důchod osob
duchovních, učitelův. J. tr.

Congruenti-a, e, f., lat., shoda, shodnosť;
shodozvuk, shodozvučnosť. Rk. Congruenz,
Ulibereinstimmung, Gleichheit; das Zusam-
menpassen.

Conjugace, z lat., vz Časování. Conju-
gation, Biegung, Abwandlung des Zeitwortes.

Conjunkce, e, f., z lat., spojení; spojka
(v mluvnici). Rk. Conjunktion, Bindewort.
Vz Spojka.

Conjunktiv, u, m., lat., způsob spojovací.
Vz Konditional.

Conon (K..), a, m., slavný vůdce athenský;
mathematik a hvězdář samoský za Ptolomaea
Filadelfa. Vj.

Consecutio, consecuce, e, f., lat., násle-
dování; následek, následnosť; řádný slovo-
sled. Vj.

Conseil, fr. z lat. (kōnsej), rada, porada,
zvláště ministerská. Rk. Rath, Rathsver-
sammlung, Geheimrath.

Conservator, a, m., lat., zachovavatel,
zachraňovatel. Erhalter, Bewahrer. Rk.

Conservatori-um, a, n., lat., ošetřovna;
zvláště: vyšší hudební ústav. Rk.

Consignace, e, f., lat., seznam, sepis. Rk.
Consignation, Aufzeichnung, Verzeichniss.

Consili-um, a, n. (dle „Gymnasium“),
lat., rada, Rathsversammlung, Rathsschluss;
Rathschlag. C. abcundi, lat. = rada odejiti
(z vysokých škol). Wegweisung von hohen
Schulen.

Consistori-um, a, n., (dle „Gymnasium“),
lat., vz Konsistoŕ, e, f., Rk. Geistliche Be-
hörde.

Consolace, e, f., z lat., útěcha. Rk. Con-
solation, Trost, Tröstung.

Consor-s, ta, m., lat., společník, účastník.
Mitgenosse, Theilnehmer, Gesellschafter. Rk.

Consortium — Cosi.

145

Consorti-um, a., n., lat. (dle „Gymnasium“),
spolek. Rk. Gemeinschaft, Genossenschaft.

Constituante, fr., z lat., ústavodární sněm.
Rk. Constituirend Versammlung.

Constitution, z lat., vz Konstituce.

Constructio, vz Konstrukce.

Consul, a., m., jeden z ohou nejvyšších
správců rímské republiky ve věcech jak
válečných tak občanských. Vj.

Consular, a., m., bylý consul.

Contagi-um, a., n. (dle „Gymnasium“),
nakažlivina. Rk. Ansteckung, Seneche.

Conte, it., hrabě.

Contessa, y, f., hraběnka.

Context-us, u, m., lat., spojení, spojitos
řeči; uno contextu = nepřetržené. Rk. Con-
text, Redeberbindung, Zusammenhang der
Rede.

Continuo, lat., in c. = nepřetrženě, v jednom

Conto, a., n., it., pl. conti č. conta, účet:
á c. = 1a účet, na sražku; c. corrente, ú.
bězný; c. separato, ú, zvláštní n. oddělený;
c. a meta, ú, ze spolka; c. nuovo, ú. novy;
c. večeho, ú. stary, Rk., c. corrent = výpis
(výtah z obchodních kněh). J. tr. — Conto,
Rechnung.

Contraband, vz Pobrati.

Contractio, contrakee, e, f., Contraction,
d. Zusammenziehen, lat., stažení; stažitosi;
skrácení, skratek. Rk.

Contradietto, contradikee, e, f., Contra-
diction, Gegenrede, Widerspruch, lat., od-
por. Rk.

Contrahovati, z lat., stahovati, contra-
hiren, zusammenziehen.

Contraposit o, contraposice, e, f., Contra-
position, lat., obměna. Vz Antithesis.

Contrari um, a, n., lat., neshoda příčná,
príčení-se. Rk. Gegentheil.

Contre, fr. (kontr), c-admirál, podadmi-
rál. Rk.

Conversační (rozhovorný), Conversations.-
C. mluva, hra, kus, ton, způsob. Nz.

Conversio, converse, e, f., Conversion,
lat., opakování téhož slova na konei věty;
protivopolozností spůsobena téhož slova pře-
stavením. Vj. Vz Mus. 1844. str. 433. Ml.;
Mk. Ml. 292.

Convex, lat., vypuklý, vydutý, erhaben,
gewölbt, linsenförmig. Rk.

Convoi, fr. (konvoa), průvod, zvlástě ozbrojený; průvod pohřební; fada vozův na želesznici, vlak. Rk. Geleit, Begleitung, Bedekung; Kriegsgeleit; Leichenzug; Train. Zug.

Cook (Kuk) J., a, m., angl. moreplavec
1728-1779.

Cop, u, m., cůpek, copek, Zopf, Haarzopf.
To je starý cop! Ten má cop! — Copánek,
nku, m. — Copaŕ, e, m., Zopfmacher, Zopf-
träger; Spiessbürger. — Copaŕstvi, n.,
Zopfthum.

Copí-a, e, f., lat., hojnosť, plnosť, množství;
c. verborum, hojnosť slov. — 2. Vz Kopie.

Copouch, copuch, u, m., sopouch, dymník,
Luftloch. C. u peci. Rad. zv. — C., přístřešek.
Aqu. Vz Copuch, Sopouch.

Copúch, copouch, u, m. = sopouch, dym-
ník, Ofenloch; Vordach. Aqu.

Copula, y, f., lat., spona. Vz Kopula,
Spona. Band, Verband; Verbindungswort.

Kottúv: Česko-ném. slovník.

Copulatio, lat., vz Kopulace.

Copulativa (conjunctio), lat., slněovaci,
spojovaci, verbindend.

Copy, Cop, f., pl. (Kopy), mě. v Boetii.
— Odtud Copské (Kopské) jezero.

Cor..., vz také: Kor...

Coram, lat., před, u přítomnosti; c. me,
u mě přítomnosti, přede mnou. Rk. Vor,
in Gegenwart.

Corbona, y, f., it., plakladnice. Rk.

Cordon, n., m., fr., stůžka, Schmurn; zůtah
proti nemoci (učiniti). J. tr. Grenzbesetzung,
Wehrlinie.

Corduba, Cordova, y. f., ve Španělích.
— Cordubana, a, m., pl. -né. — Cordabský,
cordovský.

Coríní-um, a, m., mě. Pelignův v Samniu
v Italii. — Corfínan, a, m. — Corfinsłý.

Corinth-us (Korinth), a, m., mě. v Rěku.
— Corinthan, Corintoń, a, m., pl. -né. —
Corinthský.

Coriolan-us, a, m. Příjmi Čn. Marcia,
jenž Corioly sboril.

Coriol-i, pl., m.; mě. v Latiu. Dle Dolany.

Corneli-u-, a, m., jméno slovutného a
velikého rodu rímského. Vj.

Cornu, lat., roh; c. copiae = roh hojnosti.
Rk. Füllhorn (bild des Uberflusses).

Corone-a, e, f. (Korona), mě. v Boetii.
— Coronan, a, m. — Coronejský.

Corps, fr. (kór), sbor. C. d'armée, sbor
armacni, Armee corps, Heeresmacht.

Corpus, lat., tělo, Leib, Körper; celek;
spolek, sbor, Gesellschaft; druh většího písma
tiskacíce; c. doliči, lat., vce doličná (věe,
která skutku spáchaného doličuje, dovozuje,
Thatbestand, der sichtbare Gegenstand des
Verbrechens, J. tr.); c. juris, sbírka zákonův,
Rechtskörper; das Buch, in dem die römischen
Rechte enthalten sind.

Correctio, correkee, e, f., Correction,
Verbesserung, lat., figura rečnická, opraveni
výroku svého něčím důkladnějším. Vj. Vz
Mus. 1844. str. 437. Ml.

Corsi-ca, ky. f., ostrov západně od Italie,
severně od ostrova sardinského. Us. — Cor-
sićan, a, m. — Corsický.

Corso, it, z lat., běh, oběh peněz. Wechsel-
werth; běh n. jízda o závod; široká ulice
k projiždkám. Rk.

Cortes, špań., sněm zemský ve Spanělsku
a a Portugalsku.

Corton-a, ny, f., mě. v Etrurii. — Cor-
tońan, a, m. — Cortonský.

Cos, cosi=néco, vz Néco, cosi, irgendetwas;
— 2. = co jsi. Cos to udělal? Us. — Cos
buď = néco, leccos; v čems buď = v něčem.
Remesnici cos buď délaji k užitku lidem.
St. Jsem živ, abych pil neb jedl, neb v čems
buď tělesném sé kochal. St.

Cos, Co-us, a, m. (Kos; Koos), ostrov
recký v moři aegaejském u Carie (v M. Asii).
— Coský.

Cosí (podlé: co; gt. čehosi atd.). Cosí,
kdosi, kterýsi, kterakýsi, jakýsi, kolikýsi,
kolikerysi kladou se, když věci, vlastnosti
a počet jich vypsati a vymeziti se nedaji
nebo kdyžby vymezeni takové nemístné
bylo. Vidiš, jak sem cosi leze? Kom. Toť
jest cosi nového! Br. — Zk.

10

146

Cosinus — Creatura.

Cosin-us, u, m. (complementi sinus), mth., přistava doplňku, př. doplňková, dostava. Rk.

Cosm-as, a č. y, m., dějepisec český.

Cosmoram-a, ata, n. (dle, Slovo), světozor.

Cos (m. což) pak! V již Čechách tof se rozumi! Kts.

Cotangen-s, ty, f., skraceno z: complementi tangens, mthm., tečná (čára) doplňku, dotečná, dotečka. Rk. Nebenberührungslinie.

Cotě = cof, z: co + f (co + ti + je, cf. Totě), was wohl. Jg.

Cotti-us, a, m., jméno dvou knižat pano-vavšich v Kottijských (Kottských) Alpách pod ochranou řím. císařův.

Coty-s (Kotys), a, (e), Cot-us, a, m., jm. kráľův thrackých.

Cou, ... , vz také: Ku ... (u cizích slov).

Couditi, 3. os. pl. -di, il. čn. čni n. zen, zeni, condivati. — co: obili, potok, řeku atd. = cfditi, reinigen. Us. — co od čeho: louku od kamení. Us.

Coudný = čistý, sauber. To bude as coudné dilo. Us. Tys coudný. Sych.

Couf, u, m., confnuti, Rücktritt. Jg.

Coufati, couvati, confnouti, fuln a fl, utí, confavátí=zpátkemjítí, zurückziehen, zurückgehen, zurücktreten, weichen. — Coudá zase zpátkem. Vz Reč. Lb. — čím: koňmi, L., nohou. Jg. — s kým: s koňmi. Ros. — komu: Naši sile couvl. C. — v čem: v smlouvě. Ros. — kam: do lesa, do hor. Puch. — před kým. Rk. — jak daleko: na loket. Jg. — si na koho. Us.

Coufavy, der oft weichet. Jg.

Coufny pes, který se snadno přivoli. Sp.

Couchati; couchnouti, chnul a chl, utí, couchávati = čárati, vléci po zemi, schleppen. Jg. — se = sem tam choditi. Us. Turn.

Couk, u, m. (něm. Gang, Erzader), jest pramen n. žila rudy skalou více měné kolno běžící. Am. Vz Sloj, Žila, Hnízdo. C. stříbrný, V., zlatý, D., bohatý, růdný, měděný, Jg., do pole (ein schwebender Gang, V.), na hlbubinu (Gang in die Tiefe, V.). — Z něm. Zug (Gang), lépe: pramen, žila. Vys., Mz.

Ckovový, od couku, Gang-. Jg. C. útvar, rozsedlina, skladiště. Rk.

Coul, u, m., z něm. Zoll, lépe: palec, Os., 2-63 centimetre. Sest kohův zděli, zvíši, Us., ztloušti. D.

Couleur, fr. (kulér), barva. Farbe, Anstrich; Schehergrund.

Coulní mira, Zollnass. D. — Coulnik, u. m. Zollstock.

Coulový. Vz Coul. Zoll-.

Coup, fr. (ků), rána, Schlag, Hieb, Stich, Stoss, Schnitt etc.; c. d'etat (ků detá), státní převrat; c. de main (ků de měn), prudký útok (na pevnos). Überfall. Rk. — C. de théâtre = událosť mimo nadáni (na jevišti) zběhlá, zjev napřed připravený na překvapení divákův. Bž.

Coupé, fr. (kupé), n., krátký otevřený vůz; odděleni ve voze. Rk. Wagenabtheilung.

Couplet, fr. (kuplé), n., ve fraškách, vložené zpěvy, v nichž se na týž nápěv více sloh na noze satírických zpívá. S. N. Absatz, Strophe. Lied, Spottlied.

Coupon, u, m., vz Kupon.

1. Cour, u, m., vlčka (s přihanou), die Schleppe. — Courem jiti ... sat za sebou tahaje. Us.

2. Cour, fr. (kůr). dvůr, dvořeni-se někomu. Cour machen, dvoriti se někomu. Rk.

Coura, y, potulavá, otrhaná ženstina, eine Schlampe. Jg.

Courage, vz Kuráž.

Coural, a, m., courálek. Ika, m., kdo se courá (čára). — 2. Uscínek, Sych. Pisser. — C., Iku, m., rohlik mákem sypaný.

Couranice, e. f. Geschleppe, Geschlampe.

Courati, couravati čárati, schleppen. — co, se kudy: sukni po zemi. Pass. Voda se z trouby jen courá (jen crá, tröpfelt). Us.

Couravý = čáravý, schlumpig. — C. psotník bojácný útěk. Tak se toho ulekl, až c. psotník dostal. Us. (C.).

Courék, rku, m., nádoba dětem k piti. Saugglas. — C., rka, m., nucorani ženská. Us. Eine Schlampe.

Courtoisie fr., (kurtoazi), zdvorilost, dvornosť, dvorný mrov. Rk.

Cousin, fr. (kuzen), a, m., strýčeneč. Rk. Vetter.

Couvati, vz Coufati.

Covaty = bařinatý. C. pole. Us. Sumpfig. Co za, vz Co, 20.

Což, dle „Co“: čehož atd. Vz Co.

Cožkoli, dle „co“, čehožkoliv. Vz Cokoli.

Což pak, což tedy. Vz Co, Věta tázaci, Coš pak. Was dem?

Cpačí dřevo. Stopfholz. Rohn.

Cpač, e, m., der Stopfer.

Cpání, n. Kdy pak tomu c. (jidlu) bude koneč? Sych. Vz Cpáti.

Cpanice, e. f., Stopferei. Gedränge. Rk.

Cpáti, cpám a cpu, cpi, cpaje (tie), al, án, aní, cpávati — moci tlaciti, strkatí něco do něčeho, stopfen, füttern, füllen, pŕropfen, schoppen. Jg. — se, co kam: přeňny do žoku. Ros. něco do volete. D., jídu do sebe. D. Vždy v se c. Ché. 450. Se k někomu, sich aufdringen. Plk. C. co na koho — wälzen: vinu. V. Cpám sobě k očin. Kom. — co od čeho, odkud: česť od sebe. St. skl. — Plk. —

Cpavý. Co cpe, Bern., stopfend.

Crp ... vz také: Kr...

Crass-us, a, m. římské příjmi.

Cratipp-us (Kratitppos), a, m., 1. řecký filosof v Athenách, učitel syna Ciceronova, Vj.; 2. řec. dějepisec.

Crayon, fr. (krejón), u, m., tužka kreslicí; nákres tužkou. Rk. Bleistift; Zeichnung mit dem Bleistift, Entwurf.

Crbati — močiti, harnen. Jg.

Crěeti, 3. pl. ci, erč, erče, el, eni, erčivati — rieseln, flissen; kajati, sickern, rinnen. Jg. — abs. Nádoba erči (crčkem n. crčky tece. Vz Crk.) Vino teče až erči. Ros. Prši tam jen erči (rudgo: srši). Us. Kolyky zdvihly se a crčaly, jakoby odčeni ve zbroji byli. Hraj. — kudy: Poruček dolinou erči. — C. — odkud. Pivo ze súdu erči. Ros.

Creatura, y. f., lat., stvůra. Rk. Creatur, Geschöpf; Günstling; schlechter Meusch.

150

Culík — Cvek.

Culík, u, m., culíček, čku, m., Zopf, rulík, lelik; pyje. — C., a, m., kdo co culí, kazí. Jg.

Culíkář, e, m., malý hospodář, statkář. Krippenreiter. Dch., Us.

Culikovati. — komu co: vlasy (v eulíky plěsti, zu Zopf gestalten). Jg.

Culikovatý, zöpfig. Us.

Culiti, 3. os. pl. li, il, en, ení, culivati. — co = stočiti, žmoliti, zusammendrehen. Us. — V Krkonoších = žvaniti, plaudern; ssátí, saugen.

Culpa, lat., vina; mea c. = moje vina.

Cult-us, u, m., lat. Gottesdienst; Kirchen-gebräuche. Cultus-Ministerium = minst. věcí duchovních. J. tr.

Cuma, y, f., v horn., Tragmantel. Vys.

Cumel, mlu, m., mhoh, zmolek (na Mor.). der Schlotzer, Zulp. Dítěti c. do huby dáti. Us. C. cumlati, udělati, namočiti, dítěti vzíti.

Cumlati, cumlávati. — co. Dítě cumlá palec, zulpt. — na čem: na palei c. Us.

Cumlavosť, i, f. Jg.

Cumlavý, saugen, zulpend. Jg.

Cumlíček, čku, m., vz Cumel.

Cumplík, a, m. = cundra, šlundra. Unflat (o osobě). D. — Cumplita, y, f., ničemna žena. Schlampe. Ros.

Cumploch, a, m. rozeuchaný, špinavý člověk, zvláště ženská, šlundra, campara, Schlampe, Vettel. Jakového cumplocha se přichytil! Us.

Cumy, Cum, f., pl., nč. v Campanii. — Cumský. — Cuman, a, m.

Cunda, y, f., cundátko, a, n. špinavá osoba, Schlampe. Us.

Cundati = kaziti, humzen.

Cundra, y, f., hadr, Mus.; špinavá osoba. Schlampe. Bern.

Cup, u, m. Držel cupy lupy = biti, Schläge. Ros. Vz Cupek, Lup.

Cupanina, y, f., cupovačka. Charpie.

Cupati, cupám a cupi. cupávati, cupnouti, pnul a pl, uti, stampfen, trampen, trampeln. Jg. — čím na co: nohou na zem. — si na koho.

Cupek, pku, m. = cupáni. Cupkem jíti, běžeti, stampfend. cupaje. Ros. — Kolo do cupku zavřítí, něm. hemmen. Us.

Cupid-o, ina, m., lat., žádosť (lásky); Milek, bůh lásky.

Cupitáč, c, m. = noha. Jede červenj zváč (vůl), má dva roháče (rohy), čtyry cupitáče (nohy), sedmej omytač (ocas). Er. P. 14.

Cupka, y, f., nějaká ryba. V.

Cupkati = padati, fallen. Jablka cupkaji. Plk., Us. Turn.

Cupla, y, m., kdo jazykem cuplá. Vz Cuplavý.

Cuplati. čím: jazykem = zatrhovati, anstossen. Rk. — Cuplavý. Us. Turn. Mit der Zunge anstossend. Cupnouti = cupati.

Cupot, u, m. C. vojska, koní, dobytka. Us. Gestampfe.

Cupovačka, cupovanina, y, f. Rk. Schleisse. Charpie.

Cupovati. — co: plátno. Rk. Z něm. zpufen.

Cuprejtýř, e, m., z něm., zastr., pozlacovač. Gl.

Cupus, u, m., z něm. Zubusse, doplatek; v hornictvi. Gl.

Cúra, lépe: cúra (courau, círa, šlundra. y, f. Schlampe. Jg.

Cur-es, ii, pl., f., mě. Sabinův v Italií.

Curetové, úv, m., obyvatelé kretšti.

Curiatiové, tiův, m., rodina albanská, u níž r. 666. př. Kr. trojčata s Horatii římskými, těž trojčaty, se potýkala. Vj.

Curi-us, a, m., jm. římské.

Curkati = těci curkem, crěti. rieselnd fliessen. Krev curkala. Bern.

Curkavě těci, courkem. Bern. Rieselnd.

Curkavý, crkem tekoucí, ausspritzend. C. studna, Springbrum. Bern.

Currente anno = tohoto roku. Currente Akten, vz Spis.

Curti-us, a, m., řím. dejepisec. sepsal za Augusta a Tiberia činy Alexandra Vel. Vj.

Custo-s, da, m., lat., sírižče, hlídač. Húter, Wächter. Aufscher (hl. v kabinetech).

Cuzí, zastr. = cizí.

Čv. Touto skupeninon počína se dosti mnoho slov, ač jsme místo ni často kv a hv zachovali: květ, hvězdastb, evětš, evězda).Ht.

Cvacha, y, f., špinavá, necudná ženská. Schlampe. Na Slov.

Cvačati, kde = caghati, im Kothe schlampen. Rk. — se = spiniti se. Na Slov.

Cvakati: evaknouti, knul a kl, uti, evakávati, krachen. — Zuhy evakaji. Nt. — kde: Hodinky v kapse evakaji. — čím: zuby. Rk. — komu. Dostaneš na hubu, až ti zuby evaknon. Us.

Cvakot, u, m. Hodinky mají sílný c. Us. Schlag, Pochen.

1. Cval, u, m., evál, úprk, trysk, hapatyr. Sp. Galopp. Cvalem jeti, hnáti, běžeti, D., páditi, tryskati. Sp. Koně evalem hnáti. Zlob Cval v pravo n. v levo (podle toho, zdali pravá n. levá noha krok učiní). Ts.

2. Cval, a, evalek, lka, obyč. evalik. a, evalíček, čka, m. = člověk zavalitý, složitý, untersetzter Mann. Je tlustý jako evalik. Us.

Cvalač, e, m., Gallopirer. Jg.

Cválati, eválávati. během běžeti. rennen. gallopiren. — s kým = s jízdou. Us. Prokni evála se vsém se svým lůdem. Rkk. 31. — za kým. Us., Cyr. — kudy: kolem. Šm. — kde: v blaté. L. — koho: koně — evičiti, abrichten. Us.

Cválavý, gallopirend. Rk.

Cvalík, a, m., vz Cval, 2.

Cvalník, a, m., běhoun, Läufer. Bern.

Cvalný = k evalu náležející. C. kůň, vůz. plac. Bern. Renn.

Cvaňha, y, evaňhal, a, evaňhát, a, m., kdo evaňhá. Sudeler, Pantscher. Ros.

Cvanha, y, f., cumba, kus železa čtyrahný. Techm.

Cvaňhati = káleti, mazati, špiniti, sudeln. — co, kde. Rk.

Cvek, evok, u, eveček, evoček, čku, m., V., malý hřebík, der Zweck. Zwecknagel. C. do hot, v botách. C-y do podešvňí obyčejné, vysoko stoupované, do podpadkův, do podpadkův švýčarské, do střeviečů, malé, prošřední, sevečovské, veliké. Kh. Podešvy evočky přibiti. D. Cvočky do bot natlouci. Sp. — C. = střed terče der Nagel, der Zweck.

154

Čadírna — Čanátat.

Čadírna, y, f., Rauchloch, Rauchkneipe. Rk.
Čaditi, 3. pl. -di, čad, -dě (ic), il, -zen a -děn, -zeni a -děni; čadivati; kouřiti, čmouditi, dampfen, rauchen, schmauchen. Jg. — abs. Plamen, svička, uhli, louč, lampa čadi. Us. — čím: dýmem. V. Ty tou louči hrubě čadiš. Ros. — čím kde: ve světuci. — se od čeho. I od stálých se tu čadi veřeje sazi. Puch.

Čadivý, rauchig. Č-vým plamenem horeti. Presl.

Čadnouti, dnul a dl, uti ... černati, rauchig werden. — čím: dýmem.

Cado, a, n. — ditě, rozenec.

Čadský. Čadské jezero v Sudanu v Africe. S. N. — Vz Cacký.

Čagan, u, m. — nos — Na Mor. hůl nahoře ohnutá. Brt.

Čahati — sahati. Na Slov., Bern.

Čahoun, a, m., čaháu, sabán. dlouhos — vysoký, hubený clověk. Hagerer, hoher Mensch, Standarte. D.

Čachr, u, m., pokoutni, nedovolený prodej. Rk. Schacher. — Čachrář, e, m. Schacherer. Rk. Vz Obehod.

Čachrovati, vz Čachr, šachrovati, schachern. — Č v něčem, čím, s čím. Rk.

Čaj, e, čej, e, m., thé čínské. Der Thee. Čaj. čajčleny: čísarský, hajanský, perlový (z uálíčkých lísfkův: prachový), tonkajský; čaj černy: suchongský, peko, kongu, boheja S. N. — Čaj: čínský, europský, gumpovderský, hysonskiuský, karavanský (přes Ruske příhřežející), kurylský, kytajský, liber ský, pekčanský, ruský, spanělský, v cihlích (cihlový). Kh. Č. variti, slíti, osladiti; do čaje rumu naliti, smětany dítí.

Čajka, y, f., lod, Kalm, Nachen, Jagdschiff. Rk. Sl.

Čajnice, e, f. Theebüchse. Rk.

Čajník, u, m. Theekessel, -kanne. Rk.

Čajovna, čajárna, čajirna. y. f., Theehaus. Rk.

Čajovník, u, m., Theebaum, -strauch. Rk.

Čajový — Č. nádoba. Thee.

Čajsi — téměr, fast. Na Slov.

Čáka, y, f., od čakati (čekati) — očekávati — naděje. Hoffnung. Čáku mítí k něčemu. Dal., Br., Troj., Alx. Je č., že se vrátí. Br. Je malá čáka k napravě. Dělá si na to čáku (naději). D., Ml. Čáky json přiznivy. Nz. — Čáka, y, f., čáko, a, n., z maďar, okrouhlá čepice, jižto nosí husaří a rakouská péchota. Czako, Holznütze. Rk.

Čakan, vz Čekan.

Čakánek, nku, m., u písmolijčů, Stempel; u pasříř, Stanze; rostl., Knopfwurzel. (Puch.) Rk.

Čakaniti, il, en, eni, ziselieren. Šm.

Čakanka — čekanka.

Čakati — očekávati. Kat. 3391. (zastr.)

Čákno, a. n. čaka — naděje. Arch. III., 296.

Čaloun, u, m., čalounek, nku, buď ze strněm. schalůne n. z vlas. celone. Vz Mz.

135. Č. je buď uměle zhotovená tkanina, městrými barvami potistěný papír k oždobnému pokryti stěn. S. N. Tapete. Čaloun axanitový lisovaný, dřevový, hospodářský, lesklý, mramorovitý, pletený, satinovaný. Kh. Čalouny obestríti (stěny). D., Troj. Půda čalouny prostřena. Kom. Královští do mové čalouny a kobereci se stkvěji. Kom.

Čalouník, a. m., Tapezirer. — Čalounický. Tapezirer. — Čalounictvi, n. Tapezirerhandwerk.

Čalouniti, il, en, eni; vyčalouniti, čalouny pokryti, tapeziren. D.

Čamara, y, f., čamara, polsky; kabat polského strihu. Brt.

Čamrda, y, f., šamrda, čamrdka, Kreisel, Wolf, Drehrad. Na čamru hrátí, čamrdou točiti, čamru rukou točiti. Ros. Jako c. se točil. Puch. Holka jako č. Us. — Čamrda, malý knoflík dřevěný, koštěný s dírkami. Us. Vz Samrha.

Čamrdák, u, m., klacek k nápravě přivážaný, který vůz s vrchu jedoucí poněkud dězřuje. Klapperstecken. D.

Čamrha, vz Šamrha.

-čan (pl. -čané). Vlastní jména obyvatelův ukončená slabikou -čan. I ve spisech nejlepších historikův našich novověkých načážime slova: Milančan, Berlinčan, Tibetčan, Europčan, Dančan atd. U jiných spisovatelův najdeš podobná. — Chťejice pak se ujistiti, jmen-li tyto uvedené formy v -čan správná, uveďme si na paměť, že od jmen zemi, řek, hor, měst, vůbec od jmen místních odvozuji se jména obyvatelův příponami starými -janin (spodobou -jenin), pl. -jané (spodobou -jené), v nové čestině příponon -jan a -jané. — Před tímto j koncová samohláška se odvrhuje, souhláška pak podniká přiměrenou vedle zákonův hláskoslovných změnu: Praha — Prazanin (Praženin), dyni Prahjan — Pražan, pl. Pražané, Bobra — Bobjané, Hradec — Hradecanin — Hradečan, Mýto — Mýtán, Benátky — Benáťcan, Rakousy — Rakušan, Korint — Korintán, Afrika — Atričan, Amerika — Američan lépe než: Afrikán, Amerikán). — Po reticích však a po l nejevi se nyní vliv hlásky j: dříve: Rimjanin, Slovjanin, nyní Rínan, Slovan, zeman. Tedy m. hřejšich lépe: Milan — Milaan, Berlin — Berlinan, Tibet — Tibefan, Europa — Europan, Aegyptan. Misto Irlandeá a Dančan dostává: Ir a Dan. (Vz St. Rozpr. str. 433.—436. a článek -an). Ms. — P. Bž. napsal o této věci takto: Jména v -án přešla k nám, tuším, z latiní: Thebanus — Thebán, Spartanus — Spartán, Albanus — Albán, quartanus — kvartán, quintanus — kvintán. Dle toho i Afrikán a dle analogie též i Amerikán; jenom tam, kde latina nemá adjektiv v -anus, utvořila čestina i v cizích slovech svým způsobem příponon -ian alova: Aegyptan (proti Aegyptius), Athenian, Lacedaemonan (proti Atheniensis, Lacedaemonius). atd.

Čana, y, f., veliká ženská, grosses Weib. Us. Přibr.

Čanátat — kláti se. Llk.

Čancara — Čara.

155

Čancara, y, t. = cacorka.

Čankati: čímati.

Čáp, a, čápek, pka, čípeček, čka, m.; čápě, čte, n., čapice, e, f. Storch. C. bíłý, na Mor. bohdal; č. černý: šatan, bočín, ža- bant. Jg. Č. klepě, klekoce, klekotá, klepá, klepotá. Kom., Sp., klapá, nosem klapá. Us. Vyšel č. z konopí (z pletků vyšel). Co čáp z konopi vyváznouti (ztěžka ujiti). Pam. Kut. Vyšel z dohré co č. z konopi. D. Vz. Neštěsti. Lb. Umi čapem točiti (o chytrá- cích). Part. Kal. Mnoho čapů mnoho žab (n. málo žab; toto o tyranských vřehmostech.). Ros., Č. Lepši vrabec v hřsti, nežli čáp na streše. V. Ten tam, coby ho čápi sklektali. Vz stran přísloví: Zmizeni. Č. Totěž činí čápi. V.

Čáp, u, m., na Slov. čep. Koll.

Čapadło, a, n., lépe: čerpadło. Schöpfp- ort. Rk., Č.

Čápati se = choditi jako čáp, wie ein Storch gehen. Ditě se již začíná č. Na Mor.

Čapatka, y, f., hmyz. Krok. — Č., jistý druh hrněsek. Bžv.

Čapátko, a, n. — čápě.

Čapátkový, Störchlein-; Reiher- (od vo- lavky). Č. křídlo. Ros.

Čapatý — nohatý, langbeinig. Č. člověk. Ros. — Č. — štíplý, lepí, ryžabílý, characý, schlank, dünn, V.; rousný, federfüssig. Kom.; ploský, flach, platt (č. nos), Bern.; blanou srostlé prsty mající; č. nohy. Krok. — Jg.

Čápě, čte, u., pl., čápata; čapátko, mladý čáp. Störehlein. — Mlada volavka. Aqu. — Jg.

Čapečněti, kauern, seděti na bohecku. Sm.

Čapečniti: chopiti se čeho; pohlavko- vati. Sm. Vz Čapiti.

Čapěti, čl. čení: čapnouti, pnul a pl. uti — na bobečku seděti, hačati, gebückt sitzen, kauern, sich ducken. Č. jako slepice. Zloh. — Jg.

Čápi, Storch.- Č. přirození, křídlo, huńzdo, péro, Ros., noha, nůžka, nos. D. — Č. nos, nůsek, nosek (rostlina). Storchschnabel, Gicht- kraut. Jg.

Čapice, e, f., samice čápová. Storchin. V.

Capiti = polickovati, ohrfeigen. Na Slov. Plk. Vz Čapečniti.

Čapka, y, f., na Mor. čepka, čapěka, y — čepice. Mütze. Kappe. Čapku na hlavu vložiti, čapku sejmouti, smeknouti, sundati. Us. Č. noční, dětská (čepička), Us.; u hřebiku (vrch). L. — Č. = kep. Na čapce seděti (na bobečku). D. Na Mor. Na čapce se voziti (na ledě). Na Mor. — Vz Zástina.

Čapkati, čapkávati = kropiti, smačeti, tröpfeln, netzen. Jg. — co čím: hlavu vodou. Na Slov. Bern. — se = politi se, pomáčeti se, sich nass machen.

Čapkatý = pleskatý, platt. Č. nos. Na Slov. Baiz.

Čapkovati komu = čapku před nim sme- kati, kořiti se mu. Hofiren.

Čapkovitý, mützenförmig. Rk.

Čapkový, Mützen.- Jg.

Čapné, ého, n. Krahngefälle. Rk.

Čapnouti, koho — chytiti, fangen. Us. Rk. — Ostatně vz Čapěti.

Čáponohý, storch-, langfüssig.

Čapovati = čepovati, čepem zandati, zápfen. D.

Čápový. Č. nos, křídlo, péro. Ros. Storch.- Čaprak, vz Čabraka.

Čaprun, u, m., (zastaralé), plášť, vlas. ciap- perone. fr. chaperon. Vz Mz. 136. — Lex. vet.

Čapta, y, f. — noha, Fuss. Na Slov.

Čara, y, f., obchod směneční, Tauschhandel.

Čára, y, (zastaralé čár, u, m.), čárka, čá- rečka, čárečíka, y, f., ein Strich, eine Linie. — Č. (linic) vodorocná, šikmá (schief), kolmá (kohnice), pravidelná, pravouhelná, svislá, prostopádna (senkrecht), přírná (přímka, gerade), křivá, phla, teckovaná, rechaná n. erséná (gestrichelt, čercha), stáhá, základni (základnice), libovolná, obojstředná (Central- Linie), kuželová (konische L.), sbíhavé (sběžky, convergende), souřadná (Coordinate), tečná doplňku (dotečná, dotečka, kotangentá, rovnoběžné, směru (Direktions-L.), rozběžné (rozběžky, divergente L.), dvojité, prostupná (prostupující, Durechrings-L.), průsečná (prů- sečnice, Dureschnitts-L.), kolná zevnější (kolnice zevnější, Epiykloide, kolná vnitřní (kolnice vnitřní, Hlypocyklode), pevná (fix), klikatá (gebrochen), daná, bodem průchozi, vlasová (vlásková, vlásečná, Haarstrich), roz- polovací (trozpolná, Halbirungs-L.), pomocná, zdánlivě vodorovná, zápově (kanustisch), fetzárná n. řetězová (Kettenl.), kuželosečná (kuželosečnice, Kegelschnitts-Linie), isody- namická (rovnomocná, rovnomocnice, isody- namisch), isogonická (rovnoodklonná, rovnod- odklonice, isogen, isoklinické (rovnosklonné rovnosklonice, Isoklinen), kruhová (kružnice, kruhovka, Kreis-L.), křivá do sebe vcházející. Do sebe se vracející, polední (polednice. Me- ridian-L.), středová n. obojstředná (centrisch), vedlejší, poraďnice (Ordinatenaxe), vejčitá n. ovalní, příčná, stínová, sroubová, sečná (Se- cante), oddělovači (oddělnice), závitková (zá- vitnice, spiralka, Spirale), ohnutá, oblocitá, zakřivená, stojatá, spojovací (spojující), vrhová (Wurf-L.), Nz., kosá, objeuňa (Umfangs-L.), pravidelná, úhelní, nífová, dopadní (Schluss- Linie), strizní (Schnitt-L.), obměrná, kresna- Linie, obvodná, úměrná (Proportions-L.), směrová (směru, Richtungs-L.), Sp., sněžná (sněhová, sněhu, Schneelinie, Schneegrenze, S. a Z., nad kterou i v létě sníb leží), Tl., průčelní (Front- Linie), Rf., Sermn, postoje, Tš., pobřežní, Uferlinie. S. a Z. Čelní úřad na čáře. J. tr. Čaru prodloužiti, čáru vésti k bodu A; po- čet ob čáru (čárný, Strichmethode); čára te- sařů na dřevě: rysky, sledy, čáry se doty- kají, přetínají; do čáry véziti, do čáru po- jmouti (aligniren); třídu milionův čarou poznačiti; bodem, skrz bod čáru vésti; čarou obrazec rozpoliti; čáru kružidlem véziti; čára jde, prochází bodem A; zšíři čáry; svislou čáru pustiti; čára AB rovnoběžná s čarou CD. Nz. Čáru tahnouti Sp. Č. směsená. Sr. Tesati přes čáru. Prov. C. v kolo udělaná. V. Slunce v čarách okrouhlých se obrači.

164

Časoslovo — Časování.

přecházejí v přechodná, přičiní-li se k nim příslušná předložka: jel — projímajinu. Br. Hlavně se přičinují předložky: na, ob, pro, pře; fidéči: nad, od, po, s (Vz Mkl. S. 272.): skočíti — preskočiti, stoupití — obstupiti. Vz Tn. 149., Zk. Skl. 592. — Prestává-li činmos podmětu na podmětu samému a netálne se na žádný předmět, taková č. slovou podmětná: jdu, běžím, kříčím, vědnou. — Č. zvratná (v. reflexiva) a) když činmos na podmět se vrae: myjí se, koupám se; b) když jednající podmět při větší své činnosti sám sebe předmětem činí. Větší tato činmos naznačuje se předložkami, nejvíce: do- a na-: volati — dovolám se bratra, najedl se jablek, spustiti se Boha, dovéření se, dokříčeti se, domluvití se, napiti se, naštati se, utěcí se (na koho, napadnoutí). Vz Verba media v Mkl. S. 269.; se, Věta bezpodmětná. — Pozn. Někdy odpadává zvratné zájmeno se, aniž se tím sloveso přechodným stává. Hnal (se) na nepřířehe. Troj. Již skončil. Pass. On zahnul(se) około rolu. Rok končí (se) posledním prosincem. Totéž v jazyku strslov., bulharském a srbském. Vz Mkl. S. 270. — Č. střední (v. media, neutra). Několika střední časoslov, kde podmět v pohém toliko stavu se nalezá, bez se vůbě se ane neužívá: báti se, styděti se, radovati se, diviti se, blyštěti se, běhati se, divati se, káti se, slitovati se, smilovati se, modlitvi se, nadáti se, postiti se, potiti se, ptáti se. Vz Mkl. S. 269. — Pozn. Něl'tera střední slovesa, označující affekt duševník př. zármutek, poji se s datativem zvraženčho zájmena: horekovati si, naříkat si, stýskati si, toužiti si, libovati si. Mkl. S. 270. — Reciproca. Má-li se naznačiti vzajemné působení: biji se, perou se (vespolek) — Č. prvotná (v. primitiva) a odvozená (v. derivata). Č. (prvotná, ježto z kořene svého činmosť nejakou v sobě drži: véz-ti, nés-ti zná-ti při něchž již koreny vez, nes, zna činmosť naznačují. — Č. odvozená, jež z jména podstatného, přidáváno a z jiných částek řeči povstala. Č. od jmen odvozená: odejmenná (denominativa), od časoslov odvozená (v. deverbativá). Mkl.) Kralovati, bujnéti, dyvojiti, ničiti (král, bujný, dyoj, nie). Zk., S. N. II. 312., Kz. Dobijeti z dobiti. Mkl. B. 420. — Č. prostá a složená (v. simplicia et composita). Skladání toto děje se nejčástěji částicemi. zvláště předložkami, rídění pak sklonitelnými řeči částkami: kratochvílití, trudnomyshněti, vyněstí, odnuěstí, dohoditi atd. Kz. — Č. neosobná (v. impersonalia), kterými se výrok činí bez vztahu na podmět, určitý a jichž se jen v 3. os. jednot. čísla užívá (která bez všeho ohledu na podmět, od něhož děj pochází, jen to vůbě vyšovují, co se děje, Ht.): prši, býšká se, hříma, jde se, setmivá se, praví se, mrzne, szečí, ochlazují se, v krčně se hrát a pije, bije čtyři hodiny. Zk., Ht. — Č. podstatná a pomocná. Pomocným časoslovem býtovori časoslova časy nulnulé, předminulý, budoucí, konditional a rod trpny. — Č. působivá, činici, příčinná (v. factitiva), která vyjadřují působení k tomu, co časoslovem prvným se vyznamenává: plaviti

plouti, váriti — vřiti, trápiti — trpěti, moriti — mřiti, věšim — visim. Jsou také faktitivní, jinž žádné těhož n. přibuzného kmene tvary, k nimž by se jako faktitivník mene tvary, která označují, že súpobivá také takova, která označují, že koho — činití, aby se jiný smal; rozumlíš, rozpití koho. Mkl. S. 274., 263. — Č. okamžitá — jednodobá. — Č. záporná přechodná označují předmět genitivem, v lat. akkusativem. V již. Cechách mají genitiv jen pro větší důraz: Neměl ani hadru na se. Nejmi tam živý duše. Kts. Vz Genitiv. — Č. vyvíjící, již čvary nejen děj jmenují, nýbrž i ve vyvíjení jeho představují: ležeti, padati, přežijděti. Děli pak se na dvě hlavní trdy. přežící věřadabá a jednodobá. Vz vie v Tn. str. 159., 164. — Č. pravidelná, jež se pravidly té třídy, do které z kmene přítomného nalezejí, ve všech formách spravují: nepravidelná, která v ohýbání z třídy časoslov., do niž patří, do jinou přestupují. jak: jedu, jdu atd. Zk., S. N. II. 313. — Č. schodná, kusá (defectiva), při kterých se nedostatek forem nalezá: dím, vece, vari. Zk. Potom hleděti jest k způsobu a času, do kterého výrok padá. Způsob rýku je: a) ukazoraci (modus indicativus), b) rozkazovaci (m. imperativus), c) konditionál; ke způsobům počítají se také jména časosłorná: d) způsob dostřečný n. infinitiv (m. infinitivus); e) zp. dostřečný n. supinum; f) příčestí n. participium; g) přestupník či přechodník (transgressivus). Vz Způsob, infinitiv, Conditional, Příčesti, Supinum, Transgressiv, Rozkazovaci atd. Zk. — O časosech vz Čas. — Konečně hleděti je při časosłorech na osoby a na číslo. Osob jest tré. Osoba první je mluvíci sám; osoba druhá je ta, ku které se mluví, osoba třetí se je ta, o které se mluví. Osoby tyto jsou zase čísla jednotného anč čísla množného. Dvojného čísla se při časoslovech v čestině již neužívá. Zk. Vz Knen, Čas. Casování. Rod. Třída. — Pozn. 1. Začá mame pokládati trary: brdouce (brdonenouti), břínk (břinknouti), bác, prask (prasknouti), skok, na Mor. prásk, skók, smýk, chýt (vz tato slova s přiklady)? Těchto kmenův slovesních uživame u vypravování označující jimi děj rychle nastupující. Stoji místo mřitého časoslova a staví děj do budouenosti, přitomnosti a minulosti. Mkl. má za to, že jsou to nejšíše zhytky starého, pravého imperativu. Vz vie v Mkl. S. 783. — Pozn. 2. Časoslovo se někdy cynechárá: Kdyby ne matky, byl bych to učinil. Us. (Mkl. S. 782.) — Pozn. 3. Jak se časoslova a výroku s podměm shodují? Vz Shoda. Časování (conjugatio). Konjugation, Abwandlung jest ohýbání časoslova dle čísa a osob., způsobu a časů, rodův. Vz Časoslovo (o čísla a osobách), Způsob, Čas, Rod, Osobu a číslo naznačuje táz přípona jmenováná osobní, způsob a čas mají sčer zánuky. Gb. Stará čestina má u časoslov tři čísla: jednotné, dvojné a množné; tři rody: činý.

Časování — Částice.

165

trpný a střední: *tri způsoby*; oznamování, rozkazování a žádaci: *sedm časůr* přítomný, tři aoristy, budoucí, minulý a předminulý; *dva příchodníky* přítomný a minulý; *troje příčesti* přítomné trpné, minulé činné a trpné; *jedno infinitiv* a jedno supinum. Přítomný čas a aoristy jsou časy jednoduché; minulý a předminulý složené. Kt.; budoucí čas je *troj*: a) prostý či jednoduchý: střelm, bouchnu; b) složený (= předložka přacsens sloves trváciích atd.); napiši, zavolání, ohluchnu; c) opsaný (budú + infinit. časoslova, jehož se týká); budú volati, budú psátí. Mnohá časoslova mají všecky tři tvary ovšem s jakostí vždy jinou: seknu, nasekám, budu sekati. Bž. *Tvary složené či opsané časů* minulých vystoupily znenáhla tak ržně v popředí, že v nové čestině staly se jediným výrazem děje minulého něhlidme-li ovšem k těm případům, kde tvarem času přítomného o minulosti mluvíme. Vz *Čas*. Avšak již v dosti starých památkách jazyka českého (v Rkk.) vyskytají se tvary tyto. Kdy aoristy žaniky, zevrubně určiti nelze. Jisto je, že první česti grammatikové Optat a Gzel jim zanikati pomíhali, a ze v 16. stol. aoristy v ústech pomluví jestě žily. *Ruch žije podnes* jakožto pozástatěk někdejšího aoristu. Kt. — *Jednoduchých tránců pro rod trpný* a mnobých způsobů jiných jazyků slovanština bude neměla aneb v době predhistorické je břatila. *Dual časoslovný* mizel zároveň se jmenným. Infinitiv, supinum, přechodnik a příčesti jsou jménité tvary. Gb. — *Při casorání na zíčetli mítí* jest: kmen, sponu a připony. Kmen je v pravidla dvoji: kmen přítomného času a kmen infinitní. Vz Kmen, Spona, Připony. — *Casorání dělí se na prostě, složené a opsam*: nesu, nesu se, jsem n. bývám nesen. Bž. Vz nahr. — *Prostě časování* je zase sponovité a bezsponovité. Oboje pak řídi se třídami, na které se časoslova přirozené rozpadaji. O třídách vz. *Casoslovo*. *Casorání bezsponové* věhládo v staročestině dosti velikým počtem kořenův, ale čím dále tin víc časování sponověmu ustupovalo. Závěr časování toliko čtvrí kmeny, které sem připadaji: věd (věděti), dad (dáti, vz D), jed (jistí), jes (býti). Vz Býti. Dáti, Jistí, Věděti. Rozdíl mezi objím časováním týká se ovšem toliko kmenke času přítomného. Kt. — *Casování nepravidelně*. Sem patří kmeny: chtě (chtí), id (jítí), imě (mítí), jed (jetí), sta (státi), vjídě (viděti), spa (spáti). Vz tato časoslova. — *Casování kuse*, vz. *Casoslovo*. — *Casování sponové dle sesti tříd časoslova*. Prvá třída. Sem patří časoslova, jež připónu infinitivu -ti připojuji bezprostředně ku kmeni jednoslabiénemu souhláskou n. samohláskou ukončenému (kmen zavřený, otevřený). Z kmenův zavřených (souhláskami: s, z, d, t, b, p, v; h, k; m, n; l, r) zvláště pozornu hodnou jsou ty, které se končí souhláskami novosými m a v, a tekutými l a v. Kmeny tyto přecházeji v infinitivě jednak rušením uosovek (vz Nosovky), jednak stupňováním hlášek tekutých ve formy otevření. Odtud náme při první třídě čterou vrázec: nésti, biti; píti (piati, pnu) tříti. Vz tato časoslova

a *Casoslovo* (hned ze začátku). — Druhá třída zavírá v sobě časoslova, jež mezi kmen a připónu infinitivu -ti vysoují non (m. nu). Vz *Casoslovo* (tan o tom vje). Vzoreče infinitivní kmeny v -č zakončené. Hláska tato podržuje se při jedněch časoslovech i v kmeni přítomného času a kodstranění přízevu, k němu vysvýka j se přidívá a vzoreč je: uměti (vz toto); jiná ke kmeni přítomného času místo přiznaku infinitivu č samohlásku i přijímají a vzoreč je: hoření. Vz toto. — *Čtvrta třída* zavírá v sobě časoslova, která mají kmeny infinitivní ve -i ukončené a vesměs odvozené a tudiž víceslabiéné. Vzoreč: činiti. Vz toto. — *Pátá třída* obsahuje kmeny v -a. Pro tu máme čtyři vrázce: a volati (dle toho ta časoslova, která mezi kmen infinitivní a připóny k zamezení přízevu) vysouvají: b) mažati (časoslova sem patřící časují se na základě dvou kmenův; přítomný kmen vyzvukuje v -i, infinitivní v -a; c) bráti (kmen přítomného času: ber, km. infinitivní bra; tato v kmeni přítomného času přiznačnou samohlásku a odvrhují a místo ní do kmenke samohlásku příslušnou přijímají); vz Bráti; d) hřátí (hřejatí. *Casoslova* sem patřící časují se na základě dvou kmenům; kmen přítomného času vychází v samohlásku, infinitivní rozízuje se přísluvkou -ja, která se s predházející samohláskou stahuje: hře-ja-ti.). Vz tato časoslova. — *Sestářída*, obsahuje infinitivní kmeny v -ora s praesentním kmenem v -a. Vzoreč: milovati. Vz toto. — Vz *Casoslovo*; S. N. VIII. 666., 668.; Tvar.

*Casovati*, conjugire, abwandeln. Vz *Casování*. — C., v časy rozdélování, in Zeitabschlußtheilen. Kat. 989.; ukazování dobu a hodinn. Jir. — C. — časn cekati, pausiren; na Slov. zeitgemäss sich bewegen. Rk.

*Casověda*, y, f., (chronologie): mathematika n. hvězdářská, historická n. technická. Chronologie, Zeitkunde.

*Casový*, od času, Zeit-, Č. prvek (element), znak, velicina, věta, poměr. Nz. Č. pták = tazni. Zugvogel. L. — Casově nápady = početněs. Wettering. Pass.

*Casozpyt*, u, m., chronologie, Zeitkunde. D. — *Casš*, i, f., zastr., žádosf. Der Wunsch. Ros.

*Časš*, i, f., novější m. staršho prehlasovánečho česf = dil. Vz *Částica*.

*Částečně* = částkou, theilweise. Neco č. připomenouti. Kom. C. vyčítati — po částkách. Ros.

*Částečniti* = dělit, theilen. — se s kým oč. Ros.

*Částečnost*, i. f. Kom. Der Partikularismus; theilweise Beschaffenheit. Rk.

*Částečný*, částečni, Theil-, theilweise. Jg. Č. příklad, zákon, Kom., phěni (po částkách), placeni (po částkách, J. tr., zlomek, dělení, spád, ukážka zástavni, sonein, podíl, dějepis, účet, výkaz, summa, los, důlní či dlahové úpsání, součet, výtah, výpis. Sp.

*Částice*, e, f., — malá částka. Ein Theil, Stück, Us.; male nerozdelitelné télo, ein Atom. Chym.; keli (?). V. — Č., každé ne-

170

Čelník — Čep.

Čelník, a, m. — náčelník. Das Haupt. — Čelník, u. Čelník, ve mělýně kolo zubátě, když jsou palce v čele vsazeny, das Stirn-rad. Sedl. — Čelník, u, m. = střed oboru nad mnoou, Zenith. Jg.

Čelo, čilko, čeličko, a, n. Vz Čelisko. Misty ku př. na Plaště čalo. Prk. Die Stirne. Č. široké, úzké, vysoké. Sp. Č. úzké sviňské jest. vysedlé (vypustlé) oslovské, široké dohré povahy, vrasklé ducha starostlivého, nabíravé hnevivého znamení, vyvrastěné a vypuklé nestydatého ukazuje. Kom. Č. vypustlé, hladké, vytažené, sebrané, vrastilé, zasmušené, jasně. Lk. Vysokého čela — čelatý. Č. mnouti. Kom. Čelo popelem posypati. Jg. Rýti čelem (bradou) v blátě, v zemi — pohřízeným býti. L. Člověk oce-lového čela — zarputilý, neustupný. Jg. Došel čelem místa. Vz Svěhlavý. Odvažlivý, Trest. Č. Čemu čelo protiv skále vzpříeci? Rkk. Čelem zdi neporazíš (kde nemůžeš podskočiti, podlez). Čelem dvéře proraziti. Reš. Čelem zdi nepovališ. Č. Div. ze čelem nebe neprovrtá. Vz Odvažlivý. Lb. Čelem místa nedojdeš. Vz Hrdý. Lb. Čelem miesta dojiti. Vš. III. 7. — Čelo sídlo radosti neh smatku, libosti n. nelibosti, die Stirne als Sitz der Heiterkeit oder Betrübniss, Zufriedenheit oder Unzufriedenheit. Jg. Č. krčiti, nabíratí, vrastiti, vrastití, mračiti, smrštiti, supiti, zahrniti. Reš. Čelo hladké, rozpohozené, vyjasněné, jasně, veselé. Sedí mračna na čele (hněvá se). Č. Zamraćil se, jakoby mu z čela pršeti mélo. Č. — (č. = sídlo pocticostí, studu nebo naopak). Die Stirn als Sitz der Ehrlichkeit, Schamhaftigkeit oder des Gegentheiles. Jg. Neměl na čele napsáno, že je zloděj. Jg. Člověk bez čela — bez studu. Otréhové čela člověk. Vz Nestyda. Lb. Protrěl si čelo — odvrhl stud. Protréhového čela býti. Ros. Nevěstči čelo (drzé, nestydaté, všetečné). Č. Stud s čela setřiti (protřiti čelo), V.; čelo zatvrditi (psu oči prodati) — nestyděti se. Kom. Č. mědčné (studu nečitelné). Jakým čelem směls mu to prokázati? — Č. — včer, před rozmanitých věcí. Die Stirne, Fronte, der vordere, höhere Theil verschiedener Dinge. Jg. Státi v čele — někde napřed, na oku, na rámě, na patrném místě. Jaz pojdu vstřiecu jim v čele. Rkk. 11. Čelo stavení, bránu, lodi, kola (povrchní okrouhlošť kola); čelo vojska. Jg., D. Hnali na ně v čele kopinníci. Troj. S nepřítelem čelem se potkati. Plác. Z čela do bočné bitvy se obrátiti. Us. Učinil čelo široké, aby se vojsko včetní zdálo. Jg. Čelo postaviti komu, čelem se staviti. Opp. Čelo v čele, oko v oko — právě naproti. Jg. Na čele býti vojska (vůdcem) stoji v čele, postavil se v čelo n. v čele vojska. národu. Jg. Nepříteli čelem se staviti, proti nepříteli čelo postaviti, čelem se opírati. Zk. V čele obce stoji starosta, lépe: v čele obce je starosta n. postaven je starosta. Sb. Na čelo něčím vyjížděti — chlubiti se. Se svojim na čelo, s cizim do kouta, ač dobré (každá liška svůj ohon chválj). L. V čele, na počátku knihy. Jg. Psi jdou na čelo (na předek). Sp. — Čelem bítí zemi; čelem pokorné úklony někomu vybijeti; čelem bítí zemi

pred velmožem — kořiti se komu. U Polákyů. L.

Celovati, lépe: čeliti. Jg.

Čelový, Stirn-. Č. kosť; pěchota (na prednjsouci, Vorder-), nápis (titul). Jg.

Cema, y, f., syphilis. Die venerische Krankheit, Lustseuche. Rostl.

Čemega, y, f., na Slov., březová voda. Birkenwasser. Rk.

Čemer, u č. čemru, m., čemerka — uherská nemoc; osklivost, nechuf, Ekel. Baiz.

Čeměrice, e, f. Niesewurz. Č. černá, vychodní, zelená, smrůtá, vonná, křovinná, brudná, bílá. Rostl. Č. jsouc v nose působi kýchání.

Čeměricolistý, niesewurzblätterig. Rostl.

Čemerćovitý, k čemerici podobný. Rostl.

Čemerćový prach, kořen. Niesewurz.-

Čemerka, y, f. — čemerice. D. — Kýchavý prášek, Niesepulver. — 3. — čemer. Jg.

Čemerný — jedovatý. giftig. Lilek č. Rostl.

Čemervý, od čemru, čemrový, čemerkový, zur ungrischen Krankheit gehörig. Ros.

Čemesnosť, i, f. Energie. Rk. Vz Čemesný.

Čemesný, v Krkonoších — čerstvý, čilý, energisch. Kb.

Čemíhati se — mihati se, vor den Augen schweben. — se komu kde. Něco se mi mezi očima čemíha. Us.

Čemový vřed, syphilitisch, vz Čema.

Čemu, dat. sg. zájmena: co. Jest dat. příčiny (vz Dativ) ... nač, k čemu, za jakým úmyslem, za jakou příčinou. Milá matko, čemu prosiš za ni? Pass. Čemu jen tobě ta pěče, však bez toho býti můžeš. Svěd. Čemu čelo protiv skále vzpříeci? Rkk. Pošvarný synečku, čemu to? Posvarná děvucho, to temu, žes dala hubičky jinšemu. Mor. Píš. Sb. 405. Čemu ty našu krev piješ? Rkk. — Llk.

Čemurka, y, f. Bastardniesewurz. Rk.

Čenčí, činčí, n. (v děcké řečí). hezka věc, ein schönes Ding. Jg.

Čeněk, ņka, Čěn, ě, m. Vincentius? Jg.

Čenich, u, m., rypák sviňský, ježový. Rüssel. Us.

Čenichati, čenichávati — čiti, čmuchati, čuchati, riechen, schnuffeln, stänkern; znamenati, wittern, Wind haben, merken, spüren; sliditi, hledati, suchen, trachten. Jg. — abs. Psi čenichaji. Sp. Nosati že dobře čenichaji. Kom. — co: psi čenichaji zvěř, D.; víno č., D. světské věcí. Bl. — čeho n. po něčem — bážiti, sliditi. Zemských věcí č. Ros., Pláč., Br. Čenichá po úřadu. Sych. — (co) čím: co smysly, Har., nosem, Kom.; č. zemstvím (nach dem Irdischen riechen), Kom., kořalkou, pivem. Jg.

Čenichavec, vce, m., slidnik, der Riecher. Aqu.

Čenichavý, der riechende, spürende, merkende, trachtende. Jg.

Čěnka, y, f., vz Čeněk.

Čep, u, cípek, pku, čípeček, čku, m. V již.

172

Čepík — Černce.

Čepík, u, m. čípek. Na Slov.

Čepiti, 3. pl. -pi, čep, -pě (ic), il, en, ení; čepevati. koho. Po půl noci nevěstu čepiti (hůubeln). Us. — se = čepec bráti. Haube nehmen. Us.

Čepka, y, f. = čapka čepice.

Čeplák, a, m., druh hmyzu. Krok.

Čepní kohoutek. Zapfen-.

Čepobití, n., bubnování n. musika vojenska večerní, po které vojákům vycházeti nedovoleno. Něm. Zapfenstreich, jež však nepochází od Zapfen = čep, nýbrž od Zaufen = coufati. convati, tedy vlastně: convobití. Ale to by se nám příčilo. Polské: ezapstryk, ezapstrých a ruské zarja (večernaja) se nám nehodi. Sm. a Rk. mají: čepotřesk. Táke to se nehodi. Francouz má: retraite. Spaněl: retrata n. retirada. Dle toho bychom mohli říci: návrat, večerní návrat vojenský. Tlouci. bíti, bubnovati, troubiti, hráti na návrat. k návratu. Musika hrála k návratu večernímu. Slavný návrat vojenský. Bs. Večerní svolávání, bubnování. Rk. Troubení k večerce. Sm., Csk.

Čepouchi, u, m., veliký čep. Us.

Čepovati, co: sud (čepem zacpatí), verzapfen. — Č. pivo, vino, zapfen, lépe: Točiti ze suda vino. Kom.

Čepovec, vce, m., der zweite Halswirbel. Rk.

Čepovice, c, f., čepová pánvice. Zapfenpfanne. Ros.

Čepovní nebozez, čepovník. Jg.

Čepovník, u, m. Zapfenbohrer. Rk.

Čepový, Zapfen-. Č. dira, bratr(pijan), srobn, Schwanzschaube. Jg. — Čepové, čho.n. (plat od čepu, od sudu). Čepověcho dáti, posudňo. Jg.

Čeprváti. To dietátko čepyráše hledaje u mateře pokrmu a žalostivě pláče. Pass. Vz Cpýrati.

Čeprýřiti, 3 pl. -ří, -pyř, il, en, ení; čepryřivati, sträuben. — co kde. Kohout jsa hměvív. čeprýři na krku peří. Us. Strach mu na hlavě vlasy čeprýřil. L. — se = durditi se, horšíti se, hměvem se rozpáliti, zoruiig werden; vypínati se (D.); rřditi se, přýřiti se, roth werden (vor Scham). Jg. Páv, kohout se čeprýři. D. Pauna se čeprýři. D.

Čerba, y, f. Kiemen-, Käferwurm. Rk.

Čěren, u, čeřínek, nku, m. Čěřen je čtyřhranná sakorina na čtyřech prutech na příč položených s dlouhou násadou. Jg. Die Taupel, das Wurf-, Senkgarn, Fischbärm. Jg. Rybář v jezere a rybníku síti rybářskou a nevodem aneb smýkem, v potoce sakem (čerěnem) a vrší lovi. Kom. — C. — verchní ploska hory. Der Kamm. Na tom čeřeně nic se nerodi. Us. — Č. nad preci, pekelec. Leží na čeřeně. Us. — Č., čtverhrané, prkenné náčini v lisu vinném, do kterého se hrozny hřezi, aby tláčeny byly, Kelter, Torkel, Presskorb. Šk., D.

Čěreniti, il, en, ení čerěnem lovití, mit der Taupel fischen. D. Vz Čěřen.

Čeřep, u, m., zastr. — střep. Scherbe. Mat. verb.

Čerěslo, a, n., zastr. tríslo. Mat. verb.

Čerešně, f. — střesně. Die Kirsche.

Čerevo, zastr. = střevo.

Čercha, y, f., čára. Čy na ruce. Strich. Us., C.

Čeŕíslo, a, n. (na Mor.), čereslo (na Slov.) - krojidlo, P'lugemesser.

Čeřiti, 3. pl. -ří, čeř, čeře (ic), il, en, ení; čeřivati = hýbati, kostrhafiti, ježiti, kräuseln. — co: vodu, hlavu. Jg. — se kde. Vna na hadlině mořské se čeří (se vlní). Krok. — se také šeřiti se, dämmern. Us.

Čeŕitý. Č. list (reſabilitý), kraus, wellig. Rostl.

Čerkas, a, m. — Čerłaska, y, f. — Čerkaský. — Čerkasy, gt. Čerkas, pl., krajina v Asii. Jg. Cirkassier, -rin, cirkassisch, Cirkassien. Jg.

Čermák, a, m., čermáček, čka, m., červenka, Rothkehlehen, pták. V. Čermák m. červák (červ.), v přeslo v m. Ht., n. čtem - bne: červený. C. — červák, červěník; m jest původní a přeslo do v., vz Červ (původ, hned na začátku), Čermý. Prk. Dle Kom. červenka = Rothkehlehen, čermák Rothschwänzchen; u Toms. naopak; u Turnova čermák a červenka Rothkehlehen. lejsek Rothschwänzchen. Marek. (Jg.). Na Mor. rška. Brt.

Čermel, c, m., na Slov., černýš. Kuhweizen.

Čermuý, zastr. = červený, roth. Jg. — Čermý. Čermá jest jméno několika osad českých neb polí, zkažené Černý, -á nazváných, od červené půdy, na pří. severových. časť obce Hof. Břízy u Plzné. Prk. Vz Čermý.

Čermucha, y, f., střemcha, ptácnice.

Trauben-, Ahlkirsche. Jg.

Čern, vz Černý.
Čerň, i, f., barra černá. V černi choditi, opak: v bělí choditi. L. — Č. Inza. P'ohel. L. — Č. čeho = tma, reliký počet. L. — Č. branšická, činská, frankobrodská, kuihtiskařská, kostní, lakýrská, paříšká, platinová, révová, skřídlíčná n. břídličnatá, slonová, spanělská, tiskářská, Kh., železná, iridiová, mořenová (krapproth). Nz. Die Schwärze. Vz Černidlo.

Černáček, čku, m., černý bob. schwarze Bohne. D.

Černá hora, Črna gora, ital. Monte-negro, Černohoří. Vz S. N. II. str. 499.—506. — Černohorec, — Černohorský.

Černastý = příčerný, schwärzlich. Baiz.

Černati = černým se stávati, schwarz werden; se č. Lidu tam, až se černá. Us. Néco se tam černá. Us. Černání vina. Sk.

Černava, y, f. = černá země, Mohrerde. D.; černý oblak, schwarzes Gewölk. Na Slov., Koll.

Černavost, i, f., načernosf. Die Schwärzlichkeit. Us.

Černavý. Č. peří, očí, tváře, vlasy, barva, země, schwarzlich. Us., D., Jg.

Černě něco barviti, schwarz fürben. Jg. Lépe: na černo. Brt.

Černec, nec, m. Der kalte Brand; na bobě (Bohnenflecken. Bern.).

Černěti — Černý.

173

Černěti, 3. pl. -něji, č, ční. Vz Černati.
Černice, e, f., ostružina. Bromheere. Na
Slov. a Mor.

Černíčký — zcela černý, černoučký (cf. běloučký), ganz schwarz. Prk.

Černidlnice, e, f., kalamář, Tintentass. Reš.

Černidlo, a, n. Schwarze Farbe, die
Schwärze. Č. ševcovské, knihatské n. tiskář-
ské n. tlačítelské, Druckerschwärze, malíšské,
písařské (ke psaní, inkoust). Psal jsem na
knihách černidlem. Br. Ne všecko se může
černidln a papíru svěřiti. Kat. Žer. Kalamář
s černidlem. Stele. — Vz Černí.

Černikář, e, m., barvíř, der Färber.
Dipl. 1523.

Černilka, y, f., rostl. Rostl. Nigritine. Rk.,
Jg.

Černiti, 3. pl. -ni, černí, -ně (ie), il, čn, ční;
černivati, schwärzen, schwarz machen. —
Slunce černí (opálá). Č. si brvý, vlasy. Us.
— co čím: remen černí. — koho osocovati,
anschwärzen, verlemmden. On ho černí
u pána. Us.

Černo. Něco na černo barviti, schwarz
färben. Us. Vz Černý.

Černoboh, a, m., každý zlý duch, bůh
rozhměvaný. Jg. Vz vie v S. N. H. 251.

Černobrvý, schwarzaugenbranig. C. divka.
Jg. Černobrvka.

Černobýl, e, m., rostlina, sv. Jana pás.
Byl. Der Beifuss, Johamesgürtel. Č. bílý
a červený. Čern. — Černobýlorý. Č. voda,
semeno, víno. Byl.

Černohlav, u, m. Ross-, Bergkümmel. Rkp.

Černohlávek, vka, m., kdo černou hlavu
má, cín Schwarzkopf. — Č., pták: feháček;
sikorka černohlavá. Mohrmeise. Jg. — Č. u, m.
bylina, svalník menší, gemeine Brunelle;
svalník prostřední, drábský n. zběhový trank,
ranník, Günsel; svalník královský. Garten-
rittersporn. Jg.

Černohlavý, schwarzköpfig. Č. člověk,
sikora (černohlávek).

Černohorí, n., vz Černá Hora. — 2.
Schwarzwald.

Černochové, vz S. N. II. 512.

Černojářinec, nce, m., rostl. kosate-
vitá. Rostl. Diasia.

Černokněžnictví, n., černokněžství (V.),
černokněžstvo, a, n. = čarodějníctví. Die
schwarze Kunst, Hexerei. Č-stvím se obírati.
V. Č. provozovati. Smrž.

Černokněžník, černoknižník, lépe než:
černokněžík, a, m. Der Schwarzkünstler.
Č., čarodějník s černým uměním zacházející.
Kom. Špatný překlad slova: nigromantia
(a to sp. m. necromantia), umění pomoci
zlých duchů lidi mrtvé povolávati n. citovati.
Jg., Vz Černý.

Černokrevka, y, f., Tintenfisch. Jg.

Černomořský. Č. břehy (černého moře).
Rostl.

Černooký. Č. holka, divka, děvče. Us.
Schwarzäugig.

Černorouchý, schwarzgekleidet. Raj.

Černost, i, f., černota, y, f. Die Schwärze.
V. C. inkoustu, kůže, uhlu, noci; duše (ohyzd-
nosť), skutku, činu. Jg.

Černouš, e, m., člověk, kůň černý, tmavý.
— Č., o ženské, éme Brunette. Jg. Dejme
toho černouška na bělidlo. Sych.

Černovec, vce, m., die Schwärze (barva). Plk.

Černovice, vic, cům atd., pl., m., dle
Budějovice. C., mě. v Bukovině. — Černo-
vice u Křeče, zima div se nevyzteče. (Studená
krajina v Táborsku.). Č. — Černovický.

Černovlasý, schwarzhaarig, -vhý, schwarz-
wolfig.

Černovous, a, m. Der Schwarzbart. D.

Černožlutý, schwarzgelb. Jest č. = öster-
reichisch gesimmt (od černožlutého rakouského
praporu).

Černucha, y, f., černouše, černouška,
černula = černá kráva n. koza. — Černucha,
bylina. Die Nigelle. Jg.

Černý; čern, a; o; komp. černějsi; črny;
cernoumký, černímký, černíčký, černoučký,
schwarz. Druhy černé barry jsou: uhlová,
vraná, smolná, modravé černá, černavá. Č. Jg.
barva, křída. V. Aby to, což bílého, černým,
eož tvrdého, mekkým jmenoval. V. Bíle od
černého rozezná. J. Černý jako uhel, jako
havran, kayka, vrána, jako smola, jako čert,
jako mouření. Us. Hrnc hrnci kaže, oba
černí jako saze. Hrnc kotel kářá, černa sta
oba (dual). Potmě každá kráva černá. Kayka,
kamkoliž letí, černá vždy být cche. Jg. Č. in-
koust, Sp., oči, vlasy, uhli. Rk. Chodi v čeuny-
odévnu (černý, černá ve smutku). Jg. Černý
kůň vraný; černá kráva: 1. černucha; 2. bez
mlčka, bez smětany. Černá labuf = řídka
vče. Srovnej: Černé jako labuf, bílé jako
vrána, rovné jako motovidlo, křivé jako
vřeteno. Jg. Černá půda bílé žito rodi; Ać
je černý, přece není děbel. Pk. Co černé,
to věrné. Vz Zevnějšek. Lb. Čert jako děbel,
json oba černí. Černé anděl n. duch. — čert.
Vz Cert. — Černý kde: na čele, po čele. Ros.

— čím. Acheron trudem černý. Raj. — Černého, n., subst. Das Schwarze. Černé v oku (opak: bíle, bělmo). Černé v terči. Do černého střeliti, trefiti. D. Od černého daleko nechybil. Vz Uhodnoutí. Č. Barva padá do černého. Udělá z lejna muškát, z ničehož svádn, z černého bíle a z bílého černé. Prov. Vz Lhář. Jg., Lb. Bílé za černé a černé za bíle udávati. Černé v bílé obraceti (zlé v dobré). Jg. Mití černé na bílém (psané, úpis). Jg. Černé je věrné. Sk. — Napsati někoho na černou tabuli (ve škole, špatné chování jeho tam zaznamenati), do černé knižy (do které se nemravní žáči zapisuji). Jg. — Černé knižy n. rychtářské (do nichž se odsouzenci zapišovali). Richterbuch. V. Černé knižy (také knižky černokněžníkův). Steic. — Udělati někoho černého (lépe: očerniti někoho) osočiti. Jg. — Černá věz na hradě pražského (mučirna). Gl. — C. noty, s černou hlavičkou. Us. — Černé = do černého padající, schwärzlich, schwarz. C. ohlak, Jak mrak černý. Rkk. Č. noc = temna. C. zuby, tvář, kůže, krev (temně červená), zvěř (divoké svinč, též medvědi a jezevci), dobytek (vepřový), zvě-

174

Černý — Čert.

řina, kus (divoká svině), les (temný; Černý les, Schwarzwald v Žámecku, Silva Hercynia; u mýslivéčů černý les = který má jehličí, opak: les listový), moře (vz S. N. II. 508), mouka (kruchová, chlebová), vino (vz Vino), chléb (řežný, opak: bílý), nemoc (padoucí), Jg., smrt (mor), Us., hora (vz Černá hora), měd (s železem jestě smíšená). Jg. = Černý = smutný, nestastný, schwarz, traurig. Č. den, neděle (smrtedlná, smrtná). Jg. = Č. s po-četím strachu n. zloby. Č. duše, mýslěná, účinek (That). Jg. I on je černý (vinný). Ros = Černý umění = kouzednické, čarodějuické. Vz Černokněžník. S černým uměním se obírati (čarovati). V. — V botanice. C. strom, žito, koření, kořen, jahoda, kmin, manina, děvky (hrusky), zelina. Jg.

Černýš, v. m., černoch, mouření, Neger, Mohr.- C. rostl., Kuh.- Mohren-, Wachtelweizen. Jg.

Čerp, u. m., ve vinařstvi. Schanfel. Šk.

Čerpaci nádoba, náčini. Schöpf-.

Čerpač, e. m., čerpal. der Schöpfer. Jg.

Čerpadlo, a. n., čerpadelko, čerpátko;

čerp, čerpač, čerpačka = náčini k čerpáni, ein Schöpfgeschirr. C. sosové. Saugpumpe.

Sedl. = C. = místo u řeky, kde vodu čer-

pají. Die Schöpfe. U čerpadel. Jg. = C. = přístac. Der Hafen. K čerpadlu. Lodi doplavití. V. Lodi do portu (čerpadla) věhněm býti mají. Kom. = Jg.

Čerpák, u. m. = čerpadlo. Na Slov., Plk.

Čerpatel, e. m., vz Čerpač.

Čerpati, čerpávati: čerpnouti (zastr. čerpsti), pnul a pl. nuti = vážiti, schöpfen; bráti, etwas woher nehmen. schöpfen. Jg. = co: vodu (nabírati, vážiti). Us. = co čím. Prázna věc vodu č. řešetem. L. vodu rukou. = co odkud. Příklad z něčí etnosti č. L. Čer- pal z něho, co tajemně myslil (zvidá). L. Vodu z potoka, něco z kněh (vážiti). = co

kde. Moudrosf v dřelech. L.

Čerpátko, a. n., vz Čerpadlo.

Čerpavý, schöpfend Jg.

Čerstva, šp. m. z čerstva; gt. jen s předložkou, cf. z hurta, z řídka. Mš. Z čerstva jítí = honemí (dobrá frase). Mš.

Čerstvě, frisch, geschwind. Pojď č. Č. vyrůstí. D.

Čerstvěti, 3. pl. či, čl. čení; čerstvivati = čerstvým se státi, frisch, munter werden, sich erfrischen. Jel.

Čerstviti, 3. pl. ství, il, en, ení; čerstvivati. — koho čím: vodou, frisch, munter machen, erfrischen. Us.

Čerstvo, eilends, geschwind. Z čerstva, za čerstva po smrti se pohřbuji. Kom. Dnes je yenuč č. (frisch, kalt). Us. Vz Čerstvý.

Čerstvosf, i, f., čerstvota, rychlosť, krepkosť. čilosť, hbitosť, spěnosť; ostrost, studenost, Frische, Stärke, Munterkeit, Geschwin-digkeit, Gelaunigkeit. Jg. Čerstvosf žádné čary. D. Č. myslí. Kom.

Čerstvý; čerstev stva, stvo. komp. čerstvejší; (dríve: črstvý, čirstvý, čerstv). Č. = jadrný, tuhý, sílný, zdracý; stark, derb.

gesund, frisch. Jg. Č. co ryba ve vodě. Us. C. a zdravý člověk. Kom. Na čerstvém a zdravém domů se vrátiti. Žer. — na čem. Na životé a myslí čerstv a zdráv byl. Krab. = C. = žíry, bystrý, kvapný, bedlicý, bíty, čitý, ochotný, rychlý; frisch, muthig, lebhaft, munter, aufgewekt, geschwind. Jg. Čerstvý co kráva na ledě. Ros. C. jako jeleu, Lom., co šídlo. Us. Č. vítr u plavění dosti sílný a pohodlný. Jg. Č. čerstva, div nelehne. Č. Jest čerstvý jako sochor v pytí. C. jako ryba. Plk. C. voda. — na co: č. na nohy. Br. — k čemu. Č. k dobrému. St. Vz Čerstvý. — C. = celý, neporašený, v dobrém stavu jsoucí; frisch, unverdorben. Č. zboží, vejce, obili (nestuchlé), listi (nesvadlé), ovoce, máslo (nepřepouštěné), tráva (nesušená). Jg. = C. = nový, nedávno udělaný; neu, frisch. Č. jídlo, ovoce, citron (z poslední sbírky), slaneček, maso (neuzené, ne nasolené), vejce, kytka, rána, sníh, chléb, máslo, voda (čerstvě vážená). Jg. Č. prádlo = čisté, bílé. Č. povlak, postel. Jg. = Č. = posud nepotřebovaný; noch, ungebraucht, frisch. Čerstvý sud načiti. Čerstvé koné vziti (odpočinulé). Č. vojsko. Ta věc mi je v čerstvé paměti (v živé). Za čerstvé paměti. Us. Mití v čerstvé paměti. V. O té bitvé posud pamět čerstvá. V. — C. = ostrý; sauer, herb. C. vino. V. — C. = studený; kühl, frisch. Č. nápoj, povětrí, vitr. Us. = C. = nezkažený, frisch. Na čerstvé povětrí vyjítí, na čerstvém povětrí býti, čerstvého povětrí uživati. D. C. vítř (v dolech). Vys.

Čeršiti, vz Čerchovati. Rk., Nz.

Cert, a. m., čertik, čertíček, čka, m., dříve: črt. Nom. pl. čerti, dříve i: čerti. C. = černý duch, dáběl. Der Schwarze, Teufel. Útekla čertu z bélidla (= je černá). Us. Č. pokouší člověka. D. Zaklinač čerta. D. To je s čertem (to jsou čary). D. Toť muselo s čertem býti. D. Je toho čerta kus = mnoho. V Táborsku. Sí. Starého čerta ti dám (= nie). Vz Odbytí. C. Boji se co č. křížel. Vz Strach. Č. Teu tam, coby ho č. vzal. Vz Zmízení. Č. Raději bych na čerty než na něj hleděl. Vz Nenávisí. Mrzi mne co čert. Certem do kuchyně přijíti (= mstíti se). Vz Msta. Č. S každým by i s čertem trefil. Vz Vtipný. Č. Lb. Certem drbaný, čertem je posedlý. Č. Cert se do něho obhl. D. Na čerta by dotíel. Č. Peklem, čertem smrdi. Č. To mi byl č. dlužen. Č. Toho si č. poznamenal. Č. Jednoho čerta vyhlati a deset jiných věhnati. Č. Byl tu, kde (když) všem čertům ocasy svazovali: Vz Chytrý (Svárlivý. Lb.) Č. Cert výždy musí svou (králku) prověsti. Č., Lb. Čert starý a proto dobrý není. Č. S babou i čert soud prohrál. Vz Baba. Č. Cert ékl uhlíří: My oba černí jsme. Č. Vz Podobný. Č. za vlásek lapne a pazourem drží. Plk. Č. nespi, podaj mu vlas, uchytí ta celého; Č. sa te bójí, já sa ta nebojím; Postav se čertu do očí, hned útukne; Č-a mu na krk zavěsil; Č. matku zabil a vyhováral sa, že hustá hmla bola; To neurobíš, čo by si bol čertom; S čertom budž za dobré a pána Boha nerozhmevaj; A čo sa bude č. po čerte nosíš; Č-a neobratisí, čo ten svet prevrátiš; Ako robil, tak sa mal, č-u slúžil, čert ho vzal;

Červenáč — Červiti.

177

Červenáč, c., m., druh kachen, Spiessente; druh hmyzu, Krok.

Červenáček, čka, m. Jako ptáček č. (=červený). Der rothe Flammenreiher. Er. P. 94.

Červenák, a., m. Flammenreiher. Jg. — C., červenák, u m., červený chmel, jehož hlávky nejsou zeela zeleny; tento chmel jest lepši a dražší než chmel zelený; má v sobě vše mončky, lupulinu, chmeloviny.

Červenalosť, i, f. Röthe. C. růže. Č. stydlivosti. Berl.

Červenastý, načervenalý, blassroth. Na Slov.

Červenati, červenávati se, roth werden; roth sein. Něco se tam červená. Ros. Cervená se jako růže. — se čím: hřívem, studem. Jg. A jimi (kalinami) se nečervenáš. Er. P. 150.

Červenavost, i, f. Die Röthlichkeit. Presl.

Červenavý, röthlich. D.

Červencový. Č. den. Julius-. Ros.

Červenec, nce, m., malý červen, dříve lipen, Julius, Juli, Heumonat. — Červenec, spren, září muka, ale potom bude muka. V č-ei do košile rozoděj se a v prosinci až po uši oděj se. Hrš. Vz Červen. — C., ruda počervenála k plicím n. jatrám podobná, Queck-silberleberz. Am., Ctib. — C., druh sýra u mor. Valachův. Gl. — C., Färbekraut. Rk. — C. Scherwenzel (der Unter im Kartenspiele, spodek, strašák). Rk.

Červenek, nku, m., nerost. Rothgülden.

Červeněti, 3. pl. něji, čl, ční; červenivati, roth werden. — komu. Červeněly mu oči. L. — se čím: studem =rdíti se, styděti se, schamroth werden.

Červenice, e, f., červená země; vrba červená (Flechtweide, Rothw.); červená sliva; červená hruška (die Rothbirn); červené bořvky. (Preiselbeeren.) Jg.

Červenidlo, a, n., die rothe Schminke. D.

Červenina, y, f., červenosť. Ros. Č. krevní, Blutroth. Č. světlicová, rother Färbestoff des Safflors. Presl.

Červeniti, 3.pl. -ni, il, čn, ční; červenivati; röthen, schamroth machen. — co. Krev červení zemi. Troj. To jej červení. Jg. — se od čeho. Potoky od krvi se červeni. L. — se z čeho. Červení se ze své zprávy. L. — se čím: studem. Us. Voda krvi se červeni.

Červenivo, a, n., barva červenicí, Röthestoff. Techn.

Červenka, y, f., červená nemoc, červený tok, běhavka, úplavice. Bauchfluss, die rothe Ruhr. V. Na červenku stonati. Lk., Ros. — C. nemoc, když káň krev s. močem vy poušti. Das Blutharnen. Ja. — Č., prachnutí knihy (žaludku) u hověziho dobytka. Rinderpest. Ja. — Č., pták, udička. Rothkelchen. D. Dvanáct čeryenek jedno vejce (sýr) sneslo. Er. P. 14. — Č., jméno krav, hrušek. — Č., červená země, rother Boden. — Jg.

Červeno. Na č., do -na barviti, roth färben. Us. Vz Červený.

Červenobrádek, dka, m., rothbärtig. V.

Kottáv: Česko-ném. slovník.

Červenolíčný, rothbackig. D.

Červenonožka, y, f., sluka, das Rothbein. D.

Červenost, i, f. Při červenosti býti. Tkadl. Jitřní ranni záře či červenosť. V Č. růžová. Troj. Ach, což je mi po tej červenosti, dyž já jejsem u tebe v milosti. Mor. Pis. Ss.

Červeňouký červený. C.

Červený; červen, a, o; dříve: červený; komp. červenějsi; červeničký, červenoučký, červeňouký; roth. Jg. Rozdíly červené barey: zardělý, růdý, brunatný, ohnivý, osmahlý, hnedý, rezový, višnový, hrěbíčkový, kaštanový, ryšavý (zrzavý), plavý, krvavý, šarlatový, miniový, ruměný, červcový, nachový, ry zovitý, masový, broskvový, pletní, těluv, růžový. Rostl. Červený jako krev, šarlat, růže, měd, cihla, liska, z tenna, z bleda, z světla červený. V. Č. jako rak, Mt. S., jako hrěbíček, jako pivoňka. Pk. Červená jsi jako mlynářský pytlík (bledá). Lb. Červený jako selská deerka (příliš). Us. Č. lice, pysky, ústa, nos (vz Hejl), oči, vlasy, hlava, vino (vz Víno), sukon, inkoust, rudka, sat, vosk k pěčetní, zaporece (kravýv), kart (srdece). V., D., Jg. Barvy. Červené někomu přidati (zahambiti hó). V. Červená ji polivala (stud). Er. P. 149. Červenému se neronhej a červen nchubeš. Lb. — na co. V zlatě dva kly na uhel červena. Dal. 73. — čím. Voda krvi č. — Červená nemoc, vz Červenka. Červenou nemocí mříti. Stůnč na červenou. V. — Červená = krev. Dal mu, vyfal mu, až červená vyskočila. Kom. Dal mu facku, až mu červená tekla. Us. Vyfal facku té patence, červená ju polevala. (krev), do šátečku utírala. Ss. Pis. 114. — Červené něstorice = osypky, Masern, Friesel. — Č. zvěř (vysoká, Hochwild: jelen, srnee atd.), zvěřina (černá zvěr = divoké svině). — Č. dřero. Rothholz (jehličné: sosny, jedle, jalovec). — Č. zlato, mince (zlatá; mince bíla = stífrná; mince černá = s mědi smíšená). Jg. Č. zlatý = dukát. Tov. — Č. měre. Das rothe Meer. Us. — V botanice. C. dřevo Blutbaum, jahoda Erdbeere, jablko Blutapfel, koření Rothwurz, lebeda Walldosten, máta rothe Münze, ořech Blutnuss, rybés Johannisbeere, vrba rothe Weide, zeli Rothkohl, zvonček Johanniskraut. Jg.

Červí, vz Červ.

Červíček, čka, m. Něbohý č. (malé dítě). Rk. Ostatně vz Červ. — Červiče, cte, n., Würmchen. Kal. 1810.

Červík, vz Červ.

Červina, y, f., červinka červotočina; červená kráva; hruška (červinka); červení, nemoc; červená země. — Jg. Vz Červenka.

Červinka, y, f. Č. vlaská, rostl., Schönfluss. Jg.

Červinky, pl., f., červené brambory, rothe Erdäpfel. Jg.

Červiště, č., n., ochrd, okoliště, okolek, kopiště. Der Windhaufen, der Schoberfleck.

Červiti, 3. pl. -vi, il, en, ení; červivati — o hmyzu na plod nanositi, zapláděti, brüten, Brut ansetzen. — odkud. Včely s jedné strany plásty dělaji, s druhé strany červi.

12

178

Červiti — Česle.

Jg. — na co. Věely hned na nový mladý roj červí. L. — se. Věely se červí. L.

Červivělý = červivý, wurmstichig. C. dřevo, ořech. Jg.

Červivěti, 3. pl. -věji, čl, čni, červivým se státi, madig, wurmstichig (wurmig) werden, V.; tliti, prachnivěti, verwesen. Jg. — abs. Ovoce, dřivi, mricha, svědomi červivi. Jg. — komu. Svědomi mu červivi. Sych. — kde. Človék v hrobě červivi.

Červivka, y, f., nemoc. Wurmkrankheit. Ja. —

Červivosť, i, f., Wurmstich. Č. jablko. Jg. Č. = červivka. Ja.

Červivý, plný červů, červy rozlezlý, zprachnivělý, na Mor. chrobalivý, wurmstichig, wurmig, madig. Jg. C. sýr, jablko, ořech, V., mricha; pes, kůň (vz Červ); zub (děravý, hohl). Mrží mne co červivý pes (co čert). Prov. — Č., cadný. L., — Jg.

Červnatěti, čl, čni = červivěti. Jg.

Červnový čas. Juni-. Ras.

Červojedlina, y, f., červotočina. Wurmmehl. Us.

Červojedlý = červivý. Na Slov. Plk.

Červokam, u, m., anelidolith. Č-my = zkamenělí červi. Krok.

Červotoč, e, m., lykožrout obečný, sosnkaz, korovec. Sp. Č., dřev, který dřevo atd. točí = vrtá. V. Schiffwurm, Wurmstich, Holzwurm, Todtenuhr. Jg. Č. dřevo vyhryzuje. Kom. — Č. = červotočina = moučka, kterou červ dřevo vrtaje dělá. Aqu. — Jg.

Červotočina, y, f., červina = moučka, kteron červ dřevo vrtaje nadělá, Holz-, Wurmmehl, Wurmfrass, Jg.; 2. dirky provrtané. Ros.

Červotočný strom, č. dřivi, wurmig. Jg.

Červovatý, červovitý, D, Krok, wurmähnlich.

Červoviště, č, n. Wurmmest. Plk.

Červový, od červů. — Č. koření. Frühlingsfingerkrant. Jg.

Čerý = tmavý, finster, dunkel. Knust., Th.

Čés, a, m., na Mor. m. čert. Česa jsem sněll. Jg. Der Geier, der Teufel.

Česací prkno, hřeben, štětka. Kamm-. Jg. Č. stroj (k úpravě sukna), Rauhmaschine. Techn.

Česač, e, m., kdo česá. Č. vlny, Wollkämmer; lnu, Hechler; ovoce, Obstpflücker, Ableser. Jg.

Česačka, y, f. = která česá; vochle, krample, Hechel; na Slov. pračka, bití, Schlägerei. Bern.

Česadlo, a, n. Č. nástroj, kterým se češe: hřeben, hřeblec, Striegel. Jg. Č. na hrušky. Vz Nástroj zahradnický. Čn.

Česák, a, m., kdo česá. Česák, u, m. = česadlo; č. vlasů, Kamm; šatů, Bürste; na koné, der Striegel; na vlnu, Hechel, Krämpel. Bern.

Česání vlasů, das Kämmen; lnu, das Hecheln; ovoce, das Pflücken. Jg. — Č. =

čím se česá, hřbelec, der Striegel. D. — Č. = bití, Prügel. Dal mu č. (bil n. ošidil ho). — Č. = co se česá, konopć. Přisti č. Us. — Jg.

Česanina, y, f., výčesek, der Abfall beim Kämmen, Striegeln, Hecheln. Bern.

Česanka, y, f., nádívka, brádka. Krok.

Česati, česám n. česi, česej n. češ, česávati; česnouti, čisnouti, snul a sl, uti. Vz Mazati (vzorec). — abs. Česati (drbati) ano nesvrbi, stonati ano neboli. Mus. Ten češe! (beží). Jg. — co: ovoce (trhati, abnehmen, brechen, pflücken), chmel (škubati, pflücken); len, vlnu (vochlovati, Flachs hecheln, Wolle krampeln); sukno, bürsten; bradu, vlasy, kämmen. — koho. 1. kämmen (koně, striegeln); 2. biti, krákatí, řezati, peskovati, drbati, prügeln, gerben, putzen, kampeln, den Kopf waschen; 3. přetřepávati, pomlouvati, durch die Hechel ziehen; 4. sídití, bevortheilen, prellen. To jsem ho čisl. Us. — co čím: vlasy hřebenem, V., Kom., koně hřbelcem, Kom., chmel rukama, Us., rybu nožem (oskrábati, schuppen). L. — co s čeho: ovoce se stromu. Us. — koho za co: za vlasy (tahati, krákatí ho). Us. Vyčesal mu za vlasy. Us. — co kdy: Za času sluší hrušky č., višně trhatí i svým časem jahody shírati. Za zelena česane (trhané) kyšelé bývají. D. Za zelena česané rozumy (o mudrováním mladých). Ros. — se. Pes se česá, maje blechy (kratzt sich). Us. Česá se (kratzt sich) až do vrchu. Kom. Vlasy, když se nečesaji, v hromadu srostaji. L. Vzájem se kobyłky češi (o koních, když se obapolně po šijich hryzouce čisti, sich nagen = ruka ruku myje). L. — se oč: drbati se, utírati se oč, sich an etwas reiben. Česali se, oč mohli. Kom. — koho jak: psa proti srsti, Us., někoho do krve. Kom. Lab. S4. — aby. Č. vlasy, aby nesrostly.

Češen, snč, m., na Slov., hřeben, der Kamm. D.

Česko. Na česko, po česku, z česka, česky, böhmisch. Na č., v č. něco přeložiti. V. Mluviti po česku. Us. Z česka mluviti (česky zatrhovati). L.

Českoslovanský, böhmisch-slavisch.Mus.H.

Česky. Po česku (dat.; vz Po), ne: po česky. Sm. Česky rozuměti, mluviti. Us. Česky se naučiti. Háj. Česky si mluviti = pravdu. Ottersd.

Český (čech-bský, češ-ský, český, vz eh před -ský, s z šš.), böhmisch. Česká země (vz Čechy), království, národ, hory, Jg., jazyk, slovo (= slovo poctivé). V. Č. groš. Dva česká (groše, dual). Us. Ale tři, čtyři česká je šp. m. tři české. D. Utrícel od groše českého deset bílých peněz. Vz Groš. Urok český = 6%. V. Č. granát (= dobrý); kámen (nepravý drahokam), čin böhmischer Stein; orel, Fischaar, Meraclarder; les, Humberwald. D., Jg. Česká zemé matka chleba. Č., Lb. Nedaj v sé cuzozemcu, česká hlavo. Dal. Č. koruna také = země Čechy, Morava a Slezsko. Us.

Česle, česlice, e, f., tyčky před koly, aby na ně něrád nepadal. Můhl-, Schutzrechen. Us. — Jg.

180

Čest — Či.

Gl. 21. — ě) Poctiroſs, miravopćestnost, slaſnost. Ehre, Anstand. Jg. Pro č. něco činuti (že to slušno). D. Č. a kážen chovati, zachovati. V. — C. — panenská nerinnost. Ehre, Unschuld. Jg. Č. dívee odniti, vziti; o č. ji připraviti. Přišla o č. Ze eti panenské obloупiti. V. — ě) Proněseni dobrého úsudku o jiných. Günstige Ausserung über Andere. Ehre. Jg. Jedna č. druhou stíhá. — C. dobročinění, jakožto důvod šetrunosti. Ehre, Beweis der Achtung, Geschenk. Jg. Cti a darem dátı někomu neco (knihu). Syeh. — U kupečur. Přijmouti směnku pro čest. Rk. Den Wechsel honoriren. Rſs. — ſi cojimr. C. komu činiti, praesentiren. Us. — d). Či-tedlnost eti, úsudku jiných o někom. Ehre, Gefühl für Ehre. Jg. Č. v těle mítı. Cti prázdný. V. — ě) Č. úta, banket na něči česf. Ehren-, Gastmal. Jg. Prošiti někoho na č. k sobě. L. Býti u koho na eti. L. —

Čěstě = častě, hojně, häufig. Výb. I.

Čěstiti, vz. Ctitı.

Čěstivý = čtivý.

Čěstmír, a, m. Rkk.

Čěstně někoho přivítati, mit Ehren. ehrsam, ehrbar. Troj. — 2. — po částkách (zastr.) Sal. Vz Čest, 1. Theil für Theil.

Čěstnost, i, f., etihodnost, poctivosf., Ehrbarkeit, Ehrwürdigkeit. Tkadl.

Čěstný, (dríve: čestný; nyní: etný), eti-
hodný, poctivý, počestný, ehrbar, ehrsam,
Ehren-. C. rozmlouvání, Troj., lidé, povest
Zlob, přijnutí, peníz, úřad, městan oměst
ze eti, vz Čest), úd nějakého spolku, ozdoba,
manství, titul, stráž, J. tr., dar, jinéno, místo,
snrſ, slovo; čestným způsobem. Nt. Č. kríž,
medalie, legie, občanství, zbraň. S. N. —
Čěstně, čho, m., dar sudimu. L.

Čěstovati, vz Častovati.
Češalka, y. f., pontec. svrchek hlavy,
Schectel des Kopfes. Ssav.

Češe, ete, n. Čech (s příhanou). Mus.

Češe, zastr., čiše.
Češi, vz Čech; 2. Česati (česám).

Češka, y, f. Böhmin. — Č., český zemák, chutný, malý. Us.

Češka, y, f., vz Číše.

Čěsnictví, čísnictví, n., úřad číšnika. Maus-
schenkamt. D.

Čěšník, a, m., číšník. Mundschenk. Troj.
Čěsoun, u, m., rybí šupina (zastr.).

Čěspivo, a, m., močuba, pivodus, piják,
cin Bierbruder. D.

Čěsrati, vz Čechrati.

Čěstina, y, f., na Slov. češina, vše, co če-
ského jest, způsob, obyčej, zvl. jazyk; etwas
Böhmisches, Gebrauche, bes. Sprache. Čestin
známe ve dvou útvarech. Č. stará sahá od
doby Husitské nazpět do 10.—9. století;
č. nová od doby Husitské dosáhla v 16.
stol. znamenité vyše, v 17. stol. počala
po úpadku českého stafu rychele klesatı a teprv
od konce minulého století k svéžimu životu
se zase probrala. Kt. Ta kážáni z latiní na
čestin vyložiti dal. Res. Poněmělič Č Puch.

Čěstiti, 3. pl. -šti, il, čn, čni; čěšivati. — Čechem délati, böhmisch machen. — koho, se₂ —

Čěsuje = česule.

Česule, e, f., češulina, češulka, češnulečka,
češulinka = skóreпка, etwas Schalenartiges.
Č. želvová, slímačí; žaludová, dubova. (Schäl-
chen, Kelch). Jg. Nejez s pány třění, aby
češnky i pecky mezi oči neházeli. Res. C. od
jablka, od hršky. Res. — Jg.

Čet, u m., hromada, tlupa. Kat. 1455.

Ceta, y, f., Truppe (ném.), lat. turma. Č.
(v těloeviku) je sonřadi z dvou členův se
skládající. Vz Člen. Tš. Ceta vojenská déli
se na dvé poločety a poločeta na dva roje
(Schwärme). C. myslivečká, ženijní, zákоп-
nická, pěších. V četu — vstup! Vz Povel.
Rf. — C., pochod, výprava, der Zug. Po
vzeti těch míst vyslal z svého mocného
vojska 3000 vojákův na čety. Díl své čety
činili až do Štýrska a díl při Dunaji až do
vrchních Rakons. Sl. U. I. 28. Aby čísaf
Solimanovi město. Corona, kterého Doria
dobyl a odtud s Spaněly do turecké země
veliké čety činil, zase postonpil. Sl. U. I. 67.
Vz Čestovati.

Cetaŕ, e, m., der Zugsführer. Čsk.

Cetba, y, f, způsob četni. Leseart, Va-
riant. Stach. — 2. Vorlesung. — 3. Clánky ku
četni. Lesestiéke.

Čětina, y, f, třetiny, štětiny, štět — je-
hlíčí. Na Slov.

Četnický. Č. pluk. Gensdarmerieregiment.

Četnictvo, a, n. Gensdarmerie. Rk. Č
połni, vz Čsk. I. 5. 61.

Četnik, a, m. Gensdarm. Nz.

Četný, četen, tna, o, zahlreich, gross:
mnohý, vohný. C. shromáždění (veliké). C.
navštěvovaný. Us. Č. dań, voje. Rkk. Zástup
sien bě čtyrie hlukov četný. Rkk. 22. —
Četno = sudo. Na Slov.

Četovati = tāhnouti. Kteří (skůdčové) od-
td (z Algira) přijížděli a četovali. Sl. 134.,
152. Vz Ceta.

Čez, črez, cez — přes, durch. Na Slov.
Čez vodu Jg.

Čež = če + že, če — co, vz Co. Na čež
řekl. D.

1. Či, či-li, či-že (číž). Na začátku řeči =
zdá, zdáli, lat. an, num. (čili ne on je otec.
Ms. Ps. Co? či smrtelník mne snad zbouřiti
muže? Gnił. — Či v prostředku řeči) a) =
li, něm. ob. Nevím, či mu dal. L. (Mkl.
S. 169.) Ohlédá sa za hory, oj čili slunko
vyjde. Ss. Ps. 330. — b) = anebo, nebo svad
oder. Jdeš-li pak, či ne? Toms. Nevím, či
mu dal, či ne (dal-li neb nedal). Nevěděl,
zdaž to k dobrému povede či nic. T. Po zákonu
buděra (dual) im (dědinám) oba v jedno vlásti,
či sě rozdělita rovnú měrů. Rkk. 73. —
Lom., Br. — ě) Li-či, čili, lat. ne-an, něm.
ob-oder. V závěri, zvláště když -li před-
chází. D. Má-li umřiti, či nic. Lom. Potresci
nás, at zhyneme, jsi-li král, čili nic. Flav.
Oknem-li či dveřmi vyšla, nevěděl. Lom. —
d) Či-či (čili) r přímých otázkách. Či on?
či ne on? (= Jest to on či ne?). On to je,
on. L. V nepřímých otázkách. Či ty chces.
či nechež, musíš býtí moji. L. — Jg. — Poč

Či — Čich.

181

Mimo disjunktivnou otázku klademe ci, čili, na označenou tělož pojmu rozličenými slovy naznačeného: prašivi či malomocni. Km. Grammatika čili mluvnice uči atd. Vz věc: *Neho*. — e) *Zdaž-či*. Rozvaž, zdažtž to k dobrému, čili ne. Kom. — f) Čí s by, čiby = zdavy, zdaliby, něm, ob denn, ob wodl. Krok. — Vz Věta tázací, Aneb, *Neho*.

## 2. Čí = čí, zastr. (od čiti).

1. —čí, přípona jmen podstatných: krejčí, výběrčí. D.

2. Čí, zájmeno přisvojovací, skloňuje se dle „Dnešní“: sg. nom. čí, čí, čí; gt. čího, čí, čího; dat. čímu, čí, čímu; akk. čího, čí, čí; lok. čím, čí, čím; instr. čím, čí, čím; pl. nom. čí; gt., lok. čeh; dat. čím; akk. čí; instr. čimi. Či kniha je to? V číeh rukon to bylo? Na čím voze sedíš? Ani se či velikosti báti bude. Us. — Pozn. Čí některi chybujíce nesklouňují písce na pří. — Již bylo ustanoveno, v či domě bude eisár bydleti m. v čím domě. Ale čí (strč. čí, čja, čjě) skloňuje se úplně jako dnešní: čí (dům, zahrada, slovo), gt. čího (domu, slova), čí zahrady, dat. čím domu atd., vz na hoře. Ms. — V přímých otázkách = komu náležíčí? wessen? Či jest to dílo? čího díla? čímu dilu? atd. Ros. S čím služebníkem jsi mluvil? Ros. Čím rozkazem? Br. — Čí, zájm. přísroj. vztážné, wessen. Či kráva, drž se ji rohů i ocasu. Ten, či json ty včeti. Us. Ten vyhrávi, či lepší zpráva. L. Dó čí chlěb ji a pivo pí, toho písem zpívej. Ví pes, čí sádlo snědl. Prov. — Čí, něčí, irgend Jemands. Aníž stojíme o či bezživotí. Br. Ani čím kde zasloužil toho. Solf. — Číž, v přímých otázkách. Kníže se otázal: Číz json tito hrobové? Haj. — Číž, čížto = vztážné. Čimž se stalo, že jich mýsl vždy jedna bývala. Zák. sv. Ben. — Čížkoli, čížkolivék, wessen auch immer. Čížkoli ruka. Job. — Čís, čísí s kohos, irgend Jemandes. Čís peníz nalezl. L. — Vz Pařítí komu.

Čiba! Tak se vola na Mor. a na Slov. na čubky. Jg.

Číbek, vz Čípek. Tkadl.

Číbr, u, m., čábr, die Saturei. Jg.

Číbuk, u, m., tur., troubel k dýmce. Rk.

Čiča = moč, čičání. Wasser, Harn. Ros. — S čičou jítí, harnen. Ros. Dle Čičá.

Čičák, a, m. = čičal. Brunzer. Zlob.

Čičal, a, m., kdo čičá, der Harner.

Čičál, u, m., penis. Harnröhe. Us.

Čičánky, pl., f., moč. Der Harn. V.

Čičati, čičávati, u děti = pičkati, čurati, močiti, pissen, harnen, wiescherln. Die věc čičání. Lex. vet.

Čiči, čičí, čičí, volání kočky. D. Hietz, Mietz.

Čička, y. f. = kočka. Die Katze. D.

Čičořetka, y, f., černá jahoda, horůvka, Schwarzbeere. D.

Čícrati, čičávati = zvechtati ve vodě (to husáč, kachmič), mit dem Schnabel im Wasser herumspülen. Jg. — 2. Bídně někoho vychovat, můhšelig auferziehen. — koho: dítě. Koll. — se = bídně živu býti, kümerlich leben. Leška. — Jg.

Čída, y, f., střídavá pracě jednotlivév ku společnému účelu. Us. na Mor. Brt.

Čídlo, a, n. = nástroj zevnitří smyslový. Sinneswerkzeug. Čídlá chutnací (Geschmacksorgane). Hs. Čídlá: oko, ucho, nos, jazyk a vnitřní dutina úst, povrch kůže. Jhl.

Čifryčák, u, m., ozdoba ze zlatých, stříbrných nebo hedvábných port a šnůrek na uherských kalhotách. Na Slov. Jg.

Číh, u m. = čihání na ptáky, čizba. Der Vogelfang. Na č. jítí. Ros. Kdo chodi na č. ptačí s sítkami, ten bývá ve psí s ženou i s dítkami. Rým. — Jg. Vz Číž. 1.

Čiha, y, f., kladka, přes kterou se hutní provaz tahaí, aby se nestřel. Us na Slov. Am.

Čihač, e, m. Der Aufpasser. Jg.

Čihačka, y, f. Na čihačku jítí = na čihanou. Rss.

Číhadlo, a, n., spád, humenec, prsk, síť na ptáky. Pt. Č., místo k čihání. Vogelheerd. Na Mor.: tyky, Brt. V. Ptáky na č. likati. Br. Dabelské č. Kom. Ptáčník č. přístrojuje ptáky chytá. Kom. Na čihadla ptáky lapati. Ms. 1584. Vz S. N. II. 542.

Čihálek, Ika, m. Haftelmacher. Rk.

Čihaná. Na čihané býti. Auf dem Anstand sein. Sm.

Čihání, n. Č. na ptáky. Der Vogelfang. V.

Čihaŕ, V., čihaŕ, (Kom., Jel.), e, m., čížebník, čížebník, čizbář. Der Vogelsteller, Vogler, Vogelfinger. D. Horší je ptákům vábícího čihaře lahodné pískání, nežli rataje toho, kterýž je honí, hlas hřmotný. Jel. Sladece pískali čihaří, ptáky lapati myslící. Kom. — Jg.

Čihaŕský, čížebničký, čizbářský. Lauer-, Vogelsteller. Obchod č. i. č. bouda. D. —

Čihaŕství, n., čízebnictví, der Vogelfang, das Vogelstellen. Jg.

Čihatí, čižávati, launern, passen, belauschen, spähen. nachstellen, gattern. V.; hervorragen, (v obec. mluvě: čouhatí). Jg. — abs. Čihař (čouhá) to ven. Us. — čeho. Dábel dušie číha a mnoho jich tak potrhá. St. skl. Na hubu chleba č. Na Mor. — na koho, na co: na smrť něčí. Jg. Pes čiha na zajice. Us. Na úřad č. Jg. Myslivec čiha na srnu, čihař na ptáky. Us. Kdo mele, na výmelek číha (mlynáří). Kom. Čiha jako kočka na myš. — kde. Myslivec čiha za pšenici. Er. P. 395.

Čihavý, lauernd. Rk.

Čihnouti (zastr.) = tilmouti, pryč se bráti, weggehen. Ros.

Čihoun, a, m. Auflauer, Aufpasser. Rk.

Čihovitý, kreiseförmig. Rk.

Čihý, vz. Čehý. Neví, co je č. ani hat. Vz. Iloupý. Č. Na Mor.: tily. Brt.

Čich, u, m., (v obec. mluvě i v již. Če-chich: čuch, Kts.) Cich od či (či-jí). — C. = smysl, něm. Sinn. Výb. 1. Pět čichův. — Cichově lidstí vidie chlěb. Vavř. z Břez. Cichově a smyslově tělesní nemohou těch věcí pochopití; čichy siluješie micti. St. — C. = čichání, vónčení, das Riechen, Wittern. Cichu dobrého (mosu dobrého). L. Po čichu (v obec. mluvě: po cuchu) jítí. D. Míti č.

182

Čich — Činany.

(věttiti). Jg. Jelen a pes maji dobrý č. Ros. Bez čichu. D. Čichem někoho výsliditi. Rad. zvíř. — Jg. Vz S. N. II. 525.

Čichati, (čuchati, čmuchati, v obec. mluvě), čichávati; čichnouti, chnul a chl, utí = čičem, voněním ohledávati, riechen, schnuffeln, schnüffeln. D. — Č. od či-j-ati, kde za j nastupilo ch; analog. báchorka m. bájorka od bajati = lichou, planou řeč mluviti. Bz. abs. = vypařovati se, ausdünsten. Víno nezatkané čichne. až vyčichne. Jg. — ke komu, k čemu. Pes k němu čichal. Ros. Čichni k tomu. Us. — po čem. Po stopě. Us.

Čichný, dobrého čichu, gut riechend. Č. nos. Us.

Čichový. Sinnes-. Č. nervy. Geruchsnerven. Presl.

Čij = čili jest. Kat. 1474.

-čík, připona jmen podstatných znamenající obyvatele. Od jmen míst a zemi. Uponina na něco matného, opovrženého: Moravčík, Jihlavčík, Athenčík, Japončík. Ch.

Čík, a, m. = pískoř, Wettertisch, Schieke, Jg.; číky = nudle. Nudeln. Na Slov., Plk.

Čikati = šilhati, schielen. Jg.

Čikavý = šilhavý, schielend, übersichtigt. Us. (Bolesl.).

Čiklati = lektati, kitzeln. Na Slov. D.

Čikoli, čízkoli, čikolivék. Vz Cokoli, Či. Čikoš, e, m., maď, pastýř koní v pustách uherských. Rk.

Čikútkati = škytati, schluchzen. Na Slov.

Čil, věil, věilej, věilky = nyní, jetzt. Ros.

Čila. y. f., v čile = čitelnosť, Kat. 2323; čílošť, hbitosť, rychlost. Kat. 1049., 3180.

Čile, čerstvě. C. k něčemu se mítí (lebhaři). V.

Čili, vz Či.

Čilimník, u, m., laburnunn, der Bohnenbaum, slovo uvedené Preslem snad z rus. čilimb. Mz. 139.

Čilinda, y. f., cěpel u nože. Klinge des Messers. Us. u Kr. Irad.

Čilka, y. f., der Nerve. Rk.

Čilko, vz Celo.

Čilosť, i, f., der tklivosť. Empfindsaukeit. L., Ja. — Č., der äussere Sinn. Marek. — Č. = bedlivosť. L. Ráj. — Č., hbitosť, čerstvosť, ochotnost, bodrost, Aufgewecktheit, Rührigkeit. Lehbfertigkeit, Munterkeit. Jg.

Čilý; čil, a, o; komp. čilejsi. Č. = čijici, čiti mající, fühlend, empfindend. Jg. Pět čilých smyslů. Ráj. — nač: na něčí úsluhy, gerührt sein. Nečilý na bolesti. L. — Č. = nespici; bedlicí; čerstvý; wachsam, munter, frisch, rüstig, aufgeweckt, raseh, lebhaft. Jg. Churavý jest a čilým se staví. Sych. Č. jónák, pachole. Ros., vojsko, Troj., duch. — k čemu. Ke stvrzeni tě řeči velmi byli čili. Puchm. K zlosti. St. skl. Č. duch k umění. Plk. — při kom. Řeć byla pozorná a všecko při něm číle. Kom. — v čem: v smysle (bystrého rozumu). Kat. 602.

-čím, připona jmen podst.: ot-čím. D.

Čim, instr. sg. zájmena: co. Čím schudl?

Čím ho uhodil? D. — Čim: lok. a instr. sg., a dat. pl. zájmena: čí. Čím návodem stalo se to? Jg. — Čím, ačd. Čím nejspíše, čím nejpruďčejí. D. — Čim-tím. Jsou to ablativy miry zájmen: co, to. Lejnem čím víc se hýbá, tím víc smrdi. Čím víc kmotrů (strýčků), tím víc šelem. Čím větší selma, tím větší stěstí. Čím lepší věc jest, tím řídčejší bývá. Nt. Dobrý čím povysěnější, tím lidu milejsi. Č. Čím kdrve, tím lépe. Tim těže padá, čím kdo výs leze. Čím větší hlava, tím větší klobouk. Čím dál, tím hůř. Jg. Vz Tim (ku konci). —, Tim' se také vynechává: Chléb čím dále menši je. T. Dluh bývá čím dále mladší. Čím dále menším býti. V. Čím dále, vždy hůř, jakž ona baba řekla (když se schodů padala). Jg. — Misto čím-tím s komparativem kladě se: jakž-tak se superlativem n. kdo-ten s komparativem a superlativem. Jakž kdo nejvice účasten jest dobrého, tak i chvalitebný jest nejvice. Jel. Kdo nejvice jest účasten dobrého, ten i chvalitebný je nejvice. Kdo hodnějsi, ten Bohu milejsi. Zk., Mk. — Misto čím stárá také -li. Více-li chces. tím měné dostaneš. T. — Čim, na Slov. = hned jak. A čím (čim) se probudil, hned si pýtal žráti. — Číms, čímsi, vz Cos.

Cimborasso, a, m., hora v již. Americe. Rk.

Čimelice, pl., dle Budějovice; ves v již. Čechách.

Čimišnik, u, m., rostlina. Rostl. Schotendorn, Erbsenbaum.

Čímž, vz Čim. V.

Čín, u, m. = skutek, účnek, dílo. Die Handlung, die That, das Werk. Čin dovršený, dokonaný. Nz. Činčíni je dělaní a čin, což udělaný. Vážný v činech a řečech. Troj. Všechny činy a řeči tam směrují. Ros. Chvalitebný č. V. C. svatý, hrdinský. Stateční za hrdinské činy na rytřivší se pasují. Kom. Při zlém činu někoho postihnouti (ne: na činu). Vz Postihnouti. Ciny veliké provozovati, konati. D. Z čina = v skutku. Kat. 93. Milostný čin, smilování. Kat. 891. — Čin = způsob. Art und Weise. Jg. Počne Bohu sloužiti a čest boží mnohým činem ploditi, kláštery stavěti atd. Dal. Divie se tomu smyslově, kterýmto činem muož býti, že... Pass. 1495. Jakožto přirozeným činem u vajei počne se kuřatko oživati, i bude z vajee kuře odnikudž ueprálé, ale tu se z vajee obraceje jakožto přirozeným činem. Pass. 1495. Mnohým činem, tímto činem. Rk. Pečlivým činem ji Janu poručil. Hlas. = Leg., Pass., Ctib., Pulk., Tkad. Kat. 977., 1181., 1993. Všemi činy někoho k něčemu mítí. Anth. I. 55. — Čin porádek. V. čině = v pořádku, pořádně. Kat. 1824. — Čin = činčíni, způsob činčíni. Das Thun, was man treibt. Kassandra všech utikající zěnských činov, vieštie budúčich věci. Troj. — Čin, činy = stroje vojenské, věže, berany atd. L. Drevo na čin. L.

Cina, y, f., Cínsko, a, n. = China. Čínan, Chineseer; Čínský, chinesisch. = Popis Ciny vz v S. N. II. 527. — 535.

Cina, y, f. = figura na tkanině. Muster im Gewebe. Ten ubrus má pěkně činy. Hanka.

Činany, činčaný, čicany = hezký, hübsch, niedlich (v dětské řeči).

184

Činití — Činže.

č. mají. (1638). Er. — co přes'co: přes míru,
Ml., přes zákaz, přes napomenuti. Mk. —
**komu za co:** za spravedlivé někou č.
Kom. — co za koho, za co. Práci za někoho
č. Us. Prosby za někoho č. Arch I. 11. Po-
kání za hřídy č. Anth. I. 29. Tato se jim
pokuta činí za to. Tov. Co jest skod mimo
to, za to Beneš jemu má právo činití. Půh.
I. 264. — jak dlouho: A to činil jest za let
dvacetí. Výb. I. 387. To má č. — po 4 neděle při
obědě. Tov. 29. — co, koho čím, se čím.
Radosti co č. nevěděli. Vrat. 163. C. se ná-
městkem. Chc. 305. Proč se jinou činí nežli
jsi? Br. Tiem s činil, jimž nenie. St. Není
se tím, čím nejsi. Bl. Není se neviným. Us.
Nauky žítí naše činí blahoslaveným. L. Učinil
krásnou reč latinským jazykem. Háj. Ohen
nebeský činí strach blyškáním. L. Ten hoch
se činí zdravilým. Jg. Hloupýn se č. Jg.
Činití se mocným věcí (zmoenovati se ji). Sm. C. se veřejným úředníkem (vydávati se za
něho). J. tr. — (co) na co. Tato voda
činí na síru. Krok. Náklad, útraty na něco č.
V. Br. — o co. Casto měl jsem o to činití.
Cern. O to č. jest. Jg. Tuto jest č. o úřad
hejtmauský. Zer. Vi, oč jest činití. Ml. Má
o hrdlo, o česť činití. Vs. — s kým oč
— rokovati. O mír. V. Mití s někým oč činití.
Us. Ktoby s kým oč právem měl č. zemským.
Arch. I. 58. — (co) o čem. O lesích (= vy-
jednávati). Kdo chce pokoje, nečiní zmínky
o boji. Us. — co o čem podlé čeho: soud.
Nz. Opis, nákres, obraz, stůl podlé jiného.
Us. — co bez čeho, bez koho: Bez Boha
co dobře č. nelze. Jg. Bez pomoci hožské
nemůžeme nie č. Jg. Něči kažání (rozkazy)
bez rozpaći č. Kat. 2496. Bez odkladu něco
č. Us. — co na kom, na čem: na domě.
Us. Na tom zle mi činíš. St. skl. C. na někom
qtázku. Solf. Háj. — co pro koho, pro co.
Činitím to pro otcě. Us. Něco č. pro výstrahu.
Apol. Stěře pro Bůh činití. Jg. — co proti
komu, čemu: odpor. Jg. Rk. C. něco
proti Bohu. Výb. I. 248. Něco proti zápo-
vědi č. Mk. Proti své cti a zápisu něco činití.
Arch. I. 149. — co po kom = jako on,
dle něco. Hos. — se (komu) kde. Činilo
se mi před očima = zdálo se mi. Plk. Činili
se spravedlivými před lidmi. Jg. — od
koho, ed čeho. Činme od Boha počítek
a bude dobrý pořídek. C. Od radosti, od
lměvu neví č. Č. Počíte. Tato vazba je
dobrá. — se Ona se činila. Činte se (= pospěs
sj. Us. Činím se mu poručena. V. Činí se
(stavi se) nevěda, vesela. V., Ros. — se
s čím (pospichlatí). Činte se s polivkou! Rk.
— se komu. Čini se mi = zdá se mi. Jg.
Rk. — jakoby. Činí (činil) se, jakoby ne-
slyšel. Us. — Jel. Solf. — se komu v eo
v hod. Apol. — že. Lež cíni, že casto líde
nevění pravde St. — aby. A učmils, aby
zemi naplnil. Br. Tak sobě činte. aby
Nt. — adv. C. dobře, zle, neprávě, etnostne,
neslechtné. V. Zuámo č. D. C. si mužně,
znužile, opatrně, hrdinsky. V. Čin dobře
a práve, neboj se císaré ani krále. Prov.
Čin čertu dobře, peklem se ti odmění. Jg.
Muhý si skoupe, činí a spír. Res. Čin dobře
a véz komu. C. Čin dobře netáže se
komu. C.

Čink, čink, u, m., vz Činek. — Čík,
drívko do jitřní. Der Wurstdorn. D.
Činky, nek, pl., f., = dvě železné koule
dřevěnou n. železnon rukojeti spojené. Die
Hanteln. S činkami činíme veškeré pohyby
a vydrže paží, s poskoky, obraty a změnami
pospojů je spojujícé. C., paličky. Vz Tělo-
vik a více: Tš. 104.

Činlivosť, i, f., možnosť činění, Thunlich-
keit; činnosť, Thätigkeit. Ros.

Činlivý, thunlich; 2. thätig. L.

Činnik, a, m., činitel. Presl.

Činnosť, i, f. — sklonnosť k činění, die
Thätigkeit, Wirksamkeit, Aktivität. Jg. C
duševní. Ssav. C. mysli. Mark. Okres činnosti,
Wirkungskreis. D. Kdo s činnosti vstává,
s dukáty si hraje. Vz Pracovitosf. Lb. — C.
činění, práce. Die Thätigkeit, Beschäfti-
gung, Arbeit, das Geschäft. Jg. Sném ve
svých činnostech postupuje. L. K činnosti
někoho pobádatí. Nt. — C. = poroľant, za-
městnáni, femeslo. Das Gewerbe. C. v povo-
láni, v č. uvěstí, v č. nastoupiti. Sm. C. uči-
telská. Rk.

Činný, skloný k práci, thätig, wirksam,
aktiv. Jg. Muž č. = přečinlivý, D. život. =
Kůže není činu (dobře vydělaná). Us., Č.

Činoděj, e, m. Thatsache. Rk. Lépe:
skutek, děj, přiběh.

Činodějný, činodějský, zastr., thatsäch-
lich. Rk.

Činodějství, n. (zastr.), zaměstnání. Jg.
Handlung.

Činoherec, ree, m., činohrać, e, m., der
Schauspieler (novější). Jg.

Činohra, y, f., drama. Vz S. N. II. 535.
Das Schauspiel. Mezi tragoedii a komoedii
stoj č., která se má ku tragoedii jako ro-
man k eposu herojskému. Věskerý její obsah
spočívá na základě vážném, nedosahuje však
k nejvyšším a posledním zajímům člověčen-
stva, poskytuje zauzlení snadnější v výsle-
dek povzdý příznivý. Druh tento básniectva
dramatického zvlášť obliben jest v době
náši, dkez záliba ve vážné tragoedii vždy
více v pozadi ustupuje. Přednětem jejím
muže býti každá zajímavá událoš; nejvíce
se zanlouvají krasochní činohry, v nielž se
projevují psychologické rozpory, šastněho
rozřešení docházejice. KB 194. — C. s hud-
bou, melodrama. Rk.

Činopis, u, m., Thatbeschreibung. Rk., Jg.

Činosloví, n. Č. rostlin, Morphologie. Rk.

Činovaný. Č. tkaniyy, Formwaaren, facon-
nirte Waaren. Rk. Vz Cina.

Činovat, i, f., činovaté plátno. Doppel-
leinwand, Drillich. Us.

Činovatina, y, f. — činovat.

Činovatý, ze tří níti dčaný, dreitädig.
Č. plátno. Drillich. Kom.

Činský, chinesich. Č. zeď, náboženství,
jazyk. Vz Cina a S. N. II. str. 536. a nisl.

Čina, objevuje se jen ve složených: od-
počtu. Jg.

Činže, e, f., obyčejměji než: činž, e, m.; jako
něm. Zins z lat. census, vz s v ž. C. na

Činže — Čishti.

185

laupy, na kostely (poplatek penčú); na činži pole poděliti, na činži pustiti (als Zinsgrund überlassen); jinak: na činži pustiti, dáti — pronajmouti. L. Na činži seděti (na poli, z něhož se činže platí). L. C. z nájmu n. najemni, od domu, od krámu, od jistiny. Us. Dům ten mnoho činže dáva, vynáši. D. Činži zaprayiti, zaplatiti. D. Den odvádění činže. D. Veliká, vysoka, přepjatá. Někoho pro neplacení č. z bytu vypověditi; činži zvyšiti. V Praze platí se z bytův veľiká činže. C. napřed platiti. S činže sleviti, něco sraziti.

Činžebný statek, Zinsgut, emphytenti-sches Gut. Jg.

Činžovati komu — byti něčím poplat-níkem, zinsbem sein. L.

Činžovni, Zins- Č. pán, kniha, člověk (poplatní, zinspflichtig), D., dům, groš, po-platek. Rk. Činžovni groš v Praze: kdo platí z bytu domácímu pánu 300 zl. činže nebo ménč, platí obci z každého zlatého 3 kr.; pakli platí více než 300 zl., platí ji z kaž-dého zl. 5 kr. Č. daň domovní (Hauszins-stener), lépe: daň z nájmu domovního. Sb.

Činžovník, a, m., poplatník. Der Zins-mann. D.

Činžový. Č. peniz, grunt. Zins- Jg.

Čipčeti, el, ení. Kůže čipčí. Na Slov. Pipen.

Čípek, pku, m. Halszäpflein, Kehldeckel. Č. spadlý; spadení čipku. Lk. Spadl mu čí-pek (nemůže píti. Vz Opilee). Lb. — Č. (Stuhlzäpfchen) do končeníku strčiti, do zadku ypraviti, vyputti, yjednati. Lk. Vz Čep. — Č. — zátka (Spund). Na Mor.

Čipera, y, f., čiperný člověk. Ein flinker, witziger Mensch. Jg.

Čipernost, i, f., čiprnosť, čeprnosť, Flink-heit, Gewandtheit, Gelehrigkeit. Jg.

Čiperný, čiprný, čeprný; na Mor. čuprny — čerstvý, hbitý, obratný, bystrý, rychlý, pínk, frisch, gewandt, munter, hurtig. Jg. Č. děvče, zajíc, chlapec, pachole, Jg., diblik. Rk. Ironiekty: Tys také čiperný! Jg. Vz Holka. — Č. = vtipný. Č. hlava (offen). D.

Čipet, ptu, m., ozher. Rotz. Rostl.

Čipka, y, f., vz Čipky.

Čipkár, e, m., krajkár, Spitzenmacher, -händler. Na Slov. D., Plk.

Čipkárka, y, f., krajkárka, Spitzen-händlerin. Jg. Na Slov.

Čipkárský = krajkárský, Spitzenhändler. Na Slov. Č. obchod.

Čipkářství, n., krajkářství. Spitzenma-cherei. Na Slov. Plk.

Čipkovati, Zäpflein geben (nemocné). Rk.

Čipkovitý, zapfenförmig, vz Čípek. Rk.

Čipkový, od čipky, Spitzen-. Č. čepec. Spitzenhaube. Na Slov. Jg.

Čipkový, od čipku, Zapfen-. Č. bylina, čípek. Zapfenkraut. D.

Čipky, pl., f., na Slov. = krajky, Spitzen. Košile s čipkami.

Ciplenka, vz Smolka.

Čipleti, ejí, el, ení, tenčeti, číplým se stávati, schlank, důnn, hager werden. Jg.

Číplost, štíplosf, i, f., tenkosf, štihlosf, švihlosf, Schlankheit, Schmächtigkeit, Hager-keit. V.

Číplý, štíplý, na Mor. také štoupłý vysoký a tenký, švihlý, štihlý, schlank, schmächtig, V.; hubený, vyzábílý, churavý, hager. V. — v čem: v tváři (dlouhě, hubené tváři). T's. — C., bezrohý, ohne Hörner. C. kozel, koza, kráva. Us. — Jg.

Čiprný, čiperný.

Čír, n, m., zapražená polívka, Einbrem-suppe. Na Slov.

Čír, i, f., řídkosf. Kat. 1849.

Čírati co kam. Husa čírala pod sebe house. Us. Plz.

Číre = cele, ganz, völlig. Č. nahý. Kom.

Čírek, rka, m., čirka, y, f., druh divokých kachen. Kriekente. D.

Číridlo, a, n. = černídló. Na Slov.

Čířik, u, m., evrlikání, das Zwitschern. Č. vrabčí. Na Slov., Bern.

Čířikati = evrlikati. Vlašťovice čířikaji. Bern.

Čiriz, u, číříž, e, m., maz ševcovský, Schusterkleister. Na Slov. Jg.

Čirka, vz Čírek.

Čírlata, pl., n., ruda černosvětlá, snad léstěnec, Bleiglanz? Am.

Čirost, i, f., pouhosf. Lauterkeit. D.

Čírtě, éte, n., vz Čert. — Č., hromský chlapec, neposeda, Teufelsbube. Jg.

Čítek, tka, m., Teufelchen. Jg.

Čírtín, a, m., pták, der Braunkopf. Us.

Čirůvka, y, f., hliva. Honigtäubling. Berg.

Číry n. čirý = pounhý, samý, čistý, schier, lauter. Č. zlato, voda, skála, pole (offen), les, tma, noc. Jg. V otevřeném, círém poli. V. A co je útěsenie v hájich, v círých polích atd. St. Č. pláň. St. skl. V čiré noci. Ros. Pod čírym (ob. širým = holým) nebem. D. — Č. — bez barvy, o nerostech. Vys.

Číry-čáry, přílišné ozdoby. Jg., něm. Schnirkel; na botkách. Šp.

Čís = či jsi, bist du? Vz Čí.

Čís čísi, něčísi, irgend Jemandes; yz Čí; 2. = či jsi? wessen bist du? — 3. = Č., u, m., tuk, sádlo (zastaralé), zdrobnělé: čísek, sp. čízek, Mark. Mz. 139. Jako z číesa a tučnosti. Žal.

Čísa, y, t., Fett, Mark. Vz Čís, 3.

Číselna, číšna, y, f., mincovní dům, die Münze. D.

Číselník, u, m. Zifferblatt an der Uhr; Nummerverzeichniss. Rk.

Číselný, čísný, Zahl. — Č. slovo, pří-slovice, přehledy (Zahlenlisten), loterie, mira, soustava, poměr, hodnota, znamení, Ntz., písmeno (círové). D.

Čisl, a, m., zastr. číslo. Sal.

Číslice, e, f., Ziffer. Třída, sončet číslic. Nz.

Čísliti, il, en, ení = počítati, zählen,

Čítání — Čkáti.

191

pisu pozor mítí musíme lépe: čtouce dějepis.
Vz. Abstraka. Das öftere Lesen.

Čitánka, čitanka, čitanka, y, f. Cf. -átko.
V č. čisti. Citaci n. čitaci kniha. Rk. C.
pro školy, ku potřebě škol. Das Lesebuch.

Čitaný = čtený, gelesen. — C., počitamý,
gezählt. Vlk i čitané bře. Prov. Jg.

Čítárna, y, f. Lesezünmer; Lesecasino.
Mus.

Čitatel, e, m., pl. čitatelé. Vz Čimitel.
Troj., Jel. Lépe: čtenárt. Der Leser. Jg. —
Čitatelka, y, f. Die Leserin. — Citatelstvo,
a, n. Die Leser. Lesewelt. Krok.

Čitati, vz Čisti.

Čitedlně mohone býti a) citěno, empfind-
bar, Kom.; b) čteno, leserlich. Č. psáti. Us.

Čitedlnost, čitelnosf., i, f., citěni, čiti,
smysl. Empfindungsvermögen, Empfindung.
Empfindsamkeit. Jg. Moc čitedlnosti. V.
Hmotná č. = hmatání. tknutí. V. Pět čited-
nosti = smyslů. St. Nemajici čitedlnosti =
čichu. V. Lěkařstvi č. odnimajici (citi). Kom.
— Č. cizí bídy. V., Kom. — Č., moznosf.
čtenu býti. Leserlichkeit, Lesbarkeit. C. písma.
Ros.

Čitedlný, čitelný; čitedlen, dha, dlno,
= čit u. citěn býtí mohouci, empfindbar,
führlbar. Vitr jest ve svém vanuti č. Th. div.
Nečtedlné, což se učití ani znamenati ne-
máže. V. — Č. = kdo čije, citi, empfindend,
empfindsam, gefühvoll. Moc č. = smysl. V. Č.
nos. — čeho. Byl čitedlen mldob našich.
Kom. Byl čitedlen bídy a souženi jejich. Br.
— Č. = co se čisti může, leserlich, lebar.
Troj. Lépe snad: čitelný, zřetelný.

1. Čiti, čiji, čij, čije (ic), il, it, ití; v obecné
mluvě: čouti, čují, čul, ut, utí. Od kmené
čuv (m. čuvti), v se vysulo. Vz V. Ht. Dle
„Biti". C. = cítiti, fühlen, empfinden, wahr-
nehen, spüren; vončti, riechen; pozorovati,
wittern, merken; uvažovati, bemerken, er-
wägen. Jg. = abs. Pes čije. Us. Tehdáž,
když spi, ani slyši, ani mluví, ani čije. Rad.
zvíř. Nos maji a nečiji. Br. Spis neho čijes
(bdiš)? — koho, co: bodení, Jel., smrad,
vůní. Lom. Zvíře čije myslíve. D. Kočka
čije myš. D. Cije liška léčení. Jg. Cije kosa
kámen (= ten už čije pečení). Us. Cila myš
chléb. On to jíž čije. D. Aníž čiete kterých
pomocníkův, ješto by vás obránili. Troj. —
co kde: Cíji v sobě střely, bolesf. Us. Cíji
néco v duši. Us. V svědomi čil zoufání
a úzkosf smrti. Roz. Cíje vlka v žitě (cos).
Jg. Duše čije chuf v ústech. St. C. chuf
v pokrmu. St. Néco na sobě č. Jg. Boha
nad sebou č. L. Tof čije na svém svědomí,
že... Chc. 605. — Alx. — čím. Člověk
čije zrakem, sluchem atd. Lk. — co od čeho.
Pevné rány od ní čije. Troj. — co o čem.
Dříve než co cíti bylo o te vojně. Hněv. —
co do koho, se do čeho. Šastně umírilo,
kdo nečije se do ničeho. Jg. Kdo co zlého
do sebe čije, mní, že všicknji o tom mluví.
L., Šm. — komu odkud. Cíje mu v huby
(páchne). L. — o čem = pečovati. L. = se,
sich ftühlen, bei Gefühl sein. Jg. Ledva se
cíla, kde stojí. Cíjte se (= se stříci, na po-
zoru mítí). L. Cíje se to zlé daleko široko
(citi se, pozoruje se). L. — se čím. Sluhou

boha se cíti. L. Hořem sám nečije sebe. Výb.
I. 77. — se z čeho. Nečije se z radosti.
L. — se v čem. Kdo se sám v něčem čuje,
druhého v tom neviní. L. — s infinit.
Žádného po ních támoutí nečil. Biancof. —
že. Cijeme, žes to udélal. Us.

2. Čiti, ččeti, čnu, čni, čal n. čel (čnul),
čat, četi. Užívá se ho jeu ve složených:
načnu, počnu, začnu. Ale naležá se: čěli
začali. Jg. Vz ještě: Chouti.

Čiti, i, n. Empfindung. Sal. Mocí bez cítí
(aniž to citi). Us. Vz více v S. N. H. 542.

Čitka, y, f., cíti, Spur. Není o něm ani
citky. Us. Petrovic.

Čitny, kdo hned všeeko čije, vyčije, leicht
merkend. Toho musíte z räna vstätí, jest
citný. Us. (Jg.).

Čiva, y, f., čiv, u, m., nerv. Der Nerve.
Jg. pravi, že „čiv“ to jest, co se čije, ale ne,
cím se čije, je tedy spíše pro cizi slovo:
nerv. —

1. Číž, e. čízek, žka, čížík, a. čížček, čka,
m., čížíček, pták, der Zeisig. Kdo chodí s le-
pem na číže, na sykory, ten vynosi sýr a chléb
z komory. Rým. Vz Cih. — Číky = pe-
nize. Geld, Füchse. Lom.

2. Číž, vz Čí.

Čižba, y, f., lépe než: čízba, jako z slou-
žiti — služba. Jg. Vz -ba. C. = číhání na
ptáky. Das Vogelstellen, der Vogelfang. V.
Jiti na čižbu. Aesop. Čižby provozovati.
Rkp. 1584. — Jiti na čižbu = na civenou, na
cumendu. Us.

Čižbář, e, m. = Čihaŕ.

Čízebné, čho, n. Č. z panských čihadel
(plat). Gl. 22.

Čízebnictví, n. Der Vogelfang. Plk.

Čízebník, a, m. = čihaŕ. Vogelsteller,
Vogler. Br.

Čízebný. Lock-, Steller-. Č. pták (vábní,
zpěvavý), V., Br., kocour. Ros.

Čížek, vz Čížek, čku, m. Č. v kosti
= morek, tuk, mozk v kostech, lépe: čísek,
vz. Čís.

Čížkový, od čízka, Zeisig. Č barva. Jg.
— Č., od čizku. lépe: čískový, vz Čís.

Čízma, y, f., čížm. u, m., utherská polu-
botka. Ein ungriserischer Halbstiefel. V krpček
musi člověk na peníze robíť, a v čizmách jich
trávíť. Prov. na Slov. Jaká jest to robota,
jedna č., druhá bota. (Odvě nevkusný). Lb.
Čížmy také = ženské pantofle. V.

Čížmař, e, m., kdo čížmy dělá. Jg.

Čízný = schytralý, kdo vše vyčíhá, leicht
erspähend. Us.

Čk. Skupenina čk se neděli, tedy: ko —
čka.

Čkajovati = vyepati, zandati, stopfen. —
o co čím. Zedník čajuje roztrženou zeď droh-
ným kamením. Us., C. Na Mor.: držgiti. Brt.
Čkáti, čkám, al, án, aní; čkávati = šku-
bati, trhati, pflücken. — co: chmel. Us., D.
— Č. = čekati, vz toto. — Č. = schluchzen,
štkáti; čknouti, čkuu, čknul n. čkl, utí =
skytati. Čkáze mi Bern.

192

Čkavka — Člověčí.

Čkavka, y, f. = škytavka. Die Schluchze. Na Mor.

Čkavý, škytavý. Bern.

Čketa, y, f. — kůň. U přítele i čkety zbiti. Prov. (= i konč zabiti, ničeho nešetřiti). Jg. — C. — hlapec. Dal. Ze jest u vodění spatný rytieč a že u boji jest pravá dezketa. O 4 stěž. etn.

Článečný, Glieder-: artikelweise. Měst. bož.

Článek, nku. m. Vz Člen. C. přímý, ohnutý, vypuklý, vydutý, prohnutý, vykrouzený, přibývající, ubývající, nosící, příkryvající, lemovací, spojovací, rozdělovací, dělicí, samostatný, pridaný, hladký, okrášlený, poslední, Nz., krajuj (Oberbegriff), větší, vyšší, Hs., č. úvodní, Leitartikel, č. výry, Glaubensartikel, Us.; Voltaínu (Voltaische Kette). Sm. Prst mě 3 články, Glieder. Ml. Článekův výry je dvanáctero. Ml. — Ostatně vz Člen.

Článkování, n. Gliederung. Us.

Článkovaný, gegliedert. Údy kostmi článkované a spojené. Měst. Bož. — V botan. C. košfál (Stengel), osina, vlas, prašná nitka, šesulina (Hülse). — C. zvuk, ton. Artikulírte Töne. Jg.

Článkovati = články opatřiti; spořádati, gliedern. Jg. — co.

Článkovatý, článkovitý, článečkovatý, článečkovitý = články mající. Gegliedert. Ros., Rostl.

Článkovitosť, článkovanosť, i, f. Artikulation; Gliederbau. Rk.

Článkový, od článku, Glied-. Č. bolesl. Hlas.

Člap = zblunk, plump, patsch. Na Slov.

Člapkati, člepkati = střikati, spritzen. Na Slov.

Čle, čli, pl, f., nemoci, Seuchen. Cle pa-
nují. Na Slov.

Člen, (na Mor. član), n, článek, členek, článeček, čku, článček, čku, m. = spojení
drou těl, jimž se společně pohybuji, zvláště
dvou údů těla živočísněho, a to místo, kde
to spojení je, slove kloub. Das Gelenk, Glied.
Článkové ručou, nohou, prstů. Prst mě 3
články. Us. Článek = kotnik u nohy. Aqu.
Č. pátěre. Krok. — C. v řetěz, kronček.
Glied an der Kette, Kettenring. Haj. — Článek
= petlice k zavírání dveří. Dvěre jsou na
článek (zavřeny). Us. — Článek střebelný n.
košťahný, souček n. kolěnko na stěhle, Hahn-
knoten. C. u třtiny, zeliny, dřeva (výroky
popřené). Jg. Sítí bez článkův (uzlíků). V.
— C. — částka těla živočísněho. Das Glied.
Tělo člověčí složeno je z mnoha článkův.
Jg. — Článek = jedna kosa v prstu od jed-
noho příbli k druhému. Das Glied. C. hřbetní.
D. — Člen nějaké společnosti, úd. Mitglied;
cě, jednoty rádný, mimořádný, čestný tvo eti),
člen rady, akademie. Us. — Člen (v letořeku)
— Glied, Reihe, pořadi nejmeněn ze čtyř evi-
cenčův se skládající (nehledě ku krajinkům).
Člen stojí čelmě, bočně. C. levý, pravý, kraj
dlen; čl. prvý, druhý. Tš. — Člen (Glied
der Gleichung, der Proportion). krajný,
střední, prvý, druhý, třetí, čtvrtý; č. srovnat-

losti. Člen za člénem, č. po členu. Nz. —
Článek řečí. Podmět a přísudek v rozsudku
jmenuji se články. Také: Absatz, oddělení
řečí. Ros. — Člen, das Geschlechtswort,
lat. artieulus. Člen jest přůvodem ukazovací
zájmeno a má předmět jakožto známý ožna-
vovatí. Ve sloranských řečích nerycinním se
konsekrentně. Stará slovanština má člen, který
se na konec adjektir (ne substantiv) připojuje
a s nimi jedno slovo činí a který se zájmenem
ukazovacím: j (ji), ja, je (on, ona, ono)
totožný jest. Tedy bocós čaragatos madrъ
člověkъ a: ó bocós čaragatos madryj (i. e.
madrъši) člověkъ; ale čaragatos člověkъ a:
ó čaragatos také jen: člověkъ. Mkl. S. 124.
Ostatní slovanské řeči shoduji se se staroslov.
a to tím více, čím starsí památky jich před
očima můme. Věllé toho utvořil se napodo-
bením něm. členu samostatný člen, ku př. na
Slovensku, v Lužiíce a v Čechách, který co
do zvuku totožný jest s ukazovacím zájmenem
ten. Slov.: Ktivo kravo si drajší prodal,
to pisano al' to črno (Kteron krávů si draže
prodal, tu straku neho tu černou)? Kopitár.
Bůh jest ta nejvyšší moudrosť. St. (Mkl. S.
127.). Vz Ten. Přísrojovací adjektiva z pra-
ridda členu ku konei nepřírěšují. Z ciesařova
rozkázanie. Kat. 204. Deeřinu odpověď. Pass.
Na císarově dvore. Pass. Tvář králové. Br.
Který z těch obou němil vůli otcovu? Br.
K císarovn dvoru jítí. V. — Naproti toma:
za synem císarovým. Kat. 260. V rytýrovom
zamku. Pov. 291. Do rytýrovho zamku.
Pov. 287. (Mkl. S. 131.). — Adj. členem
v zadu opatřená mají často význam substantiv:
moudrý, hříšný. Mkl. S. 133. — Vz Přídavný.
Článek punkt, artikul, paragraf. Der
Artikel. Č. výry, článkové výry. D. C. vo-
jenský. Jg.

Členitosť, i, f., die Gliederung. Č. hor-
natiny. Die G. des Gebirges. S. a Ž.

Členitý, gliederig, gegliedert.

Členný. Dvou-, tři-, čtyř-, více-, dvoj-, troj-, čtvero-; kolikeročlenný. Nz. Gliederig.

Členosměr, u, m., Blühendecklage. Presl.

Členove, vce, m., gegliedertes Thier.

Členýš, e. m., živočích, polymeridon. Ssav.

Člověckost, i, f. Menschliches Wesen,  
Menschlichkeit, člověčí povaha. Ssav.

Člověcký m. člověčský, komp. člověč-
tější; člověctěji. — C. = člověčí, lidský,
menschlich. C. přirození, právo, povinnost, Jg.,
Pass., nemoc. St. skl. — C. = zdvořilý,
vlidný, höflich. Ctib., Tkadl.

Člověctvi, člověčství, Leg., člověčenství,
n. V., člověčenstvo, a, n. = člověčí přiro-
zení, stav člověčí. Die Menscheheit, mensch-
liche Natur. Jg. Od Marie Kristus vzal člo-
věčenstvi. St. skl. — C. = poddanost, slu-
žebnosť, otroctví. Arch. I. 160. Die Leib-
cigenschaft. V člověčenství uvěsti. V. Člo-
věčenstvi někomu slibovati, připovidati
(huldigen), z člověčenstvi (z poddanosti) pro-
pustiti. V. — Člověčenstro, člověctvo =
lidé, pokolení lidské. Die Menschen, Mensch-
heit. L. — C. — Jg. — Vz Vš. 563.

Člověčí, lidský. Menschlich, Menschen-
C. přirození. Troj. C. postava, tvař, hlas,

Člověčí — Čmoulík.

193

tělo, Ros., obyčej, syn, život, chod, spasení, masso, unění. Jg.

Člověčina, y, f. Smrdi tu č. Menschenfleisch, -geruch, -koth.

Člověčisko, a, člověčiště, čte, n. Jest dobré č. Ein guter Kerl. Us., Jg.

Člověčný, člověčí, menschlich. By byl člověk blahověčen, stal se za něho člověčen. Star. pís.

Člověk, a, človíček, čka, m. Der Mensch. Člověkъ dle Miklosiče: člověkъ a človъ = slu; skr. cru, řec. zlu, słyšeti, κλιω slavim, lat. cluo sluji, goth. hlu̯n-ma sluch, Fk., 49., co ve slovanském také mluviti znamena. Cfr. slovo, Slovan, slavík. Schl. — Dat. sg. člověku, ne: člověkovi; akkus. sg. staryj (roven nominativu) ve rěení: byli za jeden člověk. Mk. Vok. sg. člověče. Pl. nyní lidé, lidi, lidem, lidě, v lidech, lidmi; u starých: člověei, člověkové, Alx., často ve smyslu: poddáni. Gl. 22. Dal mu tri člověky. Hāj.

— Č. pláče, škytá, křičí, žátla, bleptá, mluví, rozpráví, učí se, modlí se, směje se, jásá, vzdychá, hořekuje, naříká, skuhrá bolesti, stěna, chroptí, kašle, kýchá, šeptá, koktá, breptá, hůbu, skripá zuby atd. Pt. C. vysoký, tučný, tenký, číply, hubený, zdravý, churavý, mladý, starý, letitý; rádýn, porádýn, správný, převrácený, převrhlý, dobrý, rytírský (rytíř), duchovní (kněz), tupý, télesný (smyslný), Jg., pracný, robotný, Er., obutý (1. hloupý, 2. zatvrzelý, drzý), nevazaný, nevycepovaný, nevycválaný, výmluvný, nevýmluvný, nevyopalený, nevystáłý (k nevystání), kovaný, Rk., lehkokrevný, horkokrevný, těžkokrevný, chladnokrevný. Vz Letora. Já nebohý č.; č. udatný, učený; kdo jest ten č? Nt. — Slovo „člověk“ se u adj. často vynechářá: Moudrý (člověk) dobře jedná.

Zk. — To není pro mne člověk. Č. jako č. Kabát dělá člověka. Sm. Člověk člověku Bůh i děbel. Pk. Č. Člověk člověku bohem (ylkem, zhoubem). Č. mysli, Pánbůh obmysli. C. míní, Pánbůh mění. C. na jednom Bohu, ale ne na jednom příteli dosti má. V. Člověka po řěč poznáš. Není ten č. v těmě (temeno) uražen (není hloupý). Č. protřelého čela (nestydatý). Jest tvrdě šije člověk. Jg. Jeden č., zádpý č. (= svědek). Pr. Č. časem se mění; C. všady má své vady; Kůň jest jednou hříbětem, člověk dvakrát dítětem; Čl. jako dobrá hodina; Dobrý č. jako löto. Dobře hnízda člověk (ani kuře nerozhněvá); Jak důdy ten člověk (1. povolný; 2. nejapný).

Č. Všecky lidí (Všichni lidé) všecko vědli. Lb. Člověk není čáp, aby svět čistil; Až se přestrojíme, i u nás lidé budou; Všecko se lidmi přemůže. Pk. Vrchy sa neschodia, ale l'udia ano. Mt. S. Člověk rosa, na trávě; Bůh č-ka č-kem trestá. Sk. — Č. vzhledem na marnový staw. Jsem člověk (slabý, křehký).

By největší byl člověk, tedy přece je člověkem. Jg. Nebudu člověkem, když to neudčám (poctivým). Neřád člověk; prase člověk (sviňák). D. — Č. vnitřní = mysl, č. zevnější = tělo. V. — Č. = muž, Mann.

Mensch. Jest tu nějaký člověk. Us. Dobrý č. Har. — Za jeden č. býti = dohromady držeti, zusammenhalten. D. Ne jeden č., ne za jeden č.

č., ne za jednoho člověka = nesvornost. V. — Č. — poddaný, dědičný, chlap, poddaný s celou svou rodinou, der Leibeigene. V. Dal jim ves a ve vsi tři člověky s hojnými dědinami. Hāj. — Vz Gl. 22. — Č. = nem. man. Mlčením obráti člověk kam chce (nědále dojde). Prov. Chce-li č. živ býti, musí pracovati. Toms. Mohl by se č. potrhati. D. Na to se nemůže č. spolehnouti. C. nemůže vše znátí. Č. by rád, ale často nemůže. Ml., Rk. Č. by fekl, že . Us. — Vz Vš. 563. — Č. = já. Č. mu za blázna. Č. pracuje a on lenoší. Us.

Člověkopis, u, m. Anthropographia. Menschenbeschreibung. Jg.

Člověkosloví, n. (Anthropologie) duševní, tělní. Nz.

Človíče, ete, n., dítě, ein Menschenkind. Ros.

Človiček, čka, m. V. Aní človíčka není dona (ani živé duše). Gar Niemand. Vz Člověk.

Čluba, y, f., slupnice, die Pflugsäule. D.

Člun, u, člumek, nku, čluneček, čku, m. = malá loďka, bárka, ein Nachen, Kahn, die Zeile, Schmaue, Fahrzeug. Jg., V., Br. — Č. vybárskýj. V. — Č. tkadleevský. Das Webschiff, Weberschiffchen, die Spule, das Schiff, der Schütze. Jg., Br., Tkad. Tkadlech přehazuje člumek, v kterém je cívka (— s nitmi). Kom. — Člunek n. loďka na kadidlo (v kostele). Us. Die Weihrauchbüchse. Ds.

Člunař, člunkář, e, m., lodník, Schiffer; 2. Kalmacher. Jg.

Člunkovitý = ke člunu podobný, nachenartig. Č. kost. Presl.

Člunkový, člunový. Nachen-; Webschütz.-. Jg.

Člup, u, člupek, pku, m. = kopee, vrch, Hügel. Ros. Na Mor.: Cupek. Brt.

Čmalikovati = pomazati, besudeln. Zlob.

Čmalil, a, m., čmařič, kuchič, der Sudler. D.

Čmání, n., čmanina, y, f. Unkraut. Na Slov. Krok.

Čmáranice, e, čmáranina, y, f. Gekritzel. Rk.

Čmárati, čmářavati, špatné psáti, kritzeln, schmieren. Us. — co čím kde: křidou na tabuli. — co kam: na papir. Nt.

Čmarykati = mazati, čmárati. Jg.

Čmel, štmel, e, čmelák, a, m., čmela, y, f., čmelík, a, čmoulík. Čmelí m. vělík n. pělík, Ht., rus. šmel', na Slov. šumel od šuměti. Sf. Č. rod věel kosmatých v zemi bydlících. Jg. Č., medojedka, die Hummel, Erdbiene, Feldbiene. Leg., Dal., Jel.

Čmelík, a, m. = čmel; 2. die Hühnerlaus. Us.

Čmoud, u, m., čmud, smoud. Jidlo smrdi čmoudem. Us., D. Dampf, Brandgeruch.

Čmouditi, čmuditi, il, děn a zen, dění a zeni, čmoudivati = čaditi, rauchen. Toto dřívi čmoudí. Us. — co: tabák = kouřiti. Plk. Kouř čmoudí strop.

Čmouha, y, f., šmouha (na šatech). Ein Fleck. Us.

Čmoulík, vz Čmel.

Kottův: Česko-něm. slovník.

13

196

Čtení — Čtvernásobný.

ction). Jg. Č. mítí; č. o nějakém svatěm
(legenda). Šm. — Č. (rozdílné). Když se
všeliké přepisy nějakého písma v jednotli-
vých místech zod sebe liší, tedy slují ta místa
čtení, něm. Leseart. Mark.

Čteník, šteník, u, m., baliček n. míra mo-
tané příze. Ein Zaspel. Dva čteníky činí pra-
deno (Strähn) malé. Us. — Č. baliček příze
nepočítaných niti. Us. — Č., čitanka, Lese-
buch. Na Slov. Plk.

Čtený, gelesen. Č. kniha. Us. — Č., po-
čitaný, gezählt. Vlk i čtené běre. Prov.

Čtice, e, f. = nechuf, osklivosť, práz-
nota, tesklivosť, hore. Lucifer padl ne je-
dnakú čtieči srdee. St. Aby aneb chválu
vzal aneb pekelného ohmé čtieči. St. Jakož
každý duostojen bude odpočinutie aneb čtieč.
St. — Pozn. Č. navrhuje: tštice . tesk. Vz
také Kat. 1390., 2023., 2395. Der Ekel,
Widerwille.

Čtinoba, y, f., leerer Magen. Zlob.

Čtirý, štirý, aufrichtig, bieder. Jg.

Čtitel — čitatel, čtenár.

Čtitelný, vz Čitedlný.

Čtrnáct, i, vz Pět. Vierzehm. Za 14 dni
= za dva týdny, za dvě neděle. Us.

Čtrnáctero, a, n. V. Vierzehm.

Čtrnáctery. V. Vierzehmerlei.

Čtrnáctiletý. V. Vierzehnjährig.

Čtrnáctý. V. Der vierzehnte.

Čtrnda = čtyři. Jedna, dvanda, třínda,
čtrnda. Er. P. 27.

Čtu, vz Čisti.

Čtverácký; čtverácky, po čtverácku, pos-
senhaft. Kom. — C. —. zlý, klukovský, bů-
bisch. D. Vz Čtveráctvi.

Čtveráctvi, n., žertování, šáškování, žert.
Possenreisserei, Schäckerei, Possen. Č. čiti,
znamenati, Jg., délati, prováděti. Us. — Č. =
prohnanosť, chtyrost, Durchtriebenheit, Schla-
heit; taškářstvi, die Büberei, Bubenstreich,
Spitzbüberei. Us. — Jg.

Čtveračiti, 3. pl. -či, -rač, il, ení; čtve-
račivati = dováděti, šáškovati, laškovati,
kutiti, tropiti, Possen reissen o. treiben,
schäckern; chlapcovsky si počínati, taškáriti,
buben, Büberei treiben. D., Jg. — Po (mě
čtveračili. Sych. V zahradě s dětní č.

Čtveračivosť, i, f., dovádivosť. Lust zum
Schäckern. Jg.

Čtveračivý, dovádivý, hravý, possen-
trejbend, neckisch, schäckernd. D. — Jg.

Čtveračka, y, f., dovádiva ženská; 2.
taškárka. D. Vz Čtverák.

Čtverák, a. čtveraček, čka, m. = chytrý
člověk a) vesely, žertěr, sášek, kopa, feina,
Lustigmacher, Schalknarr, Spassvogel, Schä-
cker, Possenreisser; b) lotr, padouch, kluk,
selma, taškář, Buhe, Spitzbube, Schurke,
Schelm (zastr.). Jg. On je čtverák, co je ho koli.
Us. C. se s klukem kočuje (rovný s ro-
vným; vz stran příslavi: Stejnosť, Podobný).
Č., Lb. — C., hrač v kostky n. karty, Spieler,
Würfelspieler; dlg. V. udavač za časů Ne-
ronových. Gl 22. — Č., u, m., čtyřlaný
mezník. Gl. Ein viereckiger Grenzstein.

Čtveraký, vierfältig. Bern.

Čtveran, u, m. Viertelkreis, Quadrant. Rk.

Čtvercový, Quart. Rk.

Čtverče, etc, n., jedno ze čtyř spolu zro-
zených déti. Vierling. Mus.

Čtveree, rce, m. Č. v geometrii, v arith-
metice, Quadrat, vlastně — mocnosť (moc-
nota) stupně druhého, mocnosť druhá (čtverec).
a² = a druhé mocnosti.

$$
(a + b)^2 = a^2 + 2ab + b^2:
$$

druhá mocnosť dvoučlenu rovná se čtverei
prvního a čtverei druhého členu a dvojná-
sobnému součinn obou členáv.

$(a \pm b). (a \pm b) = a^2 \pm 2ab + b^2.$

Vz Nz. str. 232., Mocnosť. Nz. — Verscho-
benes Quadrat = kosočtveree. Sp.

Čtverečnosť, i, f. Die Quadratur, der
quadratische Inhalt. Sedl.

Čtverečný n. čtvercový. Č. stopa, sáh,
síf, číslo, míra, Nz., míle. Quadrat, qua-
dratisch.

Čtvereňina, y, f., pole na 4 brázdy vy-
hanné. Us.

Čtvereňiti, il, čn, ční = 4 brázdy vy-
hati. Us. Planů. Auf 4 Furchen ackern.

Čtvereň, vz Čtveriti.

Čtverhran, u, m. Viereck. Sedl. Sesta-
viti se v čtverhran. Us. Vz Povel.

Čtverhranatiti = čtverhraniti.

Čtverhranatý, lépe: čtverhraný.

Čtverhraní, n., viereckiger Platz. Rk.

Čtverhraník, u, m. Sedl. Viereck.

Čtverhraniti, il, čn, ční, čtverhranatiti, D.,
viereckig machen, quadriren.

Čtverhranitý, Rostl., viereckig.

Čtverhranosť, i, f., V., čtverhranatosf.
Kom. Die Quadratur, Viereckigkeit. Vz
Čtverhraný.

Čtverhaný, čtverhranatý, čtverohranatý,
čtverohraný, -hranný, čtyrhranný, čtyrha-
natý, viereckig. Jg. Č. místo, Br., hrob,
Lom., kämen, kostka, Kom., trouba, vojsko,
míle, šik vojska, sloup, talíř. V. Co bylo
čtverohrané, to činí okrouhlým. Jg. — C.,
neotesaný, nemotorný, vierschrětíg, unge-
hobelt. Kdo se č-ný narodil, kulaty nebude.
Prov.

Čtveriti, štveriti, čtveřivati, 3 pl. -ří, il,
ení = hráti, čtveračký obchod vésti, spielen.
Ros. — C. = k měsečn sahati, šibalstvi pro-
vozovati, bentelschneiden. Reš. — co: pole
= po třetí orati. Puch. — C. = na 4 dily roz-
dělití, roztrhati, zerviertheilen.

Čtverka, y, f., vier Stück, Vier, der Vierer,
Viering, Vierling. Č. v kartách. L. — Čtverky
— brány, majici čtvero paprsků. Kaub.

Čtverkovati, co = čtyřmi násobiti, vi-
řach nehmen. Sm., L.

Čtvermo, po čtyrech, po nohách i rukách,
auf allen vieren. Jg. C. lézti. Br. Po zemi
c. behati. V. Po č. lézti. Us. (Bosk.)

Čtvermochodec, dec, m., der auf vieren
geht. D.

Čtvernásobný n. čtveronásobný, čty-
rnásobný. V., Br. C. níf. Us Čtvernásobné
neco zaplatiti. Us. Vierfach, vierfältig.

198

Čvrtarchový — Čtyrka.

Čtvrtarchový, čtvr archu obsahující
Viertelbogen.-

Čtvrtee, e, f, z čtvrtice, čtšt, ein Viertel.
Čtvrtee lotu. Rad. zvíř. — Č. = čtěrty díl
věrtele, neb v 1/16 korce. Ein Massel. D. Ne-
strkej věrtel do čtvrtce. Prov. Jg.

Čtvrteční, -čný, donnerstägig. — Č. takt,
Vierteltakt. D.

Čtvrtek, tku n. tka, m. - čtvrtý den
v témdní (po neděli); v obecné mluvě: štvr-
tek, v již. Čech. štřek. Kts. Donnerstag.
Č. tučný (n. masopustní, před postem, der
fette D.), zelený (před velkonočí). Jg. Teče-li
na tučný č. voda kolejí, zdaří se len. Hrš. —
Čtvrtek, dar místy farářům a učitelům o ze-
lený č. dávaný. Gl. 22.

Čtvrthodina, y, f. Viertelstunde. D.

Čtvrthodinný, viertelstündig. D.

Čtvrtiletý, vierteljährig. V.

Čtvrtina, y, f. Kom. Č. dědictví. D. Ein
Viertel.

Čtvrtiti, 3. pl. -ti, il, cen, ceni; čtvrtivati,
viertheilen. — co, koho. Kat ho rozčtvrtil.
Ros. Chléb č. Sych. — kde: před městem,
za městem je čtvrtili. V. — co čím: chléb
nožem.

Čtvrtka, vz Čtvrč. Č. lokte, papíru. Rk.

Čtvrtláník, a, m. Viertelbauer. D.

Čtvrtletí, n. Každé č. Ein Vierteljahr,
Quartal, Quatember.

Čtvrtletní, vierteljährig V. Č. plat. vý-
pověď, závěra, výkaz. výtah, náležitosť se-
znam, přehled. Sp.

Čtvrtliberní, viertelpfündig. D.

Čtvrtliberka, y, f. Viertelpfund. D.

Čtvrtně, č. n. — čtvrtee. D.

Čtvrtní, čtvrtmý, Viertel. Č. hejtman města
(čtvrtník). Viertler. V. Č. složení knihy,
Quartformat. Č. n. čtvrteční takt. Viertel-
takt. D.

Čtvrtnice, e, f, malé dělo. Gl., Star. let.
— Č., mira, Viertling. — Č., čtvrtačka, zi-
mnice. Ja. — Č., vz Čtvrtnik.

Čtvrtník, a, m., vz Čtvrtni. — Č. = čtvrt-
láník; představený čtvrti. D. — Č., u, m.,
Quadrant. Gl.

Čtvrtnota, y, f, čtvrtková nota. Viertel-
note.

Čtvrtodenní (čtyrdenní, co po čtyři dny
trvá). Č. zimnice. Us., která každý čtvrtý den
se objevuje, Č., čtvrtačka, čtvrtodenka. Ros.

Čtvrtohora, y, f, nejmladší hora, na roz-
dil od prahor, druho- a třetihor. Tertiár-
gebilde. Krok.

Čtvrtroční, vierteljährig. Jg.

Čtvrtý; čtvrt, a, o. Der Vierte. Č. den
mésice. V. Za půl čtvrta dne. Br. Po půl
ctvrtu dni. Br. Bije čtvrtá (hodina). Po čtvrté,
za čtvrté. Sám čtvrtý. D. Po čtvrté hodině.
Us. — O neurečitém zakončení „čtvrt, a, o“
vz: Radová číslovka.

Čtvrtýmecitmý, zastr., děr vier und
zwanzigste. St. skl.

Čtvrtýnáctý, zastr.. čtrnáctý, der vier-
zehnte.

Čtyr., vz Čtvero.-

Čtyra (v obec. mluvě štyra), y, f., St.
skl., na Slov. - z evikér, Zwitter. Plk.

Čtyrák, u, m. Ein Vierkreuzerstück; vier-
spänniger Wagen. Us.

Čtyřtvrtní takt. Vierteltakt.

Čtyrdenní nemoc, čas. Us. Viertägig.

Čtyrdílný, viertheilig. Reš.

Čtyrdrátový, vierdrähtig. D.

Čtyree, ree, m., dohytce čtyrleté. Us. Pe-
trovie.

Čtyrhlavý, vierköpfig. V.

Čtyhrnanatý atd., vz Čtvero.-

Čtyři, pro všecky tři rody. Vier. Sklo-
ňuje se takto: čtyři, čtyř (zastr. také čtr,
Mkl.), čtyřem, čtyři, v čtyřech, čtyřmi. Ně-
kteři spisovatelé jako i mluva obecná uži-
vají kromě nominativu muž. živých bytosti
ve všech pádech místo ř tvrdého r: čtyřy
stromy (ženy, slova); se čtyrmi pamámi.
V nom. při mužských jménčech životných
dloužitá se i v čtyři synové. Kz., Jir.
Čtyři hadi, hadové, dubové, muži, hosté atd.;
ale čtyři ryby, kosti, ženy, slova, pole, te-
lata, duby, meče. Zivá miuva lidu skutečně
tak vyslovuje cítíce velmi jemne rozdíl v plu-
ralu mezi nominativem masc. s jedné a mezi
akkus. masc., nom. fem. a neutr. s druhé
strany. Sklánějíf se číslovky tři a čtyři dle
i-ových kmenův, při nichž masc. vyvinula
v pl. nom. zvláštní koncevku, totíž ve, zta-
žené č: čtvrie, třie. Jest pak záhodno, aby-
chom v písme neničili tohoto rozdílu sprá-
vného, jaký dosud ční lid mezi pl. nom.
a mezi akkus.. jehož neživotná masc. uživaji
místo nominativu, pročež u nich přivlastek
i přísudek musí státi též v akkus. (=nom.,
akkus. pl. fem.): síhle duby, duby jsou síhny;
to jsou krasné tulipány, ale: vy jste pravi
tulipáni. Prk. V obec. mlurč všude š m. č
a v genitica: štyrech, instr. štyrma. — Č.
(ćetyrije), skr. katvar, řec. τίτταρες goth.
fidvör, lat. quatuor. Schl., Fk. 436. O odvo-
zeni vz Šf. Mus. 1848. I str. 235. — Před
čtyřmi nedělmí. Jeden ze čtyř. Po čtyřech.
D. Někdy i kůň na čtyřech nohách se po-
klesne. V. Čtyry oči více vidí než dvé. V.
Všecky čtyry roztáhnouti (padnouti jak
dlouhý tak široký). D. Spí na všecky čtyři
boky (tvrdo). Mezi čtyři zdi někoho za-
mknouti (do vězení). L. Čtyř prstů síří. Jg.

Čtyřicaterý; -ter, a, o, vierzigerlei. Jg.

Čtyricátník, a, m., kdo má 40 a více
let, ale jestě ne 50. D. Ein Vierziger.

Čtyricátý, der vierzigste. D.

Čtyricet, z čtyři-deset. Vz Číslovka. Gt.
dat., lok. a instr. čtyřiceti n. čtyřiciti. Vierzig.

Čtyricetidenní, vierzigtägig. Us.

Čtyřicetiletý, vierzigjährig. D.

Čtyřicetkrát, vierzigmal. D.

Čtyricitka, y, f. Die Zahl Vierzig.

Čtyřikrát, viermal. D.

Čtyřistý, čtyřstý, čtyřstý, der vierhun-
dertste. V.

Čtyrka, y, f. Vierer. D.

Čtyrkrejcar — Čuch

199

Čtyrkrejcar, -krejcarák, u. m. Vier kreuzerstück. Rk.

Čtyrlałoký, vierlappig. Rk.

Čtyrletí, n. Quadriennium.

Čtyrletní, šp. přy m. čtyrletý; ale Jg. uvádí obě slova, za doklad má Us.

Čtyrletý, vierjährig. Č kůň.

Čtyrliberka, y, f., ein Gewicht von vier Pfund; 2. dělo, ein Vierpfünder. Us.

Čtyrliberní, vierpfündig.

Čtyrlistek, stku, m. Vierblatt.

Čtylisty, -listný; čtyřlistný, -listý, vierblätterig. Jg.

Čtyrloketní, -loktový, vierellig. Jg.

Čtyrmecítma, vz. Jedemmečítma. Číslovka.

Čtyrmecitmý, der vier und zwanzigste. D.

Čtyrměšíčný, čtyr-, viermonatlich. D.

Čtyrmideát = 24. St. skl.

Čtyrnásobný, vierfach. Jg.

Čtyrnedělní, vierwěchentlich. Krab.

Čtyrnohý etc., vz. Čtveronohý etc.

Čtyrřadý, vz. Čtverořadý. D.

Čtyrřádkový, vierzeilig, vierreihig. Rk.

Čtyrsemenný, viersamig. Č. bobule. Rostl.

Čtyrlabičný, viersylbig. D.

Čtyrstěn, u. m., vz. Čtverostěn.

Čtyrstopý, vierfüssig. Č. ton, Vierfuss-ton. Rk.

Čtyrstup, u, u. (při těloeviku). C. na pravo n. na levo utvořený: a) bočně; b) čehně. T8.

Čtyrstý, der vierhundertste. Us.

Čtyřůhelný = čtverouhelný.

Čtyrůhly, vz. Čtverouhelný.

Čtyrvěderní sud, viereimerig. Us.

Čtyrzubka, v. f., ove dvouletá čtyrzubá. Vaň. Vz Čtyrzubý.

Čtyrzubý, vierzähnig. Č. ove. D.

Čub, u, čubek, bku, m., (zastar.), der Schopf. v pol. chochol, įstice. C. u ptákův (hřeben-, vrcholek). Kohout má č. D. = č. hory - cch. Gipfel, Bergkuppe. Jg.

1. Čuba, y, f., šuba, šubka, čubka, šubice, cubice, šubička, čubička. O původu vz Mz 82. = C. = veliký plášť n. jemu podobný šat. Schaube. Kurfyršťové stáli v svých čubách. V. = Č., veliký kožich, ein Pelzrock, Wolfspelz, Wildsehur. Jg. C. moudrého necini. V čubé nosí moudrosť (to těch, již pro satstvo velebeni býti chtějí). Ros. Chodl v šíbalové čubě. Vz Lstivý. Lb. Vezmu na sebe čubu liščí. Lom. Na svini čubu vložíti (= česf nehodným prokazovati). C. = 2. Čubka, šubka, šupka u rozu, aby vůz držela, když s vchu jede, korytko, nákolník, zavírka na kolo, hamovačka, valovec, podtahovák, zavěračka, kolotěž, kaška, Sp., na Slov. hamovník. Us. Spankette, die Radesserre, der Hemmschuh. Jg. = 3. Čuba, na Mor. = kudla, zavířák, Schnappmesser. Ch. = 4. Čuba, čubka, čupka, čubička, y, f., psice, fena, kudla, tístá, suka, hodka; čoubě,

čubicka, čubiče, die Hühnm. Betze, Luppe, Zenehe. D. Č. bělí se, honi se, těká, se kotí. Čuhu nechati pobehnoutí, svázati. Č. se odhonila psem stejného plemene. Sp. Č. = kurca, Hure. Us.

Čubatka, y, f. Haubenmeise. Rk.
Čubatý, schopfig. Č. kačka. L.

Čuběí, Betzen- Má č. tlamu nevymáchanou hubu, erzloses Man).

Čuběinec, nce, m., Hurenhaus, Bordell. Jg.

Čuběiti se, 3. os. pl. -ei, il, ení; čuběvati se s kým kde: po polich = psíti, kurviti se, huren.

Čubiče, etc. n., štěně. Deh.

Čubička, y, f., vz. Čuba, 1.

Čubiti, il, en, ení čub, chochol na hlavu staviti, Schopf machen, damit zieren. Jg. = koho: koně. L., Sp. = 2. = krákati, zausen.

Čubka, vz Čuba, 1-4.

Čubr, vz Čabr.

Čubrněti, čl, čn, ční = čekati, cůměti, hocken, warten. = na koho. Nebudu na něho č. Us.

Čuc macku! (Tak kočky se odhánějí). Us.

Čuča, f. = čuda Us. Dle Kača.

Čuček, čku, m., šamrha. Kreisel. Jg.

Čučeti, el, en, ení skryt býti, sich bergen. = kde: v trávě. Krok. Čuc, jako ves pod chrastou. Bern.

Čučka, y, f. čočka. Na Mor. Ch.

Čučky, skrytě, ticho, verborgen, still. Na Slov. Bern.

Čučo, čučko, a, m. pes. Na Slov. Plk.

Čud, u. m., na Slov. div, Wunder. Baiz. = C. = cad. Rauch. Us.

Čud, a, Čudín, a, m., něm. der Finne. = Čudsko, Finnland. = Čudové na pobřeži baltického moře. Rk. Čudové, vz o nich více v S. N. II. str. 553., 554. = Čudský, finnisch.

Čuda, y, f., běhlá ženská, liederliches Weib. Us. Stoji jako č. = neohrabaně. Jg.

Čuditi = čaditi, rauchen. Jg.

Čudivý, co čudí, rauchend, rauchig. Jg.

Čudlek, u, m. = vojtěska, Spargelklee. Na Slov. Jg.

Čudný; čuden, dna, dno. Na Slov. = divný, wunderbar, sonderbar. C. mrav. Páni majú čudnú chuf. Baiz.

Čudo, a, n. = čud, u. Na Slov.

Čudovati se, na Slov. diviti se, sich wundern. = se čemu. Baiz.

Čudové. = Čudský. Vz Čud, a.

Čuha, y, f., hruhý sedlský plášť. Na Slov. Koll.

Čuhajda, y, f., nepočestná osoba, eine gelechte Person. Jg.

Čuhoun, a, m., čahál, Gaffer. Us.

Čuhouněti, 3. pl. či, čl, čn, ční; čuhounivati = čekati, cůměti, warten. = kde. Nebude pořád u tebe č. Us. Turn. = na koho. Us.

Čuch, u, m. = Vz Cich.

200

Čúcha — Čvrček.

Čúcha, y, f.; pl. čúchy, Pelz-, Bärschuhe. Jg. — Těž boty. Us. v Krkonos.

Čuchati. Šf. Vz Čichati, Čuchati

Čuchonec, nce, m. Esthländer.

Čuchonsko, a, n. Estland.

Čuchonský. C., jezero. Jg., Šf. Vz S. N. II. 553., 554. Vz Čuchonsko.

Čuchta, y, f., špinavá osoba. Lenivá č. Us. Eine Schlampe.

Čuji, vz Čiti.

Čujík, a, m. = čuvík.

Čujný, wachsam. Na Slov.

Čulati = čurati. Na Mor.

Čuližný = směšný, spassig. Us. Buděj.

Čumbrk, u, m., knoflík rostoucí na klo-
boucí (hořkém lupenu) a chytající se šatů. Us.

Čuměná, č., f. = čumenda. Jiti na čumě-
nou. Us. Byli jsme na čuměné. Us.

Čumenda, y, f., čivěná, čuměná. Děti
byly na čumendě. Us. Das Warten (der
Kinder) bei Gastereien auf Kuchen usw. Jg.

Čuměti, 3. pl. -či, -měj, měje (ic), čl. čn. ční; cunivati - stručti, vyčivati, vorragen. Cunim to ven. Us. — C. = čilhati, pásti, čekati, lelkovati, okoučeti se, zvl. na dar čekati, lauern, lauschen, naulaffen. Jg. — na eo kde. Na kus chleba čuměl v sini, před dvermi. Us. On na une čumí jako pes. Us. Nač zde čumis? Us. Množí po vsi čuměji. Us. — Puch.

Čumič, e, m. Der Lauscher. Vz Čuměti. Jg.

Čumidlo, a, n. Lauscher, Gaffer. Čumidlo
bylo na čumendě. Us. Vz stran přislovi:
Hloupý.

Čun, u, m. = člun. Na Mor. Jg.

Čuna, y, f., čunka, svinč, Schwein, na Mor.
Meerschwein. Brt.; kańka na papíře. Tinten-
kleks. Jg.

Čunče, ete, čunč, ete, pl. čunata; čunčitko,
a, n., čumé, podsvinéce, sele, cucavé prase.
Ferkel, Šang-, Spanferkel. Jg. Čumče kvika.
Us. — C. — nový zák. Schulfuchs, der Strutz,
Pennal auf den Universitäten. Jg.

Čundati, čudynati = plácati rukama
(u děti), mit den Ilinden klatschen. Jg. Čun-
dej! čudynej dítě pánu Bohu. Čudynej rucičky,
tata koupil boubičky (botičky, strevičky).
Us. — Jg.

Čuně, vz Čunče.

Čuník, a, m. Tímto slovem se volá
prase. Jg.

Čuniti, il., čn, ční; cunivati = čunkami
pomazati, kleksen. — co komu čím: papír
inkoustem.

Čunka, vz Čuna.

Čupek, vz Čub.

Čupěti, čl, čn, ční, seděti jako Turei.
Bern.

Čupka, y, f., lěpe Čubka. Jg. Vz také
Šupka.

Čupnout - sednouti si (malým dítkám
se tak říká). Llk.

Čuprný = čiprný.

Čupryna, čuprynka, y, f. — vlasy z předu,
cub na vrehu hlavy. Der Schopt, Haarschopf
auf dem Kopfe. Kon. Vzali se za čny.
C. mu vstáva (vlasy se mu ježí). Us. Děti
komu po čupryně (v leb). Popálil si čupriny
= sín si škodil. Vz Škoda. C. — Č., u konč.
vlasy mezi ušima nad čelem. Der Schopt. L.

Čuprynatý, co má čuprny. Rostl.

Čur, čurban, u, m., býval u Slovanů
mezník z hrubého čtverhranného kamene.
Krok.

Čuradio, a, n., hrnee s děrou k zaléváni,
polévák, Brt., Sprengtopf. D.

Čurák, a, m., kdo čurá. — Č., u, m., penis.
Zlob.

Čurati, čurivati (u děti), dštití, čičati,
pičkatí, harněn, píssen, wischem. Jg.

Čurek, rku, m. Čurkem těci cícouren,
rieseńd. Z vredu tekla materie čurkem. Us.

Čuřidlo, a, n., na Slov., karikatura, Zerr-
bild. Koll.

Čurík, a, m. = umazaný. Rk. Ein
Schmutziger.

Čurna, y, f., svinč. Us.

Čurně, čte, n., čumě.

Čuš, čuž, čužko, zastr. = totiž. Mus.

Čušeti = tichým býtí, still sein. Na Slov.

Čutelka, y, f. Flaschenkürbis. Us., Jg.

Čutora, y, f., trouhel u dýmky. Na Slov.
Mundstück. — 2. polní láhev. Sp.

Čuvík, a, m., sejček. Na Mor. Kauz.

Čuvíkati. Sova na vězi čuvika (kříči jako
sejček, schreit wie die Eule, wie der Kauz).
Płk.

Čuviněti čunčeti. Kh.

Čužnouti - mrznouti, fríeren. Čužne tam
Us. Mor.

Čv. Touto skupeninou nepočíná se mmoho
slov: čvachati atd. Ilt.

Čvachanice, e, f., das Gefletsche. Jg.

Čvachati se kde: v bláté, ve vodě,
quatschen. Us.

Čvachavý, quatschlicht. D.

Čvančti se, čl, čn, ční = máchati se. —
se kde. Děti ve vodě se évaněji, fletschern. D.

Čvaňhati se ceplichati se. — se kde:
v bláté, ve vodě, patschen. D.

Čvíkota, y, f. = kvíčela. Krammetsvogel.
Na Slov. Płk.

Čvilikati zpivati (o vrabeči, vlašfov-
kiči), zwitschern, evrlikati. Koll.

Čvirinkati švirinkati, schwirren wie
die. Lerehe. Skriváneči čvířinkaji. MM.

Čvrčala evrčala.

Čvrček, eka, m., v ohe. mluvě m. evřeek.

["Dálí — Dana-e.", "205", "staž, dalí a náhradnou dělkou; dalí; cf. lehk-ejí = lehě-ejí lehěí. Positivem forma ta i významem nezdá se býtí, jakož obzvláště druhý příklad dokazuje: Čím kdo dalí atd. = vzdálenější, quo quis remotior, by wieviel Jemand entfernter. Positiv musil by býtí: dálý. Bž. S ním se srovnáva prot. Hlymlar přidávaje komp. mlazí. — D., vz. Dál, i, f.", "Dalibor, a, m., zeman konojedský. Vz v Jg. o něm. Mistr nouze nanučí Dalibora houisti. Nouze nanučila Dalibora houisti. Prov. V.", "Daliborka, y, f., bývalé vězení pro stavy české v Praze r. 1497. dostavěné. Vz Gl.", "Dálina, y, f. = dálka. C.", "Dáliti, 3. pl. -li, dal (imperat.), il, en, ení; dálivati, entfernen. — se čeho. D. — co, se od čeho. Tkad. Jest bezpečnějsie, takoyčě od sebe dáliti věci, v nichž libost má tělo. St. Zlě, od své ženy d. sě přieliš. St.", "Dálka, y, f., dalekosf., odlehlosch, die Weite, Entfernung, Ferne. Má dálky šest honův. Ros. To je dálka! Takovou dalku kamenem dohodil. Jg. D. trí mil, ne: od trí mil. Do dálky házeti, hleděti. Z dálky, v dálce 100 krokův; v stejné dalec. Nt. Na dálku. Us. D., co by slyšel (Hörweite). Sm. D. hazeci (Wurfweite), střelná (Schussweite), úsluní, (die Entfernung des Periheliums). Krok.", "Dálkoměr, u, m. Distanzmesser. Bur.", "Dálkost = dalekosf. Rk.", "Dalmacie, e, f. V. Dalmaticien. Dalmatsko, a, n. Sm. = Dalmat, a, Dalmatinee, n. Dalmatan, a, m. Dalmatier. — Dalmatský. V., Háj. Vz více v N. S. II.", "Dalmatika, y, f., levitka, církevní oděv diakonův; nosí se přes albu. S. N. Die Dalmatik.", "Dálnost, i, f. = dalekosf. Die Ferne. St. skl.", "Dálný = daleký, fern. Z dálných zemi, vlasti. Rkk.", "Dálost, i, f., událosch, Begebenheit (zastr.). Jg. Vz Dálý.", "Dálši řízení, až do dalšího řízení. Rk. Protož hned dále vyčítá tary dalšími slovy a ukazuje. Br. Vz Daleký.", "Dálý, od dátí, der gerne gibt. Tys dálý — až nie = skoupý. Jsouf lidé dalí a brálí (kteří radi dávaji a berou). Ch.", "Dálý, co se dáló, geschehen. Dálé od něho věci. Jel. D. věci, škody, bezprávi. Troj. — D. = daleký (zastr.), fern. S tolik jest blízý Boha neb dálý. St.", "Dáma, y, f., z fr. dame a to z lat. domina. Eine Dame. Velikou dámu dělati. — Dáma, hra ve vrhcały, das Damenspiel, Damenbrett. V. Hráti v dámu. Táh v dámě. Udělati, mítí dámu. Us. — D. v kartě, královna, die Königin. — Jg.", "Dama, y, f. = jáma. Na Mor. Ch.", "Damascenka, y, f., šavle dobra, jaké se dříve dělaly v Damasku. S. N., se zlatým a stříbrným vykládaním v železnuž a oceľových pracích. Rk. Savle neb hlaveň vykládaná. Damascierter Sabel o. Gewehr. Jg.", "Damašek, ška, m., mě. v Syrii, Damaseus. Damaščan, a, m. — Damašský. Br. — Damašek, šku, m., damast, květovaná látka hedvábná, vlhěná n. plátená (dle města Današka). —", "Damaškový. D. ubrus. Us. Damascener.", "Damazina, y, f., kulaté karlatko. Mor. Ch.", "Damínový. Koupím ti šáteček d. Er. P. 215.", "Dampfdestillation, překapování parou. Mk. — Damfekochung, vafení parou. Mk.", "Dampfschifffahrtsgesellschaft, společnosť paroplavební. Mk.", "Dámský oděv, krejčí. Rk. Damen-, Frauen-Dán, a, m. Ein Dünec. Dánové. Vz -čan. — Dánsko, a, n. Dänemark. — Dánský. Pk.", "Dań, č, f. (druhdy gt. dani), dańka, daněčka, y, f. Tribut, der Schoss, die Schatzung, Abgabe, Gabe, Steuer. Jg. Dań m. dani (dań), lit. důnis, lat. donum, z koř. da (dři-tí) připony ń. Vz N. Co dań? co berně? Vzhledem na dávajícího: dań, vzhledem na berančího: berně. J. tr. Vz Berné. D. příma a nepříma. Přímá dań ku př. dań z hlavy, grušován, domovní, z příjmův, z prenešení vlastničtví (dědiční, kupní, kolek), třídní; d. nepřímá a) ze spotřeby u vůžní smyslu (dań potravní), b) cla. Vz S. N. I. 651, a násl. Vpověná, těžká, ze psů, ze sladu, židovská, spotřební (Consumosteuer), z důchodů, z příjmů, z dědictví, z oken, ze stavení, z nápojův, z výdělku (výdělková), náležití, pozemní (pozemková, Us.), z listu průvodního, z pasti, J. tr., čtvrtletní (v hornictví), Am., za vypálení n. paličná (Brandschatzung), Th., živnostní, Us., potravní, válečná, vedlejší (príplatek), nynější n. jsoucí, uložení, řádná, mimorádná, panská, dominikalní, vybraní, zeznáká, dodatná, říšská, statní, kolková, zeměpanská, nahražená, povinná, úročení, z nákladův (Aufwandst.), z vydání, z piva, z cukru, ze zboží, ze živnosti, z nájemného, z pozemkův, z domů, z inseratův, z nádhery, na přepych, ze sladu, na místní policii, ze solí, z nápojův, z potravy, Šp., ze statkův, z poli, na nápoj, D., z příjmův, pro chudé, od porážení, Sm., roční, palní, najemní, pozemková n. z pozemkův, výděleční n. životní, remeslická, opozdilá (riickständig, podovní n. z domu, potravní, zadržalí, Us., pomočná (vedlejší), Jg., z pečenicích v přirodninách, z pastvin, Nt., živá (dávání drůbežě). Gl. Rozvrh, sražka, výkaz, vyměření, uložení, výnos, druh, břímě, seznam, výměra dané. Sp. Dań někomu n. na něco uložití; d. rozvrhlosti, zapraviti, odespsi, ustanoviti, uložiti, rozepsati, vybirati, prominouti, vyměřiti, platiti, J. tr., vypsatí (lepe: rozepsati, Os.), Jv., zapsati. z něčeho ustanoviti, vyšetřiti, zvýšiti, zvětšiti, odváděti, rozdělití, odpustiti, vymáhati, vrátiti, Sp.; dobytí dané někomu, J. tr.; dań někomu (na někoho, V.) naložití, z něčeho dávati, přirode platiti, za sebe u. za někoho platiti. Us. Svobodný od dané. D. Osvobození, osvobozený od daně. Us. Přirážka k dani. J. tr. Sražka z daně; sjednatí se s někým o dani; spůsob uložení dané; pravidlo při ukládání dané; někoho danemi ztěžovati; sprostiti osvoboditi od daně; nešoda v daních; zákon o dani; kytiance v dané (ne přes dań !!); změna v dani. Sp. Zemi v dań porohil. Dal. Dań na někoho vzkłádati. Br. Tataré dań četnů vz křesťany položichu. Rkk. D. ot zlata dávati. Alx.", "Dana-e, y. (e), f., decra Akrista argoského,", "", "", "", "", "", "", "", "", {"bbox": [473, 1870, 834, 1891], "category": "Text",

206

Dana-e — Daraus.

z níž Jupiter zplodil Persea spustiv se k ní
deštěm zlatým. Vj.

Dana-us, a, m., syn Belŭv, bratr Aegyptŭv,
otec 50 deer, Danaoven, s nimiž z Aegypta
do Arga uteck, kdež panoval 50 let, až ho
Lynceus zavraždil. Na útěku z Aegypta sti-
halo ho 50 synův Aegyptových deery jeho
sobě namouvajících. K rozkazu otocuu každá
z deer kromě Hypermnestry v noci svatební
manžela svého zavraždila, začěž v pekle vodu
do nádob děravých vážiti mutsily. Vj. —
Danaově = Rekově.

Dańčák, a, m., s příhanou tak juenuje
kraják horáka krkonošského pro jeho zpěvnou
řeč. Patera.

Danče, vz Daněk.

Dančí, vz Daněk.

Dančice, vz Daněk.

Dánčík, a, m., danský pes, črtovitý. Ssav.

Danda, y, f. — Daniel; 2. batle, ein Flü-
gelkleid der Kinder. Us.

Dandin (fr. danden), hlupák, łupas. Rk.

Dandy, ho, m. (děndy), švihák, ang.

1. Daněk, ņka, daněk. (dannel, e, Kom,
danyel, e, V.), dańhel, daněl, e, dančělek, lka,
m., der Schaufel-, Tann-, Damhirsch; daně-
liee, dańka, danělka, dančice, danči koza, f.,
das Damhirschkuh; dančě, etc., dańčátko, a,
n., dančě, etc., dančlátko, a, n., dańčí tele,
das Hirschkalb. — Dańčí kůže, zvěř, stav,
tele. Damhirsch. — Daněk slove spíčák, když
mu vyrazí spíce, potom slove slábý daněk.
Sp. Lov, honba na dančí zvěř. Sp. Daněk
se stríli na čekaní, na dráze stopově, na shone.
Sp. (Vz. vie v S. N. II.). —

2. Daněk = Daniel. Gl.

Daněl, vz Daněk.

Danělový, danielový, dańkový. Dam-
hirsch. Danielové maso. V.

Dańhel, vz Daněk.

Dání, n. Das Geben. Dání se do něčego.
D. Dání mezi živými (Schenkung unter Le-
benden); d. pro smřt (Schenkung auf den
Tödesfall). J. tr. Dání milosti; dání ruky.
Šm. Něco rukou dánim slíbiti. Dání let (Min-
derjährigkeitsnachsicht). Rk. D. koho do
novin. Jg.

Daniel, e., n. a., m. Daniele nazval Bal-
tazarem. Br. Danyel (zastr.), Dańhel, Danda,
Daněk, na Slov. také: Danýš.

Daniełný, dáni podrobený, steuerbar.
Trest. zák.

Daňk, u, m., z něm. Dank = děk, děko-
vání. — D. = odplata, Belohnung. V. Daňk
obdržel v kolbě (vyhrál). V. — Dank wissen,
sagen. Budu Vám toho vděčen. Díky komu
ciniti, vzdávati. Mk.

Dańka, y, f. = vz Dań; samice dančí.
Sych. Vz Daněk.

Danně = oddaně. Kat. 818.

Danni, od daně. Kopa koz danních. Gl.
D. linic. Steuerlinie. Trest. zák.

Dáno = lat. datum. Dáno v Praze dne
28. listopadu 1871. a dne 3. srpna 1876.

Dánsko, a, n. V. Vz Dán. Vz vie v S.
N. II. — Danský. Vz -ský.

Danubi-us, a, m. (Danubius), lat., Dunaj,
řeka.

Daný, vz Dáti.

Danyš, e, m., Daniel. Jg.

Daphn-e, Vz Dafne.

Daphni-s. Vz Dafnis.

Dapiti se (dápití) = náhle se objeviti,
auf einmal erscheinen. Kdejsi se tu vydapil
Us. v Klat.

1. Dar, u, dárek, rku, dářeček, čku, m. Das
Geschenk, die Gabe. Dar od da (dá-ti), r je
priponou. Schl. Na dary se neohlížejice. Ér
Cti a darem někomu něco dátí (verehen).
Sych. Dary bráti. Něco v dar, darem někomu
dátí. (šp.; co dar). V. Dostal to darem. Us.
Něco někomu darem poslata. Kram. Dary
a poety dávati, dary darovati, vydávati, darem
poctiti, obdariti někoho. V., Háj. Dary ně-
koho nasytiti. V. Dar chudým na penězích; d
přírody. Nt. Darem co dostati, obdržeti. Jg.
D. štědrého večera. V. D. na svátek. D. Dar
eti; ku počet daný. D. Dar za dar, darmo nie.
Jg. Dary Boha a lidi těsi. Trnk. Prov., Lb. Dar od
zlata a stríbra. Háj. Kočiči dárek a zas brálek.
Prov. Jg. Není toho úřadku, aby neměl
svého dářku. D. dar nověch léta. Res. Na
dařích někomu něco dátí. Chě. 449. Dary od
někoho vziti. Kat. 2502. Chtěli dar z ciziný.
K. Poh. 697. Kdes ty ten šátek vzal? Od
pamy Marjánky daru dostal. Ss. Pís. Dar
kužecí. Res. Darem, dary někoho porušiti
(k sobě nakloniti). V. Dárkové a darové
oslepuji oči. Stele. Darové ukrocují i bohy
a převracují úmyslní lidské, zvlášť ženské.
Troj. Ujímaj se na něm dary boží... tlusťel;
vz stran příslovi: Télo. C. Nesuť za dary,
pomni na máry. Vz Spravedlnost. Lb., Koll.
C. Kdo malému daru nepovděčen, nepětšího
nezasluhuje. C. Dar za dar, slova za slova;
věc za věc, řeč za řeč. ( C Kdo koho má
rád, dá to darem znát: Když dáš, cos sám
dostal, nejlepší dar. Lb. Dar bývá chutnéjší,
dává-li ho vznesejší. Pk. Daleko snáze
jest darův nebrati, nežli vezma jich tomu po
vůli nebyti, od koho to veznes. Rb. Které
věci a jak se mohly jiným darovati, dary
z milosti neměly jiným na škodu býtí; jak
se měl obdarovaný k dárci zachovati (de
strées, práva). Vz Rb. str. 191. — 192. Stran
příslovi vz ještě: Darmo, Kráva, Krmiti, Kůn,
Lačný, Mazati, Měšec, Mlýn, Mydliiti, Nic,
Oheň, Pytel, Soudee, Vůz, Zlatý. Vz také
Rb. str. 265. — Dary boží, dary boží = chlěb,
jídlo, Brod, Speise. Z daru božího = z lásky
boží. L. — Boží dárek. To je b. d! (člověk
matný, hloupý).Us. — Dar, dary (dobré od Boha
dařený), Gabe. Gaben, gute natürliche Eigen-
schaften, Talenten. Jg. Dar od přírození. To
je zvlástní boží dar. D. Má veliké do
sebe dary vtipu, umění; dar cistoty, rozumu.
V. Dary ducha; mítí veliké dary (vlohy) do
sebe; nemá daru výmluvnosti. Nt. — D. =
Ireis, cena. Na vypitou sud piva v dar dal.
Har. Na vyhranou v dar zlatý koffík dal.
Jg. — D. v botan.: Nebeský dar, Goldwurz,
Schellkraut. D.

2. Dar, u, m., Tufstein. Presl.

Darák, a, m. = kdo nese dar. Kb.

Daran sein, něm. S tebou jest dobre
(du bíst gut d.), ale se mnou jest zle. Nahe
d. sein zu ... slovesen opakovacím. Má deerka
skonává. Vz Begriff. Mk.

Daraus. Ich kann d. nicht klug werden.

Daraus — Darmo.

207

Nejsem s to moudrý. Mk. Nemám z toho rozumu; nevím si s tím rady. Brt.

Dařbůh na horách! — Dažboh! — Pomahajbu = pomáhej Bůh. Daž Boh (doufám, že to dá Bůh, dá že to Bůh. Voláni horníkův).

Dáree, e, m., f. Der Geber, die Geberin (vz. Dárkyně; -ce). Byl všem dáře stědrý. Haj. Stědrého dáře Pán Bůh miluje. Prov. Tys všech chudých stědrá dáře. St. skl.

Darda, y, f. = kopí. Wurfspiess. V.

Dardanár, e, m., z lat. dardanarius, překupník. Uiberkäufer. Mz. 143., V.

Dardanelly, nell, pl., f. Die Dardanellen.

Dardanové = Trojové. — Dardanský = trojský, Trojanisch, Troisch. — D. osel = pravý hlúpec. L.

Dardan-us, a, m., syn Diúv z Elektry arkadské, zakladatel města Dardanie troadské, praote panovníků trojských, potom Aeneon domněle i Rímanův. Vj.

Dareba, y, m. Dle: Despota; darebák, a, m. Taugenichts, Lump, Hadunke, Lumpenkerl. Jg. Za darebe někoho míti. Tomu darebákoví vše se dáří. Sych. To je chlap dareba. Sm. Darebu dělati. Sm. — Já jsem už dareba, nemohu pracovati = churavý, stonavý, krátkýk. Us. (vz.Daremný na co). Sm.

Darebácký život vésti. Lumpen-. Us.

Darebáctví, n., darennosf. Lumperei; daremný skutek.

Darebina, y, f., zběř, holota, slota. Gesindel. D.

Darebnice, vz Darem . . . (toto lepší).

Darebník, vz Darem . . . (toto lepší).

Darebnosť, i, v obec. mluvě m. darennosf.

Darebný, v obec. mluvě m. daremný. Vz B.

Dářeček, vz Dar.

Dářečkár, e, m., fráškár. Tändler. D.

Dářečkovati. s kým = láškovati, tändeln. Sych.

Darei-os, a, m., král perský.

Dárek, rku, m., ein kleines Geschenk. Chudý dárek. D. kočí (Dal a zas vzl). S. a Z. — Tys také boží dárek (= hloupý). Č. — Vz Dar.

Darem něco dáti, dostati. Us. Unentgeltlich.

Daremek, mku, m., daremní věc. Bettel, Tand. Reš., Lom.

Daremnice, e, f., lépe než darebnice = daremná, špatná ženská, ničemnice, schlechtes, nichtswürdiges Weib; daremná věc. schlechte, nichtswerthe Sache, Posse, Kinderei. Jg. V. — Daremnický, Lumpen-. — Daremník, a, m. Lépe než darebník, Lump, Taugenichts. D., Puch.

Daremnina, y, f. daremná věc, unnützes Ding. Jg.

Daremnosť, i, f., neúčinnost; darebáctví, Schlechtigkeit. D.

Daremný, daremní komp, daremnější; daremné. — D. = bez užitku, vergeblich, eitel, fruchtlos, umsonst, unnütz. D. Daremnou práci vésti. V. Daremně pracovati. V. Daremný náklad činití. V. Na véci daremně vynaložiti. V. D. útraty. V. Daremně utráceti. V. Čas daremně tráviti. V. Libo mé srděnko po daremně netrap. Ss. Pís. 392. D. rečí. Daremní řeč mluviti. V. D. tlachání, křik. Us. D. chléb (ničemný člověk), myšlénka,

žadosť, chůze. Us. Daremnou naději se kmiti. Us. Však to všecko daremní hýlo. V. D. jedníní; D. dílo radši nic. Vz Marný. Lb. Bez lásky (k Bohu a bližnímu) darennie by byla viera i naděje (= marná, neprospěšná). St. — D. = špatný, schlecht. D. dílo. D. D. člověk. Us. Darenné se světa sejiti. Us. Darenné čas tráviti. Us. — na co: na nohy (špatný, churavý, elend). Us.

Dáříček, čku, m., malý dar. Vz Dar.

Dářilost, i, f. Wohlgerathenheit. Cib. Hřad. 96.

Dářilý, Wohlgerathen. Jg.

Dářitel, e, m. Bůh, dářitel všeho dobrého. V. Geber, Verleiher.

Dářiti, 3. pl. -ři, dář, dáře (ie), il. en, ení: dářivati. — Zář Bůh! Ml. — D. = dárovati, beschenken, verleihen, begaben, Jg., ohdařiti. — koho čím: statky, Ros., silou, Br. moudrostí. Jel. Bozi ny vjeestviem dářichu. Rrk. 13., 15. D. koho (pěknými) dary. Pass. 268., radů. Vyb. H. 2. — Alx.; St skl. IV. 344.; Bl. 119.; Let. 301. — komu. Zalan., Ht. Dářil jim Bůh. Sm. — koho po čem. Po kyčle je dářil. Vyb. — koho podlé čeho: podlé dôstojenstvie. Alx. 1127. — se vésti se dobře, gedeihen, gelingen, von Statten gehen, V.; hoditi se, sich schicken, passen. Jg. Spěšné dílo nerado se dáří. D. Jak se dáří? Us. Stastně a dobře se d. V. Podniky naše se daří. Nt. — se komu jak. Vše se mu dáří po vůli. D. — se k čemu — hoditi se. Dáří se k tomu. Jel. — se kde. Vino dáří se jen v teplých krajinách. Ml. —

Dari-us, a, m., vz Dareios.

Dárkyně, č., f. Die Geberin, Spenderin. Č.

Darmo = za nic, bez peněz, darem, bez náhrady, umsonst, unentgeltlich, ohne Entgeld, geschenkt. Jg. Dostal to d. Us. Dar za daro, darmo nic. Jg. Div to d. nedávaji (lacinio). Jg. Jen že toho d. nedávaji (tak příliš laciné to je). Č. Ani d., ani za peníze (draho). Ros. D. nic, břinknouti tu třeba. Jg. Bolí hrdlo zpívať d. Umřel dávno, co dával darmo. Jg. Darmo umřel, kup nastal. D. Darmodal umřel, koupil nastal (za d. nedám, kup si. Vz Odbytí prosíčho). Lb. Darmo drahý (za nic nestojící). V. D. se najisti a napiti. V. Necbei toho ani za d. D. Strava darmo. D. Stravu darmo míti. D. Líče za liči, peníze darmo. D. Čo d., to d. Mt. S. Ten nerad darmo s lavice spadne. D. Kdo tě nezná, koupil by tě, a kdo zná, d. by tě nevzal. Jg. Půl d., na půl d., za půl d. Us. Od poly zdarma. Na Mor. Brt. D. ani pánů Bohu neslůzime. Mt. S. Ani smrſ za d. Lb. — D. = bez příčiny, nerinč, bez zásluhy, umsonst, ohne Ursache, unverdient, unverschuldet. Jg. Ne d. ho tak zovou. L. Z bůhdarma o to příšel. Us. — D. = ndarmo, daremné, bez užitku, neplatné, umsonst, vergeblich, vergebens. Jg. D. řeč; d. mluviš. D. světlo páliti. Prov. Vše je ndarmo. D. Nedarmo se dal v zadek mrskati. D. Všecku práci svou d. vynaložiti. D. Třenč všini (darmo) říf mažeš. D. osla učiti jísti. D. vlkem orati; d. ve mlýně housti; d. na těinská jablka čekati. D. Darmo na to mysliti. Br. Ty peníze tam d. leží. Jižř je d. (nelze jinak). Ros. Cihlu nadarmo mýtí. D.

208

Darmo — Datel.

Kuře nadarmo nadado hrabe. Ani kuře (slepice) darmo nehrado. Lb. Nadarmo pracovati, mluviti, choditi. Jg. Z bůhodarma pracuje. Us. — Jg. Jíž je všecko darmo, už se věc nezlepsi. D. se namáhati. Rk.

Darmodal, vz Darmoděj, Darmo.

Darmodej, e, darmodal, a, m. Der Schenker. Darmodej (Darmodal) umřel, nastal Vydrigros nebo: a kup sobě (konpil) nastal. D., C. Vz Darmo (z počátku).

Darmorahý, nicemný, nichts werth. V.

Darmohrd, a, m., hrdý, citel trotzig. Kom.

Darmochléb, a, m. — darmojed.

Darmochlubný, prahlerisch. Jg.

Darmojed, darmochléb, darmozrout, a, m. Ein unmützer Esser. Nav máme toho darmojeda pasti? Puch.

Darmotlach, a, m. Pravý d., jen tu krákoře bez potřeby. Vz Tlachaj. C. — D., u, m., pl., darmotlachy, tlach, Geschwätz. V.

Darmotlachý, klevetný, žvavý, klevetáč. V. Plauderhaft.

Darmozrout, a, m. Ten d. drah je za haléř. Sych. Vz Darmojed.

Darmozváč, e, m., darmotlach. Plauder. D.

Darmozvavý, tlachavý. Plauderhaft. Lom., Reš.

Dárně — štědře, Jel.; na Slov. = darem; zdarile. Bern.

Dárnosť, i, f. Freigehigkeit; 2. dar, Gabe. Leg.

Dárný štědrý. Kat 292. D. člověk. Troj. Freigehig. — Na Slov. daroraný: šlastrý, zdarilý. Bern.

Darober, a, daroberer, e, darobral, a, darobrálek, Ika, m. Kom. Geschenknehmer, ein Bestechlicher.

Daroberný, kdo dary běre Jg. Wer Geschenke nimmt.

Daronosič, e, m. Geschenkbringer. Haj.

Daronosný, Geschenke bringend. Jg.

Darovací smlouva, Geschenkungsburde. J. tr. (Smlouva o darování).

Darovánek — otrhánek. Pk. D., nku, m., dárek.

Darování, n., vz Darovati; 2. odpłata. V.

Darovaný. Darovanému koni na zuby (do huby) nehleč (dar, jakýkovil je, přijmí). Ros., Lb. Geschenkt.

Darovatel, e, m. Geschenkgeber. Rk. — Daroratelka, e, f., Geschenkgeberin.

Darovati, darovávati — darem dáti, dářiti, schenken; odpustiti, verzeihen, erlassen. Jg. Vz Dářiti. — abs. D. jest pansky, nažpět bráti cikánsky. Pk. — co komu. Co se komu daruje. V. D. trest, Us. zivot. D. To ti nedaruji. Us. — Zk., Haj. — co koho čim (vz Dářiti). Koho městským právem. V., nějakým titulem. D. Bůh je daroval rozumem. St. Bůh daroval nás svými svatými dary. St. Knihu poctou někomu d. Jemanden ein Buch verehren. Sm. Daroval jej Leptacem, poctivou živnosti. Břez. — Br., Haj., Zk., Flav., Jel., Pesin., Plac., Výb. — co za co. Někomu něco za práci d. V. — co komu k čemu. Darují mu janstvi k jmění a držení. V. — co na co: peníze na ponník (ne: pro ponník), na pohořelé, ve prospěch pohořelých

Us. — co komu z čeho: ze svého, Us., z dobroty své. Br. — koho na čem. Král mě daruje bohatě na panství, střiebře i na zlatě. St. skl. IV. 355.

Dároveč, vce, m. Kesselstein. Rk.

Darovník, a, m. Geschenkgeber. D-kem a pomocníkem buť jejich. Kane.

Darovný, co k daru náleží. D. list. Schenkungsbrief. L. — D., dárny, štědrý, freigebig. V.

Das (děs, dís), a, děsel, sla, děsek, ska, děslik, a, m. Das prvotne přijmi dobroho, světlého boha Slovanův západních, později přijalo jměno to snysl zlého ducha v porékadlech následujících. S. N. II. D., obluda, přistrach, děbel, der Dämon. Jg. Jíti k dásu. V. To by byl dás. abych toho neudělal. Jg. Aby té dás! Us. Das v tom, že mi dnes spatná karta padá. Us. Das to ví. Na Mor. Vz Dáselný.

Dáselník, a, m. děbelský člověk, Kh. Teufelskerl.

Dáselný, daský, děslovitý, děsovitý, teuflich. — Dášlovité dílo — téžké, mrzuté. Dášle děslovitá. Us.

Dáseň, sně, f., n. pl. dásně, sní, f., dásníčka (zastar. dásno). V. Na Mor. jásna, gt. jásen, pl., n., Brt. — D. — maso około zubn. Zahnleisch. Jazyk přílnul k dásním. Žalan. Zánět dásní. Ja. Vz Zub.

Dášičina, y, f. Wismuthgraupe. Rk.

Dášičitec, tee, m. Kobaltocher. Rk.

Dášičnatý, kobalthältig. Rk.

Dášik, u, m. Kobalt. Presl.

Dasi-us, a, m., stopa: 000 —: pochopitelný.

Daský, vz Dáselný.

Dasmati — šlapati, treten. — co čim: nohama.

Dásně, vz Dáseň.

Dásní, dášňový. Dásní maso. V. Zahnleisch.

Dášlovitý, dáčelný, daský, děsovitý. Dášlovité dílo (téžké, mrzuté), č. chlapec. Us. D. od dášla, vz Dáš, Dášelný.

Dass, něm. Národ lidský upadl od boží milosti tak velmi, jakž nelze bylo člověku spasenu býtí. Pravna. Že jste chybili. Ulekl se, až oněměl. Tu jest tak horko, až by mohl omdleti. Mezi lidmi není žádný tak dokonálý, aby se někdy změliti neměl. Ml.

Dasta sě (dual) — daly se. Kat. 3448.

Data, gt. dat., n., pl. dle "Slevo" Z lat. datum. D. = udáni, skutky, zprávy historické. Rk.

Datek, tku, m. — dar, Geschenk. Žříz. Těš. — D. odpłata, vydání. Belohnung. L.

1. Datel, e, m. = davatel, dávce. Der Geber. Mat. verb.

2. Datel, tle, m., datle, e, f., z řeckého dázvros, palmový ořech. Byl. Jisti daktyle. Byl. Die Dattel; der Dattelbaum. Jg.

3. Datel, e, či tle, datlik, a, datlíček, čka, m., na Mor. dětel, pták z řádu splhaveč. Der Specht. D. velký, der Schwarzspecht oder Holzkrále o. Baumhaacker o. Baumpicker; malý (datel), gemeiner Granspecht; zelený (žluna zelená), der Grünspecht; pstrý (perestý), der grosse Buntspecht; bílý, Weiss-

216

Dhāti — Dec envir.

nac, uvāzīti, auf etwas achten. Jg. — abs.
Co já dhām! Jg. Jinī nedbali nic. Kom. Dbā
on, jakoby husa zapiskala. Vz Neposłusny.
Lb. — čěho; rady, lidské pověsti, Kom.,
zakonūv, słubu, smrti, nehebezpeći d Nt.

Dal., Br., Har., Vyb. I., Haj. Kat. 1638.,
3617. Horka nedbali. Bls. Já svělo kone
hlasu málo dhám. SS. Pís. — o eo, o koho.
Nedbaj o to. Kom. D. o lidi, o Boha. o děti,
o ženu. L. Dhám o to, jako pes o pátou
nolu. L. O nie nedbaji; jen o svě d. Nt.
Bohre dbaji o ně koněr; Pro státek o té
nedbám. Er. P. 116., 185. — Br. — o čem:
o svém jazyku. Dal. O těle. St. O něm
(hrísie) viec tbáti, než o dusi. Leg., Vyb.
O kořistech nie nebahuč. Dal. Ní o něm
juž bez tbaji svoji: Ni o česti ni o boze tbajńce.
Alx. 1125., 1106. — na eo. Certa dbá na
to. D. Dháti na zinu, na biti. Us. Nedbám
na měsć, ani na hvězdy, když mi slunce svítí.
D. Prov. Na sny nedbaj. Pass. 99. Nedbej na
to nac. Er. P. 165. Ań na tvů hrózu tháme.
Vyb. II. 9. (Pass.) Nethaji na Buoh za tiento
světem. St N. 257. Na žižběho ned. Us. D.
na Boha. St. N. 15. Na to nice nebajiese.
Kat. 137. D. na krále. Alx. 1114. Nie nebaje
na svě riny. Alx. 1134. Jáz na ty nechci
tbáti. Alx. Svine když kalistě mají, na čistou
vodu nedbaji. Prov. — L., Br., Troj. — po
cem. Něhdouloł po nás velmi dbáti. V. —
za eo. Některí kněží za papeže nedbali.
Haj. Kterýž zan (za Boha nie nedba: V —
Reš, Koc. — s infinit. A což rychle po-
minouti má. kdo toho moudrý hledati dbá.
V. Króž nebá držet přikážanie? St. —
fr., dg.

Dhavý: dňav. a. o = dbalý. — čěho. Ne-
jsom toho dbaví. St.

Dhenka, v. f. — mánuice. Mitčuhruhrfass
Na Slov. Plk.

Dhol, u. cholec, lee, m. = oul. Na Slov.
Koll.

De. Tuto skupeninu souhlásek pišeme
v máslóvi sice posud v deera a v odvodech
tohoto slova, ale zamělenjeme v nich d. Ht.
Deera, ale vyslovujeme: cera.

Deát deset. Jeden z sedmi deát ně-
níkov. Vz Deset.

Deáti — dšti.

Deera, v. f. (dříve: dei, gt. decře, dat.
derí, akk. derě, vok. dei, lok. deri, instr.
deri, decernka, derička, decernka, na Slov.
derečka: v ohc. nduvě; cera, dat. ceri:
v Krkonoš. cira. V dat. a lok. sg. obyčejne:
deri, málo kdy decře. Vz Dei. Die Tochter.
Poroditi deera. D. Deceru věditi, za muže vědáti.
D. Synově i deery = dřitky. V. Jakáž matka,
tekaz deera jeji. Br. Dítě po derí. D. Měl
s ni deern. Us. Na ty tanty vanty já se vnie
nedám, já svon deern nevydám. Vz Pre-
mlouváni. C. Ožěn syna, kdy chceš, a vdej
deern, kdy můžes. Vz Dnevě. C. Latinská
řeć jest d. řečk. Nt. D. po první zeně. Us.
— Vz Dei. — Vz Rb. vějštík, str. 265. —
D. nerěsta, Schwieregterichter. D. — D. —
mladá osoba ženská, panna. L. — D. v zemi
rodila, d. městská. — D. — skuteč čeho.
Nemoc deera nestřidnosti. Jg. Pověra jest
deera nevědomosti. Ně.

Dečrin, a. = o. Der Tochter gehorig. D.
pole. Us.

Deerský, Tochter-, töchterlich. Ros. D.
právo. D.

Deerství, n., deerský stav, Töchterlich-
keit. Kom.

Deeruška, deerunka, y, f. Vz Deera.

Deći, vz Dete.

Dei. Zde stojí i m. er: deer (z toho: deera,
z dbšter (ht v e, vz Ht). Sr. něm. Tochter,
řee, špárčgg, skr. duhitar, lit. dukte (gt. -ers),
strprus. dukre; goth. dauhtar; strsl. dušti,
gt. duštere. Fk. 103. Skloňovalo se dříve
jako máti (cz Mátí), ale zachovaly se jej
dat. a lok. sg.. derči; ostatní pády berou
se nyní od slova: deera. Vz Deera, Tvoření
slov. — Kat. 91., 608.

Deka, vz Deska.

Deći = čápi.

Dete, dste, cte, et deset. Dvema na
dete apoštołom. Mk. Vz Čislovka.

Děbán, u. m. D. brichatý: banda, ban-
daska. Sp. Vz Chán.

Děber, vz Chber.

Děkáti = čkáti.

-de, přípona místo, prostoru znamenající,
ve které se eo děje n. něco lezi. K-de, zde,
onde, jinde, vezde (nyní: všudy). Mkl. B.
208. — 2. V věch. Cechách v sedlském
různouření m. bě: dehem m. během, řídě m.
hříbě. Jir.

1. Dě. Dě se = dělo se, dálo se. Vyb. I.
— 2. V Opavsku a Přerovsku m. de: všadě. Sb.

3. Dě = děje, řka. Ten kus (viery) k ro-
zumu přivodí cierkev svata, dě na msi v te
eredě, že věři totiž i v ducha svatěho. St.

Děb. a, m., druh psů hafanovitých. Presl.

Dehati: koho biti, mrskati. Ale Bože,
dej mi muže, já bych ho děbala. Pís. Já
jsem mu vyděhal. Us.

Debatta, y, f., rokování o čem. Debatte.

Debattovati o něčem = rokovati o ně-
cem, debattiren. Rk.

Debita, pl., n., lat. = dluhy, povinnosti.
Rk. Schulden.

Debka, depka, y, f., klinek (u ševeňvi.
Sp., L.

Debnāř, e, bednár, a, m. = bednář. Fass-
binder, Bötcher. Na Slov.

Debř, i, n. e. f. = dolina, údolí. Thal.
L., Us.

Debs, vz Deps.

Debsati, vz Depsati.

Debut (deby). Fr. — začátek: první vystou-
pení hereovo n. herečky na divadle. Rk., Nz.
Anfang; das erste Aufireten eines Schau-
spielers im Theater.

Debytant, a, m., herece popravě vystup-
nející, hrající. Vz Debut. Nz., Rk.

Decele-a, e, f., místo v Attice. — De-
celejský.

December, bru, m., lat. — prosinec.

Decembristé, přivřenči Ludvika Napo-
leoma (7/12 1851).

Decemvir, a, m., lat., desitipán, jeden
z kollegia desiti. Decemiru — členově úřadu
z desiti údův složenčo. Vz věc v S. N.,
Vojáčkově lat. slovníku. — Decemvirat,
u, m., vláda desiti, Zehnherrschaft, Decem-
virat.

Decence — Dědictví.

217

Decence, e. f., z lat., způsobnosť, mra-
vnosť, Schiecklichkeit, Ausfändigkeit. Rk.

Decenni-um, a, n, dle „Slovo“, lat. —
desitiletí.

Decentralisace, e, f., z lat., rušení cen-
tralisace. Rk. Decentralisation.

Deciás, e, m., desetník. Cf. Dvaciás (dva-
ceníník). Jg.

Decigram, u, m. (čí: decigram, ne: desi-
gram). D. činí 0'1 gramu či 10 centigramů.

Decilitr, u, m., stran vysloveni vz Deci-
gram. D. činí 0'1 litru či 10 centilitrův.

Decima, y, f. D. jest původu španělského.
Skláda se z desíti čtyrstopěch versů tro-
chejských o dvou nebo třech rýmce nejvíce
ženských. Počet sloh jest libovolný. KB. 187.

Decimalka, y, f. Decimalwage.

Decimalní, z lat. D. soustava, rozdělení
na desitiny (v měrách, vahách, v počtěch);
desetinný. Rk. Decimal-, zehnteilich.

Decimetr, u, m., stran vysloveni vz Deci-
gram. D. činí 0'1 metru, či 10 centimetrův,
či 0'9 pěsti (koňské míry); — 1 stopa činí
316 decimetru. Decimetr as šírka mužské
ruky. — 1□ decimetr činí 100□ centimetrův
či 0'01□ metru. — 1 krychlový d. činí
1000 krychl. centimetrův.

Decimovati, z lat., desatítí, každého de-
satého vybrati a zastřeliti (ve vojsku). Rk.

Deci-us, a, m., jméno rodu římského,
z něhož nejvíce prosluli dva Deciově, otec
a syn (P. Decii Mures, který konsuly jsouce
otec r. 413. u. c. ve válece latínské, syn roku
458. u. c. ve válece samittské smrt za vlasl
dobrovolně podstoupili. Vj.

Děcko, a, n., dětisko, dětsko (vz ts c)
— veliké dítě n. jen dítě váheč. Příchovala
si v službě děcko. Sych. — D. — dětinský
clorék, ein kindischer, läppischer Mensch,
rechtes Kind. Jg. Jsi brozné d. Us.

Děckovati, jako děcko si počinatí, sich
kindisch betragen. D. Sych.

Děcký, dětský, vz Ts., kindisch, Kinder-
D. podíl, hříčka, hra, postel, saty, nešto-
vice. Jg.

Děckyně. č, f., dětinská žena.

Decomposita, lat., druhosložená slova,
dvakrát složená slova. Ein zweifach zusam-
mengesetztes Wort.

Decrescendo, lat., pořád ubývajíc, má-li
sily úbývati; abnehmend.

Decretal-es, ď, pl. m., papežská nařízení.
Rk. Dekretalien, päpstliche Verfügungen,
Kirchengesetze.

Děctví, n., vz Dětinství. Die Kindheit.
Od d., z d. Jg.

Decuri-a, e, f., lat., oddělení desíti, Ab-
theilung von Zehn.

Decurio, gt. decuriona, m. lat., desatník.

Děčín, a, m., mě. v Čechách, Tetschen.
—Děčinský (vz -ský). Tetschner. — Děčinsko,
a, n., Tetschnergebiet. Jg.

I, Děd, a, dědek, dka, děděck, čka, m.
Der Grossvater. D. otecovský, materšký. D.
a bába. D. Ani u strýce, ani u děda, kdož
nic nemá, tomu běda. Jg. Prov. U strýce nie
málo u děda, kdo svěho nie nemá. tomu běda.
Rým. — Dédoré — předkové. — D. — stařce.
Spomenula babka dědka plakati. Jg. Prov.

— V již. Čechách a na horu Bicve; děda.
Kts. —

Děda, y, f. — bába. Grossmutter. Krok.
— Vz Děd.

Děděich, a, m., — dědův bratr. Bruder
des Grossvaters. Rkp. z 14. std.

Dědek, dka, m. Vz Děd. — Dědek, dka,
m., stolice, na které se šindel atd. říža. D.
bednářský. Vz Bednár. Stolice. — Dědek,
vz Dudek. — Dědění po kom. Vz Dědití.

Dědic, e, m., lépe než dědić, Mkl. B. 336.;
pl. dědicově. Od „děd“; vz -ie. Der Erbe,
Erbnehmer. D. universalní, spoluředie; zá-
větní n. testamentarní; nápadní n. po zákonu:
z smlouvy; přírozený. Vz více v S. N. D.
hlavní. D. trůnu. D. D. pořádný se ohlásil.
Er. Otec mne poslední vůli dědicem zůstavil.
Háj. Dědice někoho svého statku udělati. V.
Dědicem ustanoviti, být. D. Bez dědičů;
dědicův nemítí. D. Dědic po dědicí; statek
bez dědicův. Us. Dědice zřídití; zřídití, usa-
noviti někoho do dědic. J. tr. Ze zle dobytého
zboží neraduje se třetí dědie. Pr. Co nesprac-
vedlivé získáno, na třetího dědice nepřichází.
Slav. Když d. pláče, v srdeci se směje. V., Lb.
D. věčného života. V. D. dle (střeés. práva):
d. v 6 nedělich po vyhlášeném kšaftu ohlas,
chečě-li od kšaftu pustiti aneb inventáře se
opatřiti. Věřitelové byli první dědicově; vě-
ritel byl svrchovaný d. Vz více v Rb. 163.
a násl., é. 2570 a str. 265. Vz také. Dědictví
a Vs. 44., 175. — 177., 214., 222., 238., 292.,
310., 161. — D. clastník. Druží jsú dědicí
statku toho, kteříž kúpí neb právem dobuďu.
Tov. K. 145. — D., scobění se sětlák. Dědicí
villae Stadiez ab omni solutione liberi essent.
Zříz. — D., patron, ochránce. Václav, Vojtěch.
Vít, Zikmund, Lidmila dědicí. —čti. V. Ty
jsi dědic české země (Pís. k sv. Václavu). —
Vz také Gl. 24.

Dědický m. dělišký = děličný, Erb-,  
erblich. Jg. Mám to děličkým právem. Ros.  
D. díl, V., podíl, da; obdržel dědický zemi.  
V., Br. D. odkaz, Pr. měst., dědictví. Vs.

Dědictví, n., nápad po někom, die Erbschaft;
statek zděděný, dědičný, das Ergbut. D.
m. dědictví; m. čs píseme před příponami
-stvo, -stvi jen ć. Ht. D. jest vkročení do
práva člověka z světa sešlého. Er. D. ne
jiného neni nežívkročení ve všecka práva
a povinnosti, kteréž tomu náležely. jenž se
světa sešel. D. poslední vůli se stvrzuje. D.
svřené (hereditas fideicommissaria), budou-
čekávané (h. futura, posud nejmuté (h.
jacens), podmíněné Rk., manské, zástavné,
dědičné, dědické, zápisné, královské, kostelné,
zádušní, duchovní, věnné. Vš. D. krátké
a úzké (= malé). Chě. 448. — Vz Vš. 48., 147.
— 149., 170., 173., 203., 226., 268., 379. —
380. D. v rozepři. D. D. po oteci (oteovské),
po matce (po materi), na gruntech, na zboží
nemovitém. V. D. poručené — od poručníka
spravované. Gl. Odeizený, odloučený od d.
(D. zbavený). Reš. Nápadník v d.; pře o d.,
Vš., právo k děd., Rk. ujmuti d.; uvážení
—se k d.; k d. oprávnění; způsobný k d.;
účastník v d.; zůstavitel d.; příjemce d.;
daň z d.; rozdělení n. rozvržení, užívání,
věřitel d.; žaloba v příčině d.; podstata d.;
věc k d. náležitá; dlužní d. J. tr. Všecko

436

Hloupý — Hluboký.

hati, Lopata, Loula, Mák, Měch, Misa, Moji-
žiš, Motovidlo, Motyka, Mondrosf, Mondrý,
Mozek, Mráz, Nápad, Nejapný, Netopýr, Ně,
Nos, Obratný, Osel, Oslovice, Pec, Pěnkava,
Pěst, Plavati, Prach, Prázdný, Pumčoeh,
Pytel, Rada, Rezanka, Rozuměti
čemu, Roh, Ruka, Sekyra, Sláma, Slaviček,
Slepý, Slíva, Sloubidlo, Sůl, Svička, Šké-
bití se nač, Tele, Text, Trdlo, Trouba. Trou-
biti nač, Troup, Ucho, Umeči, Vaněk, Vašek,
Vávra, Věerejsi, Vlk, Vrabee, Všady, Vůl,
Výr, Zajie. — Hl. hlupstrí ukazující,
hloupě dělaný, uložený, dumm, Dumanheit
verrathend. Jg. H. slova, Us., řeč, V., uravy,
Dal., žert, D., ptání. L. Hloupé kusy dělati.
D. — Hloupá. Totě hloupá (věc!)

Hloušek, ška, m., náhluchý, hlusec, hart-
hörig. V.

Hloušenina, y, f., druh vrhového prouti
k hluššimu dilu. Poutn. 1847. Eine Art Wei-
denruthen. Us.

Hložek, žku, m. hloh.

Hloži, n., Hagedornstrach. Šebisovské
pole celé hložím kvitne. Mor. P. Vz Hlohovi.

Hložinka = hlohynč.

Hložka, hľúžka, y, f., šípka, ovoce z hloh,
hlohynč, Mehlbeere. Um. les. Na Slov.

Hlt, u, m., ein Schluck. Jedním hltem to
vypil. Není toho s hlt, se dva hlty. Ros. Ve-
likým, malým hltem píti. — H., a, m. =
hltac. Ty hlte! Us. — Jg.

Hltac, e, m. = požerač. V. Znal David hltace
toho masa. Št. Schlucker, gieriger Fresser.

Hltán, hltan, u, m., jicen, pozeradlo, Speis-
röhre, Kehle, Gurgel, Schlund; hrtek pod
lalokem, olhryzek, der Krapf. Jg. Vz Nástroj
k operaciu v hltánu.

Hltanka, y, f., molobrus, hmyz. Krok.

Hltatel, e, m. = hltac.

Hltati, hltiti, 3 pl. -ti, hlf, il, cen, cen;
hltváti, hltivati; hltnouti, tnul a tl, ut, uti
— zřáti, oblo požírati, fiessen, schlucken,
schlingen, gierig essen. Jg. — abs. Hltá, až
mu oči nabíhají. Vz ZROUT. — C. = co: jídlo
(lakotně jísti). D., Ros. Jídlo do sebe hl.
D. Cím více kdo těch lékův do sebe hltal,
tim více se dávíl. Kom. — Hl. = lakotiti,
gežen. Ros.

Hltavě, komp. hltavěji. H., lakotně, ge-
frässig. Ill. jísti, zřáti. Jg.

Hltavec, vce, m. Vielfrass.

Hltavěti, 3. pl. čí, čl, čni, gefrässig wer-
den. Us.

Hltavost, i, f., Gefrässigkeit. V. — H.,
lakomstvi. Habsucht. Plk.

Hltavý = lakotný, požíravý, gefrässig.
Hltavý a lakotný zřáč. V. — H., lakomý,
gezig. Aqu.

Hltiš, e, m. = hltavý. D.

Hltiti, vz Hltati.

Hltnouti, vz Hltati.

Hltoň, č, m., zřáč. žrout, Fresser, Viel-
frass. Kom. — H. hltán. V. To house je
hltoň. Sych. H. penez. — Jg.

Hltoun, a, m. = hltoň.

Hlúb, u, hloubek, bku, m. = košfál. Otec
se mu zalibil z kapustního hlubu. dítě ne-
manželské. Na Slov. Vz Hloub, 2.

Hlubač, e, m. hloubal, Grübler.

Hlubaň, č, f., hlubina, die Tiefe. Us. Litom.

Hlubánka, y, f., na rybnice v ledě k na-
bírání vody vysekaná díra. Eisloch. Us.
u Rakov.

Hlubatel, e, m. = hlubač.

Hlúbati, vz Hloubati.

Hlubatka, y, f., Mäusesfrach.

Hlubeč, bče, m., lesnaté údolí. Waldthal.
Us. —

Hlubeň, bně, f., die Tiefe. Měst. bož.

Hlubina, hlubinka, y, f. Die Tiefe. H. bez
dna. Kom. H. mezi horami (propasf.). D. Bnoch
z h-y zlého jej vyñal. St. Hlubinami lesóv.
Rkk. Spadl do veliké hlubiny. V hlubině se
utopil. V hlubině ryby se drží. Upadnouti
na h-nu. V. H. v horn.: Dílo v h., der Tief-
bau. Vys. Każdý může na hlubinu kopati.
— Er.

Hlubitel, e, m., der Vertiefer. Jg.

Hlubně, č, f. (hlubeň, bně, f.), Rand,
Tiefe. Rkp. pis.

Hluboce, tief; komp. hlubčejí, hlouběji.
H. vzdečnouti, smýšleti. D. Mlýn je hluboce
v náboji, když parce kola palečního hluboko
do cev padaji. Opak: mčlee. Us. — Jg.

Hluboček, čku, m., důlek, hluboké místo.
— Jg.

Hlubočerpy, dle Dolany, ves u Prahy.
Hlubočina, y, f. = hlubina, Zlob.; údolí.
Plk.

Hlubočiti = = hluboké dělati, tiefen. Kom.
Hluboká, č, f. něm. Frauenberg, místo
v již. Čechách. Vz více v S. N. III. 809.

Hluboko, hluboce; komp. hlubočejí, hlub-
čejí, hlouběji, hloubě, hloub. Tief. Hluboko
kopati, se pokloniti, se klaněti. Us. H. do
země kopati, jítí. D. H. se pouštěti. Kram.
H. o včech mluviti. Jg. II. rozumě sáhati.
L. H. bahně vybrati. Har. H. do něčeho se
zabrati. H. do nocí. D. Do pekla h., do nehe
vysoko. Jg. — H. spáti = tvrdě (german.
Ert.). L. — Hluboko, a, n. = hlubina, die
Tiefe. V. Z hluboka vzdychati, D., oddy-
chati. V.

Hlubokodný, vom tiefen Boden. H. port.
Plk. —

Hlubokohlučný, tief schallend. Hlas.

Hlubokomiluvný, tief redend. Jg.

Hlubokomyslnost, i, f. Tiefsinn. V.

Hlubokomyslný, tiefsinnig. Krab.

Hlubokost, i, f., die Tiefe. H. moře, V.,
lodi, Aqu., hlasu, moudrosti boží, D., ryb-
níka. Brez. V h-sti moře. Ps. H-sti olovníči
ohledávaji. Kom. H-sti srdec. Jg. H. ta-
jemství, Kom., poznáni. Mark. —

Hluboký, komp. hlubočejí, hlubčejí,
hlubší Vz -oký. Tief. Misty: hluboký, ale
jížné od Budějovic vždy jen: hluboký. Kts.
— H. moře, V., cesta. Us. Ticha voda bývá
hluboká. Jg. Úval hlubokého lesa. Rkk.
Voda tichá podrává břehy, neboť hlubší
bývá. Cat. Hlubší nez propasf. Kom. — H.
poji ses: genitivem, akkus., instr., s přeho-
ložkami po, s. To koryto může být hlu-
boké dlaně neb více. Pref. 242. Vz Šíreký,
Dlouhý, Vysoký. V novějsí době klade se
akkusativ, jehož i starší užicah. Brt. Tři
sáhy hluboká jáma. Vz Akkusativ. Cf. Z hloubí
čeho. Z hloubí tří sáhův. Vz Hloubi. Po
kolena h. Sm. Vývrhli před tou mezerou
jámu s piku hlubokou. Skl. Ten jeden (potok)

["Hmota — Hmyz.", "439", "ůčet hmot; zbytek hmot; cena, úbytek, skontrováni, přehled, prodej, zásoba hmot. Sp. — Vz v S. N. III. Stt.", "Hmotina, y, f., — hmotá. Mus.", "Hmotitost, i, f. Massenhaftigkeit. Rk.", "Hmotitý, massenhaft. Rk.", "Hmotně, tělesně, körperlich, materiell. D. Tělo h. a tělesně jest přitomno. H. pred někým státi. Br. H. někoho podporovati.", "Hmotnosť, i, f., ein körperliches Wesen. Kom. — H., k. h. Massenhaftigkeit. Rk. Povětrí má h. k palivu (Brennstoff). Toms. H. země, Masse der Erde. S. a Ž. — H. — množství hmoty, veliká tiže, Dieke, grosse Last. Hmotnosť nezpůsobí a tihota. Kom.", "Hmotný (zastr. homotný); komp. hmotnější; hmotně. — H. — co se rakama homatámi máže, greifbar, sinnlich. Ros. — H. — tělesný, körperlich, massiv, materiell, derb, grob. Jg. H. tělo, častka, věc, dílo, brána, svět, hod, pokrm, chlěb, Jg., odevzdáni (körperliche Ubergabe). Trest. zák. O umění hmotném a řemeslném, které artes mechanicae slovn. Lp. — H. — nadčlánk, celistrý, massiv. H. tma, Rij., pravda (derb), D., lež, V., dílo, Ros., světlo (physich), práce (téžká), lomce (hrubé), Jg., prospech. Sp., získ, zájmy, potřeba. Nt. — H. — nevzdělaný, roh, ungebildet. H. lid. Háj. — H. clověk — silný, silných údův, stark. Us. — H. juéno. Vz Juéno. — H., beweglich. Res.", "Hmotovitý, massenartig.", "Hmour, u, m., chmour, mow, Walderde. Konble.", "Hmoždění, n., das Drücken, Schlagen. Aq. —", "Hmoždič, e, hmožditel, e, m., der Stosser, Pocher. Zlob.", "Hmoždinka, y, f., der Zwickel, Düpfel. D.", "Hmoždíř, v, m., od hmožditi, v obec. mluvě moždíř, der Mörser, Mörsel. Pálička do hmoždře. Die Mörserkeule. D. H. na sanich, Blockmörser. Čsk.", "Hmožditi, 3. pl. -dí, hmoždě — de (ic), il, én, éni; hmoždivati — drtiti, mačkatí, lámati, zerstossen, zerbrechen, stampfen, rammeln. Jg. — co. Nač to tak hmoždí? I's. Klusik zedee hmoždí (otrásá násilně). Kom. H. postel (selhomiti). D. — se čim (Ros, Sm. s čim), tahati se, pachtiti, se, rammelu, ranzen, sich abbalgen, sich plagen, abmühren. Jg. Darmo se (s) tím hmoždíš, vsak nie nedoveděs. Ros. — se kde: Pod takovým kladivem se neučmě hmoždí. H. se v posteli. D. — Jg.", "Hmoždítko, hmoždídlo, a, n., Quetschform. Rk. —", "Hmyz, u, m., ein Insekt. Ziefer, Geschleisse. Jg. II. je prý jméno hromadné jako zvěr, písek atd. a neučmě to tedy mítí pl. hmyzové n. hmyzi, h. znamena prý již Insekten, das Ge-ziefer. Mluvíme-li tedy toliko o některém zvířeti z této trídě, užíváme při jména jeho trídě neb celedi, jako: brouci, mouchy, mohlové atd. Os. Ale mluvíme-li o rozličných druzich hmyzu, užíváme přece pl. V pl. tohó slova užívají: V., Kom., Jg., Stele. A stádoj jest také hromadné a přece ríkáme: stáda. (Srv.: víná, žita; na Mor. obila, zela. Brt.) — Hmyz", "má tělo dvéma slabšími vruby na tři díly — hlavu, hruď a brěho — rozdělené, má po 6 nolich. Na hlavé má kousadla a makadla; líta křídly; oči jsou složené; mnohý h. má ještě oči vedlejsí. H. líbne se z vajec a jest dříve larvou, moleu, housenkon, pondravon; tato v pupu n. v kuklu se měni, z které hmyz vylčí. Hmyz děli se na broky, blánokřídě, motyle, dvoukrídě, sifo- rovno- a polokřídě. Pt. Stari rozličí Živočichy, na př. hady, štří ano i mysí tím sloven zuomenali. Stele. Hmyz (n. sestinozí členovei): 1. **Brouci** (Käfer). — a) **pětičlenní** (podle počtu článků v chodidlej). — a) **listorozí**: chroust oheňy n. babka, zlatohářek (bedruňka zlatá), rohče, chrobák oheňy; b) **stěrčlici** (Laufkäfer), střevík měděný, l rajník pižmový, svížník polní; c) **vodní**, Wasserkäfer (vodomil černý, potápník vroubený; d) **krátokrídli**: Kurzpotligler: drapčík červenokřídli; e) **kygurozí**, keulenhörnige Käfer; hrobařík oheňy, kozojed oheňy, rušník čtičníkový; f) **pilorozí**, die Sägelhörner: cervotoc umrlel, cervotoc chlební, kovářík polní, krasce horový, svět-luska svatojanská, patericek sněhový. — b) **Nestejnočlenní**. a) **Puchyrčí**, blasenziehende Käfer: puchýřní lékařský n. španělská moucha, majka obecná. — b) **Smrtiči**, Schwarzkäfer: Potemkin brouk mučený. — c) **Brouci čtyřčlenní**. a) **Nosatći**, Rüsselkäfer: nosatec brouk hrachový, pilous černý, zobonoska zelená, dlouhonos láskový, klikóroh veliký n. horový, nosatec brillantový.", "b) **Lýkožroutí**, Borkenkafer: lýkožroust smrkový, sosnokaz černý, dřevokazi. — b) **Tesařici**, Boekkäfer: tesářík pižmový, tesářík alpský, tesářík domácí, t. vrbový. — b) **Mandeliny**, Blattkäfer: Drepčík zehý, mandellinka topolová, mandellinka oblní. — d) **Brouci trojčlenní**: shlucčo sedmitečně. — 2. **Blánočnílí**, die Hautflügler. a) **Společenství**. a) **Věly**, die Bienen: věla obecná, čmelak zemní n. medák. — b) **Vosy**, die Wespen: vosa obecná, sršení, vosa polní. — c) **Mračenci**, die Ameiseu. mrvance lesni, m. veliký, m. červený, m. stělovač, m. drnový. — b) **Cizopasni**, schmarzostenige Hautflügler. a) **Zlatoháky** (Gallwespen): zlabatka žaludová, z. růžová. — b) **Lumei** (Schlupfwespen): lumek skruiťý, l. zlutonohý, l. veliký, l. larvubnyk. — c) **Vosy bylinuč**, Pfanzenwespen: pilatka borová, pilofitka veliká. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetterlinge. a) **Denni**, Tagfalter: bělasek ovocný, b. zehý, b. řepový, b. řepkový, b. řeřichový, apollo, zlutásek rešetlákový; otařákéře fenyklový, ot. veliký, pramínus; babocká pávi oko, babočka admirál, b. osyková, b. jilmová, b. žahavková, b. bílé C, b. bodlíková, perlefovee malý, perlefovee veliký, modraček repikový, jmošík dukátový, batolec duhový. — b) **Motyloré čečerní**: Abendfalter. — 3. **Motýlové**. Schmetter

442

Hned — Hněv.

sogar. Co pokoutně činí, hanba jest hned
mluviti. Berg. Jest jednostějna cesta a hned
nie zajeti neráčite. Ms. 1548. — H. = touč
dobou, zugleich, gleichzeitig, unter Einem.
A ta pokuta má hned jenu při též summé,
pro níž se vede, odhadána býti. Pr. — N.‡
— hned, ehe gleich. Než přísnými slovy se
jich dotazovati počali, hned se k všemu při-
znadi. Har. — Jak-hned (pojednou, sobald-
do). Jak první udeří, hned jiní po něm biji.
Har. — H., ihned = brzo. N. — Hned-hned
— brzo-brzo. Hned to činili, hned ono. Us.
— Jg.

Hněd, i, f., hnědá barva, braune Farbe.
H. barvíková, fládrová, chromová, kaselská,
kolínská, kotlová, lupková, mahagonová,
nachová, sagová, Kh., uhelná, zemnitá. Rk.

Hnědák, a, hnědouš, c, hnědoň, č, m,
hmědec, hnědek, hnědý kůň. Der Braune. C.
Vz Hnědka, Hnědy.

Hnědásek, ska, m., Grasvogel (Schmet-
terling, motýl). Rk.

Hnědec, dee, m. = hnědák.

Hnědek, dka, m., hnědý kůň, lichtbraunes
Pírd. Vz Hnědák.

Hnědel, c, hnědelee, lee, m. Brauneisen-
stein. H. holandský, kolínský, světlý, tmavý,
vláknovitý, Kh., hlinitý, Krok., bahnatý. Mus.

Hněden, dně, f., die Braune. H. sagová,
brauner Lack. Techn.

Hnědenec, nce, m. Dingel. rostl. Rk.

Hněděti, čl, čin, braun werden. Techn.

Hnědina, y, f., ein brauner Fleck.

Hněditi něco, etwas braun machen. Rk.

Hnědka, y, f., hnědos, hnědouš, kůň
hnědý. Mus. Die Braune. Fuchs.

Hnedka, hnedky, hnedle, hnedličky, hned-
linko = hned.

Hnedle = hned hle. Svička h. dohorí.
Vz Hned.

Hnědobarevný, braunfäbig, Rk.; černý,
braunlichschwarz, Rk.; červený, braunroth,
Presl.; -liška, y, f., Braunfuchs. Rk.

Hnědoň, č, m. hnědák. Rk.

Hnědoplavý, braunfall, Rk.; -popelatý
či popelavý, achsigbraun, -rudý, brämu-
liethroth; -rysyvý, braunröhthlich. Rk.

Hnědost, i, f., braune Farbe, die Bräune.Jg.

Hnědos, e, m. hnědák.

Hnědotečkován, braungetüft, Rostl.;
-uhelný, Braunkohlen-. H. tvar, Braun-
kohlenformation, plást, Braunkohlenlager,
- flötz. Rk.

Hnědouhlí, n, Braunkohle. H. bahenmi,
Moorkohle.

Hnědouš, e, m. hnědák.

Hnědovlasý, braunhaarig; -vlavý, braun-
fluthend; -zelený, braungrün. Jg., Rk.

Hnědy. Barra hnědá: hřebičková, vlav-
sová, uhlohnedá, kaštanová, tombaková, drev-
vová, jaterní. Min. Braun. Kaštan je hnedý.
V. Hnědě barvy. V. Z temna hnědý. V. Hnědý
kůň, hnědos, hnědouš, hnědák, visnák. Sp.
H. ublí, slad. Rk.

Hněsti (zast.), hnisti, hnětu, hmetu, hnětl,
hnét, hněten, hneten, hnětení - míchaje sti-
skatí (ku př. tésto), flaciti, kneten, drícken; trai-
piti, quäilen. — co, koho: (testo) míchaje
stiskatí). D. Strevie inne hněte (tlací). Us.
Kazdý vi, kde ho strevie hněte. Jg., Sm.

Neví nikdo, kde ho strevie hněte, než ten,
kdo v něm chodí. Klat. Sak (= však) nás
botečky nehnětů. Mor. P. To mne vehmi
hněte (trápi). Ihřeč ho svědomí. Ros. Něco
je hněte a holí. V. — co čím: rukama. Aquo.
Ihřeč ustavičné srdec mé tesknosti. Jg. —
co komu. To nně srdec hněte. Us. — se
kdy. Dlouho se při mši hněte (se mučí). L.
— že. Hněte nás to, že jste nás istivě pod-
skočili. Syeh.

Hučt, u, m., hnětení, der Gram. Plk.

Hučtanka = hnětiuka. Us. v Klat.

Hnětení, n., das Kneten. — H. svědomí.
Das Drücken des Gewissens. Syeh. Vz
Hněsti.

Hnětenice, c, f. = lmětinka. Aqu.

Hnětilý = hnětlivý, drückend. H. svě-
domi. Plk.

Hnětinka, hnětka, y, hnětenice, c, t.,
placka, ku které se tésto hněte, ein Knetling,
gekneteter Kuchen, Brodkuchen, Platz. Jg.;
placka bez droždí. Süsskuchen. Er. P. 87.
— H. = hniček. Us. — Jg.

Hnětka, y, f. = hnětiuka; 2. hnětené
tésto, gekneteter Teig. D.

Hnětlivost, hnetrost, hnětnost i, f. = sta-
rost, hryzení, žrání, nepokoj, Kummer; zvl.
v svědomí, Gewissensbisse. Kom.

Hnětlivý, hnutětý, hnětočí, eo hněte,
drückend, nagend. Hl. jho, Jel, svědomí.
Br. H. jed žere v srdeci. Plk.

Hnětný = hnětlivý. Koll.

Hnětu, vz Hněsti.

Hněv, u, m. H. = pohnutí (zastar.). Hněv
tel ncheských. Jg. = H., necole, populirost,
náružirost, rásen, Zorn. H. krutý, Rkk., ši-
lený, Hlas., horlivý, Troj., veliký, Us., ná-
ramný, Jel., náhlý, dlouho trvající, krátký,
na oko. Us., zastaralý. V. Náhlý, nakloněný,
kvapný, nekvapný, nepopudlivý, pohnuti —
k hněvu. V. Hněvem se popuditi, hnevu
hřeti, se zapáliti, se rozpáliti, se unáhliti,
proti někomu hřeti, se rozhorlití, plápolatí;
hněvem přemžený, roznicený, zapálený,
ryčení, se sápatjící. V. Hněv buditi. Kat.
2010. V hořkosti hněvu býti. V. Uroditi hněv
(počíti se hněvati); Zapáleni v hněvu. V.
Hněv svůj na někom n. na někoho vylítí,
vypustiti. D. Na někoho h. svůj vypustiti.
Br. Ustán v hněvé svojem. Rkk. Zaněsí se
krutým hněvem. Rkk. Hněvy uchvatielně obe
straně. Rkk. Hned se z toho hněvu rozpálila.
Hřaj. Nedej se hněvu premoci. Solf. V. Khněvu
někoho popozeti. V. Zapaluje se h. Jel.
Hněvem rozpálený. Flav. Hl. je pojal. D.
Sel s hněvem. Kom. Hl. oslepuje rozum. (Ché-
G19). Bude nně h. z toho. Výb. I. 214. Řekl
jsem s hněvem. Kom. Z hněvu, v hněvu,
s hněvem. V. Z hněvu sondi. Har. Proti ne-
komu h. v srdeci chovati. Hl. dlouho držeti.
Kram. Boží h. na sebe udělati. D. H. boží
krotil. Hřaj. Nekoho v hněvu krotiti. Vrat.
Od hněvu upustiti. D. H. odložiti, odvři,
pustiti, přemoci, ukrotiti, odložiti; zdržeti se
od hněvu; uskrovniti hněvu; hněvu nechati.
V. Skrocování, uskrovnění hněvu. V. Hl. ho
pomijí. D. Hněv s mysli pustiti. St. skl. Mimo
sebe h. pustiti. Br. H. z srdec svého vypustiti.
Hřaj. Počkej, az ho h. pomine. Solf. H. unne,
pomiji. H. jeho se utisil. Hlas. V hněvě se

Hněv — Hniláč.

443

to stalo. Solf. Hněvy vlasy s sebe rval. Dal. Hněvy sebú o zemi biti. Tkad. K h-t někoho pohnouti. V. Hněvy rozdře na sobě roucho. St. skl. Hněvem nečro vymoci. D. Pravda h. přinaší. H. dodá branč. Hl. oslepuje. H. a jazyk na uzdě měj. Jg. Hněvu se nebojím, o lásku nestojím (nedbám o tu osolub). (Nevšimavý. C.) Trnk. Hněvem moudře rady překážku herou. Pr. H. załosť za sebou vodi. C. Od lměvu očima jiskří. C. Hněv přátelství ruši. C. Daleko od lměvu, daleko od hromu. C. V hněvu vyyře, co v srdeči vře. C. Srdee po lměvu poznáš. C. Hněv bez vády málo vadí. C. Darmo se na ty hněvati. Kdo na náš lměv nechti dbáti. C. H. a jazyk na uzdě měj, málo mluv, mnoho rozaměj. Lb. H. potlačuj, dokud je malý. Mt. S. Nepujčis-li, hněvu na týden; půjčis-li, na rok. C. Cím komu vě půjčujes, ví lměvu míti budeš. C. V stran přísloví ješě: Celo, Hrom, Huba, Jezek, Kohoutiti se, Kousati se, Mys, Nehet, Nos, Podstřesi, Prorok, Sršen, Ves, Zub a hlavně: Popudlivý. Vz také Zloſ.

Hněváni, das Bösemachen, Aergern. — H., h.-se, der Zorn, Aerger, Rij.

Hučvati, hněvávati, ke lmévu popoužeti, zum Zorne reizen, zornig machen. Jg. — koho. V. Stále mne hněvá. Ros. Bodejt ho nehněvali. Prov. Něrad by ho hněval (nebude mu po válii). C. — se, zürnen, böse sein, eifern, griesgramen. Jg. Stále se lměvá. Jg. Mali lidé také se umějí h. V. Kdo se hněvá, nechſ se váli, však ho pán Bůh nepochválí. Jg. Kto sa hněvá, tomu nos odřuž; Kto sa hněvá, nech sa o zem hodí. Mt. S. Isou dvoji lidé: jedni, kteří se rádi hněvaji, a druzi, kteří na to nie nedbaji. C. Hučvej se nebhněvej, jinak nedáme. Sych. Dověsti toho. aby se někdo hněval. V. Jen se nehněvejte. Us. Stran přísloví vz Oheň. — se na koho, na co. Jg.. Dal. 59. Hněvá se na mne. Us. Hněvej ty se na mě nebo nehněvej. Us. Hněvaji se na sebe. V. Hněvati se na nerozumného nerozum. Jg. — se nad čím. Jg. Nad tím se velmi hněvám. Kram. — se o ko. Nechtěj se o to lměvati. Rad. zvíř. — Brt. se proč. Jg. Pro pravdu lidé se hněvaji. Ros. H. se pro každou maličkosť. Ml. Hněvám se. žes tam byl. — se z čěho. Kat. 2237. Litě se z toho rozhněval. Haj. Nubde se na ně hněvati z této řeči. St. — Troj. — se přes co: spatně u. z čeho, na koho, proč atd. Kmp. — jak: bez příčiny. H. se na bilo, na oko (zvl. o zamilovaných). C. — jak dlouho. Do smrti se naň hněval. — se s kým na koho. — se o čem: (že sč) o tomto lměváte. Alx.

Hněvatý, poněkud hněvivý, etwas zornig. Us., Kb.

Hněvičkatí — hněvati; se = lměvati se. — se na koho. Koll.

Hněvin, a, m., mě. Most, Brüx v Cech. Th.

Hněvivě, hněvlivě. Imévaje se, prchle, popudlivě, zornig. V. H., hněvlivě mluvíti, na někoho pohlížeti, něco slýšeti, poslouchati, odpovidati, snášeti atd.

Hněvivec, vce, m. hněvivý člověk. D.

Hněvivosť, hněvlivosť, i., f., prchlivosť. popudlivosť, Zorn. Jähzorn. V.

Hněvivý, hněvlivý; lměviv, hněvliv, a,

o. Hl. = přehlý, popudlivý, zornig, jähzornig, auffahrend. H. mysl. V. H. ako morjak, Mt. S., jako jež, vosa. Pk. Stran přísloví a poríckadel ez: Cert, Dábel, Janek, Kohout, Konik, Kráva, Kulhavý, Nakvasený, Nevrlý, Oheň, Pajed, Pěs, Posedlý, Slovo, Sršen, Stir, Zajic, Zid. — H. = hněrajići se, hněrný, erzůrt. Hl. moře. V. — ke komu. Rodice k dítkám nebudte hněvivi. Zam. post. — proč. Lunarius byl z toho velmi hněviv. Solf. Z toho poselství byl král hněviv. Solf. — na koho. Na nejž hněviv bude Hospodin až na věky. Br. — nad čím. Hněviv byl, téžek byl nad tím. Br. — čím. Král poče tím hněviv býtí. St. skl. V. 15.

Hněvko, a, m. — hněvivec. Na Slov.

Hněvlivý = hněvivý. Jg.

Hněvně = hněvivě. St. skl.

Hněvník, a, m., lměvivý člověk, cín Zorniger. Hus. — H., protivník, Gegner, Widersacher. Aby svým dlužníkom neb hněvníkům neodpustil. St. o. ob. věc. 57.

Hněvnomi = mrzí mne, is ist mir äußerlich. Hněvno mi jest, že mi heslo z paměti vypadlo. Sych. H. mi bylo. Kom. — na koho. Eylo mi to h. na něho. Ros. — čeho. Až mi té na díle nedbalosti, na díle nevěry malířů těch h. bylo. Kom.

Hněvnost, i, f., hněvivosť, zloſt, prchlivosť, die Agerlichkeit, Zorn, das Aergerniss. Jg. Hněvný, hněven, vna, o. Vz Hněvivý. Hněvoš, e, m., hněvsa, y, m. =hněvivý. Jg. Hnězdník, a, m. H. pták. Vz Hnězdný. Nestling. Jg.

Hnězduno, a, n. (Gniždno, Gužno, Gnězdo), mě v Polsku, něm. Gnesen. — Hněždenský. Vz S. N. III. 816.

Hnězdný, hnězdový. Nest.-Vz Hnězdník. Hničeti = hnikati. Jg.

Hnida, hnídka, hndečka, y. f. = vši vejee, die Niss. H. někomu česati. Us. Odmokly, okřížily mu hudy = vybřědl z nouze. Vá Pynšý. Štěstí. Ros. C. Vyčesali školské hudy. Lom. Jedva školské hudy vyčesal. Vz Mudraček. C.

Hnídák, u, m., bylina, scolymus, die Golddistel; gemeine Eberwurz; Dürwurz. — H., hřeben hustý, der Nisskamm.

Hnídavý, hnídovatý, hudy mající. nissig. Aqu.

Hnídka, y. f., vz Hnida.

Hnídopich, a, m., Nissstecher (nadívka krejčím). Rk.

Hnidoš, e, m., rostl., vsívec, scharfer Rittersporu, Läusekraut. Rostl.

Hnídovatý, hnídovitý = hnídavý. Res.

Hnídovka, y, f., střeček, Bremse, Stecher. Puch.

Hnídový. H. hřeben. hustý. tenkozubý. Nisskamm. Vžiti něco hnídovým důkladné. Jir. Vžiti někoho hnídovým napáliti ho.

Hnijivý, lépe: hniijei. Hnilý, faulend. Jg.

Hník, u, m., hničení, lmíkání. Us.

Hníkatí; hničeti, el, ení; hníkávati. Quikken, wiechem. — si. Ten kůň si hníkal, hničel. Us. — se s kým — drážditi se, škádliši se, necken, reizen. H. se s detmi. U.

Hniláč, e, m., hnilý kmen stromový, ein fauler Baumstamm. Na Slov. Bern.

446

Hnouti — Ho.

hnuli. Vocel. — kým, čim (se) odkud. Nehýběj schů slúze. Jel. H. s místa (s vojskem hnouti). Háj. Hnul se s vojskem z tábora. Vrat. Vida: je, ani se z místa nehýbaji. Háj. Aby se z místa nehýbali. Flav. Hýbe tím z místa. Jel. Někým z jeho úmyslu h. Tkad. To se samo z sebe hýbe. Kom. Z místa svého se h. V. Iínouti se od pravdy. St. Nedejte sebou od smyslu svého h. V. — čim nač proč. Hýbaji sůdem na škodu chudým pro bohatě. St. o obec. věc. 146. — koho, se, čim k čemu (kam, jak). Jídša byl hnut k smrti jeho lakomstvím. Ben. V. Hýba mne krásá ženská k manželství. Hus. II. se k litosti. Jel. Vojsko hnulo se k pomezi turcekému. Ml. Jestliže ty věci tehou nehýbou k potupě světa. V. Hýbal telem k zvuku píšaly. Jel. H. se milosrdenstvím ke komu. St. Obrazově druhdy k mužnosti hýbaji. Jel. — se kam, na co. Mnata na Ostrumin hrad se hnul. Háj. Hýba se všecko na vojnu. Jel. Nehýbaj sé ani v pravo ani na levý ruku. Auth. I. 163. — se, čim kam (v co). V kterou stranu se hne. Guńd. Tateré sé hnuchu v pravú stranu. Rkk. 49. Zástupen v jinou stranu h. Alx. — se kde: ve vodě. Us. Před očima něčími se h. Zalans. — se proti komu (rozlobiti se). Zák. sv. Ben. — se, sich bewegen. regen. Jg. Hovado hni se. Ros. Všecko se hýbe a roste. Us. Zub se hýba. D. More, strom se hýba. D. Tateré sé hnuchu. Rkk. II. se odněkud jinam se obratiti. Us. Vojsko se hnulo. Kram. — aby. Vojsko se hnulo, aby nepřítele dohonilo. Us.

Hnůhňati, vz. línňati.

Hnůj, gt. hnoje, m., v již. Čech. hnuj. Vz. Č. Kts. H. od hni (hniji). Vz i v: oj, aj. — H. hnis, Eiter. H. z vredu. V. — H., lejno, der Koth, die Exkremente. H. dobytéti, hovézí, sviňský, ovčí, mysí, zajéčí, kravský (kravinec), koňský, kohyň (kohylinec), holubí (holubinec), kozí (kozínce) atd. Hnůj kydati. Us. — H., mera na pole, úprava, mreina, útrus, der Mist, Dünger. H. strojený (vz. Hnojivo), mišený (Kompostdünger), z listí; pole hnojem povězti; do starého hnoje síti, na starý h. síti; h. nakládati, rozkydati, rozhazovati; v hnuj přejíti; korba na h. (hnojník, vz. Hnojny). Sp. línuj chlévský, záchodní, shmílý. Hnojem pole omastiti, vypraviti; hnoje navězti. V. Starý kůň k hnoji, ač před tím sloužil v boji. L. Hnůj na dvoře, zlato na poli. C., Lb. Vz Hospodářský. Hnojiček děla chlebiček. Vz. Setrnosť. Lb. Ty smrdiš, pravil hnuj k bahnu. Hnš. Mokrý jako hnuj. C. — H. v ušich (nečistota. Ohrenschmalz). — H. očí n. v očích, v oku, tina. D., Lk. Augenbutter. — H. = smeti, Mist. Kehrig. — Z hnoje na knížecí stolici (ze stavu názého). L.

Hnulý hnutý, pohnutý, bewegt, beweglich. MM.

Hnup, hůupák, a, m. = hlupák, fulpa, futa, loula, troup, trouba, bíb, hulvát, slivov, blivou, blúma, fulpas, bozi jehňatko, dub, nemchlo, ein Dumnkopf, Tölpel, Gimpel, Einfaltspinsel, Schafskopf, Pínsel. Jg. Druhý sp. m. treska obečni. Stocktisch. Vst.

Hnupovský, hůupský = hloupý, dumm. D. —

Hnůpství, n., -stvo, a, n., hlouposť, Dummheit, Tölpelei.

Hnus, u, m. — hnis. Na Slov.

Hnusiti, hůnsiti, il, en, ení; hnušivati. — co komu. Ekel erregen. Vino (oskliviti). Plk. — se čim: praci (trouditi se, sich placken). Na Mor. — se komu. Hnusi (hůnusi, na Mor.) se mi (oskliví se mi, es ekelt mir davor). Us. Všecko se mi hnuši. Bern. Vz Zhmusiti.

Hnusivý, ekelnd. Rk.

Hnusněti, čej, čl. čení; zhnusněti — hnušným se stávati, ekelhaft werden. Us.

Hnusnosť, i, f., hnunota. Ekel. Us.

Hnusný, břídký, škaredý, ekelhaft. Hnůj kydati jest hnušná práce. Sych.

Hnusoba, y, f., hnušení, der Ekel. Na Slov. Bern.

Hnúšák, a, m., člověk hloupý, jenž praceje mnoho se zaplahači (nahnúši) a přece nie nedoveje. Mřk.

Hnutel, e, m., der Beweger. Ros.

Hnutelnosť, i, f., die Beweglichkeit. Krab., Kon. —

Hnutelný, beweglich, čim hnouti lze. H. moc, V., tělo. Toms.

Hnuti, i, n., das Bewegen, die Regung, die Bewegung. Jg. Bez h. proti sobě stáli. Us. U vojska veliké hnutí se znamená. Kram. H. těla i údův jeho (posunek). V. Rečník řečí hnutím šlechtí. Kom. — H. oka = okamžení, Augenblick. — H. se vši svou čelecí učinil. Háj. — H. lidu, obece (houfe, pohnut, Aufstand, Aufruhr). H. mysli. Duše lidské h. a náklonnosti. Br. (Prudká) h. mysli, Gemüthsbewegung. V. Nema hnutí (jest slab; 2. jest v úzkých). Nevím sobě hnutí (nevím si rady, ich weiss nicht, wo aus, wo ein Us.). — Hnuti, n., přesidení poddaného na jiné dominium. Die Uibersiedlung eines Unterthanen auf ein anderes Dominium. Gl., Arch. IV. 42.

Hnutný = hnutelný, beweglich. Ms. Č. Hnutosť, i, f. = hnutelnosť. Jg. Das Bewegtsein. Rk.

Hnutý, pohnutý, bewegt. V. — kde: v zádech. Rk. — čim. Tim jsa hnut. Pr.

Ho jest půrodně genitiv, jehož jen při zírotních muškých užírati lze (na městě akkusatricu, jako běreme původní genitiv „holuba, muže“ nyní též za akkutativu. Vidíš holuba? Vidím ho. Vidíš strom? Vidím jej (ne: ho, poněvadž „strom“ neznamená nic životněho). Vst. Naproti tomu piše Ht. v Sr. ml. 235.: Tvar ho o neživotněj je prostornárodní a vyskýta se, řídčejí však než jej, i u spisovatelů, kterí slušně dobrými služi, na pří. u Kom. (pfrestojovati ho = strom; ale Kom. to má z nářečí moravského. Brt.) Tamtéž piše děle: Obecná čestina se slovenčinon kromě toho i m. středního akkus. sg. je užívá genitivu ho. Ht. Ale nenásledujme pišice toho. Viděls ditě? viděl jsem (ne: ho). T. Dřevař štípá dříví sekerou a řežá je (ne: ho). V jihozápad. Čech, kladou u jmen rodu středního dobre je: Víno je dobré, pijte je. Tak také od Jihlavy k Telči. Sb. — Tento gt. ho značivá jakožto akkus. předmět, který se má doplniti. Týž stáva u sloves přechodných i nepřechodných hlavně ve větách, kterými udivení, zaklínání, mrzení-se vyjadrujeme. Veď ti ho idem na ten čertov

448

Hod — Hodinkový.

božího narození (vánoční, vánoce); h. vzkríšení pána Krista (velká noc, velkonoc, velikonoc, presnice, velikonoční hod n. svátek); hod sv. Ducha (slavnosť seslání Duecha sv., hod letniční, letnice, svatodušní svátky). Hod boží, h. Páně. Na hody. Bib. Tmavé hody (vánoce — bez sněhu), světlé stodoly, světlé hody (když sníh leží), tmavé stodoly. Hrš. Vz Gl. G2. — Hody na Sloc. a na Mór.

— pasricení, Kirchweih. D. — Hody, ar, m., kras, hostein, Gasterei, Banket, Schmaus. V. Na hody velike. Rkk. II. slavné, skvostné, hojně, úpravné, nákladné někomu přirojiti; hody strojiti, připraviti, mítí; na hody povzatí, zváti; hody dělati; správec, strůjce hodův. V. Jeti k hodům. St. skl. Byly hlučné hody. Jg. K hodům koho zváti. Hody svatební slaviti. V. H. učiniti. Haj. Hody umrlě slaviti. S. a Z. Nechval hodův, až sních (znič, C.) půjdeš (pojedeš) se etí domův. Plk., Lb.. C. Mití s kým psí hody (naháňku. Vz Nesnáze). C. Casté hody mál, hodalová, a za jiné platit. Klat. Ne vždycky hody, také někdy vody. Vz Setrnosť. Lb., Ros., C. Co by mu k hodům semlel. (V čas mu pomohl. Vz Pomoc, Kohoutek). C., Mus. III. d. 60. Tézko z hodův na hody jítí. C., Plk. Hody, Machu, kréma ve vši. Vz Blahobyt. C. Vida jámu v ni se nekot, nezván pak na hody nechod. Pk. — Hody = kras knotůr a prátel v úrodu ženy. Da. Odtud: Rostou jí hody (otěhotněla. Vz Bubínek, Kraján). C. Má zase hody přede dřeima. Da. — H. = hozeni, crh, der Wurf, Schub. H. přimý, obloukem, Tšs., šikný, vodorovný, vzhůru, dolá; výška, dálka hodu. Nz. V té hře (v kůželky) mám ještě dva hody. Us. Nejhorsí, nejlepší hod. Nt.

Hoda = třeba. Na Slov.

Hodal, a, m., v Krkonoších = chlap.

Hodanina, y, f., směsenina sliv s hruškami za omastek na koláče. Us.

Hodair, e, hodár, a, m., host, Gast. Na Houdě = záhy, ráno, früh, zeitig. O 7 vstup., Alx.

Hodějice, Hodowitz, ves v Budějovsku. Mus.

Hoden, vz Hodný.

Hodernice, e, f., svíšť horní, Murmelthier. Světoz.

Hodilost, i, f., Tauglichkeit. Plk.

Hodily, tauglich. Plk.

Hodina, hodinka, v. f., hodinečka = čas, die Zeit. Ještě máš dosti hodiny (časů). St. skl. Hodina jest nám z lože povystati. Troj. — H. = časť drucátá čtrátá dne přirozeného, die Stunde. Nyní počítáne toliko 12 hodin od půlnočí do poledne a od poledne do půlnočí; ještě v 17. stol. počítali 24 hodin počinající od západu slunce, a to byly hodiny podlé orloje (z lat. horologium; nyní podlé pálorloje. Jg. Padla hodina (bila). Odbila pátá h., odbilo pět hodin. Kolik jest hodin? Pátá jíž bila hod.). O které přijdeš (hodině)? Na Morave ríkaji: O kolika přijdes? Brt. Co hodina (každé hodiny, ustavičné, bedlivé). V. O páté hě; půlnoční, poledňí h.; ani hodiny nespával. Nt. Okolo osmé hodiny německé. Skl. Mezi jedenáctou a dvanáctou na

českém orloji. Břez. Lid věda o tom, toliko pěti hodinami ho předešel a úmysl jeho mu zkratil. Skl. Vývolávati hodiny. D. Ponočný troubí noční hodiny. Půlnoční h., ranní. Us. Hodiny bijí hodiny. D. Rozvrh hodin ve škole. Na hodinu. Jítí hodinu. V nešfastnou, zlou h-nu, po malé h-ně. Pij ten lék každou hodinu. Us. H. k odpočívání, k střídání (u horníkův). Vys. Co h., to novina (každá h. něco nového přinási). Lb., Mt. S. Vi, kolik hodin bije. Vz Vtipný. Lb. — H. = jistý, ry:namenaný čas, eine bestimmte Zeit, Stunde. Jg. O svojich hodinách klademe se a vstáváme. Jg. Od té hodiny a chvíle. V. H. učení. Až do té hodiny. V. H. smrti, h. smrtelná. Us. K hodince poslední se bráti. D. K hodince smrti pracovati. V. Při poslední hodince smrti. V. Do té leží (na smrť leží). Ros. Hodinka se mu dosypá (umirá). Kram. Hodinkou někomu zvoniti (umiráčkem). Us. Do poslední hodiny bojovati. Har. Vyplácí na hodinu. Jg. Nevíte ani dne, ani hodiny, kdy Pán přijde. Jg. Hodiny = denně po doměch dávati. D. Jestliže by pak který soudek k hodině (zur bestimmten Stunde) do soudu zůmyslněně nepřícházel. Pr. Pěkná hodina (o posvícení čas mezi službami božími a jídlem). Jg. Jedna hodina mnoho správi. Us. Každou h-nu ho čekaji. C. Ranni h. dobrá hospodyňka. Hrš. Obvyklý hodiná žena porodi díte. Vyb. I. 177. (Instr. času). Do h-nu musila jítí z hradu pryč. K. Poh. 496. Musil na hodinu z domu. Ml. — Jako hodiny = jistě, ganz sicher. Jisto jak h-na (h-ny). C. To je jak h-na. Vz Jistota. C. Přijde jak h-na. D. = Šastná atd. h. (dobrá h.), příhodný čas. V. Jed v dobrou h-nu. L. To je muž jako dobrá h. Us. Narozený v nešfastnou h-nu. V. V nešfastnou h-nu přijítí. Ros. V zlou h-nu příšel. L. Netrefil na šastnou h-nu. Vz Něstětí. C. Hodiny jsou nestejně. Prov. Jg., Lb. To je žena jako dobrá h. Ml. — H-ny duchorní, hodinky, die Tagzeiten, Stundengebet. H-ny ríkati, zpivati. Us. Mniši své hodinky ríkali. Har. I. 190. Vždycky s kněžími hodiny v kůru zpíval, své hodiny s velikým náboženstvím ríkál. Haj. — Hodinky někomu zpíratí, cinkati (= hubovati. Vz Domlava). Us., C. — H-na u horníkůr směr, který střelka kompasu ukazuje. Vys. = Vz Hodiny.

Hodinář, e, m., der Uhrmacher. H. dělá, skládá, opravuje hodiny. Vz Hodiny.

Hodinářiti, il, ení, die Uhrmacherei treiben. D. =

Hodinářka, y, f., die Uhrmacherin; hodinárova žena, des Uhrmachers Weib.

Hodinárna, y, f., Uhrmacherstätte. Rk.

Hodinářová, é, f. = hodinárova žena. Vz Hodinářka.

Hodinářský. H. řemeslo, umění, tovaryš, učenník, nástroj, náčiní. Uhrmacher-.

Hodinářství, n., Uhrmacherkunst. Jg.

Hodinečka, y, f., ein Stündchen. Rk.

Hodiníček, čka, m., Hauskäfer.

Hodiník, u, m., Uhrgehäuse. Rk.

Hodinka. Vz Hodina.

Hodinkový. H. stroj, Chrwerk. D.

["Hodný — Hoch.", "451", "určení nezdá se hodný býti. Pr. Někoho hodně\nvymluviti. Pr. Ale že z mnohých a hodných\npříčin taková práva jsou se napraviti nemohla.\nPr. Nepostaví-li se k svědomí bez hodné\npříčiny. Er. Daje šesti nedělem bez hodných\npříčin projiti. Er. V hodný, slušný čas. D.\nZačež hodnou mzdu vzal. Har. Něhodný\nkonce vzal. Plk. — H. = celiký, notní, calný,\ngross, derb, dicht, fein, bündig. Jg. II. mráz,\nvýprask, poleno, kůň, výška, kus (chleba). Jg.\nHodnou chvíli tu pobyl, poseděl. D. — Sych. H.\nkořisf, znalec, pijak, důtka; urazil h. kus cesty.\nNt. — H. = znamenutý, čázný, čázný, schašt-\nzenswerth, brav, achtbar, tüchtig, würdig,\nwacker. Jg. H. člověk, host, D., poctivosf.\nTroj. Na místo hodný muž. D. Nehnádná smrt.\nPlk. Hodného si vážiti. V. Za nejhodnějsiho\nněkoho držeti (míti). V. — H. = slavný. II.\nden, dies festus. Ev.", "Hodogese, e, f., z řee, ukazování cesty;\nnavedení k učení na vysokých školách. —\nHodogetický, úvodní. Hodogetika, y, f.\n= hodogese. Rk.", "Hodokvas, u, m., hody, Festmahl, Schmaus.\nD. — H., a, m., hodokvašan, a, m., hodovník,\nder Schmauser. Hāj.", "Hodokvasiti, hodovati, schlausen. Brike.\n— v čém: na požívání krasoumném. Šm.", "Hodokvasný = hodovný. Ten opat byl\nvelmi h. Let. 262. — Hāj.", "Hodokvašan, a, m. H-né ti to vidouce\nnechavše tance rozběhli se. Hāj. Vz Hodo-\nkvas.", "Hodolein, Hrodolany u Olomouce.", "Hodonce, nie, pl., dle Budějovice, místo\nv Znojemsku, Hödnitz. Jg.", "Hodonin, a, m., mé. na Mor., Göding.", "Hodonka, y, f., zimně, na Slov. Bodaj\nfa popadla hodonka, co by fa držala do půl\nsedma roka; do půl sedma roka, zrovna\nsedum roků, až by ti padali červi z tvého\nboku. Mor. P. Vz Lék. Wechselieber. Rk.", "Hodoválek, Ika, m., kdo rád na hody\nchodi. Hus.", "Hodovalný, hody milující, Gasterei lie-\nbend. Zalt. vit.", "Hodovan, a, m. = hodovník, host, Gast.\n4 stěž. ctn.", "Hodovánek, nka, m., hodnjící, Schmauser.\nJg. =", "Hodování, i, n. H. hlučné učiniti, Hāj.;\nh. nastrojiti. Troj. I by hodovánie hlučné,\nslavné. Rkk. 40. Schlausen, Schmauserei. Jg.", "Hodovánky, nek, pl., f., hody, slavnosf.\ni kvas. Freudenfest, Freudenmahl. Méli jsme\ndnes h-ky. Ros. H. přístrojiti. Pam. Kůt.", "Hodovati, hodovávati = hody strojiti,\ngastiren; častovati, traktiren; na hodech\njisti a píti, banketiren, schlausen. Jg. —\n— na co: na obecný groš. V. — koho\nčím: vínem (častovati). L. — s kým. Chudý\ns bohatým nehoduj, moudrý s blázný ne-\nžertuj. Rým. — s kým kde. S čísarem za\njedním stolem hodoval. V. — jak: s roz-\nmnožením nápojův. Chč. 627. V hojnosti h.\nChč. 627. — jak dlouho. H. do noci.", "Hodovna, y, f. Gast-, Banketsaal. Rk.", "Hodovní šín, Us., dům, Gasthaus. Aqu.", "Hodovnice, e, f., kvasovnice, Schmaus-\nschwester. D.", "Hodovník, a, m., kdo hody dárá, Schmaus-\ngeber, Prasser. — 2. Pozraný host, Gast.\nV. — 3. Radocník, něm. Zechbruder. V.", "Hodovný, Fest-, Mahl-, Schmaus-. H.\nkvas, lahůdky, krně (k hodům náležející).\nBr., Jel. — H., hody rád dárajeći, na nich\nbývající, gastfrei, gastlich, kostbar im Essen,\nschmausliehend. Jg., Br., V., Sych.", "Hodový, Fest-, Schmaus-. H. den. Us.", "Hodrcati, kodrcati = hýbati, bewegen,\nschaukeln, schütten. — čím: řebřikem. —\nse kde. Ten kluk se na kolěbce hodrcá,\nkodřea. Us.", "Hoduje = zvlášť, vhodně, naležitě, adv.\nTotoj (Toto jej) pak hoduje křesfanská viera.\nSt. —", "Hodujie = vhodný, naležitý, priměřený,\npassend, schieklich, die rechte Mass haltend.\nV. hodují věci slechtnosf zaleží. Vyb. I.\nSt. Nezuati hodujie (hoduji) miery. Št. O pů-\nvodu tvaru toho vz Fr. Prusíka rozpravu\nv Sitzungsber. vid. akademie nauk, svaz. 83.\nstr. 409.", "", "", "", "", "", "", "", "", "", {"bbox": [478, 478, 6

Hojný — Hole.

453

dostatečný k němi jiných. Aesop. — od čeho. Krajina od všech věcí hojná. V. H. země od vina, od obli. Har. Cyprus jest hojný od vina. Pref. III. — na co. Země hojná na obli, na zlato, na vino, na kovy. Ros. na kameni, na účchu, D., na dobytek. Br. — čim: bohactví, zhožívá. Troj. Duben hojný vodon, říjen píven. C — v čem: v řeči, v mlivení (Bart. 4. 10.). V. v štědrosti. Smrž., v milosrdenství. Br. — čeho. Ros. V tě zemi okolní neviděl jsem tak rozkosné a všech úrod hojně cesty, jako etc. Har. 1. 199.

Hojsačka, y, f., Maid. Rk.

Hojsák, a, m., der Junker. Rk.

Hojsati, sich wie ein Junker, wie eine Maid benehnen. Rk.

Hojškati — hojkati. Na Mor. Lpr.

Hokynár, e, m., prekupník, der Höker, Vorkäufer. V.

Hokynáři, il, ení, hökern, böken. Kom.

Hokynářka, y, f. hökyné, die Hökerin. V.

Hokynářský, Höker. H. krám, Us., obchod. Ros.

Hokynářství, n., die Hökerei. V.

Hokyně, é, f., gt. pl. hokyn. Vz -yne. Hökerin. V., Br.

Hokynný, Höker. H věci (vejce, máslo). Mus.

Hokynovati hokyuariiti. V.

Hola, y, f., holizna, holé místo, otvorené, das Freie. — H. — na Slov. hole, vrch holý, bez stromův, kde se stáda pasou. Plk. Vz Hole. Alpe. (V Karpatech).

Hola! mezišlovec pobuzují. Puch.

Holáček, čka, m., ein abgerissener Mensch. Rk. —

Holák, a, m., ein roher Mensch. Rk.

Holan, a, m., clověk holý, který něčho nemá Us. — H., opterichtys. ryba úhořovitá. Krok.

Holand, a, m., Holandsko, a, n., Holland Nový. vz Australie. — Holandská, a, Holander, dra, m. Ale lépe: Holandská než Holandská. Vz -an. Ein Holländer.

Pije jako Holander (Holandr). Vz Opilstvi. C. Holandr, u, m., holendr, stroj k děkini krup (od slova „holandský“, Holländer Gean-pennüher). Český krupník jest jinak stavěn. Vys. — Vz Holland, a, m.

Holandský. H. sukno, krajky, Us., jazyk, literatura. Vz více v S. N. III. 839. Holländisch.

Holiany, pl., m., jiméne místa. Die Dolany. Mus.

Holátko, vz Hole. 3.

Holazeň, zně. f., vz Holobor.

Holba, z něm. Halbe, pulpinta.

Holěátko, a, n., holoplíš, holoplíšek, ptáče jeste neopřeně, unbeliedter Vogel. Sp. — H. — děřeč. Mädchen.

Holče, etc. n. holěátko.

Holči, Mädchen. II. kosile. čepec. Us.

Holčice, e, f., holčička, y, f., holka, ein schon ziemlich grosses Mädchen. D.

Holčietvi, holěinstvi, n., děvietvi, diví vek, Mädchenalter. D.

Holčina, y, f., holinka, holka. Mädchen. C.

Holčisko, a, n., ein grosses, ein schlechtes Mädchen. D.

Hold, u, m., z nem. (die Hulde, Holde), zaslibení výra a poddanosti pod prisahou panovníku zvl. na panování nastupujícímu, též lemi poddanosf. Huldigungseid. K holdu jezditi. Žiz. Těs. Z holdu propustiti. Zlob. Mána nich holdu zádati a slibu. Kn. Tov. k. 24. — II., počta, poddaraní se, die Unter-24. — II., počta, poddaraní se, die Unterwürdigkeit, Verehrung, Huldigung. A ne aby hledal rozkosi a holdu. Br. Hold konu nějí-diti, vzdati, oddati. skládati. Rk. — H., die Unterhängigkeit, poddanosf. Prisahme JMti pravé a dedenc, clověćenství a hold. Kn. Tov. kap. 24. — H. dan, poplatek do-bralnuj n. nucem a chozeni po něm čež-brání. Frolnabgabe. Holdem jiti (žebrotou). Maji-li kläster vyslaveti, tedy na to jdou holdem. Stele. Že drželi jsů hold, mé vinné desátky. Půh. 1480. — H. zvl. plat re válee nepriteli dávaný. Brandschatzung. Aby zádnými holdy a daněmi jako jiní obťezováni nebyli. Br. H. na někom vziti. Mus.

Holdán, a, m., Landstreicher. Sych.

Holdér, e, m., Vasall. Br.

Holdos, c. m., behoum, darebák, Herumstreicher. Na Slov. Jg.

Holdování, i, n. Vz více v S. N. III. str. 842. Vz také: Hol, Holdovati.

Holdovati, hold skládati, huldigen; si podmaniti, sich unterwerfen; plat, dań od někoho briti, Frolnabgabe. Brandschatzung nehmten, heraubeu; pochlehovati, selmneichen. Jg. Vz Gl. 64. — komu (čím). Slabý moc nějším holdnje (hold skládá). L. Man má světan pánu h. prisahon. Pr. man. — koho (čím) — podmaniti si, plat bráti, slobupiti. Bolšlav všeku krajinu Lueskou zholdoval. Haj. Clověk rozumem holduje pod moc svon všekce zvírata. L. Lidi velice zholdovay, njel. V. Co zas holduješ (chehes lichocenina dostati)? Zena muže holduje prosic, aby pri-kompil sátkiv. Lom. Senem a ovsem sedláky h. (za plat, za dań atd. od nich bráti. Haj co kam. Pau Viktorin holdoval to zhoze (ty lidi) ku Pardubicem, na Pardubice. Arch. I. 159. — koho z čeho; z penez někoho h. (je od něho bráti). Reš. — se komu (poddatí se). Holdovalo se mu mnoho mest Mart.

Holdovní, Huldigungs. Jg.

Holdovnictvi, n., hold, die Zinshkeit; 2. holdem chozeni, das Herumstreichen, Er-pressen der Gaben. Jg.

Holdovník, a, m. — holdér. — H. = hol-dos. — H., Erpresser von Gaben. Brandschätzer. Jg. —

Holdovný, unterwerfend, ziusbar, unterwürfig. Rk.

1. Hole, adv. — naproste, zeela, ganz und gar, glatterdings. Ze hole milosti miti nemohou. — Pulk. To je h. nemožno. Us. Hole (prostě) svů vini povedi. St.

2. Hole, e, f., na Slov. — místo holé, bez kroví i stromův, zvl. hora taková, kde se stáda pasou. Alpe Vz Hole.

3. Hole, etc., holátko, a, u., hole dáta, kahd. Milé holátko: holečku, něm. Herzenskind. D. Cúte se holátka (deti) Us. Vz Holec. — Holatko, nezralá tresně. ovoce. unreife. Obst. Us. u Kutnu Hory. H., neoperenc ptace. Lpr Na Mor.

Holiti — Holota.

455

co z čeho. Vitr zemi bez brítvy (loupi ho ze statku, škřabe ho, okrádá chytře, 2. obelhávi, šídi ho). D., ('). Holiti koho bez mýdla (dříti, o peníze okrádati). L. Na sucho mne holi, kdo se mnou při stole sedí bez žertu (= týrá mne). Jg., Sm. H. se po vousu, proti vousu. — koho čím (kde): trdlem okolo hlavy = bíti. Ros. Jedním tesem h. (jedním rázem utiti). L. Břitvou a mýdlem h.

Holizna, y, f., holina, lysina, Blösse, nackter Fleck. D.

Holka, y, f., holčice, e, holčíka, holčinka, holá divčice, mladice, eín Mädehen, Mägdelein; Tochter. Vokat. sg. holko; o yokativu holka vz A. H. černo-, modrooká. Má mnoho holek (deer). Us. H. sloužící, služebná. H. rozpustilá. Us. Holka bez hocha, ryba bez vody. C. H. jako lusk (= a pod luskem hrachoviná). H. jako růže pichlavá. Vz Hezký, Tělo. C. H. jako homolka (kulatá, tlustá), Lb.; h. jako čamrda (čiperná), Lb., Jg. H. ta má vony (rozumná). Jg., Lb. — H., smrt, smrfholka, der Tod. Ros.

Holkář, e, m., běhajici za holkami, ein Mädehenjäger. D.

Holkyně, č, f., mladá ovee; ovee ověá kova, kterou panskou píči krmi. Us., Jg.

Holland, vz Holland.

Holo, kahl, entblösst, arm. H. se nosi (bez vlasů). Rostliny h. stojící (nemající na korinečích dost země). Puch. — Zhola = na-prosto. To je zh. nemožné. Koe. Zh. nic nevi. Us. — Do hola. Cestu do hola vymýtiti. Gníd. Někoho do hola (na holo) ostríhati. Vz Holý.

Holobedrý, hosenlos. Rk.

Holobliznik, u, m., virgilia, rostl. lustinati. Rostl.

Holoboř, e, m., holazeň = holé místo v lese. Sp.

Holobrad, a, holobrádek, dka, m., holobradý, bezbradý, holovons, cuček, Glattbart, Milchmaul, Gebschnabel, Laff. V., Jg. Ne skodil by tomu holobrádkovi ostrý hohlík (prisnější vychování). Sych. Stran přislovi a porekadel vz: Dozráti, Krídló, Mlěko, Nedopiti, Rozuměti, Střevíce, Větvička. Vons.

Holobradý holobrad, unbärtig. H. hýsek. Sych. —

Holobřich, a, m., der Kahlbauch, Nacktbauch. Rk.

Holobřišný, -brichy. H. ryba, kahlbauchig. Krok. —

Holofous, a, holofousek, ska, m., holofonsý, holobrad. L.

Hologast, Holgast, a, m., mě. v Pomoři, Wolgast. Krok.

Holohlav, a, holohlávek, yka, m., holohlavý, ein Kahlkopf, kahlköpfig. D. — H., pták krkavec. Krok.

Holohlavy, pl., jm. místné. Mus.

Holohlavý, vz Holohlav.

Holohumnice, e, f., holomnice ... mlat, humno, Dreschtenne. D., Br.

Holochvost, a, m., der Nacktschweif, potkan, Ratte. Koll.

Holokrajka, y, f., cphyra, slinýš. Krok.

Holokřidlý, kridel jestě neoperených, kahlfüelig. L.

Holomče, ete, u., Bürschehen; 2. smrk bez větvi, eine astlose Fichte. Jg.

Holomecký, Schergen-. II. úrad. Jg.

Holomectví, n., Schergenamt; družina, Anhang, Klientenschaft. Aqu.

Holomectvo, a, n., die Schergen, Häscher. Rk. —

Holomek, mka, holomeček, čka, m., mladý člorček, neženatý, jonák, mladík, lediger Mensch, Bursche. Dvorný h. Y. y. I. H. rybnčný, nyní: pěsák, mládek. Sp. Teichwächer. Ponití jako h-ka, že nesedi ustaviéně dvorem s čeledí jako ženatý. Kn. Rož. Holomei af ve dne v noci na zámku jsou (sluhové). V. Pohnal mě holomkem a já paniu mám. Mus. — St. skl., Pass., D. — H. — právní služebník, který pána z držení statku vysazoval listem obranním, lat. executor, dráb, Gerichtsdiener. Ros. H. na zájem neb s listem obranniem nebo na věno, když čeho potřebí jest, jezdi. Vs. 34., 325., 327. — 328., 334., 382. Komorník zájem učini a spolu s holomkem ten zájem řešen. Gl. 64. — H. katovský, pochop, katův služebník, Henkers-, Schinderknecht, Häscher. Jg. H. ukrutnosti jeho. Kom. — H. = holec, holota; rydliduch, der Schnapphahn. D. H., holota, Wicht D. — H. V městském právě sluje h. také = samec. Brandl. ryb. drn. 130.

Holoměnka, y, f., comephorus, kny. Krok.

Holomnice, e, f., na Slov. = holohumnice.

Holomouc, e, f., Poněvadž obecna čeština o v náslovi nemiluje, tedy mu předkládá v, h: voko, vopice, voves, hoko, hoves (m. oko, opice, oves, oko, oves, odtud i: Holomouc m. Olomouc. Mk. Olmütz. Vz Olomouc.

Holomráz, u, m., počasi mrazivé bez sněhu a bez deště, kahler Frost, Barfrost, Blachfrost. D. Na Slov. — H., holé zmrzky zeme, když bláto bez sněhu umrzne. Dch.

Holomský, Häscher. —

Holomstvi, n. Häscherschaft. Jg.

Holomstvo, a, n., holomkové. Rotte. Jg.

Holomůc, vz Olomouc.

Holomudec, dce, m., holé moudí majici, nedospělý, der Minderjährige. Pr. Kut., Th. Ksaftovní svědeč nemohou být ženy, holomudei, služebnici. Pr. M. Brike.

Holonohý bosý, barfuss. Jg.

Holoplisk, a, holoplštěk, štka, m., holoplště, čte, n., pl. ata, ptače ještě neopřeně. Vz Pískle, ein unbefriedeter Vogel. — 2. Clověk mladá, holý, nevyevičený, mrně, mrnouse, škvrně. Die Krabbe, loses Kind, Fratz. Král v srdeči má pokoru miefi, vždy na to pomně, že sě je takéž urodil holoplštětem nestatečným jako jiný. St. Holoplusk bradáče učí. Bern., Lb. Vz Všetečný.

Holopustý, cele pustý, ganz und gar öde. C.

Holorep, a, m., maera, kývos. Krok.

Holoritka, y, f., uancoris, lunyz. Krok.

Holorožka, y, f., pedicia, bmyz. Krok.

Holortec, gt. holoretec, m., gymnostomum, rostl mechovitá. Rostl.

Holost, i, f., Nacktheit. Kahlheit. Jg.

Holos, e, m., plecháč, Glatzkopf. Us., Jg.

Holot — holeť; h., kristál. Rostl.

Holota, y, f., holotka, y, f. — hole pachole, holec, Bube. Ros. — H., chlapec psy na lov vodi, psovod. 1236. Záv. Der Hundsbube. — H.

Honebný — Honorovati.

459

Honebný, jagdbar. Rk.

Honec, nce, m., stihatel nepřítele. Haj.
Honeci = lehei vojici stihajici, rychlí, eine
leichte Truppe als Vortrab o. gleich hinter
den Tirailleuren. Tur. kron. Do toho houfu,
který má tisíc koni v honejich, dajte někte-
řevoj hejtmana korúhe, af jest hned a har-
dovníky. Mus. (Gl. 66.). Nachsetzer, leichter
Reiter. Jg. — H. = honák. Sych. — H. = rychlí
posel, Eilbote, Kourier. L. — H. = naháně
při honbě, Treiber. L. — H. = pes toření,
Hletzhund. L. — H. řeči (jenž za slova chytá),
ein Wortfänger. D. — H., zárodník, ein Wett-
renner. Aqu. — H. panen, Mädchenjäger.
Tkadl.

Honecký, lovecký, Jagd-. Na Slov. Bern.
Honectvi, n. = lovectvi, Jagd, Jägerei. Na
Slov. Jg.

Honeček, čku, m., bradavice prsní, Brust-
warze. Která divka (bolehlavem) maže sobě
honečky, vie ji nerostou. Jád. Vz Honek.

Honek, nku, honeček, čku, honček, čěku,
m., bidělee, žerěd, das Fischerstängchen. Bern.

Honenlik, a, m., který ovce k dojeni
přihání. Na Slov. Koll.

Honem, v Hon, Celkem.

Honěni, i, n. Bycha h. Vz Bych. V. —
H. nepřátel a zhoubčí zemských, vz Gl. 66.
— H. = hon, lor, Jagd. V. — H., závod,
das Wettrennen. Jg.

Honěnosť, i, f., zběhlosť, Erfahrenheit. Jg.

Honěný v něčem = zběhlý, ertahren,
bewandert. Jel. Ostatně vz Honiti.

Honice, e, f. = honba. Honici miti. Arch.
IV. 7.

Honici pes, honči, který je vyvečiën nei
způsobilý, chován (Prk.) k honěni (i když
nehoní), der Jagd-. Bürschhund; honici pes
— ten, který pravě honi, trebas nebyl honicim,
der jagendige Hund. Vz -ci.

Honí, honitel, e, m., honíci, der Treiber.
H dobytka (honák), stáda. Berg. — H. =
lovec, der Jäger. H. zvěri. C. = Jg.

Honíčka, honitelka, y, f., die Viehtreiberin. — H., hra, das Haschespiel. Hráti na h-ku. Us. = Jg.

Honírna, y, f., v horn. rumpál, Göpel, Haspel. Techn.

Honitba, y, f., právo honby. Vz Hon,
Honba.

Honitel, e, m., vz Honíč.

Honiti, 3. pl. -ni, hon, -ně (ic), il, čn,
ěni; honivati stihati, nachsetzen, nach-
jagen, jagen, V.; naháněti, treibeu thei der
Jagd); loviti, jagen, bürschen; pospíchati,
wohin eilen, streben, jagen, rennen, darnoch
rennen, ringen; dotirati, zusetzen. Vz H. se.
Jg. — abs. Dnes jsme honili. Cím více honil,
tím více chudl. V. — jako kdo. Honí so-
kolem (= jako sokol — živi se jak může).
C — co, koho: nepřítele, loupežníka, bycha
(pykati, vz Bych), Us., zvěř, jeleny, srny,
šlýky, Ros., řeči (stihati v řeči). Hus. Honil
Saul Davida. Br. Utiká, an ho honeli. Jg.
Nehon toho, kdo sám utiká. Usel z lěči,
jíž honí druhého (jiněho). Us. Jeden dru-
heho honí (chee v předčiti). L. — se, koho
cím. Těžkým právem ho honili (stihali). Jg.
Ptáky sokolem. Sp. Honíš (stíháš) nás tím,
že jsme se hloupě podřekli. Sych. Konvi-

cemi se h. (přípříjeti si). L. Zvěř psy h. —
koho kde. V houšti jelena, zvěř v lese ho-
nili. Honili ho na ledě. Us. — (koho) nač
H. na podsed (Anstand), Er., na zhoubu nači,
na vojnu (sšíratí), na nějí pomstu. L. Ně-
koho na hrdlo h., L., na kata h. (loupežníky
ete. stihati). Vz Gl. 67. H. na oko = když
olaří za zvěří po stopě jde a jakmile ji uzří,
hned mocnějím hlasem se ozvývá. Sp. — na
co (s kým). Na ostrě s někým h. (potýkati
se kopím). L. na jelena h. Us. — se, koho
s kým. Honil je se vším vojskem svým.
Flav. Někteří s psy a zajici se honí. Kom.
Nemaje více s kým v turnaji h. V. — se,
koho za kým, za čim (čím, s čím). II.
se za motýly. Us. H. se za někým s dohytu
zbrani. Er. Honí se za mnou. Us. Psy, palici
za zvěří h. (invítis canibus venari. Spatná
honba, když psi h. nechtějí). Na Slov. H. za
sebou (hřbet ukázati, patami se vysekati,
utěći). V. Kdo se za zlosti honi, běží k smrti
sčv. L. — (se) po čem. Po cizotě se h. Puch.
— se, koho kudy. Tryskem někoho po někalich h. Sš. Přlapei po zahradách se
honí. Us. Koho přá hráz, přes les h. Er.
P. 426., 395. H. očima po stěnách. V. Aby
nehonil větru po ulicích v noci (neběhal.
Tulák). Jg., C. = koho na čem. V. chrá-
pavý zvon nezvoň, víka na kulhavém koni
nehoň. Rým. — kam. Do svého saku h.
(sobec). Č. Až k řece, ze vš asi do lesa
jsme ho honili. Us. Někoho k práci h. Us.
— komu. Honi si dobre (shrabuje). Ros.
— koho jak: o závod. Sp. — se. Knú se
honí (stíhá, zadni nohou na přední slape).
Ja. Zvířata se honí (honicuji, sind läutig).
Pes se honí (běhá, hára). Jg. — s adv. Hluše honi pes, když
zvěř tiše (meštěkaje honí). Sp. — Vz Hnáti.

Honitva, y, f., zastar., diocèses. Ps. ms.

Honivý, Jagd-. Hra na houivou bábu. Deh.

Honkati, konejšiti, hejčkati, hätscheln. D.

Honnet, fr., (oné), počestný, počívý, Rk.,
erchlich, erhrbar; schicklich, anständig; güttig,
bieder.

Honneur, fr., (onér), česf. Ehre, Ehner-
bietung. Par honneur — pro česf. Point
d'honneur, cit pro česf. — Honneurs, pl.,
vzdáváni eti, prokazování eti, Ehrenbezen-
gungen. Honneurs v kartách jistě figury vyšší
ceny. S. N., Rk.

Honnosť, i, f., kvapnosť, rychlosť, prud-
kosť, die Geschwindigkeit. Behendigkeit. V.

Honný = krapný, rychlý, schnell. Honmá
lodka. V. — H. = torný, Jagd-, jagdbar.
II. jelen, D., zvíře. Citb. Vz Lovný.

Honorabilis, lat., etihodný, ehrenwerth. Vz Titul. Ctihodný.

Honorace, e, f., z lat., počětní, Verehrung;
příjetí n. koupení směnky na česf. osoby
tríd vzdělanějších. Honoratioren die Vor-
nehmen, Angesehenen eines Ortes. Rk., S. N.

Honorar, u, m., z lat., čestná odměna,
Ehrensoldt, Ehrenlohn, plat za praei duševni
(nětelům, spisovatelům — za něčni, za spisy).
Vergütung, Honorar. Rk., S. N.

Honorovati, z lat., etiti, ehren schätzen;
směnku prijati, vyplatiti, einen Wechsel an-
nehmen und einlösen; honorar dátı, vergü-
ten, honoriren, Honorar zahlen. Rk.

460

Honositel — Hora.

Honositel, e, m., hrdołyška, y, m., Prahler.
— Jg.

Honositi, il, sen n. šen, seni (šení, V.); honosivati. — co. Na nejvyš to honosil (cyclicherator). Ros. — se = chlubití, vyryšovati, rechbití se, sich rühmen, sich erheben, brüsten, gross thun. Jg. Kdo sám se honosi, v hlavě mnoho nenosí. Vz Pýcha. Lb., Pk., C. — se čím. Dosti se tím honosil. V. Svými rečmi se h. Holka bez hany nemá se zači hanbiti, byt se haléřem honositi nemohla. Sych. H. se hřichem. C. — se z čeho.RDIOCIVÉ nemaji se z dítek svých h. ani vychlabovati. Reš. — se s čím, chybnič m.: se čím. — se čeho: Skutkuv svých se honosi. Žalansk. 140.

Honosivost, i, f. = honosnost. Měst. bož.

Honosivý = honosný. Jg.

Honosně, chlubně, praherisch. H. mlu-
viti, Br., se vynášeti. V.

Honosník, a, m., honosný člověk, ein
Ruhmsüchtiger. Krok.

Honosnost, i, f., chlubnosf. Ruhmredigkeit, Prahlerei, Ruhmsüchtigkeit. V.

Honosný, chlubný, ruhmredig, ruhmsüch-
tig, praherisch. Br. Honosnými slovy se
chlubití. V. Neužiténa a h. pýcha. V. H. pro-
volání. Hlas. V. člověk, D., jméno. Scip. Jg.

Honošeni, V., honoseni, chlubení, po-
chloubání. H. se čím. Rk. Vz Honositi.

Honošenost, i, honuška, y, f., Pracht. Ros.

Honoucí, zenoucí, jagend, schnell. Ho-
noucím během = spěšně. V.

Honohbě, éte, n., droslar, Trossbube, Pack-
knecht. Reš.

1. Hont, u, hontek, tku, m., fošna, tlusté
prkno, die Bohle. Ros.

2. Hont, a, m., stolice a ves v Uhrích. Jg.

Hontina, y, f., Hontiuy v horn. příčy
dreveně ve štěchky mokrých, na které se
prkna kladou, by purníci s purami, treky n.
koeáhkami (malými voziky) po nich hnatá
báhatí mohli. Am Querbalken.

Hontový, fošnový, Bohlen-. Ros.

Honvéd, a, m., maď, zemský obrance.
Honvédové, zemská obrana. Rk.

Hony, vz Hon.

Honza, y m., dle „Despota", Janek, na-
Honzík, a, Honzičeč, čka, m., Honzátko, a,
n., ušlechtílji: Jan, Jeník, Jeníček, Johann,
Hans, Hänschen. Čemu se Honzičeč nena-
účil, s tězkem se Honza naučí. Sych. Neo-
hýbás-li Honzička, Honzu neohneš. Lb. —
H. na Přežnosté — hanzalík; na Plastě: jelito.
Prk. — H. n. Príbrami — břímě suchého
dřívi v otep svázaného. Prk.

Honzík, n. m., vz Hanzalík.

Hop. Neriškej hop, až přeskočis. Lb., L.

Hopcovati, hopsovati, hopsovávati ská-
kati, hüpfen. — abs. Kudzie. Hopisuj okolo
kola. Puch. — na čem. Druhé na koních
zas hopsovyá. Puch. — kam. Záby do ba-
žiny hopenji. Hop.

Hopek, pka, hopkač, e, m., der Hüpfer. Rk.

Hopstejna, y, f., veliká ženská. V Krko-
nošich. Kb.

1. Hor, u, m. — hora, Berg, Höhe, Anhöhe.
Odtud horem. Vz Horem. Shora lepší nez

pozdější: se zhora. Jg. — Pozn. Hor, a jest
mužský vedlejší tvar ženského Hora. Co do
mase. sry. shora, poshoru, horem. Ve sloven-
štině uživá se akkus. hor na otázku kam?
= hore. Tak som hor skocila, ako by ne-
spala. Koll. Zpiev. I. 261. A za každým hor
se pomikoval. Pov. 146. Prk. v Listech filolog.
a paedag. II. 227 a v Studii o datívě §. 6.
(Progr. gymn. příbramského, 1876.)

2. Hor, u, hor, e, m., hoření, das Brennen,
die Gluth. Div. z ochot. — Hoř, záha, pá-
lení v hrdle, das Sodbrennen. Ja. — Hoř,
e, m., žádosf., die Begierde. Jg.

Hoř, vz Hor, 2.

Hora (zastar. hůra), hůrka, horčka, y, t.
Der Berg. Pl. hory, hor, f.; ale v nom. a akkus.
pl. také: hora, n.: přes hora. Mkl. Hory Čech,
vz v S. N. II. str. 315. — Jednotlivé vycis-
seni povrchu nad vinu slove, je-li mzké:
návrší, pahorek, pahrb; pakli vyšší jest: hora.
Nejspodnější část vrcu: pata, úpatí; nej-
vyšše: vrchol; prostřední: strana, bok. Vrchol
ostří: zub, spíčka, jehlicie; přízkroudyj:
homole, zvon, hlava; plochy; kupa, lysina.
Klonení-se stran k patří vrcu slove: svah;
strany příkřk vrcu jsou: strané; jsou-li
témě kolmé: steny. Vrch homolovitý, jenž
ob čas kouř: horký popel n. kamení vyha-
zuje, slove: sopka. Souvislě vrcely číni po-
horí neb hory. Pohoří táhlé: více dlouhé nez
široké: pásnute hory; pohori tak široké jak
dlouhé: skupně pohorí; krajina vysoká ho-
rami prostoupená: hornatina. Průchod mezi
horami: průsmyk; je-li těsný: soutěz (štěsnina,
souka). Hlubina mezi dvéma vrcely n. ho-
rami: údolí; je-li do kruhu rozšířené: kotel,
rozšáhlejší: kottina. Pt. — Cástý hory dl.
Tl.: temeno (starsí: těmí; nejhořejší třetina
hory: úbočí. Nejvyšší bod temena: vrchol.
Temeno: úzké, široké, ploché. Temeno úzké:
štít (ostře), roh (je-li podobno vrohu), zub
(je-li podobno zubu), jehliche (je-li velmi
úzké a štihlé). Temeno široké: homole, zcon
(dle podoby). Temeno ploché: kupa, lysina
(je-li zeela ploché). Úbočí je bud kolmé
neb příkré n. velmi šikné. Je-li kolmé n.
velmi příkré, sluje stěna: je-li prostředné
příkré: strán; je-li velmi šikmé, sluje: láž.
Vz Výška. Hora je vrch vyšší než 600'.
hora nížší než 2000': sléku hora; je-li
než 8000': stredohora; hora vyšší než 8000':
relhora. Tl. Hory: prahory, prohory, dru-
hohory. Třetíhory (a naplaveniny). Vz tato
slova. Bř. Hora, vrch, chlum, brdo, mezi-
horí, mezihory. Sp. Hora vinična (vinice),
V., lysá, Kosová (Ausseberg), letná (v Praze).
H. holemi (veliká, zvýší 10000' a nad to).
hory rozhrané, skalnaté, skalné, ssedlé, pod-
mořské, slehlé (něm. Massengebirge), vnitro-
zemní n. vnitrozemské, měsícové (mesíce,
luny, na měsící), Nz., pásmatá (= dlonhá,
ale ne široká, Vys., úrupná (příkra). Rk.
Hory různé, osamotělé, osamotnělé, nesou-
vislé, isolirte Berge. S. a Z. Pásmo n. po-
fádi hor; sklzunuti, sesuti hory (Bergschurz);
haluze (Gebirgsäste), skladba, bírhet, chubet,
ceven, hreben, mapa, štit, hnízdo, soustava
hor. Nz. Posouvání hory (Bergrutschung),
rámé, větev, křídlo, odnoz hory (Gebirgs-
zweig). S. a Z. Hora (horstvo) zdvihá se,

462

Hora — Horda.

V. Proč ho vedeš na horu? Us. Na horu vy-
stoupiti. Us. Souká se na horu. Us. Všecko
jako s hory jde (kvapně dolů). Us. Hospodský
s hory nalévá, aby se pěnilo. Us. Co k hůře,
vše hůře (řekla babka se schodů letí). Ros.
S hory netřeba poháněti. Jg. Do cí světských,
jako vůz s hory. Jg. Do zlého jako s hory.
Jg. — S hory = s nebe, od Boha, von oben,
vom Himmel und Gott. Jg. Komu není dáno
s hůry, v apatyce nekoupi. Jg. Co od lidi
nepřijde, čekati s hůry třeba. L. — Horu mítí,
bráti, vzítí—převahu mítí. Die Oberhand ha-
ben. L. — II. = les, Wald. Sel do hory — do
lesa. KB. Vjel do té hory se vším vojskem. Tur.
kron. Pojedem do hor (i. e. pro dříví); Kovář
v horách uhlí páli; Bloudil horami. Brt. Us. na
Mor. Ještě je v horě (v lese). Us. Hora, v části
Slovenska. — les, nikdy: vreh. — Horou,
horem, oberwärts. Pravda horou léta musí
jako orel. Horou vždy chodi (nerad poddán).
Jg. — Horu (na Plašte: nahora, Prk.) si
dáti zahráti (v hospodě, když někdo něco
zpíva a potom si to za zahráti. Zpívá se ku
př. Zahrajte mi na horu, af se s chutí napiju: ne-
zaplatí kapsa má, zaplatí to holka má; za-
hrajte mi na má, af se s chutí napiju: neza-
plati Pepíček, zaplatí to tatiček.). — Na hore,
na vchu, na výši, oben. V. Nahoře zůstati. D.
Jakž nahoře stojí. Klat. — H. = ruda. Hory
voziti = těžkou práci konati, něco téţe ze něsti.
Kat. 11. — H. = hlava, moený pán, panovník.
Nech se kdo chce těch hor lotěká, já ne.
Kom. — Hory Matky boží, Berg. Frauen-
stadtl. Krásná Hora v Čech. (Schönberg);
Rudné Hory, Erzgebirge; Kutná Hora (pl.
Hory Kutny); také pouze: Hora, Kuttenberg,
mě. v Čech.; Hora Svatá, der hl. Berg, u Pří-
brami; Hory Malé, Adamsstadt l. Budějovic
Českých; Hory Velké, Rudolfsstadt v Budě-
jovické; Hory Kašperské, Us.; Hory Brezové
(Březí, lépe než: Hora Březová, neb říká se
u Příbrami pouze pl. Hory), mě. u Příbrami.
Prk. atd. — Hora (hóra), vz Hory

Hora, hora! Říká se kravám, aby se pásly
Us. Polička.

Horáček, čka, m., vz Horák. — II., horní
pes, der Berghund. V.

Horačina, y, f., horský lid, das Gebirgs-
volk. Puch.

Horačka, y, f., žena z hor. Gebirgsbe-
wohnerin. Sych.

Horák, a, horáček, čka, m., horal, kdo
v porách hydli, der Gebirgsbewohner. Aby
raději byl horák než z kraje. V. II. prosi
o suché počasi, kraják o děšť volá. Kram.
H. alpský. Us. — H. = člověk hrubý, ein
grober, roher Mensch. Us. — Vz Horáček.

Horák, u, m., Schieferkohle. Rk.

Horal, a, horalec, lce, m. Pl. horalé. Č.
Vz Horák.

Hořálek, lku, m., zastr., kámen, abeston.
AQU. —

Horalka, y, f. = horačka. Č.

Hořalka, y, f. = kořalka. Rk.

Horalský = horácký, Gebirgs-. H. jazyk.
Č. —

Horalstvo, a, n., obyvatelstvo hor, Gebirgs-
bevölkerung. C.

Horan, a, m. = horář. — Horanka, y,
f. = horačka. Rk.

Horář, e, m. = horár. — H., hořanka,
Berglinse. Rk.

Horár, a, m. = hajný; 2. horák. Na Slov.
Bem. —

Horáreň, rně, f. = myslivna, Forsthaus.
Na Slov.

Horárka, y, f. = horačka. Na Slov.

Horati-us, a, m., Horac, e, m., slavný
římský básník za Augusta.

Horaviny, vz Horlaviny.

Horavost, i, f., die Brennbarkeit.

Horavý, brennbar. H. látky. H. papír. Techn.

Horazd, a, o, gross, zastr. Rk.

Horazditi, 3. pl. -di, il, eni = na někoho
hubovati, toben, schelten, lärmen. — koho
= stězovati si. Us. — oč. Us. v Krkonš.

Horaždovice, vie, pl., m., dříve také:
Horažděvice, Horaždějovice, dle Budějovice,
mě. v Čech. v písemkém kraji. Horaždowicz.
Horaždějovský, horaždovský. Ohlás. Vz více
v S. N. III. 870.

Horce, komp. horčěji, palčivě, hitzig. D., Jád.

Horce, bitter; komp. horčěji. H. to chutně.
D. II. plakati. Solf. — Musel horce platiti
(ukrutně). V.

Horcovina, y, f., Genzianin. Rostl.

Horcovitý, k hořei podobný. H. rostlina,
enzianartig. — Rostl.

Horcový, od (z) horče, Enzian-. H. voda.
Čern. —

Horč, i, f. = horčina. Rk.

Horčák, horčák, u, m., horský tvaroh,
Gebirgsquark, -toppen; také horký sýr. Us.
v Krkonš. — H., Bitterbier. Ros. — H.
potčení pepř., Wasserpfeffer, rostl. Berg.

Hořče, ete, horčátko, a, n. Holzapfel. D.

Horčee = horce.

Horček, čku, u, m., sůl hořká, Bittersalz. Jg.

Horčeník, u, m., monina, rostl.

Horčěti, eji, el, ení, bitter werden. Jg.

Horčice, e, f., horčička, y, f.,
sinapis, něm. der Senf. H. polní, bílá, černá,
sedlská. Jg. H. kremžská, düsseldorfská,
franconzská, anglická. Vz více v S. N. H.
estagonová, mořská, planá. Kh.

Horčicový, horčičný, z horčice, Senf.-
H. zrno, Br., zeliny, voda, Čern., semeno,
kořen, Ros., kaše, mouka, těsto. Sp.

Horčičnatý, plný horčice, k ni podobný,
senfartig, Senf.-

Horčičnice, e, f., die Senfbüchse. D.

Horčičnik, u, m. Senfmühle. D.

Horčičný = horčicový, Senf.- H. mlýn,
zrno, sémč.

Horčicha, y, f., Gallekraut.

Horčík, u, m., magnesium. Presl.

Horčíkovec, vce, m. Bitterkalk. Presl.

Horčíkový, z horčíku. H. soli. Presl.

Horčina, y, f., Bitterstoff. H. žaludková,
Magenbitter; h. anglická, Englischbitter.

Horčinec, nce, m., picramnia, rostl. brsle-
novitá. Rostl.

Horčitan, u, m., Talkhydrat. Rk.

Horčiti, 3. pl. -či, il, en, ení = horké
činiti, zapalovati, heiss machen, erhitzen.
Ros. Bzová voda horči a suši. Čern. — Byl.

Horčiti, il, en, ení, bitter machen. — koho,
erbitern. Boč.

Horda, y, f., tlupa koćujících rodin tatar-
ských. Rk. Horde.

466

Horliti — Hornina.

Aegypt o přednosť horli v chlipnostech a
moci. Ráj.

Horlivě, eifrig, inbrünstig. H. mluviti,
někoho hájiti atd. Us. H. se starati, D., se
modliti, Sych, koho následovati. V. — H.,
croueně, valně, heftig. H. žádati, V., se obo-
řiti na někoho. Troj. — Jg.

Horlivec, vce, m., horlitel, der Eiferer,
Enthusiast. Hlas. — H., bojici se oč, der
Eifersüchtige. —

Horlivosť, i., f., vrouenosť, horouenosť
mysli, der Eifer, die Hitze, Brunst, Imu-
keit. Jg. Z první h-sti vychladl. Br. H-sti
ducha horeti. Kram. Vaše mysl h-sti se roz-
nitila. Berg. Bojováno s h-sti obou stran.
Troj. II. o co: o věci božské. Jg. — k čemu:
k zastáváni svobody, V., k náboženství. Kom.
— v čem: v náboženství. D. — čeho.
Smilný mnoho mival teskností pro h. mil-
vání. Troj. — H. = veliká nerole, hučr,
Eifer, Unwille, Zorn. Jg. H-sti se zapálil. V.
Vylita jest na ně Páně h. Ráj. Dobrého ru-
sení h. přinási. Kom. — H. = věrnost, že-
hrarost, die Eifersucht. Plk., Br.

Horlivý, zápaluj. H. oběti. Br. — H.
= usdujici, vrouený, horici, begierig, brün-
stig, inbrünstig. Jg. H. úmysl, žádost, Troj,
pobožnosť. Kram. následovník, sok. — v čem:
v náboženství. Kram. — o co, k čemu,
pro co: Rk. — H. = žáristý, nepřiznivý,
eifernd, eifersüchtig. V. H. milovník. Troj.
— H. = hučrj, heftig, zornig. V. II. zrak,
hnýv. Troj.

Hormistr, a. m., Bergmeister. Pr. hor.

Hormo, horimo, brennend. Ze ohelního
hóre nelude moci žžéci, jako jest keŕ Moj-
žišův hóre neshořal. Pass. 1495. — H.
crouené, horlíře. H. v milosti pláti; h. Boha
milovati. St.

1. Horňák, a. m., vz Dolák.

2. Horňák, a. m., koňadra, Kohlmeise.
— Horňáky, Ú. m., pl., das Hochland, v Uhlích.
Jde na Horňáky. Plk.

Hornatina, hornatá krajina, horstvo. Ge-
birgsland. Vz Hora.

Hornatý, horntý, hororatý, hororitý,
bergig, gebingig. H. (vrchovatý, kopcovatý),
místo, V., země. Kom., krajina. V. — H.
— na horách jsouci, rostouci. H. bylina.
Berg. — Byl.

Horní, horný, horský — s hory, k hóre
náležející, Berg. — II. vrch. Troj., bohyně,
pes, stehlík, krkavec, V., pole, Ros., jelen,
Jg., lid (horici), Us., bylina, Us., dělo (krátké,
lehké), S. N., drívi (dobře horici). V. Horné
právo právo vinohradské; h. (vinohradské)
knihi. Vz Gl. 67. — Horní, na Slov. baňský,
vzhledem k dolám, Berg. — H. cinobí. V.,
mistr (vz Horný), D., právo, město, rada,
úřad, úředník, pidimuž, dílo, Jg., starosta,
Pam. Kut, váha, akademie, bratrstvo, desa-
tek, hejtmanství, kommissára, kniha, majet-
nosť, policie, regal, služebnosť, senat, správee,
vlastničtví, zákon, zák, S. N. (vz tam věci
III. str. 878.—884.), čeleč, čeládka, dělník,
dílo, důl, hospodářství, nádobí, písára, rád,
soud, díl (kukus), dluh, chasa, chlapec (ńe-
dlník), knihovní, kompas, kovář, kovárná,
kůň, lán, látro, lid, měříč, měřictví, mesto
(v jehož okoli hory se dělají), místo, mlýn

(k mletí rudy), moc soudní, mužíček (duch),
náklad, nákladník, narovnání, nařízení, ne-
božez, obyčej, odpor (pře), osoba, pán, pod-
niknutí, poplatek, potřeba, práce, pramen,
pře, přísežný, propůjčka (Belehnung), provaz,
průbíř, reví, senat soudní, slovo (název),
smlouva, ředitelství, soud, soudce, stavení,
strážný, sudi, svoboda, šachta, šichta, škoda,
šádlo, tesař, těžař (Gewerke), věc, výrobek,
zlato, živnost, Vys., předmět, zboží, substi-
tuce, substitut, komora, nájem, potřeba, vel-
dihá, podíl, vytěžek, plat, desátek, Jg., účet,
daň, Sp., zásoba, továrna. Rd. Vz Hora. —
Horní, hárni, komp. hornější, vrchní, oben,
obig. Jg. H. místo, Kom, pokoj, Reš, sině,
Br., pevnosť. Kram. Pes bere horní větrem
= hledaje nos do výše zvedá. Sp. Do hor-
ních krajin táhnoutí. Br. Vz Horejší. — Horní
Sasy, vyšní Sasy, Obersachsen, D., Horní Lu-
zice, Oberlasitz. Sych. H. Rakousy, Ober-
österreich. — H. = hlarní, ryšší, Ober.-
H. soud. Jg. — H. = na hůře, Boden. D.

Hornický, bergmännisch, (Berg-) — eky, po-
eku. II. důl, Jg., právo, cech, Jg., barva,
dílo, kniha, měřictví, mluva, oblek, pozdra-
vení, průvod, škola, znak. Vz v S. N. III. 885.
H. kraj, modlitba. Vz Horničný.

Hornietv., i., n. Der Bergbau. H. provo-
zovati. Us. Vz věc v S. N. Dějepis českého
hornietví. S. N. II. 315. a III. 885.

Hornietvo, a. n., hornici, die Knappschaft.
D. —

Horničan, a. m., obyvatel horejší částky
vesnice n. města. Koll.

Horničný, horníči, hornický, bergmän-
nisch, Bergmanns. — H. práce, věc, Pam. Kut,
celádka, mluva, svoboda, věc, výsada, čeleza,
živnosť, dílo, právo, slovo (název). Vys.

Horník, a, horníček, čka, m., pl. horníci.
Bergmann, Bergknapp, Orthauer. Jg. I.-ci
kutnohorsći, čáslavští. V. H., na Slov. báničk,
zvl. dělník podzemní. Dle práce: havěř n.
haviř pracuje na skále (pravý havíř n. hor-
kop); pracující na růdě: kovkop, rudař; pra-
cující na uhlí: uhlokop (uhlák, Am.); na soli:
solník; kyzokopové n. kyzáci; nováčk (když
se ještě nevyučil); starý (vyučená a zkušený): zkusní (který praeči zkouši, než se jinému do
úkolu dá). Dle pratu: šichtovník (placený za
praeči jiston dobu trvající, 6, 8, 12 hodin),
úkolník (který z úkolu pracuje). Dle ložistě:
conouvník, slojovník. Dle díla hornického
stolář, střídač, předák, průkopník, sachár;
vrača, šramař. Dohlížitelé: strážný, podůlný
(Steiger), vrchní podůlný. Dolní jiní: zasa-
zováci, tesaři horní, zedučníci horní, dopravo-
vačí, běhač, kolečkář n. táčkář, běhač s hun-
tem (huntovník) č. parník, smykač, vozikář,
hasplíř, naražejíc (který naplňuje truhlyký),
vjimáč, běhoun, kolovodové, strojvídce,
topíč, vodáči, pumpaři, opatrovníci strojův,
kováři, zamečníci, hlídáci, hůtšíci, hamníči,
uhlíři. S. N. Vz Hora, Havíř. — H. = držitel vi-
nohradu, Weinbergseigenthümer, der Schöffe
im Weinbergrechte. Gl. 67., Lumír 1858.

Hornina, y. f., die Gebirgsart. Horniny
jsou nerosty složené n. smíšené, skládající
skáły, hory, pohoří a vůbec větší díly okršku
zemského. Horniny jednoduché (obsahuji ne-
rost stejnorodý), smíšené (skládají se z ne-

Hornina — Horstvo.

467

rostův různorodých): stejnorodé a nestejno-
rodé. Dle slahu: krystallické (zrnité), eelistvě,
břídličnaté, porfýrovité, slepence, kameni
úlomkové a asypké. Vzhledem k uložení: vrstev-
naté a nevrstvenaté. Neersternate: a) sopečně,
b) proměnění (prahory). Horning stejnorodé
n. jednoduché (nerosty složené): a) led (věčný);
b) soli (vz Sůl kamenná); c) hálorce (vz
Hálovec): sádrovec, vápenec, hornina dolo-
mitová (vz tato slova); d) horning křeme-
nite: hadec, brídlice, křemenec, kámen ami-
bolový, obsidian (vz tato slova); e) rady
železne (vz Ruda): ocelek, magnetova ruda,
lesklá ruda, železná a krevel, hmědel (vz tato
slova); f) uhlí. Vz Uhlí. — Nerosty michané:
a) horniny zdánlirč stejnorodé: 1. vrstvenaté:
brídlice hlinitá; vz tuto. — 2. Horning nerr-
sternaté: čedíč, láva. Vz tato slova. bi Hor-
niny žíjmě michané: 1. žaloritě, zrnutě:
a) ncmajič slohu vrsternatého, nýbrž balka-
nitě; žula, bělokam, syenit; b) slahu erster-
natého: rula, svor (vz tato slova); 2. zeleno-
kamy (vz toto); 3. porfury a trachyty (vz
tato slova). — c) Kameni úlomkaré: slepence,
pískovec, jíl (vz tato slova); d) kameni
súpké: oblázky a valouny, stěrk, písek, popel
sopečný, prsť n. ornice. Bř. 89. a násł.

Hornište, č, n. Gebirge, Formationsterrain.
Rk. H. žulové, rulové, kamenné uhlí, ka-
menné soli. — H. — rozsáhlá spousta nějaké
horniny. Vys.

Horniti se = běhati se (o koních), rossen.
Oslové, koné se horní. Na Slov.

Hornitý = hornatý. Ros.

Horno mi je, horno na mojem srděčku.
Mor. P. — horno, hoře mám. Prk.

Hornobeřkovský, Oberbefkowitzert. —
U Mělnika.

Hornojarmý, oberjochig. H. listy. Rostl.
Hornoletný, horoletný, horletný, hoch-
fliegend. H. sokol, orel. L.

Hornolužický, oberlausitzisch.

Hornoroh, a, m., cephalophus, ssavec
býkovitý. Ssav.

Hornost, i, f., horlivosť, Eifer. Puch.

Hornozemec, mce, m. Oberländer. Plk.

Horný, od hor, k horám náležející, Berg-
H. strana (hornatá). Th. H. dědina. K. tyv.
Horné (horenské) právo, das Berg-, namentlich
Weinbergsrecht. Vz více v Gl. 67. — II.
cho, nředník nad horami ku př. výhřemi
ustanovený (Bergmeister). Boč. II. ten, který
vinohrady hlídá a pře o ně pínu oznamuje.
Brandl kn. drn. 131. Vz Gl. 67. — H., cy-
soký, hoch. Ráj. — H. — dobře hořící, palný,
brenbar. H. dríví, V., uhlí. Us. Zapahuji še
jako hornými pochodněmi milostí boží. St.

Horohaše, e. f., jiskra, pýř, Loderasche.
D. Na h-ši ohřívaji ruce. C.

Horochodec, dce, m., der Bergsteiger.

Horochodný, bergwandelnd. Rk.

Horokop, a, m. — horník. Rk.

Horokopný, Bergbau-. Rk.

Horokreslení, n., Terrainzeichnung, Bur.,
lépe: výkres polohy. Rk.

Horolez, a, m., lezec, zce, m., Steiger,
dohlížitel nad horníky; podůlný. — H., Berg-
steiger, lezoucí po horách. Kram.

Horonín, a, m., duch stražný hor. Am.

Horopa, y, f. Už je po horopě = už se
skončilo. Llk.

Horopis, u, m., Orographie. Š. a Ž.

Horopisec, see, m., Orograph. Rk.

Horopisný, orographisch. Rk.

Horoplozí, n. (nové), Gebirgsentstehung.
Rk. —

Horoslovec, vce, m., Orolog, Montanist. Rk.

Horoslovi, n., Orologie, Montanistik. Rk.

Horoslovný, orologisch, montanistisch.
Rk. —

Horospousty, pl., f., spousty hor, das
Massengebirge. Rk.

Horostrmý, berghoch. H. stohy. Mus.

Horotoužný, po horách toužící. H. Svýcar.
C. —

Horoucesť, i, f., horouenosť, palčivosť,
Gluth, Hitzte. Ms., C.

Horoucí, komp. horoucejší, od horěti, stará
forma jako: divoucí, žádoucí. Brennend, glu-
hend, brünstig, feurig. V. H. peklo, oheň, po-
leno (hořící), uhlí, V., keř horúčí Mojžíšův,
Pass., železto. D. Do horoučího pekla. Stele.
H. letní čas. Baiz. V horučiem náboženství.
St. skl. H. láška k Bohu. Kor. = H. =
hromský, čertový, pekelný, verteuffelt. D.

Horoucně, Troj., brennend. H. koho milo-
vati, po něčem toužiti. Nt.

Horoueník, a, m., peckelník, das Höllen-
kind, der Höllebrand. D.

Horouenosť, i, f., horkosť, die Hitze, Glut.
V. Zimnice se skrze zvětšenou h. na jevo
dívá. Plk. Lidé tam pro velikou h. nazi chodi.
Koll. — H. mysli, vrouenosť, Inbrumst. V.

Horoucný = horoučí.

Horoučka, vz Horečka.

Horování, n., vznášení se lyrické, der
Schwung. Jg.

Horovati, na hore bříti, in der Höhe
schweben, oben sein. Jg. Horuje hvězda,
když na poledník přijde. L. Horuje naděje
jeho. Č. Vz Vrcholiti. — H. = horu, pře-
rahu měti, den Vorzug, die Oberhand haben.
Jg. — nad kým. Prävo nad pány horuje.
L. — oč = horliti, eifernt. Nt.

Horovatý, -ovitý hornatý, hügelig. Ros.
Horóvice, vie, pl., dle „Budějovice", mě.
v pražském kraji. Vz více v S. N. III. 885.

Horovina = horavina.

Horovnost, i, f., Schwungkraft. Dch.

Horoznalec, lce, m., Montanist. Rk.

Horoznalský, montanistisch. Rk.

Horoznalstvi, n. Orognosie. Rk.

Horrentní, z lat., ztrnulý, trnoucí, hrozný,
horrend, entsetzlich, gräulich, grässlich, ab-
scheulich.

Horský, horní, od hor, s hor, (Gebirg-,
gebirgisch. Jg. H. lid, dríví. Ros., led, pluh
(rádlo), D., voda, jelen, kotlina, pásmo, kra-
jina (holská), jezero, štit, údolí. Nz. — H.,
k dolům se zrtahuječí, Berg- H. právo, soud,
pře, látro, dělník, konšel, lán, lid, přísežný,
soudee, tesař, úředník, Vys., diopter. Nz. Vz
Horní. — H. či horští (pl.), die Kuttenberger.
Vz Hora (ku konci). — H., u Příbrami =
březovohorský, Birkenberger. Vz Hora Bře-
zová. Prk.

Horstvo, a, n., spojené hory. H. poled-
nikové (Meridiangebirge), předélné či roz-
hrané (Scheide). Š. a Ž. Vz Hora.

30*

468

Horšek — Hospodář.

Horšek, ška, m. = svřek v kartách. D.
Horšení, n., pohoršení, zhorsení, úraz,
Aergerniss. V. — H. n. horšení-se, hučvání-se,
das Aergern, der Zorn. V. Umřel z ustavič-
ného h. Berg. H. se nad něčím. Bib. Za od-
puštění a nehoršení-se na něm prosi. Kom.

Horší: -vice zlý, ärger, nehorší. Mnohem
h. H. kov. Har. Není osel horší nad kozly.
Jg. Jest mu to k horšímu (cf. k lepšímu).
Svět ze zlého v horší jde. Kom. Když na
najhoršie přijde, nic toho dbáti nebudem.
Tkad. V tomto nehorším věku. V. Přišla
mi na pamět jeho rada teprv zdrávě uvažu-
jícímu s svým nejhorším (zu meinem grössten
Nachtheile), že jest věrnou pravdu pověděl. V.

Horšitel, e, m., der Aergerniss gibt. Gg.
Horšitelka, y, f., die Aergerniss gibt. Gg.
Horšiti, 3. pl. -ši, il, en, eni; horšivati
— horší činiti, ärger machen, verschlechtern,
verschlimmern; k hněvu popuzovati, ärgern,
zornig machen; pohorsení činiti, Aergerniss,
Anstoss geben; pohorsěni bráti, Aergerniss
nehnen; lměvati se, zürnen, sich ärgern. Jg.
— co = horším činiti. D. — se, horšeti,
schlimmer werden, sich verschlimmern. Jg.
Pivo, vino, nemocný se horší. Us., D. — se
na kom, na čem = hměvati se. Velmi se
horšim na životu jejich. Br. I horšili se na
něm. V. Něchors se na tom. Koc. — se na
koho. Horšil se na mne. Ros. — se nad
kým. Horšili se na nad ním. Ben. Nad cizím
stěším žere se a horší. (lměvá se). V. Horšiti
se nad hříchem (pohorsení bráti). Jg. — se
na koho proč (instr.) H. se na bratra
krmémi (= pro krmé). Ctb. Hád. 22.

Horšovati, zastr. — horšiti. Tkadl.

Horšův Týn, gt. Horsova Týna (Horšův
dle Otečův), m., Bischofsteinitz.

Hortensi-us, a, m., římský řečník.

Horůčka, y, f., horončka = hlavnička,
horká nemoc, Typhus. Na Slov.

Horumpácem = horempátem.

Horutný, strč, horouč, hitzig. H. hlážen,
křivda (veliká). 1410. Jg., Rk.

Horvátsko, vz Charvátsko.

1. Hory, vz Hora.

2. Hory, f. pl. z řeč 2gaa, lat. Horae, bohyně
spravedlnosti. řádu přírodního a čtvera ročních
casů, deery Diovy a Theminidy počtem tři:
Eunomia (zákonnost), Dike (právo) a Eirene
(mír). KB. Jg. — Hory v klášterích = ho-
ding k modleni předepsané. Rk.

Horyčka, y, f., gentianella, rostl. Rostl.

Hosa, hosasa, hoshosa, hejsa, hejsasa! Ros.
Hosanna, hosiana, hebr. = pane, pomoz
mieme = pomoz mu! Herr, hilf ihm! Heil ihm! Rk.

Hosati, hesati, tancovati. Us. Benátk.

Hoschitz, Hoštice, v pr. Slez.

Hospital, u, m., z lat., spital, dům chudých,
chorolnice. Armen-, Kranken-, Verpflegungs-
haus. Rk.

Hospitant, a, m., posluchač přednášek
jako hosf. Gasthörer in Vorlesungen. Rk.

Hospiti-um, a, n., lat., hospoda, klášter
hostinský. Hospiz, Gasthaus, Herberge. Rk.

Hospoda, y, hospod, i, m. i f. — hospodin,
pán, hospodyň, paní, vrchnosf, král, der
Herr, die Frau. Zemané to uslyševše, své
hospodé (paní = Libuši) se nasměvše. Dal.
Checm muže za hospodu méti = za pána,
za vladaře. Dal. Což hospoda přikáže, toho
úředníci ne vždy činie. Pass. Tys všech a děllov
hospoda; St. skl. Zdali jen tebe jest h-dě
třeba? ; Celek h-dě své má věrna býti srdeem
svým; Aby h-du svý milovali a poslušní jich
byli; Hřiech jest a hamba h-du krásti; Ktož
své h-dě pomáhá vátky. St. Králi milý, hospodo
milá. Arch. III. 285. (Gl. 68). Aniž se smrti
bojím, neb dobrů h-du mám. Pass. 333. —
II, hospudka = hostinský dům, die Herberge,
Einkehr, das Obdach, Einkehrhaus, Wirths-
haus. Jg. II. krejčovská, v obec. mluvě:
herberk (z něm.). Obrátiti se do h-dy; jeti,
vjeti, vtrhnouti do h-dy. V. H-du někomu
u někoho zjednati. Br. K někomu na h-du
jiti. Br. H-dou někoho u sebe mítí (h-du mu
dáti, noclehu propůjčiti). V. H-du mítí; h-dou
býti; v h-dě státi, ležeti, slávití, V.; h-dou
někde, u někoho státi. Sl. Byl u mne h-dou
Stěsti. Na h-du k někomu vjítí. Rvač. Kde-
koli si h-du zvolí. Kom. H-dou se opatří.
Přef. H-du konu dáti. — H. obecná, dě-
pijí a tančují, senkovní dům, kréma, Wirths-
haus, Bierbank, Trinkhaus, Schenke, Schenk-
statt. Jg. H-du mítí = krémařiti. D. Do kostela
jiti a se nemodlitvi, do hospody jítí a a netan-
covati, raději doma zůstati. Jg. Od hospody
krokem, k hospodě skokem. Ros., Jg. V h-dě
radost, v stodole zálošť. Vz Opilstvi; Můž
v h-dě zpívá, žena hladý zivá. Lb. Nemáš-li
peněz, do hospody nelež; Není hospůdky,
by nebylo půtky; Není krémy, aby v ní při
kvasu svády nebylo. Sp., Lb.

Hospodár, e, m. Hospodár, hospodin,
hospod; hospodyn. Na Slov. gazda, rus.
gosudár. Stran odvozeni vz Gl. 69. — H.
vlásné = pán, Herr. Můj h-ři, nejmilejší
(k manželi královna). Bianceof. Záludek je
všeho téla h-řem. Jg. — Myš v tobolece, had
v lůně, ohěn u podolku zvyklý json h-řum
svým škodu činiti. Vz Trn. V. = Kat. 825.
— II. = otec čelční, pán domu i čeládky,
der Wirth, Hauswirth, Hausherr. H. = kdo
vlastní hospodářství má, o svém chlebi, pater
familias. Tak se jmenoval každý i zeman,
měl-li vlastní domácnosf. nyní jinčno zůstala
jen při stavn selském. Brandl. Kn. drn. 131.
Pán a h. v domě. V. Dobrý h. o nejmenší
věcí sám věděti chce. L. Jaký hospodář,
tovká čeládka (chasa). L. V., v. C., H. štína
nájemníka (= dávi se. Vz Dávení). C. V domě
nemohou všichni býti h-dáři, nad to v obci
pání. Př. Zle tomu hospodáři, u něhož se
myši a kočky spřátelují; H. má pachnouti
větrem a a hospodyň dýmem; Kúň jezdeem,
vojsko vůdeem, poddaní králem, statek ho-
spodářem stojí. Pk. H-ři často třeba býti
hluchým a slepým. Sp. H. polní. Podobno
jest království nebeské člověku hospodáři.
Mat. — Vz Rb. str. 266. — II. = nejryšší
sudí. O tom pak žadný nepochyboval, že bez
nejvyššího sůdoho jakožto hospodaře soudu
soud držan býti nemůže. Žer. Vz Gl. 68. —
H. = purkunstr (primas) prázského starého
a nového města. Vz Gl. 68. — H. kníže země.
Aby jel do Prahy jako h. (eisař Zikmund).
Mus. 1827. IV. 92. Cf. Hospodár Valašský.
— H. = hlaca rodin panských, Haupt der
alten Herrenstandsfamilien. Vz Gl. 68. — H.
— domácí pán, der Hausherr. Mus. 1840.

Hospodář — Hospodní.

469

(Gl. 69.). — H. = člověk šetrný. Jest to
dobrý h. Us. Bude z něho h., co z kozla
zahradník. Vz Marnotratný. Lb., Jg. Není h
ten člověk. Us. — H., přijímající hosti. H.
ten. kterýž hody dělí. V. Host od hře není bez-
pečen. Kom. Pozvani hosté od hospodaře do
večeradla uvedení bývají. Kom. — H. —
krémář, hospodský, Gastwirth. Počet ten byl
bez hře . mylný. H. nevěstek. Jg. Vz Gl.
69. — H. městský, Anwalt, h. satlavní n.
věznův (šerha). V. — H. = kličník. Říž.
Ferd. — H. (správee) spitalu; h. kostelní
(Girchenvater); h. ohčených pastvišť, domů,
koupadel atd. Gl. 69. — H. = manžel, der
Gatte. Pass. — H. domu. Než kterýžby pán
n. rytífský člověk měl v svém domě hře,
tehdy ten h. na jeho místě to činiti má. Pr.
1861. str. 26.

Hospodaření, n., das Wirthschaften, Haus-
halten. Jg. H.-nim se zanášeti. Plác. H. v čem,
o čem. Nz. Oběh způsobu v h. J. tr.

Hospodářik, a, hospodáříček, čka, m. =
malý hospodař. — H. = hospodářský bážek,
skřítek, kříštek, šotek, plivník, der Hausgeist,
Hausgott. Jg., C. Má hospodaříčka = vede se
mu velmi dobře. Vz Stětí. C. = H., bruk
umrlé hodiny, die Todtenuhr. — H. =
H., zubaté pachole na svienu, na něž se zbytky
svíček nastrkují a páli, der Lichtknecht,
Sparer, Lichtstecher. — Jg.

Hospodařiti, 3. pl., -ři, -dař, -daře (ic),
il, en, eni, hospodařivati, dům spravovati,
haushalten; hospodařství vésti, wirtschaften;
sparen; nakládáti s čím, schalten. Jg. =
abs. Hospodař, jakobys byl věčně živ a modli
se, jakobys mél každý den zemříti. Vz Re-
men, Setrnosf. Lb. Ten tam bude h. (zle).
Jg. = kde. Již 10 let na tom statku ho-
spodařím. Jg. Neuči-li se na cizím h., musí
bidu, nouzi, hlad a žízeň trpění. Rým.
jid. H-ři zle; od desíti k pětí; kde je, aby
nebylo. Vz Marnotratný. Č., Jg., Sk. Bez
jméní h. počal. Us. = s čím. Zle se penčí
hospodařil. Jg. S biskupy žídovými nená-
ležitě hospodařil (nakládal). Plk. = jak
dlouho. Do své smrti na tom statku bratrem
hospodařil. = pro koho: pro děti. Po
bratu svém za jeho nedospělé děti hospo-
dařil pilně, aby jich jmění rozmožil. =
adv. Zle tam hospodaří (zle si počímu). Jg.

Hospodářka, y, f. = hospodyně. Jg.

Hospodárně, hospodářský, wirthschaft-
lich, sparsam. D.

Hospodárnost, i, f., setrnosf. Privykej
h-sti z mladu, nepoznáš bidy z hladu. Pk.
Die Wirthschaftlichkeit, Händlichkeit, Haus-
hältigkeit, Wirthlichkeit. Jg.

Hospodárný, hospodárný -hospodářský,
schraulivý, wirthlich, wirthschaftlich, häus-
lich, haushälterisch. Jg. H. sedlák. Kram.
Na hospodárné buď laskav. V. — II. — ho-
stinský, gastwirthlich. Jg. = komu: po-
cestným. Hus.

Hospodářský, -sky. K hospodáři se zřa-
hající, Wirth-, dem Hauswirth zůstángid,
okonomisch. Jg. II. dohlední. Jg. = H.,
k hospodařstvi se zřažající, landwirtschaft-
lich. Landwirthschafts-, Wirthschafts-. Jg.
H. nástroj, příruční kniha, říd, buh (hospo-
dářík), nauka, umění, úrad, správee, staveni,

Jg., V., nářadí, účet, J. tr., kalendář, ma-
spačenosf, spolek, jednota, rada, úředník,
písar, pravidlo, sousťava, náčiní, stroj, prů-
mysl, škola, rozvaha, výsledek, potřeba, po-
pis (inventář), sloupee, ztráta. Sp. Stran ho-
spodařských příslloví vz: Blativý, Bouřka,
Brázda, Březen, Děšt, Duben, Duch, Havel,
Hnojiti, Hnůj, Hrib, Hrob, Hromnice, Jakub,
Jan, Jiří, Katerina, Kriva, Lucie, Maj, Mar-
kyta, Martin, Matč, Mikuláš, Pes, Píce, Pole,
Půšt, Rehor, Říjen, Roj, Rok, Ryba, Sedlák,
Seno, Sěti, Slánský, Srpen, Stoklasa, Stěp-
nice, Úl, Vánoce, Vinice, Vino, Vrahec. —
H. = setrný, wirtschaftlich, haushälterisch,
sparsam. Jg. II. kanna. Sparofen. Us. Po
hospodařsku hospodařiti. L. = H., čho,
m., správee hospodařství, Wirthschaftsver-
walter. D.

Hospodářství, í, n., hospodařstvíčko, a,
n. — H. = řád, správa domu, die Haus-
wirtschaft, Haushaltung, Oekonomie, Wirth-
schaft, das Hauswesen. H. h. chatrné, chu-
dické. Kde pán sám do koutě nahlédá, tu
h. dobre stoji. V. H. se učiti. Plk. To jest
pěkné h! (ironicky). H. provozovati (hospo-
dařiti). D. H. vésti. hospodařitj. Sp. Ná-
kłady na h., užitek, účet z h. Sp. Kde se
žena muže neboji, tuf h. zle stoji. Prov. H.
s hotovými penězi. Sp. Máš-li vice ztrávit
než-li vyzískáno, běda tobě, h. pochováno.
Vz Setrnosf. Lb. = H. polní, rolnictví,
die Land-, Feldwirthschaft. Jg. H. vésti,
spravovati, řídití, opatrovati, ostarati. Er.,
V. H. polní provozovati. Sp. H. dvoj-, troj-
čtverstranné, stridné n. stridvě, čtverstranné
neb čtverotřídné, třipolní n. trojpolní, trojdilné,
souvislé, svobodné. H. začíti. V. Vápno
užitek má pri h. Koll. H. držíti na gruntu,
Grund bewirtschaften. Us. Na svém h. býtí.
K. Rž. 45. Užitky z h., Wirthschaftserträg-
niss. = II. lesní (Wiesenkultur). Nz. = H.
lesní (Waldwirthschaft). H. kmenné, pařezné,
Um. les. lesní skákavě ders deutsche Schlag.
Rk. H. rojenské, der Kriegsokonomie. —
II. domorní - domáci potřeby, svrsky, ná-
bytek, das Hausgeräth. V. = H. = setrnosf,
hospodárnost, die Wirthschaftlichkeit. Jg.,
D. V tom domě je veliké nehospodařství
(plýtvají; něšetří niechoj). Us. = Vz Dům a
stran příslloví. Chlap, Kohoutek, Kolo,
Kozka, Krajie, Kůň, Měšec, Pěčené, Peníze,
Remen, Sokol, Svička.

Hospodářovati hospodařiti. V.

Hospodářuv, ova, ovo, des Hauswirths. Us.

Hospodaryně, e, f., hospodyne. Na Slov.

Hospodin, a, m., pán, der Herr. Slavonil
jim prikážal, aby ho hospodinem t. j. páinem
nejmenovali, nýlž knížetem kraje Kouřim-
ského. Háj. — H. = hospodář, Wirth. Rohm.
— II. jmeno boží, Gott der Herr. H. zá-
stupů. Kom. Spravedlivý hospodinaev. Har.

Hospodinův, ova, ovo, des Herrn. —
II. = boží, Pr.

Hospodka, hospůdka, y, f., malá hospoda,
cine kleine Herberge Aquu.

Hospodě jako gospod, hospodář, pán
néco dělati. Vyb. I.

Hospodui = panský, Herrn. H. milosf.
Vyb. I. — II., F hospodě se zřažající,
Wirtshaus. — Jg.

470

Hospodník — Host.

Hospodný, a, m., piják, Trunkenbold.
Us. Dch.

Hospodný = hospodský, Herberg.- Jg.
— H., ého, a, m., der Wirth.

Hospodné, ého, n., plat z hospody, Geld
für die Herberge. Berg.

Hospodovati = hospodou býti. einkehren.
Bib. — 2. Po hospodách se váleti, in Schenken
stecken. Plk.

Hospodský, Wirthshaus.- H. stavení, živ-
nosť, právo. Jg. — H., kdo rád hospodu
dává, gastwirthlich. Proch. — H., čo, m.,
kdo hospodu drží. Gastwirth, Gastgeber. H.
natahuje. D. Když h. na křídu dává, tu mnohý
skáče; ale maje platiti, osivá se a pláče.
Pk. Veselý h. si svůj smích a mutný své
slzy od hostů zaplatit dá. Hnš. — Hospod-
ská, é, f. Dle „Nová“. Die Schenkin, Wir-
thin. Jg.

Hospodyňě, è, na Mor. hospodyň; ho-
spodyňka, y, f., která dům spravuje, die
Wirthschafterin, Wirthin, Hausmutter-,
Gattin, Jg.; hospodu, stravu dává, die Kost-
frau; h. = která šetrně dům spravuje, eine
gute Wirthin. Jg. Stran čt. pl. vz. neč.
Ve smyslu „manželka“ často v Pass. Tó je
dobrá h. Us. Poklid jevi hospodyňku (nerád
aviňku). Korunk. S hospodyňmi od svíšený
brány cech mívá i je spindira nešvarná. C.
Šikovná h. polévku z vody čisté připálí na
tří prsty. Sk. — H. boží = 1. sv. Martha;
2. selka, která samostatně statek spravuje
(mocná h.); 3. die Wirthschafterin. Gl. 69.

Hospodyniti, 3. pl. -ni, il. čni, wirth-
schaften. — kde. Proto že v tom domě ho-
spodynila. Br.

Hospodyňka, y. f., vz Hospodyně.

Hospodyňský, dobře hospodynici, haus-
hälterisch. Jg. H. žena, V., manželka. Sych.

Hospodyňství, i., hospodyňstvo, a, n.,
hospodynění, Hauswirthschaft (der Frauen).
Z mládi hospodyňstvu zvykati. V. K hospo-
dyňství pilné je ved. Lom., D. Hospodařství
domáci jest vice hospodyňství a náleží vice
zenským. Puch.

Hospůdka, vz Hospoda.

Hosslowitz, Oslivice u Vranova na Mor.

Host, m., hostb, goth. gasts, lat. hostis, Gast
(sr. rcc. γαρδρίγ), ze skr. ghas jistí; sr.
hostina, hostiti. — Strc. skloňanori: Sg. 1.
hosf, 2. i, -é, 3. -i, 4. hosf. -č, 5. -i, 6. -i, 7.
-em (ém); pl. 1. -i, 6. (é, 2. -i (ov), 3. -em,
4. -i, 5. -i, 6. (é, 6. -ch (tch), 7. -ni. Kt.
Slovo toto skloňuje se nyní polykli-
ticky dle tří vzorečv: Kost, muž a pár:
gg. 1. host, 2. -i, -é, -a; 3. -i, -u (oví);
4. host, -é, -a; 5. -i, e; 6. -i, -u (oví);
-em, -em; pl. 1. -i, -é; 2. -i, -ňv; 3. -em,
-ům; 4. -i, -é, -y; 5. -i, -é, 6. -ch, -ich; 7.
-mi, -i, -y. Obecně mluva česká skloňuje
host podle Páv; ale skloňování dle Kost
a Muž má přednose, jakoz i na Moravě vůbec
skloňují. (Brt.) H. přešlo od knenů na -i
(Kost) ku knenům na -a měkkým (Muž) n.
tvrdm (Páv). Gb. Uved. do ml. str. 38. — H.
— příhozí, cizi, cizinec, ein Fremder,
Ausländer. Gast. Host slove, kterž jest člo-
vek z panství některého knížete, kteréž neníne
poddáno knížeti našemu. Opět země rozdílné
činí hostě, ale ne kraj: protož znamenaj kaž-
dého člověka býti hostem u nás, kterýž
v jiné zemi než v naší obydlé má a sídlo
nebo rozdílení jedné země od druhé činí
hostě, ale ne panství. Brike. Hostem byl 1.
dle starého brněnského městského práva
každý, kdo nebyl na Moravě nebo v opav-
ském vévodství zrozen. 2. Dle čes. městského
práva a) kdo nebyl poddaným čes. krále;
b) kdo nebyl v Čechách zrozen. 3. Cizinec,
plegrinus, zvl. cizi kupec. Hostě n. kterí
nejssou usedli v zemi. 4. Jinému pánu pod-
daný. Vz více v Gl. str. 69. Host do domu,
Bůh do domu; Staročeská byla otčnost, rád
byl viděn v domě host; Dobrý h. vždy ho-
spodaří vítán; Hosta chlehem, soli, nezdvo-
ráka holí (odbývej). C. Každý je na světě
hostem. Er. P. 514. Vice zpozornuje h. v ci-
zim domě za hodinu než hospodář za rok.
C. Jakého vzácného hostě pan vladáře oč-
kávati ráčil. Břez. — Hostem v něčem býti
(ne doma, nepovědomým). Novotný v světě
host. Kom. — H. = kdo u druhého pije, jí,
uzíva; hodovník. Der Gast zu Tische. V.
Hosti zváti a ctiři. V. Často na hostech bý-
vati (hosti mivati). D. Jsme ustavičně na
hostech. Us. Bude-li možná se uprázdňa,
hostem Vaším budu. Sych. H. bez rozmluvy
dá bečku stojí. Jg. Nevad se s čeledi, dkyž
v domě h. sedí. Při hostech lepší jest za
tolar škody, než za haléř hanby; Neohryzuj
kosti, nech něco i pro hosti; Kdo do důlu
zabředl, nebývá bez hosti; Kdo vína lituje,
ten hosti nečastuje; Krása bez příjemnosti
nepřivábi mnoho hosti; Věrná láška nezbytný
h.; k vůli hostu konec postuj; Rídka návštěva
vzácný host; Sám sedím, ač tu hosti dosť
s neznámými jaká veselosť. Pk. H. s břichem
toliko a zubami (m. zuby) hoden sedět jest
s oslami (m. osly). L. Mnoho hostí, málo
jistí. Jg., C., Lb. (Vz Nuzný). Nezvané hosti
pod stůl sázejí tza za pec saživají, na Slov.:
Saty na hostech trhatí (příliš pobizeti k jidlu;
na Slov.); Nebývá veľ hostem, kde pleš (kněz)
a vrkočí (žena) vládne mostem; Nezvani hosti
nebyvají vzáčeni; Na hody nezvaný (host) bývá
u dveří častován. C. Evolaný h. má miesto
za dverami. Mt. S. V hostech veselo, ale
doma lépe; Zvi méně hosti, bude chleba
dosti. Pk. Hosti se scházeji, bude musika
dkyž se na jednom místě vice zvěmých
sejdej. Lb. Vz Pečený. — H., Kdo hostě,
hosti přijímá. Gastwirth, Gastfreund. Pjod
hosti, připrav na stůl a mísli co před ru-
kama, dej mi jistí. D. — H., přijatý v cizím
domě a bavíci se tam přes nějaký čas za
záplatu či dárno Der Hosti mítí, ctiři; kdež
hosti chovaji a víno dávaji; stědře a
ochotně k hostem se mítí. V Nekde h-em
býti. Ben. V. Anděly za hostě přijímali. Br.
Hostě vitati. Hlaj. K hostem privítivě. D.
Hostem státi u někoho (hospodou přes čas).
Není třeba hostem býti u přítele (jako doma
slušno býti). Přišel hostem v dům jeho:
Zima zlý host. Rg. Kdo má peněz dosti,
vítěz milý hosti. Rým. Neznámořest jest ne-
vděný h. Ženská milosť je jako host, panská
prizeň též jako sen; růzový křet, to tré i de
zpět. II. častý a dlouhý brzo se přikri. Jg.
Host a ryba třetího dne pálčme (tuchme).
C., L. H. prazdný málo vzácný. C. Když h.

472

Hostitelna — Hotový.

Hostitelna, y, f., die Herberge. Dch.

Hostitelný, gastfreundlich. Krok.

Hostiti, 3. pl. -stí, il, štěn n. stěn, čení; hostivati = někoho častovati, bewirthen; hostem býti, zur Herberge sein, herbergen; se = stěhovati se, wegziehen. Jg. — abs. On tam dlouho hostil (hostem byl). Kom. — koho (kde): dábly u sebe. Kom. Dobre ho hostili: kyjom kyjovali, polenom mastili. Mt. S. — kde. On níyn ve tvém srdeci hosti (hostem je). L. — se kde. Bidy se hosti v stavu manželském. Žalans. U nás se hřich hosti. Plk. — se. Ze se již tu dlouho hostil (hostem byl). Br. Jeden se hosti, druhý posti. Vz Bohactví. Lb. — se odkud: z města, V., ze země (vystěhovati se). Říž. z 1564. Všecko zlé af se od nás hosti. Plk. — se koho. Nešťastný, kdo se Boha hosti (vzdaluje). Jg. — se s kým. Šm.

Hostivec, vee, m., der Zinsbauer. Gl. 71.

Hostivice, věc, pl., ves u Prahy. Dle jiných: Hostivice, e, f. — Hostivický.

Hostivit, a, m. = hostířad. Rk.

Hostka, y, f., hostkyně, Gastfreundin. Krok. = H., Hoška, y, f., městečko, Gastdorf. Trefil Mělníkem v Hošku, až se Roudnice zatřásla. Prov., Jg.

Hostkovice, pl., dle Budějovice, místo v Jihlavště.

Hostnice, e, f., Gastsaal, -zimmer; Restauration. Rk.

Hostník, a, m., Gastgeber. Rk. Vz Hostitel. —

Hostokryje, pl., f., jméno místa. Mus.

Hostouň, é, f., ves v pražském kraji. — Hostouňský.

Hostovati = hostiti, bewirthen. Kinsk.

Hostroha zastr. = ostruha. Troj.

Hostýn. Vz Hostín.

Hošák, a, m., Bursch; Stutzer. Rk.

Hošek, hošiček, vz Hoch.

Hošik, vz Hoch.

Hoška, vz Hostka.

Hot, vz Cihý.

Hotař, e, m., hlídač polní n. vinohradský. Der Feld- o. Weinbergshüter. Půh. Ol. 1105. (Gl. 71).

Hotart, a, m. = Gothard. Gl. 71.

Hotel, fr., (otel), panský důn, dvůr; hostinec. Rk.

Hotov, vz Hotový.

Hotovák, a, m., kdo pomáhá plaviti, cín gemieterk Ruderknecht. Jg.

Hotovati = hotoviti, fertig machen, bereiten. — co: cestu. Ps. ms. — co komu: dar. Plk. Komuž já ubohá ten věnek tuju? Mor. P. — se na co: St., na vsí. Rkk. 22.

Hotově — neráharč, ochotně, v hotovosti. Kat. 3420. Fertig, Bereitwillig. Jg. H. sloužiti, V., něčeho někomu poskytati. Kom. H. a snažně něco činiti. Kram. Vz Hotový.

Hotovec, vee, m., cín Kapitalist. Us., Jg. — II. = broskev. Jg.

Hotovenství, i, n. — služba, die Dienstfertigkeit. Výb. I. II. naše se vši přizni nařed. Arch. IV. 341. = II., spíštrna, Vorrathskammer. Ps. ms.

Hotovičký, ganz fertig. Jg.

Hotovina, y, f., Vorrath. Rk.

Hotovitel, e, m., Verfertiger, Erzeuger, Maecher. H. nebo zhotovovatel mužského oděvu = mužský krejči (na tabulich; ne: zhotovitel, poněvadž děj trvá, se opakuje).

Hotoviti, 3. pl. -vi, hotov, -tově (ic), il, en, ení; hotovivati = strojiti, chystati, zubereiten, bereiten, fertigen, anschicken, fertigen. Jg. — co: knihy, Kom., jídla. Jg. — se k čemu: k válee, Jg., k utikání, V., k duchovnímu stavu, Apol., se k smrti. Plk. Kdo chce pokoji, hotov se k boji. Pr. — se proti komu s čim. Tak aby on věděl proti nim se s obvodem h. Ms. 1631.

Hotovizna, y, hotovizeň, zně, f., na vých. Mor. II. = zásoba, Vorrath; hotově peníze, Barschaft, bares Geld. Ros. H-znou platiti; mnoho peněz v h-zné zanechal. L.

Hotovo, adv. na hotově, po hotově = u ruky, připravený, in Bereitschaft, bereit, fertig. Jg. Všecko na hotově má. Br. Jeste-li s večeri na hotově. Klat. Já budu na h-vě. Mlat. Se všim na h-vě byli. Pref. Dáno m. tisíc zlatěch na hotově (na hotovosti). V. Po hotově býti; něco po h-vě mítí. D. Vše stojí poho-vě. Kram. Nebezpečenství na hotově jest. Prov. Na hotově sednouti (sednouti si k jídlu). Rk., Jg. Vz Příslovka, Krátce (na krátce).

Hotovost, i, f., připracenost, Fertigkeit, Bereitwilligkeit, Bereitschaft. H. do sněmu. Apol. H. k boji (Schlagfähigkeit). Čsk. H. v kasárnách (Bereitschaftsdienst, Kasernbereitschaft). Čsk. H. přísná. Čsk. Král vida jejich h. Troj. H. mysli. Th. II. k něčemu. Rk. = H. = hotově peníze, hotovizna, die Barschaft. Má na h-sti 1000 zlatých. Us. Kolik máte peněz na h-sti? Sych. Nemá mnoho na h-sti. Sych. Zůstala mu malá h. v rukou. Zanechal na h-sti 100 zl. Us. Jg. Kauce činí 1000 zl. v h-sti. Ml. Výdaj (vydáni) na h-sti; jistina v h-sti; prostředky v h-sti. Šp. = H. čeřejná rojsko k ochraně clasti hotově, Landesaustand, Aufbot, Landwehr. Jg., zemská, Landsturm (v Tyrolsku, Uhřich a Vorarlberku). Čsk., J. tr. Verejna h. pro ochranu vlasti aby nařízena byla. V. H. sti lmouti. Act. Ferd. I. Verejnu h. proti nepřiteli naříditi; v hotovosti býti. Tantéž. V čas války verejno h. zříditi. Ml. = H. = žápisy činži, Žinsregister, Urbarienliste. Zlob. —

Hotový; hotov, a, o; hotové; — přístrojený, připracený, přichystaný, bereit, fertig. Hotovi vsiči nohu v krok i ruku v bran. Rkk. 11. Buď hotov, pujdeme Ros. Hotového jsou vtipu. Jel. Hotové ruky býti. V. — čim v co. Hotoví nohou v krok. Us. — na čemu. Hotov pěsky i na koni (na vše připraven; Vz Odchodlaný. Lb.). C. = s čim. Hotovi jsouce se svou braní, toliko počátku očekávajíce. Háj. = k čemu: k boji, V., k službě, St. skl. V. 5., k seči, Alx. 1443., 1116., k smrti. Výb. II. 2. Hotov k tažení, D., k odplavení. D. H. k ráně, k odchodu. Us. Hotovi jsouce každému k jeho potřebě vědycky. O. z. D. Aby tím hotovější byli k dílu. Pr. = St. kn. šest. 25. — na co: na cestu. Jg. Lid musí s pánky hotov býti na vojnu. Ché. 115. — s inft. Hotovi jsouce oba potýkati se. Br. Jsem hotov slyšeti. Br.

Housenčí — Houstí.

475

Housenčí hnízdo, semeno. Um. les. Raupen-
Housenčěnka, y, f., rostl. řeřichovitá, eru-
caria. Rostl.

Housenice, e, f., housenka, die Raupe. D.
Housenčiči, ničný, Raupen-. Rk.

Houseničník, u, m., ihmneumon, ovad
do housenck živých vejce kladonci. Raupen-
tödtler. L.

Housenik, u, m., nástroj, kterým se hou-
senky se stromův sbírají, das Raupenseisen.
H. nůžkový (na serezávání hnízd housenčich).
Vz Nástroj zahradnický. Cn. — H., Gänse-
kraut. Rk.

Housenka, y, housenice, e, f., die Raupe.
Housenka obyčejná, chomáčovitá (spenuska,
D.), h-ky pospolité. Jg. Vz Motýl. Larva.
Chomáč, hnízdo, zámtek h-nek. Sp. H-ky
listi objedly. Haj. H-ky usmrtiti, sbírati. D.
H-ky stromy ožraly. Sp. H-ky; mze, zajiří,
zákožnice, der Zehrwurm, die Dürrmaden,
Mítesser. Dítě nedošle má h-ky. Lk. Vůt
stůně na h-ky. Us. Ten má h-ky (= trhání).
Rk. — H-ky = žába, houby na chřitňu,
zhorek; neduch dobytějí, vyraženiny na ja-
zyku, které se rozjídají tak, že jazyk uhnivá,
die Maulsenehe, Zungenkrebs. Kráva má
h-ky na jazyku. Us., Jg.

Housenkář, e, m., Raupenleser. D.

Housenkárna, y, f., Raupenkammer,
Raupenhaus (Seidenhaus), na bource. Rk.

Housenkovitý, co má mnoho housenek.
H. hrom. Ros.

Housenkový, od housenky, Raupen-

Houser (zastar. hůser), a, housek, rka,
m., husák, der Gänserich. Rád by houseren
berana vyloudil (malým darem větší. Vz
Sobec. C., V., Houserem berana vystrěiti
vz Strach, C., vystrasiiti. Pam. Kut. Ne věra
jest před hůserem běhal (meni od věrejska).
Mus., Šm. — H-ry, na Mor. = tašky, roupy.
D. — II. husák, bolení v kříži, zlátá zíla,
Kreuzwehe, goldene Ader. Na Mor., Jg. —
Počn. Na Mor. u Uher. Hranic husák
Gänsehändler, houšer kačer. Mřk.

Houserový, Gänserich-. H. sádlo, písk,
trus, Ras., Sal., štěbetání. Tkadl.

Housírek, rka, m., pták. Kinský.

Houska, y, f., malá husa, Gäuschen. Reš.
— H., houšička, houšička, na Mor. husečka;
zemle, zemlička (z něm. Semmel). z černé
mouky: bandur, eine schwarze Semmel, ein
Week. H. vánočení (vánočka, Weihnacht-
Stritzel). Us. Ne smým chlechem zivté čelčk,
ale také houskami. C. To jest jako h. na
krámě (za určitou cenu). Jg., Sm., Lb. Jídlo
ze sparených housek v Krkonosích: kulha-
vice. Kb. — II. másla (podlouhlé podoby,
Keil), h. sladová či sladu (na dlouho hoze-
ného. Malzstritzel); železa (železa kusy po-
dlouhlé, do nichž se z rud slévá, eine Eisen-
gans). S. a Ž. Pekař pěče žemličky a pes
sere housky. Us. — H., nástroj k zavření
vozu jako šubka, hamulec, der Hemmsehuh.
Jg. — H., na Mor. housenka. Die Raupe.

Houskový, Semmel-, Stritzel-.

Houslař, e, m., hudec, der Geiger, Violinist,
Violin-, Saitenspieler. Krok. — H., houslíř,
e, m., der Geigenmacher. Troj.

Houslařka, y, f. Saitenspielerin; Geigen-
macherin. D.

Housle (na Mor. a na Slov. houle), huslice,
housličky (husličky), gt. housli, pl., f.; místo
houdle od had (houdti, houstí), Ht., d se
před l rozlišilo v s., vz D; sl tedy z dl.
Schl. Jir. myslí, že toto slovo neutvóriło se
z houdle a že se d nezměnilo v s, nýbrž že
utvořeno z: ga-le. — II. citara, (either)
D., Br., Pass. — II. lyra. V. — II. nástraj hudební dutý s krkem, na němž čtyřo
strany přes kobylyku količky se napínají. D.
Die Geige, Violine. H. hlasné. Mor. P. Na
housle houstí, hráti. V. Housličky se smyčen
smýkají. V. Skola, hra na housle. Hd. Nebe
plno housliček. Má to v prstech jako slepý
housle a žehrák ves. Dal svíni houle a ošlu
buben. Jg. Kdo nevděčon pánům pravdu
hude, houslemi o hlavu mítí bude. Seip. Hlad
nanělí osla (medvěda) na housle hráti. Jg.
Jest jako houlišky (tenky, důnn). Prsa má
jako houlišky. Us. — Vz Hudební. — Hous-
ličky ústní = drnkačka, das Brummeisen.
V. — Housle u lehčídu za mýlně, kterými
příčka zvednouti i spustiti se může, der
Hebearn, die Hebeliste des Lüftzeuges. D.
Pod houle dává se kámen, aby běhoun
v jedné míre ostal. Mysliver. — Housličky,
nástroj mučerí, skřípec, řebřík, das Folterseil,
das Schnüren, das Martergeige, der Marter-
block. Kom. — Housličky na nebi — heřzda,
die Leier. Jg. — Vz více v S. N. III. str. 907.

Houslička, y, housličkář, e, m., špatný
houslař, ein Dorfgeiger. D.

Housličky, vz Housle.

Houslíř, e, m., vz Houslař.

Houslista, y, m. = houslař.

Houslovati, lépe: hráti na houle, geigen.
Jg. —

Houslovitý, geigenförmig. H. svlačee.
Rostl.

Houslový, Geigen-. Jg. H. klíč, Violin-
schlußsel. Rk.

Houstí, hudu, huď, houdli (zastar. hudb),
přechod. min. času: houd, ši, huden, hudení.
Houstí m. houdti, d se rozlišilo v s. H. —
hráti na hudebním nástroji, musiciren, geigen,
fiedeln. Jg. Houstí. D. Mistr nouse na-
nail Dalibora houši. Jg. = eo. Pocal housti
jinou (vidá, že o krk běží. Vz Umysl. C.
Každý svou písem hude (to nesvorných). K.
Kdo nevděčenou pánům pravdu, houslemi
o hlavu mítí bude. Seip. — komu. Hluchému
snadno housti. Jg. Sám sobě hude, sám vesel
bude. Mus. Kdo sobě hudes, sám vesel budes.
Vz Vina. Hvězdy jinak, než jim houdli,
tancovaly. Kom. — na eo. Umí to, jako pes
na loutnu housti. Krab. H. na varhany, Stele,
na loutnu, V., Jel., na harfu. Reš. Teď na
psotu jako na varhany hudu. St. skl.
(komu) kde. Darmo ve mýlně housti. Jg
H. ve mýlně. Alx. V hospodě h. Us. Ve
mýlně nehuď a ožralce, když spí, nebuď, neb
ve mýlně nebude hudba zůiti a ožralý dokud
spí, dotud budeš pokoj mítí. Rým. Hudei mu
v hrdle hudou (ma chropot). Jg. Když ne-
mocněmu houci v hrdle hudou (když chropoti).
Lk. — komu kam. Hudei mu v hrdlo hudou.
Vz Hudec. Č. — kde, pred kým. Davd
hude před nim. V. — na čem. H. na rozličných
hudbách a strunách. Aesop. — komu za
co: za peníze. — jak dlouho: od rána do

476

Housti — Hověnství.

noci h. — kdy: o posvícení, o svatbě, po službách božích atd. — aby. Hude, aby se obveselil. — adv. Huťte dobře a zvnučné. Br. Nedobře hudeš (netrefuje se bořč). Jel.

Houška, hoška, y, f., háj u Boleslavi. Mus.

Houškati, na Mor. = hojkati. Lpř.

Houštěk, šťku, m., omáčka, Tunke, Sauce. Kuch. kn.

Houšti, i, n., houšť, i, f. Vz Hustina.

Houští, n. = houšti. Dickicht, Gestrüpp. Jg. =

Houž (zastar. hůž), i, houžev, žve, na Slov. houžva, y; houžka, houžecka, houžička, houžička, y, i. = ohebný prát, zvl. skroucený k rázání něčeho, die Wiede, Rejtel, gewundenes Reis. — St. skl., Jád. Retěž tlustý přítie jako houžev mečem. Dal. H. se strhala, odsadila. H. u vesla: scírka. H. k upevnění voru k břehu: téhelnice. Stran synonym vz Kláda. — H., železný kruh na řebřině, do něhož líšěn se strka. Us. — H., nákrěník, Halsband, halže. Kron. trub. — H., kruh u pluhu k povyšování nebo snížování hřídele, kněžna, die Zucht. D. — Č. Vz Houžník. — H. = procaz, Strick. V., St. Konopná houžev. Haj. Na dubu na houžvi ho za hrdlo pověsili. Haj. H. a smečka lyčená jemu na hrdlo vložena. Haj.

Houževačka, y, f., provaz, Strick, Seil von Bast = houžev, houž. Lex. vet.

Houževes, vsi, f., Seibersdorf.

Houževnatost, i, f. = houževnosť.

Houževnatý, houževný, záh. H. sláma, hrachovina. Jg.

Houževník, a, m. = provazník, Seiler, zastr. Aqu.

Houževnosť, i, f. Vz Houž, tuhosf. Plk. Zühigkeit, Biegsamkeit. — H. = skrbsam, skouposť, neužilosť. V., Št. Die Kargheit, Knicerei, Knauserei, Filzigkeit.

Houževný, houžerní, co se dá na houžev kroutiti, ohebný, biegsam. Jg. — H. = tuhý, záhe. H. maso, Ros., dřevo. — H. = skoupy, skrbný, karg, záhe, filzig. H. člověk, V., Br., Kom., hospodyně. Sych. — Jg. Vz Houžvička.

Houžka = prát ohebný, die Wiede. Us. = 2. Skrblík, Filz. Nebuď houškou. Lom. Vz Houž, Houžvička.

Houžnák, a, m., skrbsk, Knieker. Reš.

Houžník, u, m., kolík, kterým se u pluhu houž před zhlavím zatkne, aby se nevysmekla. Dch. =

Houžovatěti, čl. čení, záhe werden. D.

Houžovatost, i, f., tuhosf, Zühigkeit. D.

Houžovatý, houžovitý, houžový, houževný, záhe. H. maso. — H. = skoupy. H. lakomec, karg, filzig. Jg.

Houžvař, hůžvař, e. m., kdo houžve dělá, der Wiedmacher, Seiler. Troj.

Houžvička, y, f., vz Houž. — H., y, m., dle „Despotá, houžka, skrblík, skrbec, stuchlík, Filz, Geizhals. Jest h-ka. D.

Houžvík, a, m., houžvička, Filz. Jg.

Houžviti, hužviti, hužbiti, il, en, čení = utahovati, tyřati, plagen. co. Práce hužbi tělo. — co čím: tělo svě težkou praei. MM. — se = týrati se, sich plagen. — se s kým. Rybay. Na Slov. — II. se = skoupým býti, skrbití, kargen. Reš

Houžvitý = houžovatý. Jg.

Hovad, vz Ovad.

Hovaděti, hovadněti, čji, čl. ční, zum Vieh werden. — Všechen zhovaděl. Ros. = čím. Castým vidáním divadel ukrutných srdeč lidské hovadi. Nos. Předm.

Hovadi, od hovada, Vieh. H. úd, hlava, noha, hřbet, lékař, Jg., lalok, huba, V., ocas, D., mozky, krev, Us., moucha (střeček, ovad, Bremse). Res. Hádání z opatření střev hovadích. V. Vz Hovadní.

Hovádko, a, n. Tlusté h. hezké, a bohaté moudré. Č. Vz Hovado.

Hovadně, hovadsky, viehisch. H. žíti. Martim.

Hovadněti = hovaděti.

Hovadni moucha (hovadnice, ovad, troup, koňský sršen), Viehbremse. V.

Hovadnice, e, f. = hovadní moucha. V.

Hovadnosť, i, f., hovadství, Viehigkeit, viehische Art. Tkadl., Lom. Tělesnosť a h. nerozumná má býti zavržena. Kom. V h-sti pohřžen bývá. Hus.

Hovadný, hovadský, Vieh-, viehisch. H. bohač, radosť, Jel., člověk, Br., hodování, Kom., hřích. Lom. H. a smíhí lidé. Martim. Hovadná rodičů k dítkám milosť. Kom.

Hovado, a, hovádko, a, n., das Vieh. Neroszumné hovado. V. H. pitomé, čtvernohé, dělné, krmné, okrocené, škodné, V., domovní. Kom. Beránek, hovádko tiché, nemstitelné. Stele. H. rozdělení kopyta. Us. Stoji, jako hovado u jesli. Vz Hloupý. Č., D. Vz Dub, Hovádko, Dobytek. Skoda hovadem vzeslá, vz Rh. str. 265. Z hováda bývá len mašo. Mt. S. — H. = člověk hovadských obyčejů, Vieh, viehischer Mensch. Jest pravé hovado. D. — H., každý žiročich, zvíře nerozumné, Thier. Toms. — Hovado, a, n., horad, ovad, kobylí n. koňská moucha, střeček. Reš., Leg., Aqu. =

Hovadskosť, i, f. = hovadnosť.

Hovadský; -sky, po -sku, od horadu, horadu málčející, Vieh-, viehisch. H. kopyto, noha. V. Ze spatření střev hovadských hádati. V. H. maso. Eus. — H. = co k horadu podobné, jemu příslušně jest, nerozumné, viehisch. H. život, obyčej, Ros., práce, rozkoš, D., chlap. Us. Chlapiči jest h. věce. Kom. Opilci h-sky si počínají. Kom. Lidsky nuluvil a h-sky živ byl. Smrž.

Hovadství, n. = hovadský život, zptúsob, zhovadéloš, viehische Art, viehisches Wesen, Viehheit. V. To je h. Učinil. H. Us. v stavu h. žíti. Koll.

Hovárati = hovoriti.

Hovědee, e, f., hovězi dobytek, das Rind. II. otěhuati. Rkk.

Hovědí, hovězi. Rind. Lék. kn.

Hovědina, hovězina.

Hovědlivý, komu hověti třeba, was za schonen ist. Ms. 14. stl.

Hovějnost, i, f., Schonung, Nachsichtigkeit. Jg.

Hovějný = hovíči, schonend. — komu. II. sobě, přísný jiným. Jel.

Hovělost, i, f. = hovějnost. Rk.

Hovění, hovení, n., šetření, Nachsicht. D. Hověnko, vz Hovno.

Hověnství, n., zastr. = hojeuství. D.

Hověti — Hra.

477

Hověti (ne: horiti), 3. pl. -vi a -věji, hov
n. hověj, hově n. hověje (ic), čěl, vení n. věn
vění; hovivati ... šetřiti, zart und weich
halten, pflegen, begünstigen; strpení mítí,
Nachsicht haben, gefällig sein, nachgeben; spo-
riti, schonen, sparen. Jg. — co. Příliš tělo ho-
veji, krmí. llugo. — čemu, komu: hoví si;
umi si hověti. Ros. Přvní den musíme koňům
hověti. Klat. Svěmu tělu h., Jg., svěmu životu,
Lom., svému zdravi, Aesop., V., času (jím
se rřiditi). D. Stěstí mu slouzi a hovi. V.
Máš-li dobytek, hověj mu. Syr. Hověji zem-
skému zboží. St. skl. H. žádostem. D. Kdo
zlym hoví, dobrým škodi. Trnk. Tuze mu
hovíte. D. Hovi mu a má proč. Mus. II. dluz-
níkovi (strpění mítí). Nt. Kostely stavěl,
nákladům nehověl (jich nešetřil). Lom. —
čemu = rozuměti čemu. Us. u Jilemn. —
komu na čem. Chei na všem tobeh h. Leg.
— komu v čem. Budeme-li v tom hověti
tobě, učiníme hanbu i škodu sobě. Dal. —
si kde: na pohovec, v posteli, Ml., pod
stromem. — (komu) čím: povolnosti. Města
prázská povětrím nejmírnějším hověji. Ad.
Zaluž. — aby. Hověl si, aby si po práci
odpočinul. Us.

Hovězák, a, m., řezník voly porážející,
der Rindfleischhauer. Us.

Hovězí (zastr. hovědi), od hovada, Rinds-
Rind-, rindern. Jg. H. maso (hovězina), kůže,
dobytek (skot), V., pečeně, Jg., měchýř, D.,
polivka. Us. H. tuk, chlupy, lůž, jazyk, mor.
Sp. H. z rostě, Rostbraten. Rk. — H. rozmz
(hloupý). Ros.

Hovězina, y, f. (zastr. hovědina), hovězi
maso, Rindfleisch. Ros. H. dušená, Lungen-
braten. Rk. Vz Svíčkový.

Hovínkový, vz Hovno.

Hovítko, a. n., Ruhesessel, Lehnstuhl. Dch.

Hovivati, vz Hověti.

Hovniště, č, n., hnojiště, Miststelle. D.

Hovnivál, a, m., hovniválek, Ika, m.,
chroust v lejnech potravy hledající, der Pillen-
Mist-, Ross-, Stinkkäfer. Kom. Utrhač při-
rovnává se hovináltů, kterýž se v lejnech
válí a drápe. Lom.

Hovniválový, Místkäfer. H. housenka,
der Erdochse. D.

Hovnivý, dreekig. Jg.

Hovno (zastar. hůvno), hověnko (hovínko),
a, n., der Dreck. H. myši (myšinec). V. Čím
se více hovnem mažěs, tím více smrdi. Us.
Každý moudrý má nač pomysliti, kdyby ho
pobídlo hovno v zápas jítí: porazíš-li je, co
na tom budeš mítí, pakli ono tebe porazi,
musíš hned do lázné jítí. Rým. I řekla: Po-
hledejte v truhle, však je v truhle musíte
mítí. Ona pověděla, mám prej bez poroka
hovno. Tak jsem od ní odešla. Svěd. 1569.
Nemyslí, že je h. jeho streje, ale vlastní bratr.
Us. Na ráz hojno na druhý ráz h. Pýcha na
ulici a h. v truhlieci. Na Slov. Nebude z hovna
bič. L. Hodí se k sobě jako h. na lopatu.
— Na místo tohoto slova říká se: ono, enono.
Dostaneš enono. D. Na Mor. Hrubě H a malé
o (poněvadž se dle provopisu německého
substantiva velikým pismenem poč. psávala:
Ho.) Brt. — H. čertovo, assa foetida, Teufels-
dreck. Jg.

Hovnový, Dreck-. H. smrad, Dreckgestank.
Jg. —

Hovor, u, m., horoření, rozmluva; hluk,
mluceni mnohých najednou; Lautes Gespräch,
Gerede, Geplauder. Jg. H. skončiti. L. Do
hru s někým se dátí. II. rozprádati. Us. —
II., řeč, die Sprache, Rede. Jg.

Hovora, y, f. — hovor. Plk. — H., ho-
vorka, y, m., rád hovorici, Plaudersans,
Schreier, Schreihals. Jg.

Hovorič, e, m., řečník, zaříkavač. Kat.
2168. —

Hovořil, a, hovořitel, e, m., hovořící, Reder.
Jg. —

Hovořilka, y, f., Rederin. Jg.

Hovořiti, na Mor. havoriti, 3. pl. -ři, il,
en, ení; hovořivati. Rozprávěti, mluvití, po-
vidati, sprechen, reden, plaudern. Jg. — Po-
čechu ticho govoriti. L. S. v 70. Celý den by
hovoril. Ros. Tutě hovoření, že není svého
slova slyšeti. Us. Kto málo hovori, vel'a myslí.
Mt. S. — co. Je sè tako slovo govoriti. L.
S. v. 74 — čím: těchými slovesy hovorili.
Rrk. 30. Jg. Svým jazykem h. Lom. V lese
narozeno, skopcem potaženo, kočem hovoři
(= housle). Er. P. 18. — do čeho. Hovořili
jsme až do jitřního. Sych. — o čem. Rk.
— s kým. — aby. Pořad hovořil, aby ná
bavil. — kde. I počechu lěsi (lechový) g.
ticho mezu sobú. L. S. v. 71. Ve sněmě.

Hovorka, y, f., v starší době druh děl.
Gl. 71. — H. — hovora.

Hovorna, y, f., mlucírna, Sprachzimmer.
D., Jg. — H, vyhrazené místo x nocináře,
kele json dopisy, dotazy atd., za jichž obsah
redakee neručí.

Hovornost, i, f., Geschprächigkeit, — H.,
mnohomluvnost, Plauderhaftigkeit, Redselig-
keit. D. — H., hlasité mluveni, lautes Reden,
Geschrei. Jg.

Hovorný = mlavný, gesprächig. Rád s ji-
nými mluvići, gern redend; žraflary, pla-
derhaft, redselig, vorlaut. Jg. H. starosf, husy.
Us., L. — H. = hlasitý, křiklary, schreierisch.
Lom. —

Hoyerswerda, Vojerec, v prus. Slez.

Hození kamenem, Steinwurf. Vz Házeti,
Hoditi.

Hozený, vz Hoditi.

Hozný, marnotratný, verschwenderisch.
Rybay.

Hožu, vz Házeti.

Hr, husch! Hned je hr — nakvašen
(o prehlém). Jg., Sm. — „Hr na ně z konopi"
páne Kopidlanského bylo přislovi. Mus.

Hra, y, hřička, hračka, y, f.; gt. pl. her;
instr. pl.: těmi hrami, ne: hry. — II. —
kratochrilna zábara, Zeitvertreib, Spiel. Jg.
H. dětinná, v karty n. karetní, v kuželky,
pod hromádky, v mlejnek, vrheční n. ve
vrhečby, v šachy n. šachovní, na babku, na
slepou bábu, na hlmatačku, divaci, mistrovská,
na fanty n. ve fanty (lépe: v základy, o základ,
Jg.), v kůtky n. v kostky, Jg.; h. devíti
kameny, na mičí, na mžítek (na schovávanou),
kratochvilna, V., veselá (veselohra), smutná
(smutnohra), v tatrmánky, na stěně, D., šer-
mířská, Ben. V., ve slovích (slovná), Nz.,
odvážná (Hazardspiel), J. tr., bursovní (mě-
nečná lichva, nadsazování mince). Sp. Hra se

Hrách — Hráčípisc.

481

vati. Vz Marný. Č. Za dřepky otřebky; chceš-li hrachu, dělej brachu. C. Nevěděla co má dělat od strachu, nasypala sočovice od hrachu. Vz Strach. C. Kdo h. jí, nevisi. Jg. Více umí než h. vařiti (než chléb, než kaši jisti). C. Milý brachu, dokud se tomu naučis, ještě pojíš mnoho slovenského hrachu. (Ríkaj Slováci. Vz Cas.). Čert na něm h. mlátil (— zůdaný od nešťovic. Vz Strniště, Tělo, Zdrápaný.). Č. Na tom (tej) čert hrách mlátil. Mt. S. Jest všimán jako h. u cesty. Jg. Cistotný jako h. při cestě. Trnk. Mám se jako h. při cestě (každý mne týrá). Má se jako h. u cesty. (Každý ho uškubne). Vz Nesfastný. Lb., Jg. Já se mám dosť hezky, jako h. u cesty; kdo přijde, utrhně, uteče zas. Er. P. 209. II. na stěnu házeti, sypati (marnou věc činiti). Us. Jest platno, co by na stěnu hráč sypal. Jak by h. na stěnu hazel. (Vz Nedbalý, Neposlušný. Lb.). C. Jakoby hrách na stěnu metal, tak se ho to chce. Mt. S. Vyšnali mu z hrachu slaniny a maso z polívky (vzáli mu nejlepší). H. v naději variiti. V. Zle jest v cizí naději hrách vařiti. V cizí naději hrachu nevař, nemáš-li doma slanin. Zvis o něm, než s ním věrtel hrachu sníš (poznáš ho). Mus. Vz Vyhrůžka. C. Dokud h. a kapusta, chaloupka není pusta. Pk. — H. na Mor. — také oběd pro nejbližší příbuzné u ňenichových rodičův, který se strojivá na-pořád tu neděli po svatbě (dobrá vůle, přátelský oběd). Byli jsme na hrachu. O našem hrachu se to přihodilo. Chmela.

Hráchan, a, m., písa, koryš. Krok.

Hracholusky, pl., dle Dolany, jm. místné. Mus.

Hrachokam, u, m., Erbsenstein, Solishol. Rk. —

Hrachovatý, erbsenförmig. Jg.

Hrachovec, vec, m., tráva vikvoritá. Us. Děh. — H., keŕ, sibírischer Erbsenbaum. Berg. — H., hra, v které se kdo čarami křídou učiněnými zatahuje, zavaděčka, das Verführerspiel.

Hrachovík, u, m. = hrachovec, Erbsenbaum. —

Hrachovina, y, f., sláma hrachová, Erbsenstroh. Leti jako h. Na Mor. Má h-nu v mozkovici, v hlavě (o hloupém). Sych. — II., člověk chladnoucí. Ros. — Jg.

Hrachovinový, Erbsenstroh. H. krmení. Svob.

Hrachoviště, č, n., pole hrachové, Erbsenfeld. Jg.

Hrachovitý, erbsenförmig. H. kost v zápěst. Ssav.

Hrachovka, y, f., řešeto na hrách. Erbsensieb. — H-ky, hrušky. Us.

Hrachovnik, u, m., rostl. vikvovitá, Erbsenbaum. Rostl. Vz Hrachovec.

Hrachový. H. polívka, mouka, D, červ (mida), V, kér, Plk., zrno. Us. Erbsen- Jg.

Hrající hodiny, šp. m. hrací. Spielahr. Vz -ci.

Hrajíše = hrál, a, o. Kat.

Hrále, e, f. = lat. lancea, něm. Pieke, oštěp, zastr. Výb. 1.

Hramota, y, f., cupheus, kývoš. Krok.

Hramotina, y, f., hramota, písmo, list. Schrift. Z. kap. 70.

Hran, Hron, a, m., řeka v Uhrích, Gran. Jg. -hran, v složených: trojhran, čtverhran, pětihran atd., -seitig (dreiseitig).

Hraň, i, f., na Mor. hranice dríví, Holzstoss; haluz, větev, Ast. Jg. Vz Hran.

Hraň, č, hráně, č, f. Vz Hlat.

Hrana, y, f. (zastar. hrano, a, n.), vlastně končí věci; kraj nejaké věci, jako sloupu, který není prostě okrouhlý, než třihraný, pětihranný atd. Ros. II., vrosť rozáním neb stýkáním-se dvou ploch vznikla, eine Kante. Jg. Hrany spojkové, spoječné, Combinationskanten. Nz. Na hranu neco postaviti, kanten. D. Ta kaplice jest zevnitř na několik hran stavěna. Pref. Klobouk na tři hrany (facky, ochlípky, střechy; třihraný), die Krempe. Sůziču sě v ostru hranu. Rkk. Zvon malý ve tři hrany bije, veliký zvon ve dvě (jedním zatáhnutím). Ros. — Hrany, v nom. a akkus. pl. také: hrana, pl., n. Mk. Das Trauergeläint. Hraná někomu zvoniti — zvoniti s přestávkami, jako mrtvému. V Krkonoších; odražeti. Kb. Hraná zvoní, hrana, jak květ zašla panna. Nej. Jedny, dvoje, troje hrany (když po jeden, po dva, po tři dni někomu se zvoní). Us. Zvonili mu hrany po všech farách. Star. let. Dám ti hrana zvonit. Mor. Pfs. — Hraná a pl. hrany = hranice. Má veliké hrany bukového dřivi a my máme jen malou hranu. Na Mor. Mřk. Vz Hraň.

Hranáč, e, m., hranatý, ku př. třihranný klin, ein eckiger Keil. Us. — H. = hrubý a hloupý človek, rapák, ein vierschrötiger Kerl. D. Ty strupe, hřbete, hranáci, dřevěno. Us. v záp. Cech. — Hranáče, jablka žlutá a červená. Us. — H., jenž představující českého Iva a mající dvě litery: W. S. (Wladislus Secundus, Vladislav druhý).

Hranáče, cte, n., ein eckiger Apfel. Rk.

1. Hranák, u, m., lépe čtverec, Quadrat. Th. —

2. Hranák, a, m., grapsus, korýš. Krok.

Hranatě, kantig.

Hranatěn, u, m., goniocarpus, rostl.

Hranatice, e, f., subuculus, sumýš. Krok.

Hranatík, u, m., tetragonia, rostl.

Hranatka, y, f., thia, červ. Krok.

Hranatodince, nce, m., anguria, rostl.

Hranatohlav, a, m., botryocephalus, hlista. Krok. —

Hranatoplod, u, m., rostl., quisqualis, Wunderstrauch.

Hranatoplodka, y, f., legousia, rostl.

Hranatoplusk, u, m., tetragonuros, ryba. Krok.

Hranatost, i, f., Kantigkeit.

Hranatý, na hrany udělaný, úhlovatý, kantig. H. jehla, ječmen, zrno, sklo (prísma), kämen. Jg., Kom. — H. = ramenatý, složitý, vierschrötig. D. H. člověk.

Hranavka, y, f., gonium, prvok (infusorum). Krok. Eckenwurm, -thiirehen.

Hranba, y, f. = pohřeb. Na Slov.

Hráň, č, f. = hráň.

Hraněčné, čo, n., Petersdorf, u Olom. Mus. —

Hráněměrství, n., Krystalometrie. Rk.

Hránění, n., Krystallisation. C.

Hráněpis, u, m., Krystallographie. Rk.

Hráněpisec, sce, m., Krystallograph. Rk.

Kottův: Česko-něm. slovník.

31

482

Hráněplodi — Hráti.

Hráněplodi, n., Krystallogenie. Rk.

Hráněslovi, n., Krystallogologie. Rk.

Hraněti, cji, čl., čení = hmití, prachnivěti, morsch werden. Na Slov. Koll. — H., cekig werden. Vz Hráň. Rk.

Hráni a hrani, n. Das Spielen. H. v karty, na housle, na divadle; h. strua. Rk. Hrání čas mařiti. Ros. Místo k h.

Hráni, n., vz Hráti.

Hranice, e. hranička, y, f. H., hromada, cím Haufen. Hl. dřev, dřivi. Res. Do hrancei klásti, skladiati. D. H.-ci drivi načiti. D. — H. dřivi, na názř se co spátili má. Der Scheiter-haufen. V. Na h-ci uyrei, vložiti. H. k spálení mrtvých. Baby čarodějné, můry a žáře na h-ci páli. Kom. — H. u tesaří — dřeva uměle složená. Zvon na hranici visi. Glockengerüst. Haj. — H. ve młyně, celý spodek stroje, das Gestell des Mahlwerks; hrancei vnitřní mlýnská (tesařské dilo uvnitř mlýna: koš, truhla atd.); h. vodní či ledniční (mimo mlýn: kola, stavidlo atd.); od spoční vody, od svrchní vody (n. zpáteční vody); podlaha na hranici; sloúpy pod h-ci, die Dacken. Sp. H. na kámen. — H. méchu, k méchu = vazba, na niž méch leží, das Gerüst. Vys. — H. k spouštění vody z rybníků, aby se k čepu přijíti mohlo, das Zapfengestell. 1506. Vys. — Hranice, e. f., hrance. ie, pl. f. H. od hran, trslov. a rusky: graná = lat. angulus, limes, úhel. Hranice byla původné ona znamení, která se činila shromážděním dřev neho pokládány celé stromy za hraničníky, do kterých pak záklášti znamky se dělaly. Brandl. Pr. 1869. str. 121. H. na bučích vysekané. Žer. Zap. II. 86. Ze slov. hrancei něm. Gränze. Vz Gl. 72. Jakými mezi (hranicemi) země od zemí se děli. Kom. Hranie sazení. V. Hranice vytknouti, V., vyměřiti. D. Spolu mezuji a hranice mají. V. Přes h-ce. D. Merié hranie. Jg. Za h-ci, za h-cemi. Přes h-ce tisni. Sm. Na samých h-ciích. Sm. H. umělé, kamením atd. nazváčené; Rhodan činí hrance mezi Sequany a Helvety. Nt. Výchoz na h-ce. Popis, popáni, ohledaní, vypáni, ustanovení hranie; pře o h-ce. J. tr. H. vodní Us. Meze a h-ce ve svých jistých způsobech pokojných zůstávi mají. Pr. H. a meze kde jsou patrné, i jednoho znamení meziho jest dostatek průvodů. Pr. H-ce a meze dostatečně prokáže-li kdo uzívej toho. Pr. H. a meze rozdílé pod jedinou obesnáním kdo by vedl, bude zdvíženo. Pr. Vz Meze, Meznik. — Hranice, ie, pl., mě. na Mor., Weisskirchen. Dle Budejovice. — H. vojenská, vz více v S. N. II. 919. — 930. H. vojenská n. vojenské pomezi, a Jiho-slovanov pouze: Krajina. Obyvatelé: Hranicáři. Rk.

Hraničan, a, m., na Slov. hranicár, a, hraničár, e, m., Gränzler, Gränzsoldat. D. — Hranicanka, y, f.

Hraničiti, 3. os. pl. -či, il, en, ení; mezovati, angränzen; hrance vyťykati, begränzen, Gränzen setzen. — s čím. Cechy hraniči s Bavory, s Rakonsy. D. Cechy hraničí na sever se Saskań. Ml. — co s čím. More stredozemní Afriku hraničí s Hispaní. L. — se čím. Chvála ta nehraničí se hranicemi života toho. L. — na co dle něm. an etwas

gränzen, chyběm m.: h s kým, čím. Ale nebudíz zapomínano na starsí a obyčejnějsi slovo: mezovati, vz toto. Brs. 90.

Hranička, y, f., malá hranice. — Hranicky, pl., u provaznika = vlk, die Leere. Dch. — II., kapsička, Kapsel, Gehäuse. H. na hodiny.

Hraničník, u, m., Gränzstein. H. polni. Vz Mezník. Na Mor. hranečník. Mřk. — H., a, m., hraniční voják, Gränzsoldat. Jg.

Hraničný = mezní, Gränz-. H. dub, D., město (pomezni), soud (Gränzgericht), dřivi, D. kámen (hraničník), čára, znamení (hraničník, mezník). Rk. H. celný úřad (Gränzzellamt), okolek. Trest. zák. H. nálezož. Půh. 1497. H. právo (V.) a přisaha ve při o hrance, b) hraničný soud bud soud o hrance aneby soud, při kterém zločinek k upálení na hranici odsouzen byl. Vz Gl. 72. Ty, kteří mu tribut platí, proti všechném okolním a hraničným zbraněmi obranje. Sl.

Hraniti, 3. pl. -ni, il, én, éni, hranivati = na hrany něco dělati, tesati, sekati, do kostky vysekávati, kantig machen. — Vys. co: H. trámovi, dřivi. Ros. — H. = z hraničiti, meze výměřiti, begränzen. Zlob. — H. = pukřeti, verwesen. Na Slov.

Hrániti, il, én, éni, krystallisiren. — se. Rk. —

Hranitka, y, f., malé čtyrhranné poličko. Světoz.

Hránka, y, f., topinka, Bäheschnitt. Na Slov. —

Hránky, y, f., pl., karty ke hráni. Plk. Spielkarten.

Hranol, u, m., Prisma. H. kosý, nakloněný, průmý, Sedl., trojstranný, kolmý, vodorovný, Nz., vápencový, z křemene. Us. Hranol trojboký, šikmý, čtyr-, pěti-, šesti-, osmiboký, z flintového skla Nikoláv, ze skla obyčejného a korunového, se sirouhlikem, dutý, jednoduchý, s promenným úhlem, bezbarvý (achromatický). Ck.

Hranolatý, prismatisch. Sedl.

Hranole, e, f., die Pyramide, nyní jehlanec.

Hranolečný, pyramidal. Presl.

Hranolový = hranolatý. H. roh, řez, kruh. Nz —

Hranoměr, u, m., Goniometer. Jg.

Hranostaj, e, m. (chramostýl), Hermelin. Aqu. —

Hranostajový, Hermelin.- H. kožich. D. Hranouti = hráti. — komukde. V bubně, v žaltáři hráte jemu. Z. kap. 149. — H., klesnouti. — Zastr.

Hrant, u, m., koryto, válov, Wassertrog. Na Slov. a Mor. H. pro koně. Zlob. Vzájem.

Hranule = hranole. Rk.

Hranura, y, f., gonania, rostl.

1. -hraný, ve složených: dvoj-, tři-, šesti-hraný. Jg.

2. Hraný, gespielt. H. kus na divadle. Vzájem.

Hrášek, šku, m., vz Hrách.

Hrašný = hrachový, Erbenš.

Hráštek, šku, m., = hrášek, na Slov.

Hráti, hraji n. hrám, ás atd.; hrál a hrál v již. Čech. jen: hrál, hrali. Kts. Ve vých. Čech. jen: hrám, nikdy: hraji; imperat. hraj n. hrej (v již. a východ. Čech. jen: hrej), vz A v E; přechod. hraje; hran, hráni;

484

Hráz — Hrázka.

Techn. — H. = louka, pole ohrazené. Na
Slov. —

Hrazda, hrázda, hrázdka, y, f., bidlo rovné
(vz Hráz), eine Stange; h. u řebřin, řebřinové
hrázdky, bidla řebřinová, die Leiterbäume.
Jg. — H. v tělocviku (vz Tělocvik). Mí-
tání, evičení na hrazdě. Na hrazdě ve visu,
v podpoře, v sedu býti. K hrazdě pobok,
pokos státi. Ruce jsou na hrazdě v poloze
paleové n. malíkové n. hřbetní n. dlání.
Na hrazdě podehmatu n. nadehmatu n. dvoj-
chmatu uživati. Na hrazdě pohyby napřed,
nazad, stranou délati; na hrazdě v podporu
n. ve visu v předu n. v zadu býti. Na hrazdě
v podporu n. ve visu ručkovati, ve visu
komihati, v obon se obraceti. Tedy druhý
cričení-se na hrazdě: 1. vis a změny visu,
2. podpor a změny podporu, 3. sed a změny
sedu, 4. ručkování, 5. komihání, 6. obraty,
7. přechody z visu do podporu n. do sedu
(vysukováním) čili výmyky, 8. přechody
z visu do podporu n. sedu (vzpírací silou
páži) — vzepření, 9. přechody z visu pod-
porem do visu bez dotknutí hrazdy — pře-
myky, 10. přechody z podporu n. sedu visem
do podporu n. sedu — toče, 11. mítní na
hrazdě a mety přes ní, 12. výdrže. — II.
dosažná, doskočná. — Vis na hrazdě prostý,
smíšený (při kterém i ruce i nohy působí).
Vis prostý: za ruce (a to buď svis n. slýb
n. výsuk, pokos n. pobok, v předu n. v zadu
podchmatem, nadehmatem, dvojchmatem,
obouruč neb jednoruč). Vysukování, spou-
stění-se, průvlak, průmyk na hrazdě. Vis
jednou rukou na zárné, vis vznesmo v předu
(pobok n. pokos, v předu a v zadu, nad-
chmatem, podchmatem, snožno n. roznožno).
Vis v zápěstí. Ve visu za ruce přednoží,
zanožíř, roznožíř, nohy skřeří, nohama trčí.
Vis v loktech v předu a v zadu, vis v pod-
kolení (jednožno, stridnožno). Vis na nártech
(roznožno a snožno; o jednom nárčě). —
Potom máme vis smíšený: závěs (obounož,
nohy uvnitř rukou, obě nohy vně rukou,
jednu nohu uvnitř a druhou vně rukou, obě
nohy vně rukou, roznožno); jednožno uvnitř
n. ně rukou. Změny visu: hińzdo, vis pavlno,
vis ležmo. — Podpor o ruce (vzpor, klik),
pokos. Změny podporu: podpor o předlokti,
o zálokti, ležmo. — Sed: pobok snožno,
pobok roznožno, pokos snožmo, jízdno.
— Ručkování v połohách bočných stranou
v pravo n. v levo; v połohách kosých na-
před a nazad; stridoručné, souručné. — Ko-
mihání na visu za ruce, ve visu v podkolení.
Komihání kývadlové: předkmih n. předsvih
(pohyb napřed), zákmih n. zásvih (pohyb
nazad); k. jedno-, dvouruč. — Obraty ve
visu. O. v zad, obrat v levo a v pravo, do
dvojchmatu, do podehmatu, do nadehmatu;
obrat obourou, jednoruč; obrat z nadehmatu
do nadehmatu; obrat ve visu vznesmo, v zá-
věs. Obraty kmihem. Obrat dvojný. Obraty
v podpora (z podporu v předu do podporu
v zadu a naopak, ve vzporu do kliku a na-
opak). — Výmyk předem, zadem; pobok,
pokos. Výmyk v podkolení. Výmyk předem
(nad-, pod-, dvojchmatem). Výšin předem,
zadem, pobok, pokos. Sešin napřed. Sřit
klečno. skrěmo, roznožno. Výmyk v závisu

jedno, obounož, jednoruč. Výmyk zadem.
Sešin. Sřit závěsem, v podkolení. — Vze-
pření (přechod z visu prostého do vzporu
n. z visu smíšenčo do sedu, vzpírajič silou
páži způsobený). Vzepření z visu v předu
(v. tahem, eukem, vzklopmo, kmihem, vý-
krutem. Vzepření soupažné, strídopažné).
Vzepření z visu pokos (v. tahem, vzklopmo).
Vzepření z visu vzdáu (v. tahem, eukem).
Vzepření závěsem (jedna noha vně rukou,
obě nohy uvnitř rukou; vzepření pokos).
Vzep. jízdmo (pobok, pokos). — Přemyky
(přechody z visu podporem opět do visu,
tělem hrazdy se nedotýkajice). Přemyk pře-
dem (nad-, pod-, dvojchmatem). Přemyk
volný: předvih. Velpřemyk (s pažema úplně
nataženýma). Přemyk zadem. — Toče. Toče
v podporu o ruce. |Z podporu v předu toč
napřed nadehmatam a s podchmatem; z pod-
poru v předu toč na zad (nadehmatem); z
podporu v zadu toč napřed (podehmatem);
z podporu v zadu na zad (podehmatem).
Toče v předlokti a zálokti. Toč v před-
lokti na zad. (Toč v loktech, rozpažno).
Toče ze sedu. (Toče v podkoleni, toče zá-
věsem, toče jízdmo). Toče v podkoleni. (Toč
v obon podkoleních nazad; o jednom pod-
kolení). Toče v závěsu (napřed, nazad; jedno-
obounož). Toč závěsem jednožno napřed,
noha uvnitř rukou (podehmatem); toč zá-
věsem jednožno nazad, noha uvnitř rukou
(nadehmatem); toč závěsem obounož napřed
a nazad, nohy uvnitř n. vně rukou; toč
jízdmo pobok napřed i nazad; toč jízdimo
(pokos). Toče v nártech (toč roznožno v nár-
tech; t. snožmo v nártech). Kotouč (toč n.
přemyk vicekrát po sobě vykonaný). Vel-
kotoč. — Mety. Vz Kůň na šíř. Mety unožmo,
zanožmo, obnožmo, přednožmo, skrěmo, roz-
nožmo. — Výdrže ve visu (přednos; váha
ve visu v předu n. v zadu; váha pobok ve
visu v podkolení; váha pokos ve visu v pod-
kolení). Výdrže v podporu (přednos v pod-
poru; váha v podporu v předu; při váhách
s oporem; při oporu o jeden loket; bez
oporu o lokte; váha v podporu v zadu;
stoj o rameně; stoj o rukou klikem a vzporem).
— Cričení složitá. Vz Tš. str. 83. — Hrazda
visutá. Při houpaní-se předhup, záhup. Hon-
pání-se visem n. podporem. Otoč. Tš. str. 69.

Hrazditi, il, čn, čin. — se čim = hra-
diti se. Kdož se temi věcemi hrazdí k po-
třebě své. Arch. 1520. Vz Hraziti.

Hrazdule, e, f., bakule = boule. V Krkou
Kb. —

Hráze = hráz.

Hrazení, -žení, -žění, das Zäumen,
Dämmen, Deichen, die Verschanzung. Hra-
zeni města zastavil. V.

Hrazený, hražený, hražěný, eingezäunt,
ingedeicht, verdämt. Jg. H. město, Br.,
voda (Stauw.), Us., zámek, Zlob., tábor (hra-
zením, hradbou opatřený). Sp. Hražený. V.

Hraziště, č, n., místo, kde hráze, hrázky
rostou, der Vorständerort. Um. les.

Hrázka, y, f., vz Hráze. — H., samo-
rostlář, die Waldlatte; tyčka; na Mor. stávek.
Us. — H., strom v pasece zbylý, der Vor-
ständer. — H., zářez na pažbě ručnice, aby
zděřka neouvnonti nemohla. Absatz. Bur.

486

Hřbitek — Hrdelnice.

Hřbitěk, tku, m., vz Hřbet.

Hrbiti, il, en, ení = hrbatiti, buckelig machen. Mładosf výši, starosť hrbi (shýbá). — se kdy. Plece k starosti se hrbi. Lk.

Hřbiti = hřbieti.

Hřbitkovatý, buckel. H. zuby. Ssav.

Hřbitov, a, m., pohřební místo, hrobka, pohřebnice, v obec, miuvě krehov (z něm. Kirchhof), D., pohřebiště, hrostište, sv. pole, cimitr (z lat. coometerium). Pt. Kirchhof. Begrábnissstätte. Todten-, Gottesacker. Hřbitov. V. Nese se mrtvě tělo ku pohřebniči s průvodem pohřebním. Kom. Smrdí hřbitovem. Vz Smrf. Č. Na hřbitově malostranském, volšanském je pochovali. Na hřbitově leží, nedaleko dveří. Pís.

Hřbitovní, Begrábniss-.

Hrblovatý = hrbovatý. Plk.

Hrbohlav, a, m., synecia, ryba pulcovitá. Krok.

Hrbol, u, hrbolek, lku, hrbolík, u, hrbolec, lec, hrbolíček, čku, hrboleček, čku, m., vysedlina, Auswuchs, Knoten, Knollen, Beule. Reš. Hůby a jiní hrbolově stronu. Br. H. n. kloubek stěbla. H. na štitu. Nt. — H. na hřbctě = hrb. V. — H. = pahrbek, kopec. Hügel. D. — Jg.

Hrbolatka, y, f., Kopfpolsterling. rostl. Rk.

Hrbolatý, höckericht; knorrig; holperig, knotig. Zuby h-té! Ssav.

Hrbolcovatý = hrbolatý.

Hrbolec, lec. m. = hrbol.

Hrbolík, u, m. = hrbol.

Hrbolina, y, f., Hügel. Rk.

Hrboliti, il, en, ení, hügelig, uneben machen. Rk.

Hrbolovatost, i, f., Knolligkeit. Jg.

Hrbolovatý, -ovitý, knollig, knorricht. D.

Hrbonosý, nosu vypuklého, höckernasig. habichtsnasig. V.

Hrboun = hrbač.

Hrbous, a, m. Vz Hřbač.

Hrbovatěti, el, čni, buckelig werden. Ros.

Hrbovatost, i, f., die Buckeligkeit. Sal.

Hrbovatý, hrbatý, hrbovatý, buckelig, höckericht. Ludvík hrbovatý. V. H. babka. Tkadl. H. velbloud. Stele. H. pařez moruse. V. — H., nerorný, uneben. H. země. Us., měsíc (poslední čtvrty). V. — H. nos (Adlername), V., hrblo knollig), Ras., střevo (Grimm-Krumm-, Hüftendarm). Sal. Slepé střevo přecházi do velikého (hrbovatého, demího) střeva. Krok.

Hrbovec, vce, m., smyslená potvora. Aqu.

Hrbule, e, f., erodius, hmyz. Krok.

Hrbuška, y, f., cyrtus, hmyz. Krok.

Hrc. Jen pořad hre pre (sem tam). Jg.

Hrcati, hrenouti, ul a cl, utí = prědi. prdnouti, furzen. Mřk.

Hřcatý, knorrig. Presl.

Hrce, c, hrč, i, hrčka, y, f., hrbol, hrb ku př. na dřevě, Knorren, Knollen, Auswuchs. Bez hrčí = bez sukův. Jg. — H., žlázy. boule, Drüse, Drüsenknollen, Beule. Us. — H., kotouč, chomáč, ein Büschel. Na Mor. H., sumce (ryba), Wels. Plk.

Hřeček, čku, m. Pot se mi hrčkem s tváří lil. Zlob. Hřkem krev se lila. Nej. Vz Crěkem.

Hřčeti, 3. os. pl. -čí, hrč, -če (ic), el, ení; hrčivati, hrkati, rasseln, brausen, murmeln,

rauschend rollen, rauschen; hrkem těci, murmeln, rieseln. Jg. Kolovrat, voda potok at. hrčí. Us. Obilí hrčí (prši, loušti se, trolí se). Us. — kudy. Vůz hrčí po ulici. Us. — jak. Olej po kapkách dolů hrčí. Us. — kam. Voda od tvých nohou k mým hrčí. Puch. — kde. Tam pod skalou voda hrčí. — čím. Hří hrčaním chalupa. Na Slov., Ht. —

Hřcivý, hrčici, rauschend, rieselnd. H. potůček. Dch.

Hřčka, y, f., hrč, Beule. Zlob. H. Varyhany hrěky, dudy hrěky = rozladěny. Dch. Hřně, hrkem, hrčkem, murmelnd. Jeho vny h. chvátají k potoku. MM.

Hřčovatý = hrbovatý, knollig. Na Slov. H. ratolesf. Baiz.

Hrd, vz Hrdý.

Hrdák, a, m., hrdy člověk, ein Stolzer. Č.

Hrdati = pohrdati, nevážiti, neceniti, verachten. Jg. — čím. Sedláci hrdaji pány pokorními; vším dobrým hrád. St. Lěkem tím af nikdo nehrdá. Lk. — Bib., Tkad., Ctib., Troj. — s inft. Nehrdal do hubených chalupek vnití. Ms. — Jg.

Hrdě, z hrdla, pyšně, zpupně, stolz, hochmühthig. Jg. Hrdě a pyšné mluviti. V. Hrdě o sobě mluviti. V. Hrdě si vykračovati, vyšlapovati, D., si počínati, si vésti.

Hrdee, dce, m. = hrdý. Jg.

Hrdélce, e, hrdelko, a, n., malé hrdlo, die Kehle, Gurgel, der Hals einer Sache. Jg. H. močově, Harnröhre. Ja.

Hrdelní, hrdlní, hrdelní = od hrdla, na hrdle, v hrdle jsouci, Gurgel-, Hals-, Žila, Us., hlas, hláska. S. N. Hrdelné souhlásky; g, h, ch, k. Vz Hrdelnice. H. otok, radosſt (dobrá jídla a nápoj), obojek, hlíza. Jg. — H., hrarta se týkající, o hrdlo n. o život jednající, Hals-, Kapital-. H. právo, soudeč, trest n. pokuta, D., pře. V. Písař u hrdelního práva. D. U hrdelního práva někoho žalovati. D. H. skutek, příběh, soud, prameny hrdelního statopisu, J. tr., vyšetřování, právomocnost. přečinění, řád hrdelního práva. — H. cesta = žá, kamenitá, blativá, pekelňa, kostrbátá. Mordwegus. Jg.

Hrdelnice, e, f., co se k hrdlu cytahuje = hrdelní hlíza, die Bränne. Ja. — 2. Nežit ohnury chousenký, zhorek, pajedý), Maulscheue, Zungenkrebs. — 3. Hrdelní žila, die Drosselader, Drosselvene, Jugularvene. — 4. Hrdelní souhláská (g, h, ch, k), Kehllaut. Hrdelnice měkčí se na prvém stupni: k v c, g a h v z, ch v s; na druhém stupni v: č, ž, š; ch se v čestině hned na prvém stupni v s měkčí: Vlachů — Vlasí. Vz jednotlivě. (Gb. — Přetvořocání hrdelnje za příčinou jotace objasňeno rozpravou Safaříkovou (v Mus. 1847. I.) důkladně. Vz tam. K nepřecházi přy přímo v s, nýbrž v případech, kde se to být zdá, vzdý ch prostředníkem, kde s názví k i s souvisí: řee. zagódia, lat. cor, něm. Herz, sršdce; něm. kalt, chlad, slatina; lat. octo, něm. acht, osm. Chlap, lit. klapas. Sr. lektati — lechtati; kypěti — chlěpěti. Jinde zase vzniklo s z c: kloniti — eloniti — sloitti. Roč novější sykavkám s z, z, c (č, š, ž), ano i č, š, ž ve flexi namnoze se vyhýbá, nahrazující přípony, kde se hlásky tyto nacházeji, jinými nejotovanými; jmenovitě to

Hrdelnice — Hrdlo.

487

je v mluvě obezené. Místo nom. pl. duši,
buci, druzi stýšeti: duchy, buky, druhu. Místo
lokalu: dušě, bučě, druzě stýšeti: duchu,
buku, druhu; místo vokat. duše, druše stý-
šeti: duchu, buku, druhu; místo lok. pl.: duších,
buechich, druzich stýšeti: duchách, bu-
kách, druhách. Taktéž: v rouchu, v dluhu.
Nom. adj.: dlouhy, hůlhy lidi. Zastupování
toto je velmi stáre; jíž v listinách 1. 1131.
čteme: Čechách m. Česích. Jir. — Vz S.
N. VIII. str. 653.

Hrděti, 3. pl. -ději, čl, ční, zhrděti, hrdým
se stávati, hochmuthig, stolz werden. —
z čeho. Z velikého stěsti počal hrděti. L.
— čím. Svými penězi h. D. — pro co. Rk.
Dle

Hrdina, y, m., dáře f.; pl. hrdinové. Dle
'Despota'. H. člověk hrdý, státečný, srdnatý,
rek, Held, Wigand, Weigand; též žena udatná,
eine Heldin. D., Jg. Hrdinami se zvážích chtěte.
Rkk. Mrtvé hrdiny a rekyné mezi Bohy po-
citálí. Kom. Nejsej já taková hrdina. Br.
Tys udátná hrdina (k Davidovi). Br. Básen
o hrdinách; h. moršký, h. etnosti. D. Byl
čistá hrdina a platný služelník. Žer. Netěžko
při plných čišich být i h-nou. Po vojně hrdin
mnoho bývá. C., Pk.

Hrdinka, y, f., hrdina, rekyně, Heldin.
Zlob.

Hrdinně, heldenmuthig. Jg.

Hrdinnost, i, f., rekovnost, Heldenmuth.
Us. —

Hrdiňný, hrdinský, rekovný, helden-
muthig. H. člověk, Hlas., udatenstvi, Jg., lid,
Trøj. — proti koma. Złý lidem byl hrozný,
proti nepřátelům hrdinný. Pass. — čím. Pře-
mysl životem hrdinný běše. Dal. 424.

Hrdinský; komp. hrdinstějsi: adv. -sky,
-stěji. Helden-, heldenmässig, heldenmuthig.
Jg. H. skutek, Kom., pán, srnce, mysl, srnce
a mysl. V., rámé. Jg. H-sky a zmužile či-
niti, jednatí. V. — Jg.

Hrdinství, i, n., hrdinstvo, a, n., stateč-
nost, Heldenmuth, Heldenath. Žádostiví, aby
jen jejich hrdinstvi znělo. Br. Mnoho hrdin-
stva do sebe ukázat. Dal. Pro své h. z vě-
stí vyplacen. V. H. prokázané. Dal. Mnoho
h-stva nad nepřátely okáže. Troj. — Jg.

Hrditel, e, m., Stolzmacher.

Hrditelka, y, f., -kyně, die Stolzma-
cherin. Jg.

Hrditi, 3. pl. -dí, il, zen, zení = hrdým
činiti, stolz machen. — koho. Přeha ho
zhrdila. L. — se čím. Cíž věcí se hrdíte.
Jel. Hrdil se toulem svým na pěčechn. C. —
se s čím. Každý se hrdí s svými dary. Res.
— Jg.

Hrdivý — hrdý, stolz. Vskoči na of.
hrdivými slovy vece. Rkk.

Hrdka, y, f., hrádá žena, eine Stolze.

Hrdlabol = hrdlobol.

Hrdláč, e, m., žitný červ, Kornwurm,
Aqu.; Erbsenwurm. D. — H., ein Schurke.
Aqu.

Hrdlačiti se, sich rackern; nahrdlačiti
se, sich abrackern. Lpř.

Hrdlák, a, m., wilde Taube; Schurke.

Hrdlatka, y, f., hrdatlá nádoba, ein Ge-
fäss mit einem langen Halse. Jg.

Hrdlatý, retkého hrdla, grosse Kehle ha-
bend. — H., křiklacý, stark schreiend. Aqu.

Hrdlice = hrdlieka.

Hrdličí, Turteltauben-. H. při ožení, zluč,
veječ. Us. — Jg.

Hrdlička, y, f., hrdlice, e, f., od „hrdlo",
která hrdlem vrká, hrdluje. Die Turteltaube.
V. H. cukruje. Us. — Hrdlička, y, m., jm.
vlastní, skloňuje se dle „Despota“

Hrdlina, y, f., hrdehní žíla, die Kehlader. D.

Hrdliti, il, en, ční. Vz Hrdlovati.

Hrdlitý, helsig. H. nádoba. Jg.

Hrdlní = hrdehní.

Hrdlo (dřive: hrlo), hrdělko, a, n. H.,
grádlo, z skr. koř. gr (v: „zárdlo, zřáti“),
-dlo = skr. -tram, řec. -rgor, lat. -trum, tedy
hrdlo = stroj k polykání. Schl. Hrdlo z gr-
dlo, od zvuku, který proudem do něho vchází
smeb z něho se římc. (Gb. Die Kehle, Gurgel,
Drossel, der Schlund, Vorderhals. Jg. Hrdlo
se děli r: 1. podbrádi, 2. okres podjazykový,
3. okres čhřánový, 4. okres bržlíkový, 5.
důlež hrdelní. S. N. Čípek v hrdle. V. Ten
cely den nie jsme v hrdle neměli (něj jsme
nejedli a nepili). Jg. Bojují mezi sebou křiky
až do hrdla předřžení n. az do sápání. Az
zápal hrdla. Ja. Křičí, co na hrdla. V (pna hrdla).
D. Když se z tohoto světa bráti musíme,
síla nás uchází, žíly se krčí, hudeci nám v hrdle
hudou. Rad. zv. Vz Hudec. Zivě tělo, do jen
h. chce. Puch. Vše co h. přičí, káže. V. Píný,
až mu v hrdle stojí L. Nenaczené, nesytné
hrdlo. V. Statek skrze h. a zadeč prohnoti.
V. O nie se nestaratí, než o h. a brieho. V.
Kolik hrdla nástrah (lahůdek), tolik záhub.
Kom. Píj h., jez h., zaplatíš hrdlo (třeba na
síheniej). St. Ma, co jen h. ráčí. Vz Blahobyt,
Boháč, Lb., C. Bolí h. zpívat darmo. C. Smrědi
mu z hrdla. Vz Nečistý. C. Zacpál mu hrdlo
zlatem. Vz Porašený (sondeč). C. Kdo rád
h. smačí, rychle k hrobu kráčí. Kn. Z hrdla
hrdlem = velmi hlasné. Z mocna hrdla. Rkk.
Volej všim hrdlem. Br. Mluví, jakoby hrdla
neměl (z ticha). II. nadouti (rozlobiti se).
Kat. 2734. Vydírati z hrdla. Jg. Vydrybely
jednomu z hrdla (o závistnících a dračích
chudých lidí). Jg. Z hrdla vyvři (chrkati).
V. Snědl mušica a kápě mu v hrdle zůstala.
Jg. Což jednon čertu v hrdlo přijde, toho
nikdo nevykoupiš. Jg. — H. — krk, der Hals.
Na hrdle zlatý rětez. Odzoba na h. V. Kruh
železný na hrdlo. Kom. Za h. uvázati, po-
věsití (ohěsití). V. Na h. se věseti; hrdla se
chopiti. V. Pěkným, tálhým hrdlem. Rkk.
Chyřiti se hrdla, okolo hrdla (objímali se).
Jg. Za h. popadnouti. D. Sátkem si hrdlo
zatáhl. Har. II. podížati, zařezati. V. Oko
na h. strěiti. V. — Po hrdlo ... po uši, bis
an den Hals. V štěstí po h. brodi. L. Ce-
muž lidé tezeje věři, leč se jim c hrdlo na-
lévá. Vz Nebezpečenstvi. C. — V h. se han-
biti. D. V h. se za na s řydeli. V. Za to v h.
se stydím. Lom. Sych. Vh. lež. Jg. V hrdlo
hlatí (unverschämt lügen). D., Sych. Kdož
tě toho zpravuje, tent v hrdlo lže jako z kurvy
sez zrádný. A. Hol. z St. Smrěli mu z hrdle
(lže). Ros. — Na hrdlo = na krk, na hrdle
= na krku. Na hrdle někomu ležeti = blízko
n. téžkým býtí. V. V hrdle nepřátelském

490

Hřebenáč — Hrejt.

Těž takový mlýn. Jg. — H., kára na kameni, že má dva hřebeny, z předu a ze zadu, Steinkarren. Us. — H. těsák ocelový kameníkův na způsob hřebenu stavený. Us. — Jg.

Hřebenář, e, m., Kammacher; hřebenářiti, Kammacherei treiben; hřebenářka, y, f., Kammacherin; hřebenářský, Kammacher; hřebenářství, n., das Handwerk des Kammachers. Jg.

Hřebenatka, y, f., cristatella, byložílec. Krok.

Hřebenatý, hřeben mající. H. kohout. H. kosf. das Schambein.

Hřebenčík, u, m., Tamariske. Presl.

Hřebenec, nce, m., cynosurus, druh trávy. L.

Hřebének, nku, m., vz Hřeben. — H. hedysarum, der Süßsklee. Jg.

Hřebenice, e, f., hřebeník, u, m., pouzdro na hřebeny, das Kammfutter. D. — H., citaria, rostl. slozovitá. Rostl.

Hřebeník, u, m., Kammfutteral.

Hřebenitka, y, f., rhinanthus, rostl. krtičníkovitá. Rostl.

Hřebenitý, hřebenovatý, kammartig. H. skála. Věcl. čes.

Hřebenka, y, f., drilus, hmyz. Krok. — H., die Strahlmuschel. D. — H., pačiska na hřebeně vymykaná (hřebenová pačiska, výčaky). Dch.

Hřebénkovatý, -ovitý, cristatus, okrouhlený, po kraji zpilovaný. Rostl.

Hřebenonohý. H-zi, lophyropa, žabronožći. Krok.

Hřebenonos, a, m., uzlos, condylura, der Spitzmaulwurf. Ssav.

Hřebenořez, u, m., stroj k řezání hřebenů, Kammschneidenaschine. Techn.

Hřebenovatý, -ovitý, kammförmig.

Hřebenový, Kamm-. H. zuby, kolo (n. cevní). V.

Hřebenžábrý. H. plžové. Krok.

Hřeběnule, e, f., lophyrus, hmyz. Krok.

Hřebet = hřeb.

Hřeběti = hřebti.

Hřebí 1. = hřeb. Hřebími ke kříži pripatý. St. skl. — 2. zastar. — los. H. slula dřívka jistěho způsobu, jichž za starodívna užívali Slované a jiní národové v obřadech náboženských k vypátrání věcí budoucích a v obyčejících právních k vyhledání práva mezi stranami spornými. Za vodu vři hřebí. S. N. — 3. = hřezi (6 kobylách), trächtig. Kobyla hřebí. Kr. Mosk.

Hřebice, e, f. — klisna, die Stutte. Dch.

Hřebíček, čku, u, m. malý hřebík, ein kleiner Nagel. V. Dokonce na h. néco zavěsiti (odložiti). Kom. Ostatně vz Hřeb. — 2. Kóteni krámské. Gewürznelke, Nagelein. V. — H., krétina. Nelke. — H., količek u houslí, jimž se struny natahují. Der Wirbel. Ros.

Hřebička = hřebice.

Hřebičkovec, vce, m., Nelkenbaum. Rk. Rostl.

Hřebičkovina, y, f., caryophyllus. Rk.

Hřebičkovka, y, f., nápoj, v němž je mnoho hřebíčku.

Hřebičkový. Nelken-. H. bylina, matka (Mutternäglein), barva (hnědá, kaštanova). V.

Hřebičník, a, m., hřebikář, Nagelschmied. Záp. měst. 1449. — H., hřebičkovec, vce, m., caryophyllus, rostl. myrtovitá. Rostl.

Hřebie, vz Hřebi — los. Výb. l.

Hřebik, vz Hřeb.

Hřebikář, e, m., hřebař, evokař, Nagelschmied. D.

Hřebikářka, y, f. Nagelschmiedin. D.

Hřebikárna, y, f. Nagelschmiede. D.

Hřebikářský. Nagelschmied. — D.

Hřebikářství, n., Nagelschmiedhandwerk. D. —

Hřebikovatý, nagelförmig. Reš.

Hřebilec = hřbelce.

Hřebínek = hřeben.

Hřebinkovitý = hřebénkovatý.

Hřebiti se, il, ení se, ohřebiti se, hřebivatí se, na Slov. žrebiti se — rodití (o klisnách), Füllen werfen, füllen. Klisna se hřebi. Jg. Füllen.

Hřeblo, hřebélko, a, n., hrabadlo, jimž oheň z peci vyhrabují, hrabač, podhrabač, pohrabáč, ožeh, kutáč, Ofen, Feuerkrücke. Hřeblem se oheň a uhlí z peci vyhrabuje, pometlem popel. Pt. Hřeblem k čapu na stole sedicinnu stříletí. Vz Chybování, Nejapný. Lb., C. H. kolářské, barviřské (die Laute), papírnické (k míčání, Büttkrücke), sladovnické (k prohrabování sladu, Krücke; ne: karbovačkaj, mýnské. — H., sháněděka, Streichholz. Jg. — H., dícro přes křížinky nad zadním oplínem na saních položené, aby náklad neslo jako dřívi, trámy atd. Dch. — H., náčini, jimž rozpáleným bednáři sudy požehujice smůlu zapaluji. Dch.

Hřebnec, ence, m. = hřeben, žastr. Jg.

Hřebnice, e, f., hřebice, ein Stuttfüllen. D.

Hřebník, u, m., lépe hřebeník. Jg. Kammfutteral.

Hřebný, na Slov. žrebný. H. kobyla, trächtig. Dch.

Hřebovatý, nagelförmig; voll Nägel. Jg.

Hřebovna, y, f., nástroj k dělaní hřebiků. Nageleisen.

Hřebovnička, v, f., nástroj k dělaní hřebíčku, evokovna. Dch. Vz Hřebovna.

Hřebovník, u, m., Nagelbohrer. Us., V.

Hřebovný. H. kolo, Kammrad.

Hřebsti, hřesti, hřebu, hřebli, en, ení = zahrabati, pochovati, begraben. — koho kde. Pole, na němž by půtníky hřebli, kůpichu. St. skl.

Hřebž, e, m. = řebřík, die Leiter. Na Mor.

Hřee, herec, m., hřeč, herec. Herečon dary dávaji. Spieler. St. skl. Slovo herec je nově. Jg. —

Hřecký = řecký. Vz H.

Hřečka, y, f., pohanka. Postala mne k druhé sele, ona vari hřečku. Er. P. 56. Na Slov. Heidekorn.

Hředa, vz Hřada. — H. hřídel, na kterém se provazem ruly atd. vytahuji. Am.

Hředlo, a. n., Haspel.

Hředník, a, m., hašplíř (v horn.). nádenník, který rudu atd. od purníka pod hředu na sáčtu navezenou v kyblích n. tunách vytahuje. Am.

Hřehtati = řechtati, klappern. Jg.

Hřejený, z tuha válený. H. chlěb. Us. Hrejkati, v Krkon. = prouditi, silně téci.

Kb. —

Hřejna, y, f., Glas-, Treibhaus. Světoz. Hrejt, u, m. Těsto jako h. = tuhé, nadelané. Us. Turn.

492

Hřich — Hřiveň.

proti přirození. Lk. H. spáchati, činiti; h-chu
se dopustiti, se dočiniti; na hanebné hříchy se
oddati; hroznými h-ehy zprzněný, okdyány;
v h. upadnouti; dátí se v předěslé hříchy
a nepravosti; h-chem se zamazati, zprzuiti;
váleti se, käleti, käčeti se v ohavnostech
h-chu. V. Jedem hřícha nakažený. Jg. Varuj
se hřícha. Zlob. V h. potřimouti. Scip. Hřiech,
v porobu dátí šíju. Rkk. Z h-chu byl uviněn.
Kram. Někomu z h-chu se zvyznati. Haj. Vy-
zual se h-chu svého. Bibl. Želeti h-chuv;
pokání z h-chův činiti; očistiti od h-chův;
srdec hříchův prázdné, očistěné od h-chův;
h. shladiti. V. H-chům umírati; z h-cha se
vydobyti; h-ehy slzami oplakávati. Kram.
V hříšich žiti; za h. néco míti, pokládati.
Us. H-chem víněn. V. H-chu zbaviti, zprostiti;
oběť za h. D. H-chů utikati. Kram. Starý h.
novou hanbu čini. Jg., Plk., C. Odvykati
h-chu nejlepší pokání. C. Každý h. svou vý-
mluvu má. Jg., C., Lb. Za h-chem pokuta
v patách běží. V., C. Každý h. má svou po-
kutu. Na Slov. Lb., Rb. Za hříchem pokuta
kráčí (v patách běží, Plk.); H. se neodpusti
bes napraveni. Rb. H. zamyšlený šnakuje
a spáchaný katuje; H. a bída na kohož ne-
číha? Plk. Nevedomost hriechu nečini; Hřiech
v malučkom sa počína, ve velkom se končí.
Mt. S. Hříček sladký a člověk padký. C. Dva-
krát hřeši, kdo se hříchem honosi. Km. Ne-
uměr s tím h-chem (i. e. pomstím se, nemá
darováno). Vz Výhrůzka, Msta. C. h. Čabla
smích. L., C., S. a Ž. Jeho tajné hříchy jdou
nám pod nos (smrdí). C' Dlouhý život mnoho
h-chův. C. H-chové po lidech jako dým po
hlavni se vlekou a tahon. K čizim h-chům
ostrovidlové oči máme, ale na své jako krtkové
pohlídáme. C. Hříchové (výstupky, skutky
zlé). Vz Rb., str. 266. — Pó h-chu, k h-chu,
po svém h-chu — žel, leider! Kom. Vám jest
do smíchu, ale nám po hříchu. Zlob. Co jsem
to k hříchu za tovaryše dostal. Kom. — H.
— láni, kleni, der Zank, das Fluchen. Na Slov.
Plk. —

Hříchoplod, a, m., veliký hříšník, der
Sündenbalg.

Hřichosnatel, e, m., der Entsündiger. Jg.
Hříchový, Sünden-. H. rejstřík. Zlob.

Hříjen, jnu, m., das Treibhaus. Vz Hřejna.

Hřimáni, n., hřměni, hromobití, das Don-
nern. V.

Hřímanice, e, f. = hřímota. Donnerwetter.
Na Mor. Lpf.

Hřímatel, e, m., der Donnerer. Jel.

Hřímati, vz Hřímcí.

Hřímavice, e, f., na Slov. hrmavice, vz
Hřímanice. Das Donnerwetter.

Hřímavost, i, f., donnernde Beschaffenheit.

Hřímavý, donnernd.

Hřimbaba, y, f. Er. P. 66. Vz Řimbaba.
Mutterkraut.

Hřimbuch, u, m. = řimbuch.

Hřímel, e, m., Donnerstein.

Hřímot, u, m. = hřímota.

Hřímota, y, t. = hromobití, das Donnern.
Byla veliká h. a přival. V. Jakžkoli jasno
bíše, tak veliká h. příšla, že se chrám po-
hanský na tři čiestí rozsedl. Pass. 126.

Hřinati se, rossen, na Slov. Vz Honiti se.

Hříšek, šku, m., malý hřích. Vz Hřich.

Hřišice, pl., dle Budéjovice, Reispitz v Ji-
hlavsku.

Hříšisko, a, n., hässliche Sünde.

Hříšně, sündhaft, sündig. Us.

Hříšnice, e, f., die Sünderin. D.

Hříšník, a, m., z hřích-ník, vz ch před -ník.
Ht. Der Sünder. Jest veliký h. Us. Ubohý h.
D. H. a hříšnice. Kde hříšníků mnoho, těžko
káraf koho. Pk.

Hříšnost, i, f., sklonnosk hřešení, die
Sündhaftigkeit, Sündlichkeit. Svou h. po-
nzati, Br., rozvažovati. Kram. Své h-sti
litovati.

Hříšný; hříšen, šna, šno, hříchům oddany,
hřešici, sündhaft, sündig, sündlich. H. päd.
D. Sündfall. Jest na videňský jako čert na
hříšnou duši. Jg. Hříšné slasti vedou k pro-
pasti. Pk.

Hřiště, č, n., zastr., Spielplatz, Spielhaus.
Mat. verb.

Hříti, hřáti, hřeji, hřej, -je (ic), hřál n.
hřel (hřil), hřen n. hřán, u některých také:
hřit, hřát, hřet; hření n. hřáni, u některých
také: hříti, hřeti; hřivati, hřivávati. Jižně
od Budějovic: řej, řěu, řel (hřál), řetej.
Kts. Obec. mluva vých. Čechi měn: hřa-
(ráf). Hf. = horké činiti, teplosť dívati, warm
machen, wärmen, hitzen. Jg., D. Hřátí je
vyzorcem časoslov. třídy (volati.), 4. oděl.
Časoslova sem hledíči časuji se na základě
dvou kmenův: přitomný končí se samo-
hláskami, z nichž e anel) = v infinitivém
někdy co i se objevuje; infinitivný rozši-
ruje se se přísvykou ja, která se před-
cházející samohláskou stahuje. Hřejáti =
hřáti. Kmen přitomného času: hře. Infini-
tierný kmen: hřeja = hřá. Hře-j-i, hře-j-eš,
hře-j-c, hře-j-e-me, hře-j-e-te, hře-j-lí. Imper.
hře-j, hře-j-me, hře-j-te. Přechod. a) přitomn.
času: hře-j-e, hře-j-ic, hře-j-je, hře-j-ice;
b) minul. času: hřá-v, hřá-vši, hřá-vše. Při-
česti min. času a) činné: hřá-l, la, lo; b) trpní:
hřá-n, na, no. Inft.; hřáti, hříti. Supin. hrát,
hřit. Bud. čas: Budu hřáti. Min. čas. Hří-l,
la, lo jsem atd. Kondit. a) přitom. času:
hřá-l, la, lo bych atd.; b) min. č.: byl, a, o
bych hřá-l, a, o. Sem patři: káti, láti, pláti,
táti, smáti se, váti (víti), okráti, přáti, chvěti
(chvěti) atd. Kz. Vz více v Ht. Sr. ml. 298.
— abs. Młyn, čep, pila hřeje (když se během
rozpálí). Vys. — koho, co: vodu, jídla. D.
— co komu: si nohy, ruce. Us. — co, se
kde: u ohmě, V., Br., Svěd., vodu na kam-
nech, v kammové; néco při volném ohni;
nad ohněm, nad svíckou. Nad leda dobrými
věemi se hřili (zapalovali, rozpalovali). Kom.
Tenkrát Němec Čechu přeje, když se had
na ledě hreje. Jg. H. se na slunei. — koho,
se čím: svýma rukama, teplým šátkem.
Milosť se hřeje škodou. L. H. se obkladky.

Hřititi, il, cen, ení = hříziti, pohříziti,
schütten, verschütten. Od smilných žádosti
pohřicený.

Hřitý. H. voda. Vz Hřiti.

Hříva, hřívka, y, f., dlouhlé vlasy na krku
zvířat. Die Mähse. H. koňská, lvi. Us. Krátká
hříva snadno se sčeše = malý obchodník
snadno doklepa. Jg., Sp., Sm., Lb. Vz Chudý.

Hřivatý, hřívu mající, bemäht. Jg.

Hřiveň, vně, f. = hřivna. Vz Slov.

Hříví — Hřmot.

493

Hříví, n., hřivka = hřiva.

Hřivna (ne: hřivna), y, f., hřivenka, hřivnička, die Mark, marca, skr. gríva (krk), strsl. grivna monile, strbl. hriva (nákrčník), původně tedy okrasa krku, nákrčník zlatý n. stříbrný; později h. zlata n. stříbra. Gl. II. = váha 16 lotů či 120 gramů. Ein Gewicht von 16 Loth o. 120 Gramm. H. vířenská, rýnokolínská, kastilská, čistá, smíšená. Nz. H. zlata n. stříbra drží 16 lotů aneb 8 unei. V. H. peněz těžká (64 grošův). H. královská (56 grošův). H. pokutní (48 gr.). Za hřivnu 64 groše počítáme. Brike. Kteréžto placení počítají na pražskou hřivnu a stříbro na fejn. unei 8 zlatých 5 grošů 4 peníze české; H. stříbra normberské váhy toliko po 7 zlatých 14 groších a 6 peněžích českých platíti vymíněna byla. Pr. 1. 91. — H., talent. Br. = II. — peníz, Geldstück. Hřivenku k potřebě chovati. Us. = H., nákrčník, Mat. verb., zastr. = H. = schopnost, Talent, Schärfllein. Hřivničkou svou spolubratřím laskavě posloužiti usilovali. Kom. Svou h-nu zakopati; lichviti svou h-nou. D. Hřivnáč, e., hřivňák, a, m., druh divokých holubův, wilde Tanbe, Ringel-, Holz-, Blocktanbe. Ve vlastním jiněné h vypadlo: Rymáč.

Hřivnatý, bemäht. Jg.

Hřívní, hřivový, Kamm-, Mähnen-. II. sádlo, D., mol (meneoc). Ja. Hřivnice, e, f., aleatoria. Rostl. Hřivnový, Mark-. Vz Hřivna. Hřivový, Mähn-. Rk.

Hřivý = hravý. H. zvířata. Br. Gern spic lend, tändelnd.

Hřiz, hříž (na Mor. hronz), e, hřízek, zka, hřízeč, zce, m., ryba, die Kresse. D. — Ovčí h., ryzek, giftiger Hirschling. Jg. Hřiza, y, f., dlouhé roncho, langes Kleid. Br. Hřizavý, grimmend. Krab.

Hřizec, zce, m. H. ovčí, lanýž, Hirschtrüffel. Plk.

Hřizeň, zně, f., hření, das Wärmen; skleník.

Hřízenice, e, f., odnož, der Senker. Steckling. V.

Hřížiti (na Mor. hrouziti), hřížim, 3. pl. hříží, hříž, il, žen, žení; pohřížiti = pod vodu dávám, topim, do zemé strkám, tanchen, senken. — co: révu, prut (do zemé klásti). — koho, se kam: v omyl. Mor. V jakou pohromu ho chnuť po milostné vlasti hříží. Gníd. Ruku pod vodu h.

1. **Hrk, adv. Hrk brk, jen to nezmať.** Us.

2. **Hrk, u, hrček, čku, m. Husch, Krach. Potoky milým hrkem tekou. Ráj. Hrkem běžeti, se valiti, se hrnouti.** Jg. Až krev hrkem se valila. Zlob. Hrkem se mu víno do hrdla octlo. Sych. Vandrovni jdou hrkem, na hrk = fechtem. Na Mor. Brt.

Hrkačka, y, f., ve vých. Czech., Jir., jinde: řehtačka, chřestačka, klapačka, již se na veliký pátek hrká. Die Ratsche.

Hrkadlo, a, n., drnčidlo, ein Schnarrwerk. D.

Hrkálek, lku, m., hrkálka, y, f., rolnička, die Schelle. Na Slov. Koll.

Hrkanice, e, f., řada. II. knoflíká, eine Knopfreihe. Jg.

Hrkati, hrkám a hrčí; hrkávati; hrkouti,

knul a kl, utí, krachen, scheppern, schnarren. Jg. — abs. Velkonoční hrkačky hrkaji, nezvóní. Jg. Voda hrká (průšti se). Us. (Turn.) — čím. II. sablenkou. Sš. Pís. 570. — kudy. Hrdlem krev hrkala. Jg. Voda skulinami hrká. Us. — jak (instr.) Úprkem hrkouti (padnouti). Jg. = kde. To v něm hrklo! V hodinách to hrklo. Hrká v tobě jako ve starých hodinách. Pk. Hrkne to ve nmeč. Er. P. 396. Mouchy, konári stípající hrkaji. Jg. — odkud. Krev z něho hrkala; krev mu hrkala z úst. — Jg.

Hrkavka, y, f., hrkačka. Kom.

Hrkavost, i, f. Neigung zum Schnarren.

Hrkavý, hrkající, schnarrend. D.

Hrkel, e, m., dřevo ve strojek píšaly za strěcné. Plk.

Hrklavice, e, f., Klappertopf. Rk.

Hrklavý = hrkavý.

Hrklost, i, f., prehlosf, Raschheit. Jg.

Hrkly = prehlý, kvapný, rasch. Neboť tak hrkly do toho. Jg.

Hrknouti, vz Hrkati.

Hrkot, u, hrkůtek, tku, m. Das Krachen, Brausen, Murmeln. Kom. Hrkot vody. Ráj. Voda teče hrkotem Us.

Hrkota, y, f., kdo se ustavičně hlasité a hrkavě směje. Na Mor. Mřk.

Hrkotati, na Slov. hrkútať = hrkot vidávati, krachen, rauschen; vrkatí, girren.

Hrkotavý = hrkotný.

Hrkotný, rauschend, rumpelnd. Rk.

Hrlo = hrldo.

Hrma, y, f. Schamberg, Schambeinhöcker. Ras. —

Hrmavice, e, f., blyskeota, Donnerwetter Na Slov. Koll.

Hřmejní, rostl. Koubl.

Hřmejníť, rmejníť, v Krkon. = hřmot dělati, lärmen. Kb.

Hřměni, n., das Donnern. V.

Hřměný, na Slov. hřméný. Hřméná střela = blesk. Plk. H. hlas. Donnerschall. Ptr.

Hřmet, zastr. = hřmot.

Hřměti, hřmítí, hřmím, hřmi; hřmi, hřměme; hřměl, hřmění, hřmivati, hřimati, hřimávati, donnern, wettern. Jg. Hřmi, hřimá. V. Dalo se do hřmění; přestalo hřmití. V. Hřmi touby, bubnové s trubami. Jel. — odkud. Hřmí z vysoka. Berg. — proti komu. Br. Kom. = čím. Hřmášli podobným hlasem. Stele. Hřimati různicemi. Vš. Domově jejich tanci hřměli. Zyg. Kraje radostným hlaolem hřměly. C. = kdy. V tom okamžení zahřmělo. Ml. = na koho (odkud, čím): na hříšníky s kazatelny. Sych. H. na koho. Kom. Papež na Jiřího klatbami hřímal. Prot. 46.

Hrměžď, če, m., zastr. = hlemýžď, Schnecke. Žid. —

Hřmíně, čte, n., Lämmacher. Jest jako h. = čilý, silný, zdravý. Us. u Hořic.

Hřmitel, e, m., hřimatel, der Donnerer. Gníd.

Hrmoliti, il, ení, drobné pršeti, schwach regnen. Us.

Hřmot, (zastr. hřmet), u, m., třesk, hluk, Gekrache, Lärm, Getöse, Gerassel, Donner. Jg. H. slov. Jel. Tak velký h. od nich vzejde.

494

Hřmot — Hrnec.

Br. H. zbroje, od zbroje. Har., Br. H. kol., od kol. Zk. H. od lidu. Háj. Hřmotem. s hřmotem = hřmotně. V. Hřmotem připadnouti. D. H. na koho učiniti, pustiti (přepadnouti ho). Háj. H. délati. D. Od toho htu mobli jsme ohluchnouti. Sych.

Hřmotati, vz Hřmotnouti.

Hřmotiti, il, čni, hřmot činiti, lärmen.
Dch. Vz Hřmotnouti.

Hřmotivý, hřmotlivý, krachend, lärmend.
Rk. —

Hřmotně, hřmotem, krachend, schmetternd. H. bubnovati, Har., do domu skočiti. Háj., V.

Hřmotněti, čl, čni, počínam býti hřmotným, stark, dick werden. Dch.

Hřmotnost, i, f., krachende Beschaffenheit; Korpulenz.

Hřmotnouti, tul a tl, uti, hřmotiti, il, ceni; hromati: hřmot délati, bouchati, schmetternd schlagen, Getüse machen. — koho čím: hromoffe ho kyji. L. — čím oč: fláši o zemi. L. — odkud. Hudba hřmotila z trub a kotláv. Div. z och.

Hřmotný, hřmotlivý, zvučný, hlučný, bourlivý, krachend, schmetternd, stark schlaud. Jg. H. hlas (silný, pronikavý). Jel., Kom., zpěv. Br., střelba, výmduvnosť, slova. Jel. Closky hřmotného těla, hřmotné postavy (široký, flustý, silný, stark vom Wuchs). Us.

Hřmotový, Donner-, Schall-.

Hřmyceti se, cl, ení = se hřmotem se tlouci, rítiti, krachend stírzen. H. se jako skála o skálu. Bech, C.

Hrn, u, m., hrnuti, das einmalige Scharren, Streichen. Zlob.

Hrnkačka, hrnovačka, y. f., deska u pluhu, Streichhrett am Pluge. Na Slov. Plk.

Hrnclovati se = hromatavi, rumpeln. Rk. — H., ženiti se (o starém), heirathen. Us.

Hrncování, n., Gerassel. H. kočarář. Puch. Vz Hrnecová.

Hrncovati se = vaditi se, hašteřiti se. V. — se s kým. Us. Zanken. — H. se s čím: sem a tam přenáseti, rumpeln. Rk. — Hrncovali jsme se na voze po celé cestě. neb jest cesta ta neujeta, drsna. Mřk.

Hrncovnice, e, f., Rumpelkasten. Us.

Hrncový. H. střep, ucho. Us. Topf.

Hrnčál, a, m., starček (pohrdlič), alter
Geck. Th.

Hrnček, čku, m. = hrnec. V.

Hrnčený talíř, hrnec, pekáč, nádobí.
Töpfern, irden. Us.

Hrnčir, e, m., na Slov. hrnčár, der Töpfer,
Haſner. Hrnčíř otačí kruh, který se skláda
ze dvou kotoučův, na železném vřetené se
otačejících a dělá na něm z hrncoviny (hlíny
hrnčířské, mazu) hlinené nádoby; potom po-
líje je klejtem (glasurou) a vypaluje (pálí)
v peci. Pt., 91. Vz Hrnčírstvi.

Hrnčířik, a, m., Töpferjunge. D.

Hrnčířiti, Töpferhandwerk treiben. D.

Hrnčířka, y, f., die Töpferin; des Töpfers
Weib. Us.

Hrnčírna, y. f., hrnčířská dílna, Töpfer-
werkstatt. Ros., D.

Hrnčírová, é, f., hrnčírka, des Töpfers
Weib.

Hrnčířský. H. pec (pecník), Jg., kolo,
Kom., kruh, hlina n. země (hrncovina), dílo,
pořádek, D., poleva či klejt, maz (hlína). Šp.
Töpfer-, haſnerisch. Nádobí h. a) Töpferzeug,
b) z hlíny, irden. D.

Hrnčířství, i, n., das Töpferhandwerk. D.
Hrnčíř děláž hrncoviny (z hlíny mastně, vazké,
železité, vypalováním ji) nádobí kuchynské,
kamma atd. Kulatě nádoby dělá na kruhu
hrnčířskému, složeném ze dvou kotoučův, na
kolmém, železném vřetené se otačejících. Kde
se svrechni kotouče (tvořici) vodou n. parou
pohybuji, není spodních (slapacích) potřebi.
Hrnčíř rídí hlinu, na svrechním kotouči se otá-
čejejí, rukou n. zvláštními čepely (Schablon).
Ucha se zvlášť přilepuji. Věci hranaté (kachle
atd.) vytlačují se v kadlubech dřevěných n. sá-
drových olejem v mazaných. Věci na vzduchu
vysušené polévají se (opatřujou glasurou olo-
věnou n. neolověnou) a potom se v pecníku
vypalují. Vz více v S. N. III. str. 938., Hrnčíř.

Hrnčířuv, -ova, -ovo, Töpfers.

Hrnčisko, a, n., špatný hrnec, ein eldender
Topf. Us.

Hrnčiti, il, ení, ení, hrnce dělati, Töpfe
machen. Techn.

Hrnee, nce, hrnek, nku, hrneček, čku, hrnček, hrneček, čku, hrnoulek, lku, m., der
Topf, das Töpfchen. V. H. hlinčný, vypálený,
polívaný, na mléko, na květiny, na popel (pol-
penlik), vyplakovací, na losy, D., noční, V.,
od medu, Er. P. 6., cedici, trénohý, na nohou,
Jg., Papinův rychlovár, Nz., brí-
chatý o ohnište, plechový počínovaný, Kh.,
kamenný, železný, měděný, Š. a Ž., dvou-
uehač; nahore široký: vrhel; měděný (médé-
nee), železný (zeleznák). Šp. H. penizkový
(as tržejdlikový, trojníkový (šestižejdlikový),
greslový (desitižejdlikový), brumlový (dvace-
tezejdlikový). Us., Jg. Vz Žejdlik. Thr. na
hrnee, neho u hrnec. Us. Hrnce délati, polé-
vati, páliti. Jg. Hrnee voziti (ve spani chrá-
pati. Vz Spani). Š. a Ž., Jg. Hodná poklička
toho hrnečka. Jg. H. příhodnou pokličku na-
sel. Pk. Větřiti po kuchyních, kde se z hrnce
kouří. Rád do cizích nahléda hrnkův. Vz
Mlsný. C. Muž, tluče hrnec a žena žbánky.
Vz Nesvorný. C. Hrnec kotel kářá, černá
jsta oba. C. Hrnec kotla trecse, oba jsta prava.
Hrnec hrnec káže, oba černí jako sáze. Vz
Podobný. Lb., C. Jaký h., taková poklička.
C. K tomu hrnec dosti té pokličky. V. Dobre
se ta poklička hodí k tomu hrnec a sýr k chlebu.
V., Jg. Cím hrnec navře, tím až se rozbije,
páchne. Dal. Cím h. po sprvu navře, tím potom
dlouhou zapáchá. V. Cím hrneček navře, tím
vzádycky zapáchá. Jg., Sp. Cím hrneček za
nova navře, tím pichne. Reš. Cím hrnec navře,
tím střipek zapáchá. Us., Sp. Cím se hrnek
vnově naváří, tím zapáchá, až se rozrazi. Jg.,
C. Co do svého hrnčéka kuchařka vloží,
tím zapáchati bude, až se rozrazi. Rým. Cím
h. za nova navře, tím zapáchá, až se rozbije.
Sbr., C., S. a Ž. Když počnou do svého
hrnčéka nahlídati a svých řeménkův potaho-
vati (= sami ze svého žívi býti). Rým. Konka
do svého hrnečku (sům si hospodáři). Vz Samo-
statný). Chlubné plice lezou z hrnec. Horný.
S. a Ž. Tise jako h. bezedný. Jg. Malý h.
skoro (brzo) vy vře. Jg. Malý hrnec rád pře-

Hromada — Hromniční.

497

h-du na rychtě. Byl s nimi v h-dě. Ms. 1548.
H-du odbývati, mítí. Dne 26. dubna 1872.
bude h-da. Bs. Hromada — obci porada. Č.
Convocatio neb h. držána kněžská. Břez.
255. II. v českém právu shromáždění obce na
poradu, zvl. obce vesnické (sedláků bez cha-
lupníkův. Gl.). S. N. H. německých přírodo-
zpytečů, Versammlung Mus. Všichni příslí
do dnešní hromady. Us. Co do významu
slova „Hromada“ vz také: Sjezd. — Vz Hro-
mádka, Hromadu.

Hromadistiě, č. n. Ort der Versammlung.
Mus. — H., uhlíšte, Kohlstadt, Kohlstätte. D.

Hromaditel, e, m., der Häuser. Us.

Hromaditi, il, en, éni, häufen. — abs.
Ten pes porád hromadi (dělá hromady). Plk.
— eo: boliactvi. Us. — eo na eo. Obrazotvor-
osť obrazy na se hromadí. Hank. — se.
Tresty se hromadi. Us. Rudy se hromadi
(když se více žil sbíhá). Vys. Něstěti se
hromadí. Nt. — eo čím kam atd. Peníze
pro děti, vojsko proti nepřítí v některé
krajině h. Hromadil za stodolon dřívkom
chrousty pod čepici atd.

Hromádka, y, f. Ein Häufel, Häufchen,
kleine Menge. Vz Hromada. II. tolarův. D.
H. mladá (sladu) ve sladovné — ze štoku
vyházené ječmen, junges Häufchen (Malz).
H. prejehuje. II. sladu nesmi se spářiti. Us.
H. mokrá, dlouhá (-houska) sladu, langes
Häufchen. Jg. Pod h-ky bráti (karty), häufeln.
Hra pod h-ky. D. Seděti, umřiti v h-dee
(shrbený). Na Mor. Koupil chmel cent 3
120 zl. a 3 zlaté dal na hromádku (i. e. 3 zl.
přidal jako zpropitné ženským, které chmel
česaly. Severné od Rakovníka).

Hromádkovati, häufeln, Häufel machen.
Rk. —

Hromadný. H-dne jedni na druhé paladi
mrtví. Ben., V. H. na skalich stáli. Us. Pří-
sloví h. vyčítati, bez zvláštního šetření po-
řádku. Mus. Häufig, haufenweise. — H.,
vesmés, überhaupt. Což ovšem ne o Isra-
lovi h., ale o ostatečích zachovaných rozumíno
býti má. Br.

Hromadnický, Genossen-. H. právo.
Marek.

Hromadnictvo, a, n., Genossenschaft.
Marek.

Hromadník, a, m., přijatý do hromady.
Vz Hromada. Genosse.

Hromadnost, i, f. = hromada. Papr.

Hromadný, hromadní, häufig, gehäuft.
H. seménko (v hromadě jsoucí). Jg. H. jméno.
Vz Jméno hromadné. U hromadných jmen
sg. klade se výrok také v pl. Vz Šhoda vý-
roku s podmětem, Enallage, 2. Zk. H. zá-
věrek (rozsudek), pokladnice, osoba, věc, Rk.,
hrob (sachta, Massengrab), vražda (Massen-
mord). Dch. H.dopravy, Massentransporte.Čsk.

Hromadu se v obec. mluvě (na př. ve
východ. Čech.) nesklónuje. Stoji tam hromadu
lidi. Jir. Jest akkus. kolikosti. Srov.: kapku
trochu, poloviči. Vz Akkus. Brt.

Hromázditi, zastr. = hromážditi. Jir.

Hromázdňe, hromáždňe — hromadně. Rad.
zvíř.

Hromázdnost, hromáždnost, i, f., společ-
nosť, spolek, Gemeinschaft. Spolek jest sstů-
pení lidi v h. Vš.

Hromáždný, hromáždný = hromadný,
společný, beisammen, gehäuft. Hromáždné
(hromadné) jméno. — II. = hřmotný, sísný,
veliký, gross, stark, dick. H. švestka, člo-
věk. Jg.

Hromáždění, vz Hromázditi.

Hromáždič, hromážditel, e, m., Sammler,
Häufler. Rk.

Hromážditi, il, čn, ční; hromáždívati
= sbráti, sháněti, hrnouti, zusammenhäufen,
sammeln. Jg. Hromáždění dobytéří piec. —
eo: zboží a peníze, obili (svážeti, picovati).
V. Není dobře h. zboží a neuživati ho. Us.
— eo komu. Běda tomu, kterýž hromáždí
lakomství zlě domu svému. Ben. V. Hro-
mážd si poklady. V. — koho v eo: lid
v jednotu. Pís. 1529. — eo pro koho: statky
pro děti. Vz Hromaditi.

Hromáždně = hromáždně. Papr.

Hromáždník, a, m. (zastar), společník
jmění. Glied einer Gütergemeinschaft. Učinil
jej pravého společníka a hromáždníka. Vš.

Hromce, e, m., hřmitel, der Donnerer. L.

Hromek, mku, hromovek, vku, m., hro-
mově kóření, der Spargel. Ros. Vz Hromostřel.

Hromitel, e, m. = hromce. L.

Hromiti, il, en, éni; shromiti, hromivati
= hromem, hřmotem děsiti; porážeti, nieder-
schlagen. — koho čím: nepráty zbraní,
obili srpy. L. — H. — hřmati, třaskati,
donnern und wettern auf einen. Jg. — koho.
L., Marek, Krok.

Hromnice, e, hromnička, y, f., geweihte
Kerze, svěcená svice proti hromu, kterou
v čas bouře rosvěčují. Kom. — Hromnice,
gt. hromnic, dat. hromnicům. II. svátek na
den hromnie, na který takové svice se světi,
očišťování panny Marie. II., za starodávna
také: hromice, svátek hromový, kterým se
počína hromová n. letní polovice roku. Slove
také: den svíček, očištění panny Marie a po-
chází z doby pohanské. Lichtmesse. S. N.
Přijdou hromnice, konec sanice; O hromni-
cích teplo, medvěd stavi boudu; o hromni-
cích mrzne, medvěd bourá boudu. Er. P. 47.
Na h-ce uhlédne-li jezvece stín, opět zaléža
do své peleše; Je-li jasno na h., bude sněž
u mnohne více; Fučí-li vitr na h-ce od půl
noci, je naděje, že se pohanka urodi. Na
Mor. Na h. vidí sedlák v ovčincí raději vlka
než slunce. Hrš. Skřínak musí na h. vrznout,
kdyby měl hned na tento den zmrznout. (Er
P. 47); Jeli na h. chumelice, netrvá pak zima
dlouho více. Na h. půl chleba (krajice), půl
píce a Bůh vi, co ještě více (má sedlák mítí).
Lb. Na hromice dne o hodinu více; Mnoholi
(m. kolik) sněhu do hromie, tolik i po hro-
micích; Co se napráší do hromie dveřími,
nepráší se po hromnicích děrou. Er. P. 47.
Na hromnice stěna vlhka od vrače. Jak
dlouho skřívánek před Hromnicí zpívá, tak
dlouho bude do Hromnicích mlčeti; Leze-li
o Hromnicích jezevec z jámy, poleze za měsí-
zase zde jámy; O hromnicích sníh, na jafe
děšť; Metelice na Hromnice cesty uměti, píci
podmetá: Na Hromnice zima s letem potkala
se. C. Mudr. 443.

Hromniční, -čný, od hromnice. Licht-
messkerzen. H. vosk. Lěk. H. zima. Zlob. Tu
sobotu po panně Marii hromničné. Act. Ferd.

Kottáv: Česko-něm. slovník.

32

498

Hromničník — Hroutiti.

Hromničník, u, m. = únor, ve Slezsku; od Hromnie. Gl.

Hromný, hučný, donnernd, knallend. Ko-
pim hromný Sarpedon padl. Krok. Udeřichu
rány bubni hromně. Rkk.

Hromobijce, e, m., der Donnerer, Blitz-
schleuderer. Jg.

Hromobitel, e, m. = hromobijce. Plk.

Hromobiti, i, n., Donnerschlag, Unge-
witter. V. Bylo h., až mráz po člověku šel.
Sych. Velké h., malý desť. Č., Pk.

Hromojizvý, jížvy od hromu mající,
donnerwund. Koll.

Hromomil, a, m., den der Donner erfreut.
H. Zeus. Plk.

Hromonosný. II. mrak. Donnertragend. Č.

Hromoper, a, m. = hromobijce, Perun.
MM.

Hromopraný, 1. hromem udeřený, vom
Donner gerührt. 2. Člověk lehkomyšlný,
hromský. H. šelma. Bösewicht. Ros.

Hromosvod, u, m., nástroj hrom do zeme
svozující, der Blitzableiter. Jg. H. Franklinův,
Divišův (Divis byl Moravan). Vz více v S.
N. III. Dům h-dem ohraditi, Tabl., opatřiti.
Sych.

Hromorudý, červený jako blesk. blitz-
roth. Ráj.

Hromostřel, u, m. = hromek.

Hromotluk, a, m., člověk veliký, neo-
hrabaný, nemotorný. Ein starker, knochiger
Kerl. — H. hromobijce.

Hromotřesk, u, m. = hromobiti. — H.,
na Mor. netřesk, die Hauswurz. Jg.

Hromotřeský, hromem bitý, blučný, don-
nerkrachend. Krok.

Hromováček, čka, m., der Flucher. Ros.

Hromovati, hromem láti, zlořečiti, wet-
tern, fluchen. — na koho čim: řeči straš-
nou. — H., hřmiti, donnern. Krok.

Hromovek = hromek.

Hromovina, y, f., moc hromová, Blitz-
stoff. Presl.

Hromovka, y, f. = hromek? Jg.

Hromovládá, y, f., hromičí, těžka vláda,
Donnerherrschaft. Mus.

Hromovládce, e, m. = hromobijce. L.

Hromovládný, blitzschleudernd. L.

Hromovni = hromový. Stach.

Hromovník, a, m. = hromobijce. Krok.

Hromovod, vz Hromosvod.

Hromový, od hromu. Donner-. H. oheň,
udeření, rána, moc, střela (hrom), kámen. Jg.
H. skála = křemen. Na Slov. — V bot.,
h. koření = výstřelek, svízel, sosenka, špargel.
D. — H. slova, Bibl., hlas (silný).

Hromský; adv. -sky; ohromený, zlý, bez-
božný, verdommert, vertenfelt, verwettert, ver-
trakt, verhenkert, verhöllt. Jg. H. tulaku!
To h. pachole. Ros. Toř je h. chlap. Hrom-
ských potvor mi nadával. Vrat. H. zrada.
Hlas.

Hromství, n., hromské dílo, Wetterzeng.
Plk. —

Hromžit = láti, hromovati, fluchen. Na
Slov.

Hron, Hran, a, m., řeka v Uhřích, Gran. Jg.

Hronec, nee, m., potok a ves v Uhřích.
— H., u řeky Hrona bydlící. pl. Hronci. Jg.
Hronička, y, f. = rolnička, die Schelle. Us.

Hronouti se, hronu se, nul, uti = hrouti
se, říiti se, stůrzen. — se jak kam. Upadl
jsem a po hlavě jsem se hrnul do nestydaj-
tosti bláta. Ottersd.

Hrošek = hroch.

Hroši, Nilpferd.- H. maso. Světoz.

Hrošitný, ohrošilý, slabý, schwach, ge-
brechlich, zastar. Let.

Hrot, u, m., hrotek, tku, hrotík, u, hro-
teček, čku, hrotíček, čku = šelezce na střele,
na kopí, na oštípu, das Spiesseisen, die Spitze
eines Pfeils. Jg., Výb. I. Oští hrotu. Jel.
Vzesta dřeve ostrů hrotů. Rkk. 41., 42. H.
praporní, Fahnenspitze. Csk. H. na kopí n.
špic u meče n. na oštípi. Tak že zláma sie
kopie a kus dřeva s hrotem v jeho prsech
ustrnulo. Troj. — H. násada u kopí neb
padobněho oruží dřece i samo kopí, der
Schäft, die Spiessstange, der Wurfspiessselbst,
Speer. V., Jg. Svým hrotem v hok uhodiv,
naskrž jej prohnal. D. Měchýřem a parou nás
neustraší, musíť na hrot přijíti. Na Slov. —
H., tyče, na níž se něco kti podírání nosí,
eine Bäre. V. — H.: koš ve mližně, die
Gosse. Plk. — II. Ale hrote (= hrome!) já
jsem na to zapomněl! Ros.

Hrota, y, f., dojačka, dížka, Melk-, Mileh-
kübel. — 2. Hroty, díry v kruhu kola pa-
lečněho na palee. — Jg. Mezery mezi hlavami
dvon palečů kola palečního n. dvon zubů
kola zubatěho. Vys.

Hrotek, tku, m. Vz Hrot. — H., hromada
pěti snopů. Ječmen do hrotků skládati. Deh.
Vz Hrotiti. — H., dojačka, nádoba k dojení
mlčka. Na Mor.

Hrotiček, čku, m., malý hrot, Spitze. Rostl.

Hrotik, u, m., malý hrot. Vz Hrot.

Hrotikovec, vce, m., das Nedelerz. Deh.

Hrotiště, č., n., der Lanzensift, hostile. Gl.

Hrotiti, co: obili — do hrotků skládati,
čtyři snopy k sobě klasy zhvůru a pátý přes ně.

Hrotitý list (jako hrot). Vz Hroti. Rostl.

Hrotkovati, hrotičkovati, hrotem opatřiti,
mit einer Spitze versehen. Listy hrotičko-
vané. Rostl.

Hrotnatý, plný hrotů, spitzig, spiessig.
H. luska, Rostl., klas. Koubl.

Hrotnice, e, hrotnička, y, f., škopík,
Schaff. Na Mor.

Hrotník, a, m. Speermacher. Troj.

Hrotnoroh, u, m., anoa, ssavec dvojpa-
znehtný, býkovitý. Ssav.

Hrotnosimka, y, f., rhinchospora, rostl.
H. bilá, hnedá. Rostl.

Hrotovník, u, m., nebozez na vrtání hrot.
Vz Hrota, 2.

Hrotovný. Hrotovnou mědi pobitá mako-
vice. Schallers Prag. — Jg.

Hrotový, Spiess. II. rána. Mus.

Hrouda, vz Hrouda.

Hrouditi (hrůditi), il, én, čení; hroudivati,
hroudy činiti, in Schollen verwandeln. Hank.
— se, schollig werden.

Hroudník, u, m., das Schnürrfässchen
(tesarůř). D.

Hroutiti, hrutiti, il, cení, ceni, zhroutiti,
hroutivati = bořti, lámati, brechen, ein-
reissen. — co: stromy, Vid. list., zeď. Na
Mor. — H. = másti, motati, wirren, fitzen.
— se kam. Netopýr hrouti se do vlasův. Jg.

Hrubeš — Hruditi.

501

Hrubeš = hrubec.

Hrubešský = hrubý, grob, unartig. Vz Hlad.

Hrubešství, n. Grobheit. Hlas.

Hruběti, čji, čě, ční, hrubým se stávati, gróber, dicker werden. Us.

Hrubí, n., Stärke. H. přední, zadní (v šermírství). Těs.

Hrubian, a, m. = hrubec. Vz Grobian.

Hrubianský, grob. Vz Grobianský. H. člověk, mravy. Jg.

Hrubianství, n., Grobheit.

Hrubiti, il, en, ení, zhrubiti, grob machen. — eo: sukno, mravy. Jg.

Hrubizna, y, f., hrubá látka (na šat), grober Stoff. Dch.

Hrubnoutí, bnul n. bl, útí, zhrubnoutí; hrubněti, čji, čě, ční = hrubým se stávati, grob werden. — abs. Mysl hrubne. Lom. Ten člověk hrubne. Reš., Br. — od čeho. Af dělá to, od čeho by měkké ruce hrubly. Jel. — čím. Páry studenosti vzduchu hrubnou. Rkp.

Hrubný, troch hrubý, ziemlich, etwas gross. Ros.

Hrubo, hrubě, grob, dick, gross. Z hruba dělá, teše. Ros. Z hruba se vystovuje d, děměke. Jg. Užitek n. výnos, váha, získ z hruba. Z hruba něco pracovati.

Hrubobřichý, dickbäuchig. L.

Hrubočelatý, grossstirnig. Reš.

Hrubočlunec, nee, m., macrotropis, rostl. lušinatá. Rostl.

Hrubohlásek, ska, m., baryto, pták. H. strakatý, špinavý. Presl.

Hrubohlavec, vce, m., hlaváč, Grosskopf. Jg.

Hrubohlávka, y, f., macrocephala, hmyz stěnicovitý. Krok.

Hrubohlavý, hlavatý, grossköpfig. Berg.

Hruboklešťan, a, m., megachile, hmyz vělovitý. Krok.

Hrubokorý, grobrindig. H. dub. Um. les.

Hrubokostý, hrubých kosti, dickknochig. L.

Hrubokrevnost, i, f., dickes Blut. Čern.

Hrubokrevný, von dickem Blute. Čern.

Hrubokvět, u, m., macranthus. rostl. vikvovitá. Rostl.

Hrubomluvný, grob, ungebildet sprechend. Jg.

Hrubonártec, tce, dryinus. hmyz. Krok.

Hrubonoh, a, m., megalopa, korýš rakovitý. Krok.

Hrubonohý, dickfüssig. L.

Hrubonos, a, m., nasalis, druh opice. Presl.

Hrubonožec, žee, m., humbertia, rostlina svlačovitá. Rostl.

Hrubonožka, y, f., megalopus, hmyz. Krok.

Hruboprádelní stroj, Vorspinummaschine. Světoz.

Hrubost, i, f. = velikost, tlustost, die Dicke, Grösse. H. písku, Us., bolesti. D. — H. = hmotnost. Ceremonie h-sti naší slouží. Br. — H. = nevzdělanost, Grobheit, Rohheit. Svou h-sti vše si pokazil. Us. — Jg.

Hrubovatý = hrubný. L.

Hrbovlhkost, i, f., Phlegma. Lék. kn.

Hrbovlhký, phlegmatisch. Jg.

Hrbovlvný, grobwollig. Us.

Hrbozel, e, m., Meierkraut, rostl.

Hrbozob, a, m., dlask, Kirschfink. L.

Hrbozobý, Vz Pták.

Hrbozrný, grobkörnig. D.

Hrubství, hrubstvo, a, n., Grobheit. Rk.

Hrubý; hrub, a, o; komp. hrubejsí, hrubši.

H. = veliký, gross. V. Chlapce už hrubý. Kts. H. dělo, střelba, Vrat., nos, V., skába, Rkk, mše (veliká, zpívaná), Us. u Jilem. a na Mor.; lež, přestupek, Nt., oltář, hrubého zrná. Jg. provaz, kladivo. Jg., D. — H., ne tenký, ne jemný, nicht fein, grob. H. písek, V., mouka, papír, příze, ubířak (hoblík), struna na base, D., sukno, sídlo, jehla, vrno, maso. Jg. Hrubého léta díví, grobfaserig. Us. H. chléb, len (kondel). V. Člověk hrubého těla, hrubé tváři. Ros. — H. = nesnadný, nelehký, težký, grob, schwer. H. potrava, jídlo, D., zvíře (slon), práce, Jg., zvěř (zubr, los, jelen). Sp. Jsem vám hrubý v očích a protož mne zabiti usilujete. Br. — H. = tlustý, fett, diek. Brěhač, který h. brěho má. V. Hřicho hrubé míti (téhotnou býti). V. H. žena, má hrubý život (téhotná). Na Slov. — H. = neokřesaný, nelepý, neryceporaný, grob, derb, unhöflich, massiv, roh, ungehobelt, ungeschliffen, ungebildet. Jg. — H. člověk (hrubec, hrubeš, hrubian). Jg. H. mravy, žerty, slova. L. H. co pařez, Us., eo méčí. Pk. H. vtip, Jel., osel (bloud), V., mluva, řeč, jazyk. Jg. Hrubého díla pacholek (hloupý, nezdvořilý. V. J. Prov. Jg. = na koho, ke komu: k lidem. Lid těch časnov hrubý k božej službě. Vyb. I. 309. — Stran přísloví vz: Durich, Knot, Kuba, Kůra, Opálený, Pacholek, Plice, Slíma, Sršen, Tele, Uštěpek. — Hrubá Skála, místo v Čechách, Grossskal, mezi Jičínem a Turovem.

Hruď, i, f.; hrudi, i, pl., f. (Lk.), hrudi, i., n, hrudičko, a, n. = prsy, die Trast, Slovef pak ta dlúhose spojením těch (sedmi prsních) kosti vlastně hrudie. Sal. Teleci hrudičko. D. Vz Kosť, Kostra. — Hruď u hmyzu se skládá z předoprsi, mezipřísi n. mezihrudí a zadoprsi. Jhl. Vz S. N. III. str. 945.

Hruda, hrouda, hrudka, y, f., hrudi, hroudí, n., Erdkloss, -scholle, Klumpen, Scholle. Jg. Hruda, Br., Ros., D., hrouda, Reš., Us. Hruda, hrouda, hroudou n. hrudou, gt. pl. jen: hrud, H., kus země suché, trupel, obal. H. veliká: lavice; hroudy = hrudí. Jg. Mnohá h. se tu svali (nebude bez nesnáží). C. — H., cokoli suchého a v hromadě se držícího, ein Klumpen. H. fikův, cukru, soli, mášla, zlata, stříbra, suču, sýra. Ros., D., Br.

Hruďař, e, m., der die Schollen zerschlägt. Rohn.

Hruden, ruden, dna, hrudnec, hrudenee, ence, m., měsće příbytný, hrudní. Vz Hruďný. Jg. Schaltmonat. — Hruden, leden. Vz G/. 75., Hruben.

Hrudí, i, n., hroudí = hrondy, umoho hrud, Erdschollen. Plné truhly měli hrudí a kamení. Kom. H-dim házeti. Na Mor. — H., vz Hruď. Rk. —

Hrudihlava, y, f., Kephalothorax, hmyz. Rk. —

Hruditi se, il, čení = netaskavým býti, unfreundlich sein. — se na koho čím (zastar.). Darmo mluvíš a na mne se hučvem hrudiš. Kat. 344. — H. = hroudití.

506

Hubenství — Hučkati.

pomenuti na svěho života h. Jel. Pro vaše
h. a nestatečnost. St. Ne svou nějakou hodnost,
zásluhu, ale bídu a h. předkládajícě. Br. Ta-
ková dobrota každému škodí a veliké h. uvodí.
Břez. 199., Kat. 3090. — H., úbytě. Atrophie. V.

Hubený; huben, a, o; hubeničký: chu-
rarý, připrálý, tenký (na Slov. chudý), mager.
V. H. člověk, pes, kůň, maso, pole, pastva,
země, dobytek. Jg. Hubenčho těla býti. Jel.
H. obět. Br. — H. = špatný, podlý, ubohý,
skrovný, chatrný, bědný, arm, armselig, elend,
můhelsig. I byli bychom hubenější novoyěr-
cův učiněni. Bls. Zač stojí všecka hubená
moc vaše? Pass. 835. Pro hubenou slávu
plavei celé nocí bdi. Jel. Pamět h. a mělá.
Jel. Hubené mysli býti. Jel. H. femeslo. Jel,
młynec. St. skl., fara, Skl., živnosť, Jel., ho-
spoda. Leg. Někomu hubenějším sebe v službu
poddána. Troj. — Kat. 3057., 3090., 3206.,
3215. — Stran přísloví vz: Boubelatá,
Dřevece. Konopě, Kopí, Suchý, Tenký.

Hubert, a, m. Sv. H., patron myslivěv.
Rk. —

1. Hubice, e, f., das Mäulchen. Hubici si utříti. Zav.

2. Hubice, e, f. (zastr. hubička, húba), ein kleiner Schwamm. V. — H., drob k nadivájí jitrnic. Rozsekati na h-ce — na kusy. Bhmr. H., epatica, rostl. Aqu.

Hubietví, vz Hubiěství.

Hubič, e, m. = hubitel.

Hubička, y, f., malá huba, Mündchen,
Mäulchen. Vz Huba. — H., políbení, Kuss.
Vz Huba. — H., hubice. Vz Hubice. — H.,
Mundstück. Seydl. — H. cukrárská. Jg. —
H., koží bráda, bylina polní. Jg. — H. ocěj,
jablko červené, letní. Jg.

Hubičkavý, zum Kuss einladend. H. ústa,
Koll.

Hubičkovati, küssen. II. se, až to mlaski.
D. — se s kým.

Hubiěství, hubietví, n., die Verderblich-
keit, das Verderben. Rk.

Hubihrách, u, m., orobanche, Sommer-
wurz. II. vlčí n. veliký, červený. Rostl.

Hubilen, Inu, m., kazilen, fratilen, lišej,
Flachsdotter. Byl.

Hubiles, a, m., der Waldverderber. Rk.

Hubinka, vz Huba.

Hubisko, a, n., veliká, ošklivá huba. grosses
Maul.

Hubitel, e. m. Verderber. V.

Hubitelka, y, f. Die Verderberin.

Hubitelský, zhoubný, verderblich. Krok.

Hubiti, 3. pl. bí, hub, -hé (tíc), il, en, ení;
hubivati — kaziti, pleniti, potirati, sžírati,
ničiti, verderben, verwüsten, verheeren. Jg. —
abs. Mor hubi (zuří). Jel. — co, koho.
Všecko h. V. Nepřítel lid hubi. Us To ne-
štěstí mne hubi. Jel. Nehub državi (nekaž).
Veliké dané hubi zem. Jg. Mouchy, stěnice
atd. h. Jg. — co čím: zemi ohněm a mečem
h. Kom. Hubim se prací. Jel. — co jak atd.
Hubil krtky přes všecku zápořěd, proti vůli
svěho otce, bez jeho povolení, ze svěvole,
za plat se svým sondruhem o závod před
námi v zahradě atd. Hubil lid, aby se pomstil.
— čeho, šp. m. co. Jg.

Hubka, y, f. Schwämmchen. H. zapalovací,
D., zápalná n. připravovaná. Kh. H-kou za-

páliti dýmuku. Us. H-ku rozkřesati ctením
kameně ocelem zapaliti. Us. H. na vole.
Kh. Vz Huba. — Hubky v ústech, Mund
schwämme. Rostl.

Hubkář, e, m., der Schwammsucher. Jg.

Hubkovatost, i, f., die Schwammigkeit. L.

Hubkovatý, -ovitý, schwammartig. Jg.

Hubkový kämen, der Schwammstein. L.

Hubnatost, i, f. Schwammigkeit. Hlas.

Hubnatý = houbový, schwammig. D.

Hubnice, e, f., die Schwämmesammlerin.
Jg. —

Hubník, a, m., kdo na houby chodí, hubkář.
— H., u, m., hubovec = jídlo z hub. Kb.

Hubnouti, bnul a bl, utí; zhubnouti. Vz
Hubeněti.

Hubný, od hub. Schwamm-. H. polivka.
— H. = hubnatý, hubovatý, schwammig.
Plić jsou měkká hubná těla. Hlas. — H.,
od huby, Maul-, Mund-. H. víra (neopravdivá,
nesrdečná). L.

Hubojedy, pl., dle Dolany, jm. místní. Mus.

Hubomeł, a, m. = hubotluk. Rk.

Hubošklíb, a, m. Grimassenmacher. Plk.

Hubotlach, a, m. = hubotluk. Rk.

Hubotluk, a, m., tluchuba, Mauldrescher.

D. —

Hubovati, vyhubovati, keífen, Maul haben,
schmälen, maulen, ausmachen. — koho. D.
— na koho. Na každého hubuje. Jg. — se
s kým, lpe: h. s někým. Jg. — jak atd.
Bez příčiny pořád hubuje. Od rána do nocí
po celý den ze zvyku, z prehlivosti hubuje.

Hubovatost, i, f. = hubnatostf.

Hubovatý, k houbě podobný. H. kämen.
Schwammstein. D., V.

Hubovina, y, f., prut, die Ruthe. Na Mor.
— H., Schwammgeschwulst. Ja.

Hubový, Schwamm-. H. polivka. Dostati
hubové polivky (dombuvy). Us., Mřk.

-hubý, ve složených. Měkko-, tvrdohubý. Jg.

Hubýš, e, m., vyba holobřišná. Krok.

Huckati, na Slov. = šťváti, hetzen. —
koho do koho: psa. Koll.

Hucelové, ohyvatelé Karpat.

Huček, čku, m., vz Huk.

Hučeni větru, v ušich, h. moře, vody,
potoka, hromu. D., V. Das Brausen, Getöse,
Gesäuse, Gebrüll, Gemurmel. Jg.

Hučeti, 3. pl. či, huč, -če (tíc), el, ení;
hučivati = křičeti, hulakati, laut schreien;
huellen; brausen, schallen, sausen, meumen.
Jg. — abs. Hučí opilý (výšká), osel, vůl,
L., slon. Aqu., sova, hřivnáč, dělo, hrom,
vitř, moře, voda, Jg.; hučie divá řeka, Rkk.
14.; hučiechu vsie voji, Rkk.; hlas jeho hučí
(rozléhá se). Jg. — proč. H. zpolně z radosti.
L. — za kým. Volajíce i hučíce za ním
outloukli ho. L. — na koho (hubovati). Jg.
— kde. Oheň v huti hučí. Jg. Hučí mně
v ušich (vzni). Hučí mu v kotrbeh (blázen
jest). Jg. — komu kam. Pořád mně do
uši hučí. Ml. — čím = chlubití se, prahlen.
Jg. —

Hučka, y, f., větší hučici trouba u dud.
Die grössere Trompete am Dudelsack. Us.
— H., ošumělý, obnošený klobouk, Schabes-
deckel. Dobrá ta h. do deště. Dch.

Hučkati, kolěbati, hutschen, schaukeln.
Na Slov. Plk.

Hučně — Hudrovati.

507

Hučně, s hukem, hlasně, geräuschvoll, laut. H. si zpívati. Jg.

Hučněnice, e, f. = hlučnice, hlučná silnice, hlavni veřejná silnice, Haupt-, Land-, Heerstrasse. Na Mor. a na Slov. D., Llk.

Hučno bučno v paty zimno. Oben hui, unten pfui. Šm.

Hučný = hlučný, heulend, brausend, sausend. L.

Hučpan, a, m. = lenoch, který nikam již nechee (z něm. Hutschbank?). Us. u Jilem. Jg. =.

Hudák, a, m. = hudec, Musikus. Na Slov.

Hudanina, y, f. = hudlanina. Rk.

Hudati - hloupe mluviti, dumm reden. Hudal = pleskal. Ve vých. Čech. Jir.

Hudba, y, f. Die Musik, Singekunst, Tonkunst. Jg. II. jakožto umění; hra na nástroj hudební. H. vokalni a instrumentální. H. cokalni, kterou činí hlasy lidské; h. instrumentální, která se činí hudebními nástroji. Dle účelu: cirkevni, dramatická či divadelní, koncertní, komorní, vojenská, taneční. Kromě toho skládaná, národní. Čirkeční: mše, gradualia, offertoria atd.; dramatická: zpěvohra, meziakti, balletty atd.; komorní: symfonie, sonata, okteta, septa, sexteta, kvarteta, terzeta. H. salonní. Vz více v S. N. III. str. 952. = 955. H. k slavnosti nějaké, cirkevni či kostelní, při stole (stolní): vokalni (zpěvni), hlasová; provážená n. s průvodem: hudba zpěvní =: skladby pro zpěv; h. instrumentální =: skladby pro hudební nástroje, Hld., plechových nástrojů, Blechharmonie. Csk. II. tklivá, posvátná, smyteční. Sm. Poplatek z h-by. J. tr. Hudbě se učiti; h-ou se zanáseti; znalec h-y. Nt. Víno a h. obveselují srdee. D. V. Posádka vytáhla s hlučnou hudbou. D. H-bu provozovati. Us. Ve mělý h. neplati. Mus. Vz Dějepis české hudby v S. N. II. str. 315. = H., hudební nástroj, cin Instrument. Hudby, musikalische Instrumente. V. = Vz Hudební.

Hudbař, e, m. = hudec. — H., Musikfreund. Ros.

Hudbička, y, f., malá hudba. — H., melodie, nápyěv, Melodie. Krok.

Hudbomilovný spolek, philharmonischer Verein. Dch.

Hudbověda, y. f. Die Musikwissenschaft. Dch. =.

Hudcová, č, f., žena hudecova, Eheweib eines Musikers. D.

Hudcovský, Musikanten-. Rk.

Hudcový, Musikanten-. H. struny, Saiten am Instrumente. Rkp.

Hudě, čte, n., house, Gänstein. Hudě na pastvu! = H. = dítě, Kind. Us. v Buděj.

Hudebna, y, f. Musikinstitut, -anstalt. Rk.

Hudebné, čho, n., Musikalienimpost. Rk.

Hudební, Musik-. H. nástroje, Musikinstrumente: I. strunové: a) smytovce: housle, basa, bráč, čelo (basetl); b) drukavé (strunkavé): harfa, cithera, piano. Na smytové hraje se smytcem po strunách, přes kohylku natažených. Piano má klavesy. = II. Drehorčí n. foukaci: a) mosazné: trouba, polnice, křidlatec, pozón; b) dřevěné: fléta, klarinet, oboë. Do oněch fouká se vzduch nátrubkem, do těchto obástkem. = III. Tlukací, bici:

buben, kotel, tříhránek. Na ty tluče se paličkou. Pt. Vz Nástroj. — Hudební skladby: tančení: polka, valčík, kvapík, čtverylka; divadelní: ouvertura (úvod), opera; kostelní: mše, oratorium; koncertní: symfonie, rondo, sonata atd. Pt. Vz Hudba. — II. nástroj, umění, slavnosť, Rk., smysl, sluch, skladba, Nz., pismo, skracení, spolek. S. N. Vz Nástroj hudební. Hudební nauka, kus, ton. Ild. Obchod, obchodník ve věřech hudebních; prodej, sklad věcí hudebních (hudební, slovo novější). J. tr.

Hudebnice, e, m., Tonkünstlerin, Musikantin. D.

Hudebnictví, n., Tonkunst. Jg.

Hudebník, a, m., Tonkünstler, Musikant. Ros. =.

Hudebniny, pl., f., hudební skladby, Musikalien. Us.

Hudebnost, i, f. Tonreichthum; musikalische Befähigung. Rk.

Hudebný = hudební. Kom.

Hudec, dec, m., hudeček, čka, m., kdo hude (hrá) na nějaké nástroj, zvl. na housle, III. Spieler, Musikant, Geiger. Jg. II. na housle hude. V. Hudeč mu v hrde hudou mi smrtelný ehopot. C., Lb. Vz Smrf. Tehdy ti zaplatí, kdy pán Büh hudeč. Vz Nikdy. C.

Hudečnice, e, f. = hudebnice. Ros.

Hudení, n. = hudba. Kon., Jel. Delfín ryba ráda poslouchá h., troubení a pískání. Pref. =.

Hudenice, e, f. = hudebnice.

Hudeník, a, m. = hudební. Th.

Hudidlo, a, n. = housle. Techn. = H. udidlo. Na Mor. a jinde. Mří.

Hudkyně, č, f. = hudebnice. D.

Hudlanina, y, f. = rozhuda, Quark mit Butter, Toleranz. Jg.

Hudlař, e, m., kdo nepořádnuč, nedobře, nesprávně, nepěkné něco dělá. Der Hudler, Stümper, Pfuscher. Jg. Kožišnický hudlař. D. H., huntíř, houlil, kadolt, kadout, Sp., bří dil.

Hudlařiti, vz Hudlovati

Hudlařka, y, f. Stümperin, Pfuscherin. Jg., D.

Hudlařský. H. dílo. Ros. Po hudlařsku všecko dělá. Jg. Stümperhaft, Stümper-, Pfuscher-, Hudler-.

Hudlařství, n., die Hudelei, Pfuscherei, Stümperei. Ros.

Hudlati = housti (s příhanou), fiedeln. = komu co. Skočnou museli jim porad h. Puch.

Hudlovati, hudraovati; hudraiti, il, en, eni = břiditi, kaziti, hudeln, stümpern, pfuschen. = co. Již to dohudlař n. dohudluj. Ros. = na čem. Hudluje na češtině. Sych. = se s čím. Co se jen s tím hudluješ (marně se namáháš)? Ros. = Jg.

Hudrmanice, e, f., hundrmanice, kundrmanice. Schlampe, Haderweib. Dch. = H., Mauldrescherin. Vz Hudrmanik.

Hudrmaník, a, m., kdo svůj šat trhá, z něm. Hadermann. Mz. = H., llačuba, Mauldrescher. Us.

Hudrmanití, il, čení, mit dem Mauldreschen. Rk. =.

Hudrovati, kollern, jako krocan křičeti. = na koho. Krocan nań hudroval. Us.

508

Hudry-budry — Hůlka.

Hudry-budry, o rychlém mluvení. Koll. Hudu, vz Housti.

Hügel, něm., kopee, pahorek, pahrbek, vršek, pahrb; Hügelland, pahorkatina; Hügellgruppe, kopení pahorků. S. a Z.

Hugenott, a, m., fr., protestant. Ehemaliger Spotname der Reformirten in Frankreich.

Huhati. Sova huhà. Ros. Vz Hu. Heulen.

Huhel, hle, m., huhláni, Gemurmel. C.

Huhlati, huhlám a huhli = kviliti, úpěti, výti jako výr, küben, heulen. — co. Takové zpěvy h. počnou. Hlas. — proč (instr.) : bolesti. St. —

Huhlavý = huhňavý. Jel.

Huhňa, m., huhňal, a, huhnáč, e, m., der Schmuffler. Jg. Stran skloňování vz str. 7. b. ř. 21. s hora (Vána).

Huhňati, huhňám a huhni, huhňavati, huhňati, durch die Nase reden, schnuffeln, nüf- feln, niesenl. — co. Huhňa něco a neni mu rozuměti. Jg. — čím: nosem.

Huhňavost, i, f., mluveni nosem, das Schnuffeln. Jg.

Huhňavý, kdo huhňa, schnuffelnd, näsehd. Ros.

Huissier, fr. (hyissié), vrátný; soudní sluha. Thürsteter; Gerichtsdienier. Rk.

Huj, nuže, hui, wohlan; hlas reselosti, po- bádáni. Neríkej huj, až preskocís. Jg. Jest všeho huj a huj (hojnost). Vz Blahobyt. C. Vzdyky af jest huj buj (o každenních ozařeních). Ros. — H., dost, příliš. Bylo všeho až huj (příliš). Trnk. Venku huj, bylo pfuj (to chlubných). C. — H. u přípi- jení, na zdar, vivat, es lebe! Vid. list. — H., volání na dobytek, aby couvl. Huj! Vz Hujknouti.

Hujati, hujám, impert. pl. hujme, tauschen, in Mor. a v již. Čech (Rs.). Hujme si na bíc, tauschen wir unsere Peitschen ein. Rk. (B.).

Hujknouti, ul. uti, hujkati, huj řikati (na dobytek, aby couvl), huj sagen, hujen. D.

Hujoyati. na co. Hujme na to (vyměnme si to). Sm.

Huk, u, m. = hučení, hlak. Huk děla, dud. Jg. Huku puku za tolar a roboty za šěsták. Vz Kříkloum. Lb. Das Heulen, Getöse, Geschrei, der Hall, Knall, Schall. Jg. — H. — hukání, láni, das Wettern, Toben, Schelten, Geschelte. Jg., L. — H. = h. na kejdlách, trubka, das Roh am Dudelsack. Jg.

Hukač, e, m., Schreier. C.

Hukati, vz Houkati.

Huknutí, n. — huk.

Hukot, u, m. Geheul, Getős. H. děl, der Kanonendonner. Čsk.

Hukovice, pl., dle Budějovice, Hausdorf, jm. mistní, v Přerovsku.

Hukva, y, f. Porphyr. Am.

Hůl, gt. holi (v obec. mluž hole), hůlka, y, hůlčíčka, hůlecka, y, f. — H. = háj (zastar.). Wald, Gehölz. Viz, jak žloutnou hole (lesy list- naté). Hanka, Jg. — H., dřero k podpírání se r chází; prut, ein Stab, Stock, Stecken; Gerte, Ruthe; Stange, H., obušek, čakan. Sp. H. tlustá: balda; sukocitá: bakula; se sckerou: čakan, čakánek, čekan; na které je rnada pro raky: sošek. Kování na holi. Sp. H. pa- stýrská, posoch, Pt., V., vrtaci (ke skoumání půdy v zahradách a na polích, s kladivem

i bez něho). Vz Nástroje vinařské. Cn. H. na cestu, na obruče (prut, Reifholz), D., heraltova, V., královská (berla), Bel., měřicí (měrídlo), D., barvířská, malířská, Jg., h. ke džběrn, k oponě, bambusová, Sp., na procházku. Sm. O holi choditi. D. Holi se podpirati. Us. K žebrácké holi sáhnouti. Kor. Holí koho biti, udeřiti. D. Leze mu sám pod hůl (Původ neštěsti. Vz Neštěstí). C. Třela jim pod hůl vlezte (dejte se biti). Ctib. Železo v holich. D. Hůl železa, zlata, stříbra; zlato, stříbro v holich. Vys. Komu česf, tomu česf, pastuchovi hůl. Jg. Kdo se rád pere, hůl s sebou here. Vz Zlý. Lb. Neohýbás-li tenkou hůlk, tlustou neohněs. Sbr. C. Už je hůlka vyvržena (Jacta est alea). Vz Odvaha. C., V. Prosíš mošny od žebráka a holi od ovčáka. Jg. Snadno hůl najiti, kdo chce psa biti. C. Kdo chce z kuchynová psa vyhnafi, snadno najde hůl. Jg. Někoho zralou (holi) potřiti (biti). Vz Trest. C. Kulhá, kulha, bude třeba holi (1. aby se o ni podeprěl; 2. aby se lenoch pohnal). C. Uzté varda i hůl v rukou našich (Podařilo se nám. Vz Štěsti. C. Ohřila se mu hůl v rukou (Byv v úřadě privykl býti darován a ctěn). C. Ne holi přes kosti, ale duchem tichosti (vychovávej). Pk. — V bot.: hůl josefova, nareissová růžička. D. — Hůlky dvě (u provazníka) na prameny = bidelka, na která hotový pramen se napíná, by skroutěný se neroztoeil. Us. — Jg. — H., žežo jakožto znak soudní moci. Purkrabí pražský hůl moci královů nade vši zemi drži. Arch. H. 502. Já valašku ovčársků nedám za hůl cisársků. Kol. Zpěv. I. 330. — Hůl soudního sluhy. Póhonči holi v ruků vedle obyčeje držice, kte- růžho holi úřad pónohči jim poručený známé- návaji. Arch. III. 171. Komorníci, když by poháněti měli, nemaji při sobě brani mítí, toliko huolku, jakojž obyčej jest od staro- dávna. Arch. V. 69. Vz Gl. 76.

Hula, y, m., jméno čes. — Hula! volání na svině. Mřk.

Huláctví, n., hulačení, skotáctví, křik, spro- stáctví, povykování, das Lärmen. Us. u Jilem.

Hulačiti, il, ení, křičeti, povykovati, lär- men. Us u Jilem.

Hulačivý, hulákající, lärmend, schreiend. C.

Hulačný = hulačivý.

Hulák, a, m., kříkloun, sprosták. Us. u Ji- lennice. Schreier.

Hulakač, e, m. = hulák.

Hulákání po lese. D.

Hulákati, sehr schreien, lärmen, heulen. — co: píseň. Vid. list. — kde. Ochlastové hulákají po ulicích. Us. Huláká jako na lesích (v lesích. Vz Povyk. C.).

Hulán = ulán.

Hulánka, y, f., Uhlanenmütze. Rk.

Hulánský, Uhlanen-. H. pluk.

Hulava, y, f., oblak, rychle mijejici. Pk.

Hůlčíčka, y, f., vz Hůl.

Huleš, lše, m., příjmi čes.

Huleti, zastar., schwelgen? Hus.

Hulič, e, m., Pfuscher. Rk.

Hulinka, y, f., pastýřská troba. Mor.

Hulinkati = troubiti; plakati. Na Mor. Huliti = houliti.

Hůlka, y, f. Vz Hůl. — Na Slov. = cep. Flegel. Plk.

Hůlkovatec — Hunt.

509

Hůlkovatec, tee, m., v bot. Stabschimmel. Rostl.

Hůlkovitý, steckenförmig. Rk.

Hůlkový, Stecken-. H. drívi. Prügelholz.D.

Hulks, lod' na které se mužstvo buď eviči n. po mori přepravuje. Csk.

Hulovati, v Krkonoš. Kb.

Hultaj, c., m., Halunke, Tangenichts. Plk.

Hultschin, Hlučín v prus. Slez.

Hulvát, a., m., troup, blond, blivoň, hum-
polák, slivoň, klacek. V. Tölpel, Lümmel,
Bengel, Flegel, Grobian.

Hulvátský, hulváčký, troupský, bengel-
haft, lümmelhaft, flegelhaft, grob. Jg.

Hulvátství, hulváctvi, n., bloudství, troup-
ství, Flegelei, Grobheit, Lümmelei. D.

Humaniora, lat., pl., vzdělávací vědo-
mosti, tak zvané krásné vědy, die bildenden
Wissenschaften; Schulgelehrsamkeit; tež
školy, v nichž se těmto vědám učí. — Hu-
manista, y, m., jazykoznalec, školský učenee.
Rk. Schulgelehrter.

Humanita, y, f., z lat., lidskost, přivě-
tivos, vlídnost, Humanität, Menschlichkeit,
Leutseligkeit, Milde. — **Humanitní studia:**
účení se jazykům a vůbec krásným vědám.
Humanitäts-. — **Humanní,** lidumilný, vlídný.
Rk. Human, menschenfreundlich, menschlich,
leutselig, mild, huldreich.

Humenec, nce, m., humence, e, n., místo
na čihadle, na něž se ptákům podsypá. Läu-
ferplatz, Tenne. Podsypati humence (nastra-
žiti). Pr. Pták na humence sedne. Žalansk.
Pták z humence uletěl. — H., prorázek na
volavce. Us. — H-ce, bouda ve vinohradech.
Lex. vet. — H-ce, knézský pleš, Tonsur.
H-ce na hlavě měl. 1455.

Humeční, Herd-. H. pták. Vz Hume-
čenák.

Humečník, a, m., humeneční pták, vo-
lavý pták na humenci, Läufervogel, Herd-
vogel. Sp.

Humenice, e, f., trám, pozednice, Mauer-
latte. Us.

Hummenní, -ný. Scheuer-, Tenne-. H.
mira. V.

Humský, Scheuer-. H. zahrada. Us.

Humerale, e, n., lat., náramek, náramník;
čášť mešního oděvu knézského. Rk.

Humilis, lat., nízý, pokorný, niedrig,
demüthig. Servus humillimus, nejponíženější
služebník.

Hummelschloss, Homole v Kladsku.

Humno, a, n., huménko, humence, hume-
něčko = prostranství v prostředku stavení
stodolového, der Scheuneplatz. Jg. = 2. Pro-
stranstrí prázdné vůbec, leerer Raum. V. —
3. Stodola, die Scheune. Naplněna budou
humna obilím. Štelec. Suchý marec, mokrý
máj, bude h. jako ráj. Na Slov. Za humny
= za stodolou, za domem, zahrada, pole.
Pojď za humna. Us. Jest nepřítel za humny
blízko. Periculum in mora et hostis prae
foribus t. j. Obmeškání věcí těch bylo by
nebezpečné, škodlivé a nepříjemná za humny.
Skł. 67. My o vlku a vlk za humny. Pů-
jdeme humny (ne přes ves). Jg. = 4. H. =
mlat, die Tenne, Dresdtenne. V. = 5.
Humno, n., humna, pl., n., kamenná podlaha
ke kropení ječmene v sladovně. Die Hummel.

Slad do humna dáti. Z humna přijde do vá-
lečku. Jg. Také místo, kde slad prýti. Mřk.
— H. na Mor. také prostor mezi stavením
a stodolou (zahrada). Mřk.

Humor, u, m., lat., povaha n. mira mysli; dobrá, veselá mysl (Brt.); vrtkavosf., Laune, Gemüthsart, scherzhafte Stimmung. Je v dobrém humoru — v dobré míře, dobrá vůle n. mysli. Rk. — **Humorista, y, m., dle „Despota“**, spisovatel žertovné rozумný. Lamniger Schriftsteller, Humorist. — **Humoristický**, humoristisch, lamicht, wohlgelaunt. H. list (v Praze vydávaný). Rk.

Humpak, u, m., bataurus, pták. Krok.

Humpléř, e, m., Stümler, z německého
Hämpler. Na Slov. Vz Hudlář.

Humplovati — hladovati. Na Slov.

Humpolácký, hulvátský, ungeschlacht.
H. živobyti (hadraŕské, mizerné), Lumpen-
leben. Jg. H. chování (nemotorné).

Humpoláctvi, n. — hulvátsví, unge-
schlachtes Wesen.

Humpolák, a. m. = hulvát, odrancee, da-
reba, ungeschlachter Mensch; Lump.

Humpolec, lee, m., mě. v kraji čáslav-
ském v Čech. V H-ci měři sukno na věrtele
(dávají lacino). Jg. V H-ci, kde sukno na
věrtele měři (mnoho tam sukna i špatuňo).
C. — Humpolocký. H. sukno (řídké, Mittel-
tuch). Berg. H. dílo (špatně, hrubě, grobe
Händearbeit). Jg. Vz S. N. III. str. 974.

Hum-us, u, m., lat., pršf, země. Rk. Ge-
wächs, Dammerde.

Huňáč, e, m., člověk huňatý, chlupáč, ein
am Leibe haariger, zottiger Mensch. Jg. =
2. H., strom jehliéný, který nevzrostl. Kb.

Huňačka, y, f., druh hrušek. Us.

Huňař, e, m. = huňkař.

Huňatěti, ěl, čení, zottig werden. Ros.

Hunatina, y, f., něco huňatého, kožich
atd. Pelz. Vid. list.

Huňatopýřitý. H. řapik. Rostl.

Huňatost, i, f., die Zottigkeit. Jg.

Huňatý, chlupatý, jako hounč, kosmatý,
rauh, rauhhaarig, zottig. H. pes, sukno, ovce,
muž (obrostlý), mravy (hloupé, sedlské, bäu-
risch, grob). Ros., D.

Hunčov, Unčov, a, m., mě. na Moravé,
Mährisch-Neustadt. — *Unčovcan*, a, m. —
*Unčovský*. M.-Neustädter.

Hundrati = bublati, brummen. Na Slov.
Koll.

Hundsfeld, Psi pole v prus. Slez.

Hundsrück, Psi hřbet v Něm.

Húně, vz Hounč.

Huněra, y, m., Bengel. Rk.

Hungleiden, Hladov, a, m., u Telče.

Hunina, y, f., kosmina, Zotte. Rostl.

Huňka, vz Hounč.

Huňkář, e, m., Kotzenmacher. Žid.

Huňoretka, y, f., retzia, rostl. svlače-
vitá: Rostl.

Hunové, Huni, Chuni, divoký národ z Asie
do Evropy před časy přisedši (v 4. a 5. stol.).

Hunský, Humnen-. Vz Hounové.

Hunt, u, m., z něm. Hunt, necky na smyku,
kára n. kolečko v dolech k odvážení rudy,
kamení atd. V., Vys. Stürz-, Laufkarren.
— H. chleba, veliký kus, ein Knollen. — H.,
špalcz, z něhož šindel dělají, Klotz. Jg. —

510

Hunt — Hus.

H. u pekařů veliké poleno k pečeni housek. Dch. —

Huntěř, huntíř, e. m., řezník do města mimo cech maso donašející, Gassler, Hunsirer, Landfleischhauer. Jg. — 2. Kazič, hunjtcíci. Ros Vz Hudlař. Sudler.

Huntěřovati, huntěřem býti, Landfleischhauer sein. Jg.

Huntovati, zabijeti dobytek, schlachten. Aqu. — eo, koho: kone', obílí, šaty (cuchati, káleti, kaziti, hunzen, verderben, besudeln). Jg., Plk. — eo komu. Ptá se, kdo to házi, nelhuntujtež mi dobytka. Svěd. 1569. — H., drívi na hunty štipati (vz. Hunte pekaře). Dch.

Hup. u, hupek, pku, m., Sprung. Hupem, hupy, hupkem, hupky, z něm. hüpfen. Mz. Sprungweise, in einem Sprungge. Kočka z pytle hupky vyskočila. Kram. Hupky s divanu. Puch. Hupkem, hupky tancovati, hupkem skákati. Ros. Hupky běžeti = spěšně, skočmo. V již. Cech. Kts. Konč na pastvě hupky sepiati, aby nemohli ani krokem jítí, ani utikati, nýbrž aby jen kratinké kroky dělali nebo jen krátee skákali. Na Mor. Mřk.

Hupavka, y, f., vejce prázdné, kterým o velikonočích řukaji. Jg.

Hupečky, haušky, sejkory vědolky z bramborů. Us. v Kríkoňoš.

Hupek, vz Hup.

Hupkati, hupati, hupkovati; hupnouti, jnul a pl. uti. Kolem stolu h. C. Hüpfen, springen.

Hůř, komp. príslovece: zle, ärger. Pořád je hůř a hůř. D. Den ode dní hóřez. hóřez. St. Hóřef. Ras. Čím dále, tim hůře, jak ona báha řekla (povídala, když se schodů spadla. Vz Něšastný). Lb., C.

Hůra, vz Hora. — II., půda (pod střechou, der Boden.

Hurdálek, vz Churdálek.

Hurdy = hurtem, mit Gepolter.

Hurdyburdy = horempátem. — Hurdyburdy bure = spadnati s velikým hurtem. Ros.

Hürek, rka, m., svršek v kartách. Der Ober. Zabil, prebl. hůrkem. D.

Hürka, y, f. Vz Hora.

Hurkačka, y, f., houpačka, eine Schaukel. Jg. Vz Hurkati.

Hurkati = houpati, schaukeln. Us u Jilemnice.

Hurolec, lee, m., nerost. Presl.

Hurt, u, m., z něm. Mz. — H. = hímot, Lärm, Getős, Poltern. Jg. Veliký h. délati. Plk. Nie v duchu tichosti nedělá, všecko s hurtem, kríkem. Kom. — II. = rychlost, keapná síla, postrk, Hurtigkeit, Ugestüm, Hitzte, Heftigkeit. Jg. S hurtem a valem vyjítí; hurtem, úprkem doskočiti (vpadnouti). V. Hurtem náň uhodil. Jdi hurtem. Jg. S hurtem se vyptával. Br. Ne hned všecko s hurtem pred sebou berou a trecí. Náhlýnu a kvapným hurtem něco činiti. Br. II-tem zatlonci. Br. S hurtem na někoho udeřiti. Ros. — Jg.

Hurtadlo, a, n., čím se hurtuje. Ros.

Hurtaj, hurtoš, e, m., ein Polterer. Koll.

Hurtasiti, il, en, eni = zhurta volati, uálčati, heftig anreden, zusetzen. Div. z och.

Hurtě, lipe: hurtem, s hurtem (V.), zhurta, rychle. Nemámeť adj. hurtý. Jg.

Hurtnouti = hurtovati.

Hurtoš = hurtaj.

Hurtoun, u, m., kus, dělo, Stück, K none. Jg.

Hurtovati; hurtnouti, tnul a tl. uti, hurt, hřmot činiti, lärmen, poltern, Getěs machen; heftig reden. Jg. — čim to hurtuješ? — na koho (nahčati, aby si s něčím pospišil). — se. Něco se tu hurtlo (stürzte mit Getöse). Ros.

Hurva, y, f. = kurva. V.

Hus, i, husa, y, husice, husce, e, husička, y, f. (zastr. huska, husečka). Gt. pl. husách šp. m. husí, hus Die Gans. Houser samce, der Gänserich; hus samice, die Gans; house (mladá hus), housátko, das Gänscchen. Jg. Hus podlé Kost“, ale v dat. a lok. pl. má přy husím a husich m. husem a husech, což se na pravdě nezakládá, nejsouf tvary, husím a husich, jichž jen v obec, mluví užíváme, nikdež z dobrých spisovatelů dolžený. H. domácí, divoká, svatomartinská (pecená, kterou místři tovaryším o sv. Martinu na stál dávají). Jg. Po druhé sedici: podnešťka, podnešťava. House, housátko, podněště, podnýště. Husička, banče, baněátko, banička. H. vypělě. Prvoškubka (která přvé byla škubaná), druhoškubka. Houser, husák. Husí trus, lejno. Posada, chlév na husy (thusince). Kdo husy pase: husák, husá, husařka, housařka, huserka. Tušené místo pod křídlem husi: záštip, záštipek, záštipek. H. kůhla a štěbá. Husy nasaditi, škubati, škškami n. šlyškami krmiti. Sp. — H. polní, turkyně, berneška. Husy na sídlo krmiti. S. N. Sla sem husím dávati. Svěd. 1569. Na husy se vola: ludé n. husy! D. Ovsa husem, slepicem, kačicem. V. H. nese, sedi, vodi housata. Jg. Husa se podniesla (když vyseděvší houssata podruhé vejce snáši). Us. H. mořská, popelavá. Lžični (Lžičák). Jg. Kde hus, tu smrad a stěbety, kde ženy, tu svář a klevety. Jg. Kde husy, tu lejna, kde žena, tu kleveta. Jg. Dočkej času, co hus klasu. Jg. Vrabce vydělá a strávi (proji) hus. V. Usiluj se hus dostati, dokud vrabce trávíš. C. Obě dobrě hus i prase. Jg., C. Lepší dnes kus, než zejtra hus. Jg. Z velikých ptákův vepr a z menších hus, tu můžes sobě ukrojiti potěvý kus. Rým. Všaks snad se mnou husi nepášl. Mus. Nebude svět s divokými husami hlídati (věčně žití). Jg. Svět s divokými husami hlídati (mrtvým býti). Pk. Bodejž tě husy pošlapaly; bodejž tě husa kopla (zadní nohou, pečenou nohou. Vz Klethba). Jg., C. Mluv tehdáz, když hus prde a veš zakasle (nikdy = mlě). Jg. Hleděti, co husy na zeli. Har. Když člověk mezi husy kámen hodí, ta kříči, která cíti. Na Slov. Až hus prde, rekni: Zdráva byla, kmotra! Vz Tlachal. C. Když se jedna hus napije, pijí jiné všecky. (Po jednom mnoho jiných blážní. Vz Pomenova. Lb.). Jg., C. Když jedna hus pije, pijí jiné všecky (Sr. Když jeden zivá, zivá i druhý). C. Rozumím, odkud hus pije (chytřín). C. Divoké husy na odletu, konec i babimu létu. C. Vládneč jako hus v nebi. C. Moudrý jako hus v nebi (hloupý). C. Je tam platen

Hus — Hustěhvězdný.

511

co hus v nebi. Vz Nepotrebný. Č. Vše s něho spadne, co s husy děsť (co s husy voda). Vz Nestydatý. Č. Dba on, jakoby mu hus zapiskla. (Nedbalý). Č. Chodlí-li hus před Martinem po ledě, chodi po Martině po blátě. Šp. Je to platno, jakoby husu polil (vz Ne-poslušný). Není lepší zvěřiny jako naše husička. Pk. Ty huso (hloupá jako hus). Cf. Ty husi sádlo. Pk. Když se h. na krmníku otřese, po každě s ní groš spadne (čím méně h. se pohybuje, tim více tlouste). Sk. Mladá husa vařena s rží. Šp. dle něm. junge Gans m. husi droby. Vz Drob. Brt. — Hus (houska), kus železa trojhranatý v hutech, die Eisen-gans. Jg. — Hus, husa = hloupý, eine dumme Gans. Hus za moře, hus domů. Ros. Když hus za moře zaletí, príletie zase přece husi ostává. V. To je hloupá husa! — Hus, i či a. m., příjmi mistra Jana z Husince. Vz S. N. III. str. 983.—988. O svěčení jeho dne (6. července). vz Gl. 76.

Husacina, y, f., husina, husi maso, Gänsefleisch. Na Slov.

Husáček, vz Husák.

Husačka, y, f., která husy pase, Gänsemařchen.

Husák. 1. Houser, Gänserich. — 2. Husipas. husař. der Gänsehirt. — 3. S příhanou: Husita. Vz Gl. 76. — 4. H., lépe: úšad, loupaní v kříži, bederní nemoc, Lendweh, Kreuzschmerz. Miti husáka. Ja. — Jg.

Husar, a, m., mad., lehký úherský jezdec, der Husar. Dle Sf. raději ze starosb. gusar = vojín, loupežník, a to z cizího gursar, kursar, korsar, chorzar. Vok. husare, vz Doktor. — H., člórek drsný, žirý, ein rauher, strenger, lebhafter Mensch. Jg. To je husar člověk. Plk.

Husař, e, m., obchodník s husami, Gänsehändler.

Husárek, rku, m. Druh kolovrátku, ein hohes Spinnrad. Dch. — H., rka, m., malý husar.

Husarka, y, f., Husarenweib.

Husařka, y, f. H-ky aby nepřekupovaly husi ani telat. Arch. Plz. 1497. Gänsehändlerin.

Husarský, Husaren-. H. pluk, sedlo, D., taška. Bur.

Husařský, Gänsehändler-. H. kotee. St. let. 434.

Husarův, -ova, -ovo, dem Husaren gehörig.

Husařův, ova, ovo, dem Gänsehändler gehörig.

Husc, e, f. = husce, zastr., Semmel. Bhr.

Husce, e, f. = houska, bochen podlouhlý chleba n. čehokoliv. Háj. Ein Weck, Stolle. Jg.

Husečka, y, f., houstička, Semmelchen. Na Mor.

Husenee, nce, m., house, das Gänseküchlein. Jäd.

Huseník, u, m., arabis, Schafkraut, rostl. řeřichovitá. H. horní. zední, písečný, draslavý, chudobkovitý. Rostl.

Huserka, y, f. = husařka, Gänseweib. Boč.

Husi, Gänse-. H. maso (husina), trus (husinec), droby (drůbek), chlév (husinec), krmník, krmení, sádlo, kůže, sněm (sr. židovská škola). Jg., D. H. kůže = sevrknutá kůže

na těle lidském zimou, horečkou, úzkostí, strachem. S. N. — V bot. H. jazyček (berani jazyk, Wegerich), mýdlo (stríbrník, Gänserich, Fingerkraut), nůžka a) kloboučky, lvi stopa, Löwenfuss; b) Gänsefuss; c) der seharfe Hahnenfuss. Jg.

Husice, e, f., zastar., husička, vz Husa.

Husičky bíle, Zwergbohnen. Puchm.

Husina, y, f., husi maso, Gänsefleisch. Aq.

Husinec, nce, m.: 1. husi chlév, Gänsestall; trus, Gänserdreek. Husince sbírati (husí trus) = marnou práci konati. Vz Malicherný. Lb., Jg. — H., místo v kraji píseckém, rodistě mistra Jana Husi. Vz S. N. III. str. 990.

Husipas, husopas, a, m. = husák, Gänsejunge. D.

Húsipatka, y, f., tance polce podobný. Dch.

Husita, y, m., dle „Despota“, nom. pl. husiti, husité, husitové. Vz -ra, A (ta). Husív přivrženee, ein Husit. — Husitský, lépe než: husitický), huský m. husský, Husiten. H. víra, válka.

Husitstvo, a, n., husitství, n., husitská víra, Husitenglaube. Kom.

Huska, y, m. a. f. = husák, husácka.

Huslař, e, m., der Geiger.

Huslarina, y, f., Laute. Rk.

Husník, u, m., Gänsesteige. Rk.

Husný, od hus, Gänse-. — Husný, čho, u. = husák. — Husná, č, f. = husácka.

Husoberňě, e, f., Hausbrunn, místo v Olomoucku.

Husobijka, y, f. = husobitka.

Husobitka, y, f. = žena zabíjením a prodejem hus se živici, Gänseschlächterin. Us.

Husonohý, gänsefüssig. L.

Husopas, vz Husipas.

Husova, y, f., Moravská Husova, Mährisch-Hause, místo v Olomoučě. Mus.

Husovský, husitský, Husiten-. Husovské plemeno. Boč.

Huspeničník, u, m., collema, rostl. lísejníkova. Rostl.

Huspenina, y, f., stydlá jicha, Gallerte, Sulze. D. Na Slov. studeno, a, n., studené, čho. n. Stydle jichy (huspeniny). Kom. H. štiči, kaprova. — H., rosolina, huota polopevná, mekká, poloprůhledná, trasavá. Rostl.

Huspeninatosť, i, f., Sulzigkeit, Gallertartigkeit.

Huspeninný, Sulz-, Gallert-. H. roztok, polévka. Techn.

Huspeninovitý, -ovatý, gallertartig. Rostl.

Huspeninový, z huspeniny, Gallerten-. H. pokrmy. Tys.

Huspenník, u, m., die Gallertflechte. Rk.

Hustě, komp. houštěji, houště. V., hustěji (novějsí). Van. Dick, dicht, enge. Hustě stála kopie, jakžto trest neb slána v snopě. Mx. Zemi hustě naphnili. Háj. Na brad hustě stříleli. Háj. S hradu dolův h. se valili. Sal. H. něco sázeti, siti. Us. Lidé h. mřeli. D. Pane Bože houšť. Er. P. 76.

1. Hustec, lépe: hustíč.

2. Hustec, stce, m. = hostce, Rheumatismus. Na Mor.

Hustěhvězdný, sternbesäet. H. nehe. Nejedl.

514

Hvězdnatý — Hvižděti.

Hvězdnatý. H. nebe (plno hvézd), besternt, gestirnt, sternvoll. Reš., Lom. — H. kvítek (hvězdé podobný, sternförmig). Jg. — H., světlý, sternhell. H. noc.

Hvězdní, Stern-. H. nemoc, der schwarze Staar. Rád kríže hvězdního. Sternkreuzorden. Zlob.

Hvězdnice, e, f., rostlina, něm. Sternkraut. H. lužní, prostřední, plevovitá, trávovitá, báni, bářiná, hájová. dvoudílná, lesni, trávná. Jg.

Hvězdnicovitý. H. byliny, stellariae. Rostl.

Hvězdník, u, m., obloha hvězdná, das Firmament, Sterngebiet. Ps. — H., kämen, asterides. Aqu. — H., hvězdová bylina, Sternblume, Sternkraut. Rostl.

Hvězdníkovitý. H. rostliny, astereae. Rostl.

Hvězdno (hvězdnato, plno hvězd, sternvoll). Je tam h., dnes je h. (hvězdy svítí). Jg. Je-li na stědrý den hvězdno, ponosou hodně slepice. H.

Hvězdnost, i, f. — hvězdnatosf.

Hvězdný n. siderický, od hvězd, hvězdyvý, Sternen-. H. jasnosť, Berg, paprslek, Us., znamení, Troj., den, měsíč, oběh, S. N., hodliny, čas, soustava. Nz. — H., hrězdanami osazený, besternt. H. nebe. Hlas., Rk. Vz Hvězdyvý.

Hvězdočet, a, hvězdlahář, e, m., planetník, Planetenleser. D.

Hvězdohled, u, m., Astroskop. Nz.

Hvězdojasný, sternklar. Rk.

Hvězdokam, u, m. Siegstein. Rk.

Hvězdokrytý, sternbedeckt. Koll.

Hvězdokupa, y, f. Sterngruppe, Sternhanen. Rk.

Hvězdolhář, e, m., vz Hvězdočet.

Hvězdonosný, sternentragend. L. H. nebe.

Hvězdopád, u, m. Rozk.

Hvězdopisek, sce, m. Astrograph.

Hvězdoprava, y, f., astrologia.

Hvězdopravce, e, pravec, vce, m., Astrolog. Jg.

Hvězdopravecký, astrologisch. Us.

Hvězdopravectví, n. Sterndeuterei, astrologia. Us.

Hvězdosbor, u, m. Sternenbild. Dch.

Hvězdoskumnosť, i, f. Prognostik. Rk.

Hvězdoskumný, sternforschend. Rk.

Hvězdoslov, a. -slovec, vce, m. = hvězdopravtec.

Hvězdoslovecký — hvězdoslovný.

Hvězdoslovectví, n. — hvězdarství.

Hvězdoslovný, astronomický, astronomisch. Techn.

Hvězdostolek, lku, m. Sternthron. Vidlist. —

Hvězdosvitný, sternbelenchtet. L.

Hvězdoš, e, m. Sternkraut; Löwenkraut. Rk. —

Hvězdoúdý, sterngliederig.

Hvězdovařka, y, f. Rostl.

Hvězdovatý, hvězdovitý — na způsob hvězdy, sternförmig. H. rostlina, věnec. Us., Jg. —

Hvězdovec, vce, m. Sternsäulenstein. Jg.

Hvězdověda, y, f. Sternwissenschaft. Rk.

Hvězdovitý — hvězdovatý.

Hvězdovka, y, f., astrantia Rostl.

Hvězdovlasý, sternhaarig. H. měsíč. Koll.

Hvězfový, hvězdný, Sternen-. H. čas (hvězdočasi, Sternzeit), S. a Ž., obraz, den, měsíč, rok, hradba (hvězda), nebe. 1572. — H. bylina, Sternblume.

Hvězdozel, e, m., das Sternkraut. Rk.

Hvězdoznalec, lce, m., der Sternkundige. Krok.

Hvězdoznalectví, hvězdoznalství, n., die Sternkunde. Rk.

Hvězdozor, a, m., Himmelschauer (mořská ryba).

Hvězdozorce, e, m. — hvězdař. Jg.

Hvězdozpyt, u, m., Uranologie, Himmelslehre. Rk.

Hvězdozytec, tce, -zřitel, e, m. = hvězdař.

Hvězdýš, e, m., radiarium, živočich hvězdoúdní, Meerstern, -fisch. Krok.

Hvězdýšokam, u, m., asteriolithon, zkanenlina z hvězdyšě, Asteriolith. Krok.

Hvizd, a, m., pták. Žid. — H., u, m., ein Pfeiff.

Hvízdač, e, m., ein Pfeifer.

Hvízdaček, čka, m. Sandläufer. Jg.

Hvízdačka, y, f., chvistačka, běhavka. Míti h-ku. D. Abweichen, Laxiren, Durchfall.

Hvízdźák, a, hvízdaček, čka, m., ein Pfeifer. — H., bělořit, piskiček, pták, Strandläufer.

— H., die Pfeifente. — H., u, m., hvížd, wurmstichige Haselnuss. Jg.

Hvízdání, n., das Pfeifen. V. Jezdec koně h-ním a hlazením rukou krotí. Kom.

Hvízdař, e, m., der Pfeifer. Veles.

Hvízdati, hvízdam a hvíždi, čes atd.; hvízdávati; hvízdnouti, dnul a dl, uti, pfeifen. — abs. Kosové hvízdaji. Us. — ko. — H. si pisníčku. Jg. — koho — hodně udeřiti. L. — na koho. Jg. Na psa. Us. — kde. Snadno v pustém lese h. Mus. Naučím tě v kostele h. (piskati). Jg. Počkaj, naučím fa po kostele hvízdat. Mt. S. V krku, v nose mu hvízdá. Us. — odkud. Než z kouta jen odkuds ze tmy ko (=jak) netopýrové hvízdaji (se ohlasují). Kom. — za kým. Za sousedem, aby počkal. — proč: hladem. Rad. zvíř.

Hvízdavý, pfeifend. H. kachna. Mus.

Hvízděk, dka, m., trasořitek, pliska. Bachstelze.

Hvízdnouti, vz Hvízdati.

Hvízný, pfeifend. H. vitr. Holy.

Hvízdot, u, m., das Pfeifen, (Gepfeife. D.

Hvížd, č, m., červivý ořech, taube, wurmstichige Nuss. V. Ani za h. sobě nevážiti. V. Věce za h. nestoji (za nic). Sych. H., koňská nemoc z přílisuého namáhaní pocházející, die Feifel. L.

Hvíždák, u, m., hvížd, leere Nuss. Berla kr.

Hvíždák, a, m., druh kachen, die Pfeifente. D.

Hvíždalka, y, f., písfalka, die Schwiegel. D. Má dobrou h-ku (umi dobre piskati). Jg.

Hvížděk, dka, m., der Baum-, Moosspatz. Us. —

Hvížděti, 3. pl. -dí, ěl, čení — hvízdati, pfeifen. — abs. Když se po hladké sanici jede, tedy to hvíždí. Ros. Jede se až hvíždí. Ros. Hvíždí ostra šavle. Č. — kde. Suńh zmrzlý hvízdi pod krokem. Koll. — H. — laxiren. Míti běhavku. Zlob.

Hvozd — Hydraulický

515

Hvozd, u, m., místo, kde se slad suši, v pivováře, die Malzdörre. Vz Slad. V. — II., hvozdek, dku. m., les. Harz, Hart, Wald. A když dlůho lesem jide, k velikému hvozdu přijde. Dal. H., les hustý, tmavý zvl. horský. Pt. H., les hustý a rozsáhlý. Brt. A když ve hvozd totiž v les přijde. Dal. Na pustém hvozdě. Jg. — II., na Slov. = hřeb, hřebik, Nagel. Jg.

Hvozda, y, m., chasnik hvozdieč, Malz-
dörrer, vulgo der Woschitz z čes. hvozdie?
Hvozdění, n., sušení, zvláště sladu. Vz
Hvozditi.

Hvozdičě, e, m. = hvozda.

Hvozdička, y, f., hvozdiček, karafiátek,
Nelkchen. Mus.

Hvozditi, vozditi, 3. pl. -di, il, den, ční, hvozdičati = sušiti, zvl. slad sušiti, děrně. — co kde: ječměn v pivováře na hvozdě.

Hvozdní, Wald-.

Hvozdnice, e, f., die Malzdörre. Us.

Hvozdno, a, n., místní jméno. Mus.

Hvozdový. H. dříví. Vz Hvozd. Jg. Dörr-
Malzdörr-.

Hy, interj. smíchu. Hy, hy, hy! — Hy
k pobízení konč: hy! Plk.

Hyacinth-us, a, m., jinoh Lacedaemon-
ský, jejž si Apollo zamiloval a touši hřeže
zabil, načež z krve jeho květina hyacin-
ty vyrostla. Vj. — H., jméno muž. v obecně
mluvě: Jacek, cka. — H., na Slov. jacek,
netopýr, Fledermaus. Jg. — H., u, m., břez-
nový květ, hylina, die Hiacynthe; drahý ká-
men (červenožlutý), der Hiacynth.

Hyacinthový, Hiacynthen-. II. barva, Us.,
květ. V.

Hyady, gt. Hyad. f., pl. z řec., dešťov-
nice, die Hyaden, sedmero hvězd činěních
hlavu zuamení nebeského býka. Vj.

Hyba-s, uta, m., syn Atlantův, bratr Hyad. Vj.

Hyb, imperat. slovesa hýbi m. hýbám.
Hyb odtud. Packe dich. Na Mor. — 2. Hyb.
u, m., z něm. Hieb, jizva, Narbe. Vus. —
H., hyby míti = svížuňm býti. Kb.

Hybací, Bewegungs-. H. kolo, Getriebe.
Sedl.

Hybadlo, a, n., nástroj k hýbání, Bew-
gungswerkzeug. — H., důrod myslí hýbající,
Beweggrund, Motiv. Cit. je pravé a jediné
h. celé bytnosti naši. Mus. — H., droždi,
kvasnice, Hřeš. Us. Semil.

Hybaj = táhni, pack dich. Us. Vz Hýbati.

Hybanec, nce, m., ém Hieb, Schlag. Rk.

Hýbáni, i, n., das Bewegen, die Bewe-
gung. V. Mocni json k h. lidskou myslí. Jel.
Úmysl její v ustavičném jest h. Troj. — H.
bouře, zbouření, Aufruhr. D.

Hýbanina, y, f., Gewühl, grosse Bewe-
gung. Rk.

Hybatel, e, m. Der Beweger.

Hýbati, hýbám, imperat. hýbej, ale držíelo
se také: hybaj. Kamp. Ostatné vz Hnouti.

Hýbavosť, i, f., die Beweglichkeit. D. Vz
Hybnosf.

Hýbavý, bewegend. H. moc, příčina, nerv,
žila = hýbající; 2. pohybný, beweglich. H.
moře. Jg.

Hyberňácký, vz Hibernácký.

Hyberňák, a, m., lépe hibernák, ein Hi-
berner. Vz násł.

Hyběti, 3. pl. -běji, čl, ční, pohyběti =
pojíti, zahynouti, umkommen, zu Grunde
gehen. Hybief bude lapkám i panóm. Hus.

Hybísek, skú, m., Eibisch, rostl. Rk.

Hykbavý, elastický, elastisch Na Slov.

Hybkosť, i, f., rychlosf, Geschwindigkeit.
Bern.

Hybký, hebký. II. prut. Tahl. Hybký jako
trsf. Mt. S. Geschmeidig, biegsam. — H.
krepký, rychlý, behend, flink, schnell. Bern.

Hýble, vz Hebl.

Hyblivka, y, f., lépe: nestoj, perpetuum
mobile. Světoz.

Hyblivosť, i, f., vegetatio, Regsamkeit.
Lex. vet.

Hyblobilis, Lex. vet., rührig,
regsam.

Hybnosť, i, f., svížnosf, nrstnosf, flinkes
Wesen. Jg.

Hybnouti, bmul a bl, utí, hnouti, bewegen.
— s čim: s vojskem. Us. — koho čim —
uteriti, einen Schlag geben. Us. Ostatné
vz Hnouti.

Hybný, svížný, nrstný, flink, hurtig. Jest
hybný. Us. — Ironicky: Tys hybný (= vá-
havý)! Jg.

Hýbojevný. H. desky, stroboskopische
Scheiben. Ck.

Hybooký. Hybooci kývoši. Krok.

Hybostroj, e, m., Elektromotor. II. Rit-
schievů, Pagevů, Jakobiův, Grüelův, Krebsův,
galvanický. Ck.

Hybozpyt, u, m., Lehre von der Bewe-
gung. Mus.

Hycel, ele, m., z něm. Hitzel, Hundsfänger,
pohodný. Aby se takových rovně co psi
hycely varovali. (Gl. 76. (Krab.)

Hycliti, il, en, ení; hyclovati = psy chy-
tati, rasem býti, Hunde fangen. Th.

Hyclovství, n., die Schinderei.

Hýčkatí, hýčkavati; konečši, rukama
houpati, schaukeln. — koho na čem: dítě
na rukou. Us. — se = houpati se. Jg.

Hyd, u, m. = ohyda, ohyzda, Scheusal,
Abscheu. L. — H., a, m., na Slov. 1. hmyz,
Ziefer. Insekt, Bern.; 2. drubež. Geflügel.
Plk.

Hydař, e, m., krosnář, drůbežník. Geflü-
gelhändler. Na Slov. D.

Hydařka, y, f., Gefügelhändlerin. Jg. Na
Slov.

Hydasp-es, a, m., řeka do Inda vtékající.

Hydepark, u m., ang. (heidpark), králova
obora v Londýně. Rk.

Hydina, y, f. = hyd. drůbež, Geflügel.
Na Slov.

Hydka, y, f., Hedwig. Jg.

Hydливý = hyduň.

Hydný = ohyzdňý, skaredý, KB., hässlich.

Hydra, y, f., vodni had. Wasserschlange.
H. lernejská, potvora báječná, mnohohlava
sán, již Herkules potřel. Vj.

Hydrat, u, m. H. bavytu, drasla, kyseliny
(antimoničné, octově, sirkově), kysličníku (bar-
natého, beryllitého, cetylnatého, draselnatého,
ethylnatého, fenylhatého, methylnatého, sod-
natého, železitého), strontnatý. Kh. Wasser-
verbindung, Hydrat.

Hydraulický, z řec., vodařský. toko-
merský. Rk. Hydraulisch.

33

516

Hydrogeologie — Hypochondrista.

Hydrogeologie, e, f., z řec., nauka o tvo-
ření země vodou. Rk.

Hydrognosie, e, f., vodoznalství; znání
vodstva zemského. Rk.

Hydrograf, a, m., z řec., vodopisec, Wasser-
beschreiber, Hydrograph. — Hydrografická
mapa, mapa vod zemských. — Hydrografie,
e, f., popis vod, vodopis. Rk.

Hydrokefal-on, -a, n., z řec., vodnatost
hlavý. Kopfwassersucht. Rk.

Hydrologie, e, f. Wasserkemtniss.

Hydromantie, e, f., vodoprava, očista
vodon, z řec. Rk.

Hydropathie, e, f., z řec., léčení vodou.
Rk. Wasserheilkunde. —

Hydrop-s, a, m., z řec., vodnatý. Rk. Der
Wassersüchtige.

Hydropsie, e, f., z řec., vodnatost. Rk.
Die Wassersucht.

Hydrostatika, y, f. Wasserwügekunst.

Hydrotechnika, y, f. Wasserbaukunst.

Hydru-s, nta, m., hlydrunt-um, a, n., mě.
v Kalabrii, nyní: Otranto. Vj.

Hyéna, y, f. H. skyrmitá, žíhaná. Die Hyäne.

Hyetografičký, desfopisný. H. mapa. Stě.

Hyetografie, e, f., z řec., desfopis. Stě.

Hygroskop, u, m., vz Vlhkomér.

Hýkání = hlaholu hy opakování, chech-
tání. Výb. I.

Hýkati (hekati); hyknouti (Šf. hýknouti),
knul n. kl. uti = tuze se diviti, vor Verwun-
derung aufrufen. — nad čím. Rybay, Koll.
— Hýkati, pokašlávati, hüsteln. Mřk.

Hýkavý=hýkající. H. tohajka (ptáčí).Presl.

Hýl, a, m., pták, der Gümpel, Rothlink.
O to je h! C. Chytá hýly. C. Lepsí h. už
motýl. Pk. — H. na nose = ze zimy. Má na
nose hýla (má omrzlý, červený nos). C. Chytil
hejla na nos. Jg. Druhdy v březnu i h. na
nos se posadí. Pk.

Hýle, e, f., vožik na 18ctn. rudy (v horn.). Penéz na hýle mivali. Pam. Kut. 35. Z něm. Höhle im Bergbau, ein Traggeschirr.

Hyll-us, a, m., syn Herakleív.

Hýlovec, vz Hnilovec.

Hymen, a, m., z řec., bůh manželství. —

H., u m., píseň svatební. Hochzeitsgedicht.
Hymett-us, a, m., hora attická mramorem
a medem prosluli. Vj.

Hymna, y, t., z řec. Hymna (têproz) Ře-
kům znamenala chvalozpév na počesť bohův
a bolatýrn při slavnostech s průvodem hudliv
zpišaný. My označujeme tím jménem ody,
jichž obsahem jest chvála boží. KB. Vz Bz.
Spůsobové basniectví str. 14. H. národní.
Rk., Hd.

Hyn = tamto. Kat. 757. Hle bratre. hyn
pravdy kraći. Dac. Vidís je hyn stojícě. Cth.
Viem, ež vieš hyn Katerinu, ana v kraji
smutna chodí. Kat. 756. Na Slov.: hynta,
hyntaně. Mkl. S. 82. Na Mor.: hen, henkaj. Bz.

Hynče, vz Hynek.

Hynčin, a, m., Heinzendorf, u Olomouce.
Mus.

Hyndrovati, z něm. hindern (hemmen), překážeti, V.; schimpfen, verhöhlen. Aqu.

Hynek, Hyneč, Hynče, Hynčík = Heinrich, Heinz, Jindřich, V., šp. m. Ignace.

Hynkumklinkum! = halabala. Děla to
h.-k. Us.

Hynky = hen.

Hynouti, hynu, hyň, -na (one), ul. uti =
obraceti se v niveć, tratiti se, umkommen,
zu Grunde gehen, vergehen, untergehen, ver-
kommen, verderben, schwinden; škodu nésti,
Schaden leiden. Jg. H. m. hybnouti, b před
n se vysouvá. Vz Gebanurovό Hláskoslovi
str. 111., 140., 142., 145. — abs. Hyne, eo
netrvá. Kom. Kresťanství hyne. D. Pane, za-
chovej nás, hynene. Jg. Již hrubě hyne
schází). Ros. Hyne lev, že nemá loupeže.
Br. Nadeje klesla, pomoc hynula. Vrat. Hlyne
má paměť. Jel. Dobyték hyne (padá, mře).
Jg. — v čem: V dobrých mravech hynuli.
Br. Ve své živnosti hynuli. Ros. H. v neči-
stofách. Kram. Aby církev v ničem, co jí
nadáno, nehynula (škody neměla). Kom. —
čím: hladem h. D. Hynouti hladem, pra-
nouti žízní, nýti láskou. Sm. Válkami a
mory zhynouti. Háj. 3. Casto lidé hynou kle-
vetníků vinou. C. Ten pán hyň eti svů.
Ferd. zř. H. hořem. Ml. H. hladem a žízní.
Mudr. — od čeho: od meče. Br. — na
čem: na statech, Zlob., na síle, na živno-
stěch, V., na eti a zboží. Výb. Země vál-
kami na lidech i na statech hyne. Let.
118. H. na zdraví. Bl. 35. Ti obadva na své
eti hyněte podlé zapsání desk. Ferd. zř. (Pr.)
— při čem, kde. Velmi rádo vlastní při
cizím hyne. Jg., Lb. — oč. Já tu o mnoho
set hynu. Jg. — po čem. On po tom jen už
hyne (touž sílně). Jg. — kdy. Po smrti
otcově vše hyne. Ml. — za kým. Panna
Zuzanna hyne právě za Cnotlivským (umíra,
prahme). L.

Hynšt, hynšt, z němec. Hengst, zastar.
Půh., St.

Hyntov, u m., Prachtwagen. Na Slov. Rk.
Hýp, u m., hýpa, y, f., v již. Čechách
— něm. Hieb, vz Hyb. Kts.

Hyperbolický, z řec, nadbytečný, Ný, přehánivý, přehnaný, Rk., übertreibend.

Hyperbola, y, f., z řec, přehnanosť, řeč-
nické zveličování. — Hyperbola, nadszinka,
nadsazuje do velika i do mala, kladouce za
výraz vlastní, myslénce příměrený, výraz
jiný buď nad míru zveličený neb uskrovněný.
Vlastní podstata hyperboly v tom záleží, že
na označenou neurčitěch a neurčitelných
pojmů jakostných a kolikostných volí výraz
určité a názorné: Lze, až se stěny rozstou-
paji, až se mu od huby praši. Nemám
hrdelénka, ako som mávala, keď som za-
zpieváta, hora se lámala. Zpév. II. 377. Vysel
predo dvere, slzy mu padaly, na drobném
kamení jamky vybíjaly. Zpév. I. 182. (KB.
241.). Vz také v Zk. Ml. II. 172.; Mk. Ml.
294.; Mus. 1844. str. 432. Hyperbel. — H.
c math., nadbytnice. Querkegelschnitt.

Hyperboloid, u, m.

Hyperion, a, m., jeden z Titanův.

Hyperkatalektický vers, nadbytečný.
Vz Vers.

Hypochondrický, těžkomyslný, mil-
süchtig, schwermüthig.

Hypochondrie, e, f., z řec., těžkomyslnosť, Schwermüthigkeit.

Hypochondrista, y, m., dle „Despota“,
ein Milzsüchtiger, Grämling, Schwermüthiger.

518

Ch.

Jak se ch vyslovuje, o tom vz H. — Ch jest hláška hrdelná, vz Hláška. — Souhláška ch píše se v nejstarší čestině hlášon h, na př. v R. Zel. bih, hladne, hlemca — bych, chladně, chlemca; v Ev. sv. Janá: abihu, behu, hlapi — abychu, béchu, chlapi. — Vedlé toho nalézáme výjimkou též spřěžku ch, ale teprv v 12. stol. na př. v list. z r. 1131. — Vicapech — Vyčapech, Velpridech — Velpridech. — Od poć. 13. stol. do Husa píše se pravidelně ch; jenom z počátku této doby známe několik výjimek, kde psána jest způsobem doby předělé literon h, totiž: meh, duha, Voytěch, Oldrih, Woiteh — mech, ducha, Vojtěch, Oldřich, Vojtěch. — Za doby Husovy a Bratři píše se hláška ch spřěžkou ch. — V pravopise nynějším vyjadřuje se souhláška ch spřěžkou ch. Ozval se ovšem proti ni skladatel brožurky, — (O počátku a proměnách pravopisu českého: 1828. str. 13.) a Jg. v. Belenuchtung der Streitfrage (1829.), po-ukazujice k tomu, že by ani tato hláška spřěžky nepotřebovala, by literon jedno-duchou vyjádřiti se mohla a Hanka (v Pra-lopise, 6. vyd. str. 99., takovou jednoduchou literu h vymyslił, ale opravu ta neujala se. Gb. Přispěvky k historii českého pravopisu a výslovnosti staročeské. (Spisů musejník c. 117.; r. 1872.) Str. 28., 122., 194., 266. — Hláška ch vznikla přetvořením sykavky s v eh. — a) V lok. pl. na ch m. vysky-ťajícího se v sanskrite a jiných starých ja-zyčích s anec š: vdová-ch, vleie-ch m. skr. vidhavá-su, vrke-su, lat. vidui-s, lupi-s. Zbytky tohoto prastarčho lokalu zachovaly se v míre dosti hojně v strěces. v místních jménech, jako u: Polás m. v Polanech, bez předložky: Doláš, Lužáš, Lubčís, Topoláš atd. m. v Dolanech, Lužanech atd. (Výb. II. 32.; Mus. 1847. I. 49; II. 133.); sry: nás. vás (lok.). — b) V končočkách strěces. a strsl. polominatcho a minulého času s ch m. a vedlé s. š, o níchž obsírně a všestranně pojednal p. sg. v Mus. 1847. II. 143. — 176., na př. strěces. nesech, nesechové, nesesta, nesechony, neseste, nesechu atd. strsl. nesoch, nesochově, nesosta, nesochom, nesoste, nesose. Ht. Zv. 105. Sry. řec. aor. ětvābā, ětvagāta atd. Vz -ech a Listy filologické II. 228. — c) V mnohých jiných slověch, jako ucho, lat. auris m. ausis. Lisatí — lichotiti, misiti — michati, lit. sansas — suchý, dausas — duch atd. Vz Gb. Hl. 101. Potom vzniklo také z hlášky k: lat. capere — čes. chopiti, chápati; řee. zaoxos, ovoce, čes. chrpa, charpa; lat. culmen — čes. chluu. Zk. — Z f: kruchta, juchta m. něm. Gruft, Juffen vedlé Juchten. Ht. Zv. 85. — Vz Gt. Fl. 116. — Ch strídá se (vz Strídaní, H. K.). — a) s: h: chřbet — hrbet, chřtan — hřtan, křehcký — křehký, chyřiti m. častějšto hýřiti, chna- tati i šmatati vedlé lunatati atd. Ht. Zv. 105., hu-četi — chučeti — fučeti, hrčeti — chrčeti frčeti, Zk., hranoštaj — chramosteji, Gb. III. 108; ve vých. (Čech.: chlemejžd' (hlemýžd). Slovák trencanský má: hladek, tihý m. chla-dek, tichý. Hš. Vz Sh. lit. str. 80. — b) s: k: Kristus z Christus, korouhev z strč. cho-

rúhev, chor vedlé kůr z rec. zágač, chrástat vedlé krástat, slov. chren vedlé čes. křen; v obecně mluvě: vichýř, skovati, m. vikýř, schovati, Sh., chatrě — katře; zvl. pak v jíz. Čech. klochati, lochtuse, dochtor, prachti- kant, křtán (m. kloktati, lokruše, doktor, praktikant, chrtán), Kts.; ve vých. Čech. a na celé Mor. (Brt.): lechati m. lektati, Jir., v Krkon.: prachtikant, vochabulář, korela m. praktikant, vokabulář, cholera. Kb., Sh. — c) S: s: abychme — abysme, chlopati, slopati, chrčiti — scáti, chleptati — sleptati, Zk.; hlv. v již. a vých. Čech., Jir., sepmouti — chéipnouti. Kts. — d) Kromě toho se střídá s: tr: bratr — brach, kmotr — kmoch, Petr — Pech. Mk. — e) Ve vých. Čech. s: c. Vz C. — f) S f: fučeti — hučeti, chučeti, slov. fuják, fujavice vedlé chuják, chujavica. Ht. Zv. 85. — Ch se přetvořuje na přem stupni v: s, na druhem stupni v: š. Vz Sykavky, Hrdelnice, Rozlišování. — V ko-renech a pnech v: s, š. Sr. chmouřiti — šmouřiti, češrati — češrati (zastr.), choditi — sed, chramostiti — šramotiti, chmátnouti — šmatnouti, chlepati — slepati, mrus, zach (terror) — čes. žás v úžás. chrčiti — scáti, chatré — strsl. šatříb — slov. šiator atd. Ht. Zv. 99., Kts. — Ve vnočení a ohýbáni slov měni se 1. ch v nočocěni před měk-kymi samohláskami a některými příponami po zaniknutí žádšiho š asi od 13. stol. v: S: Čech — Cesi, strěcha — na strěše m. strěces. Cesi, strěsě. Ht. Zv. 101. Vz Gb. III. 109. — 2. Před ia, ie, i (m, ii), ia a před povstálymi z nich novočeskými e, i, jest přetvořováním hrdelnice ch v š pravidlem (ve tvoření pod-statných jmen zen. redu na -a m. pr岳tního -ia, v indikat. a imper. prae. atd.) — duše m. duchia, páchati — páchiu, novočes. duše, pási (pášu. Ht. Zv. 101. Vz Gb. Hl. 110. — 3. Z či-stých samohlásek o každé zvlášť musi být řeč: a) před původním e i před e a stojícími m. strslov c a b ch přechází v š, na př. ve voká. sg. mase.: duch — duše. Ht. (102.), mniše. Schl. V mníše (-ete), m. Slov. mniša m. mniché od mnich. Ht. 102. — Pozn. Před e v instr. sg. mase. seneměni, poněvadź e vzniklo z: a, b: duchem, mnichem. Mkl. — b) Před: i, í: 1. c ohýbáni slor v: s, od počátku 14. stol. v: Š m. s: a) v nomatin. a rokat. pl. substantiv (a adj.) znamenajících živé bytosti: mniši, hoši, tiši, hluši, lenoši (m. mniši, hoši, tiši atd.; sr. bůh, bozi, pták, ptáci — b) V lok. pl. mase. jmen podstatných: hošich, mnišich, lenošich. Vz Gb. Hl. 109. — c) V 1. os. sg. a 3. os. pl. prae. dýchati — dýši, dýší. Ht., Mkl. — Poznam. V obec. mluvě v nominativu a vokat. pl. hlavne při některých subst. a při jménech přidavněch se ch neměni v: s: duchy, Sun, hluchý hoši, suchý lidi m. hluší hoši, suši lidé. Sh. — 2. Ve tvoření slor v: S: mrecha — mrisina, mnocha — maceosin, Ht. Zv. 102., Kt. (Slováci znají také: macechin. Hš.), ušitý, usice (moucha), ruch — rušiti, Gb. III. 109., moucha — muši, pastucha — pa-stuši, orech — orešina, ucho — ušný. — c) Před ě: a) v ohýbáni a ve tvoření přislovck

522

Chasa — Chechtati se

který se v pruské valee r. 1866, u Podola
(bliže Turnova) statečně bránil a tamté
skoro zničen byl.

Chasinec, nce, m., čeleduník, Gesindstube.

Ch. v lepsích hospodách pro chasu od-
dělená senkoyna. Gesindschenke. Us.

Chasní, Gesinde-

Chasnictvo, a, n., chasníci.

Chasník, a, m., Dienstbote, Geselle,
Busch. Ch. mlynářský, sladovnický (čele-
din). D. — Ch. na Slov. =mládenec. Jung-
gesell. D.

Chasovní, obečný, Pöbel-.

Chata, y, (chat, i), f. Na vých. Mor. =
chatř. Také u Domazlic chalupa. Er. P. 336.

Chatouille, fr., (šatulj), Geldkasten, ška-
tule, schrańka na peníze.

Chatra, y, f., co bydli v chaté. Vz Chata.
Sběr., luza, laje, chasa. Pöbel, Gesindel. Ch.
lidu. Kom. Ze ne leda chasa a sběř, ale
sami sousedě. Bi.

Chatrě, e, f., katrě, chatrěe, katrée, e,
chatrěka, katrěka, y, f., chatrný, nízký a těsný
domek, cíne schlechte Hütte. Bauernhütte.
V. Může se i v bídne chatrči velký muž
naroditi. P'k.

Chatrně, chaterně. V. Schlecht, gering.
Ch. se nositi. Us.

Chatnec, nce, m., otrhanec, bídak, ein
armseliger Mensch. Jg.

Chatrňěti, něji, čl, ční, chatrnivati. V.
Proto děnné chatrnis, že jsi příliš choulo-
stivý. Sych. Schlecht, armselig werden.

Chatrnik, a, m. — chatrnec.

Chatrnosť, chaternosť, i, f., Schlechtig-
keit, Armseligkeit, schlechte Beschaffenheit.
Ch. zboží, plátna (špatná jakosť). — Ch.
šara a řádu (neslovutnosf, Unberühmtheit).
V. — Ch. doma (zlý stav, sklonnoske
shóření). D. Baufälligkeit.

Chatrnůstka, y, f. Bagatelle.

Chatrný, chaterný, chatrníčký; komp.
chatrnějsi; adv. ně, něji. — Ch. = špatný,
malý, nepatrný, sprostý, unerheblich, scho-
tel, unbedeutend, schmal, schäbig, schlecht,
gering. Jg. Ch. střecha, šat, sukno, večer.
Ros, služba, pověš, živnosť, Jel., domek,
stavení, katrě, příčina, hospodárství, víc, V.,
kázání, oběd. D. Byť chatrnějši, nejchatr-
nejši, příče lášky děřek nejlaskavějši. C.
— Ch. = neslovutný, unberühmt. Vás buoh
chatrný buoh jest. Pass. 881. Z rodu chatr-
ného poslý. V. Z chatrných rodičů pochá-
zeti. Auct. Chatrný člověk proti vzácnému. Br.
— Ch. mysł; člověk chatrné mysł, chatr-
ného srdec — bážlivý, furchtsami, feig. Jg.
— Ch. dum (na shóření, šat (obnošený),
drácí, člorék (nepevného zdraví). Jg., V.
Chattové, kmen germanský. Vz Chattové
v S. N. III. 1043.

Chauveau, fr., (Sodó). teplý nápoj z vina,
cukru a vajce. S. N. Glühwein mit Eiern
und Gewürz.

Chaukové, kmen germanský, vz S. N.
III. 1044.

Chaussée, fr., (šosé), silnice. Strasse. Rk.
Cházeti, zeji, el, ení, cházivati, nyní jen
složené (přicházivati, přicházeti). Cházievá
jelen s krisnýma rohama. Rkk. 26.

Chbez, vz Chebd.

Chbez, vz Chebd.

Chbu, vz Cheb.

Chechta, y, t., poduška pod děti.
Seichbett.

Cheanky, lépe: scanky. Vz Ch.

Chečtí, lépe: sciti. Vz Ch.

Cheemy, cheme. Kat.

Chečni — chtění. Tkadl.

Cheieti, chěti vůli mítí. Zúřá lení i ne-
bude chěieti pracovati. St.

Cheipnouti, lépe: scipati, scipnouti, skapa-
pati. Vz Ch.

Cheut = chetf. Kat 1539., 1542.

Chě, m. šf. v obec. mluvě střednich a jiho-
západních Čech: chěstí (stěstí), chěcebet
štebetati). Vz Sě.

Chěstí = stěstí, u Domazl. Vz Ch.

Cheb, Heb. gt. Chba, Hba, v obec. mluvě:
Cheb, u, m., mě, v severozápadních Čech.,
Eger. — Cheban, a, m., lépe: než Cheb-
can; vz -an. — Chebský.

Chebd, ù (na Mor. chebz, chbez, u, m.,
chbeza, chabzda, y, f., chebdí (v obečen
mluvě kbedí, chbedí, bejdí, u., zemský bez,
bezu podobná bylina, Attich. Niederholder.
Jád. Ros. — Chebd, skynuté tésto jako
chebdi. Us., Jg.

Chebdina, chebdinka, y, f. chebd. —
Chebdiny, pl., ovoce z chebdí, podobné
bezinkám, Attichbeere. Us. — Jg.

Chebětí, chěbětí, n. — chěbdí. Attich.

Chebdový, chebdový, Attich. Ch. ja-
hůdky, Ros., voda, Krab., kořen. Jád.

Cheblat — zajikati se. Llk.

Chebský, ze Chba, Eger. Vz Cheb. —
Ch., nestydatý, muverschämt, keck. Gl. 77.

Chebulie, c, f., Mondsamenkraut. Rostl.

Chebulovina, y, f., Pierotorin.

Chebz, vz Chehd.

Chebzi = chěbdí, vz Chehd. Kn. lék.

Chebzinka, y, f. bezinka, Holunder-
blüthe, -beere. Us.

Chebzový, z chebzu, bezový, Holunder-
Ch. kořen. květ. D.

Chef, fr., (sét), hlava, náčelník, předsta-
vený; en chef (an sét), nejvyšší; général
en chef.

Chech, chych, u, m., tichý smích, checht,
das Kichern. L. Vz Chechot.

Chechkost, i, f. sprým. Traet.

Chechlati — soustati, wetzen, reiben. Jg.

Chechot, checht, u, m., chechtání se. ver-
stecktes Lachen, Gekicher, das Kichern. Strhl
se náramý smích a checht. Hlas. S chech-
tem vypravoval, že ... Syeh. Chechot, checht
věstí. Jg.

Chechotati — chechtati.

Checht = chechot.

Chechta, y, chechtač, e, chechták,
chechtal, a, chechtáček, chechtálek,
chechtoun; chechtoň, č, chechtoněk,
ňka, m. Tys chechta. Jg. Ein Kicherer.

Chechtání, chochtání, chochotání, cho-
chotání, das Kichern, Gelache, lautes Lachen.
Jg. Protivní sobě jsou: smích a pláč, chech-
tání a kvílení. Kom. Že veliký smích a roz-
ličné chechtání od duchů zlých v tom lese
bylo. Hláj. — Jg.

Chectanice, e, f., Gekicher. Rk.

Chechtati se, chechtám a chechci se;
chochotati, chochotati; chochtati, chochtám

Chechtati se — Chladici.

523

a chochei; chechtávati, chechotávati, chechtávati; chechtnouti, tnul a tl, uti - smáti se utajeně neb nemirně, kickern, laut lachen, kichern. Jg., V. Chechtati se z kor cha (vyřazu smějčího se), Sf., od hlasu smějčího se heche! Ch. Blázen se nahlas chechee. Syr. Zasmáti se, mravněho jest obyčej; chechtati se, nedzlovorila věce jest. Kom. Dochechtati se čeho: domluvy. Ros.

Chechtavosť, i, f., Laehsucht. Jg.

Chechtavý, smavý, wer gern kiecht. Jg.

Chechtna, y, f., Kicherin, Lacherin. Rk.

Chechtón, ě, m. = chechta; 2. Laehmöve. Rk. —

Chechtoun, a, m. = chechta.

Chelčiětí bratři, privrženci učení Petra Chelčického (1390.-1460) Vz Gl. 77.

Chelno, a, n., město v Prusku, Kuhm.

Chemický, á, č, co se vztadujte k chemii. Ch. analysisa, atom, bílení, červení (n. anglická), harmonika, inkoust, příbuznost, rovnomocniny, vzorce; apparat, dej n. pochod, hučl, laboratorium, modř, názvosloví, operač. preparat n. lučelmina, proporce, rozřezadlo, zeleň, znak či znamení. Vz o tom více v S. N. III. 1051.

Chemie, e, f., lučba, nauka o slučování a rozlučování prvků. Rk. Ch. nauka o složení hmot, jak jsou složeny a jak se skládaji. Chemie vseobecná (theoretická, podrobná (specialní), rozhorná (analytická), neústrojna (neorganická, nerostná), ústrojna (u) rostlinna n. fytochemie, b) živočišná nebo zoochemie, p) přáníyslnická, lékařnická, lékařská, soudní, pysiologická, pathologická, hospodářská n. rolnická. O tom a o dějinách chemie vz S. N. III. 1052.

Chemik, a, m., lučelník, chemiker.

Chemisette, fr., (snišet), košilka, náprsnice, Rk., svrchni košilka. S. N. Halbhemd, Vorhemdchen.

Chemlati se, sich reiben. Svině se chemlaji (se drbaji). D.

Chemlovi, n., chrasti, Gesträuch. Um. les.

Chenille, fr., (snylj), kulaté aksamitové n. hedvábné šnurky. Rk. Sammelschmürchen.

Chepstvi, n., Unverschäntheit. Gl. 77.

Cher, fr., (šer), milý; mon cher (mon šer) = můj milý; ma chère = má milá; cher ami (šerami), milý příteli.

Chersones-os, a, m., řec. = půlostrov. Chersones thracký; ch. taurský (nyní Krim); ch. zlatý (v Indiá nad Gangem), nyní Malakka; ch. cimbrický, nyní Holštýn, Slesvik a Jütland.

Cherub, cherubín, a, m., z hebr., andel, der Cherub, Flammenengel.

Cheruskové, kmen germanský, vz více v S. N. III. 1060.

Chevalier, fr., (švalje), rytíř, šlechtie, kalář. Rk. Ritter.

Chevauxlegers, fr., (svóležé, v obec, mluvě švališaři), byli lehći jezdci, lehká jizda v některých armádách; měli bambitky a šavle. V Rakousku byli r. 1851. v hladý přeměněni. Čsk.

Chicane, franc., (šikán), úskok, týráni: schyvalni, zlomyslné působení nesmáži. S. N. Kniff, Rechtsverdrehung, Spitzfindigkeit, Ränke.

Chiffonière, fr., (sifonjer, sifoniér), skriné, armara, prádelník, satánik. Lade (zum weißen lichen Putz).

Chiffre, fr., (šifr), znamka, které se místo obyčejných písmen při dopisování užívá tak, že listu sířami psaného nikdo bez klíče čiští nemůže. Vz více v S. N. III. 1065. Schriftzeichen, beliebiges Zeichen statt des gewölmlichen Buchstabens.

Chili (Cili), republika v jižní Americe. Vz více v S. N. III. 1065.

Chimaera, y, f., z řec. V mythologii řekč. nestvůra, ohén soptící; měla hlavu lvi, tělo koží a ocas dračí. Ein fahelhaftes Ungeheiner. — 2. Ch. (v heradrice) neprírozená stesaveni při vyobrazení zvířat k. pr. lidská hlava na těle zvířečin. — 3. Ch. marně bloznění, omam, přelud, vůbce to, čehož skutečně není, Hirugespinst, Luftgemälde, Eibildung. — Chimaersky, preludny.

1. China, y, f. (China. — Chiňan (Chīan), a, m. — Chinsky (Chinský). Vz více v S. N. v článku: China.

2. China, y, f., Chinarinde. Rk. Vz chyna.

Chinan, u, m., chinasaires Salz. Rk.

Chinany, pl., n., Chinasadze. Rk.

Chiník, u, m., Chinarinde Rk.

Chinin, u, m., chinovina, y, f. Chinu. Rk.

Chinový, Ch. kůra, koren, kyselina. Rk. China.

Chi-os, a, m., ostrov v moři aegaejském. — Chijan, a, m. = Chiskyj.

Chir, u, m, pověst; chirný, prosluť, pověstný. Na Slov. Vz Chýr.

Chiragra, y, f., z řec., dna v rukou, sučé lámáni. Rk. Gicht in Händen.

Chiromantie, e, f., z řec., rukoprava. Rk., rukověstba, věstení čadáni) budonenosti života z jistých čar po dlaní. S. N. Wahrsagerei aus den Linien der Hand.

Chiron, a, m., syn Saturnův, z Centaurův nejmoudrejsjí, v léčení zkoušený, učitel Herakleův, Aeskulapův, Achilleův atd.; později ve hvězdu proměněn. Vý.

Chirurg, a, m., z řec., ranhojić. Wundarzt. — Chirurgický, ranhojický, wundärztlich. — Chirurgie, e, f., ranhojiti, staroć, ranné lékařství. Wundarzneikunst.

Chj. Ch se směždovalo s j v ja, je, ju v hustšť sykavku: š: ducha (duše) m. duchja.

Chischi, zastr. vz Chýška. Gl. 77.

Chiztotne, zast, vz Cistotné. Gl. 77.

Chlabiti, sanft wundt. Na Slov. Rk.

Chlad, u, chládek, dku, chládeček, čku, m. = Ch. studeno, die Kühle. D. chladu sednouti. Gńd. V chladu pod loubimi sédime. Puch. V chladu státi. = Ch. stín, Schatten. Položil se do chládku. Ros. Sedni si tam do chládku, tu je slunce. Us. V chlu odpočivati. — Ch. = vězené, Gefingniss, Kerker. Seděti v chládku. Us. = Chládek za ranni, večerní doby, také: chlady, pl. Morgen- oder Abendkühle. Musíme za chládku jítí, za dne slunce páli. Jg. Vz Gl. III. 125. I v létě bývají veliké chlady. Da.

Chladák, u, m., chladici kotel, Kühlkessel.

Chládek, chládeček, vz Chlad.

Chladici kád, pce (chladník), Jg., masf., D., nádoba, Šp., obkladek, štok, nápoj, kotel, stroj. Vz -ici. Kühl-.

524

Chladič — Chlap.

Chladič, e. m., der Kühler, Kühlapparat. Jg.

Chladička, y, f., die Kühlerin. Jg.

Chladidlo, a, n., ein Fächer, Kühlwerkzeug. — Ch. — Abkühlungsort. Plk.

Chladina, y, f., kühlender Ort. Plk.

Chladírna, y, f., ku př. v pivovarech, kde pivo na štokách se chladí. Abkühlungsort. Da. —

Chladitel, e. m., Kühler. Us.

Chladiti, 3. pl. -dí, chlad, -dě (íe), il, zen, ženi; chladivati, kühlen. — co: pivo, D., hromadu uhlí. Vys. — co komu. V letě mi ho nechlad, v zimě mi ho nehřej. L. — co, koho, se čím: koho kyjem, Papr., Rad. zvíř., mysl vínem. L. Nenušívěl zlým cizím se chladí. L. — se. Oblaka se chladí. D. Chladi se (nebe, povětrí — býška) se. D. Chladi se tam (počíná tam býti chladno). — eo kde: pivo na ledě, v studeném sklepě, nále ledem, při ledě atd. ch.

Chladivý, chladící, kühlend. Ch. borek. Č.

Chladnatost, i, f., chladnost, die Kühle. Ros.

Chladnatý, zimavý, chladný, kühl. Ros.

Chladně se k někomu chovati; ch. někoho uvítati, odbyti; ch. odpovídati, jednati, něco konati. Kühl.

Chladněti, žl, čni, kühl werden. Rk.

Chladnice, e, f., chladnička, chladnik (chladné místo k uschovávání věcí), ku př. chladicí sklep, ein kühler Ort; 2. chladicí štok v pivováře, Kühlstock; chladná lžení, Kaltbad. V. — Jg.

Chladnik, u, m., chladníček, čku, m. = chladníce; 2. pívnice, Bierkeller, Rus.; 3. v hůtích = chladicí pec, Kühlofen, Jg.; 4. chladicí nápoj. L. — Jg.

Chladno, kühl. — Ch., a, n. a pl. chladna = studeno, die Kühle. V. Dnes je chladno. Tato chladna nemůže nic růsti. Us. — Jg.

Chladnokrevnost, i, f., Kaltblütigkeit, Phlegma. Jg.

Chladnokrevný, o zvířatech. — Ch., bez bezně. Ch-ným při něčem zůstáte. Nt. Vz Chladný. Kaltblütigkeit, phlegmatisch. Jg.

Chladnomyslnosť, i, f. Kaltsinnigkeit. Rk.

Chladnomyslný, kaltsinnig. Rk.

Chladnosť, i, f. Ch. mysli. Kaltsinnigkeit. D.

Chladňoučký, chladňouký, etwas kühl. Rk. Vz Chladňoučký.

Chladnouti, dnul a dl, uti = stydouri, kühl werden, erhalten. Jg. — abs. Polévka chladne. Us. Pobožnost, horlivost v náboženství chladne. Kom. — kde. Polévka na studeném talíři chladne. — čím: zimou. — od čeho. Skopová pečené od studeného talíře rychle chladne.

Chladný, komp. chladnějsí; -dně, -dněji; studený, čerstvý, kühl, frisch. Ch. počast, vitr., D., den, noc, nápoj. Jg., voda, zemč. Brt. Pivo do sklepu chladných vystavuje se. Kom. Na noc chladnu, v chladnu zemiu. Rkk. — Chladného jest žaludka příliš (málo tráví). Chladné mysli člověk, kaltsinnig. D. Ch. posluchać. Hlas. — v čem: v předsevzeti, lau, gleichgiltig. Jg. — ke komu: k přiteli. Us.

Chladoležák, a, m., em Faulenzer. Res.

Chladoležný, im Kühlenliegend, faul. Jel.

Chladoučký, chladouňký, chladičký, lieblich kühl.

Chladový, Kühl-, Schatten-, D.

Chláchol, u, m. = chlacholení. Smrž.

Chlácholení smyslů, das Besünftigen. Kruz. — Ch. = porušení penězi, Bestechung. Res.

Chlácholiti, 3. pl. -li, -chol, -le (lie), il, en, ení; uchlácholiti, chlácholivati. Chl. od chol, odkudž i chlad, tědy vlastně chladiti (prudkého, vašnivého). Sf. Vz Gb. Hl. 125. — Ch. = krotiti, streicheln, sünftigen, besänftigen, stillen, durch Schmeichelei einnehmen. Jg. — abs. Pavouk, drív než ukousne, lši, i žem chlacholi. Jel. — koho, co: rozhměvaného, Us., ukrutenství. Kom. Máme ho co chlacholiti, aby se na nás nehněval. Us. — koho čím: poctami a dary. Kom. — komu = lichotiti. D., Br. Ch. možněmá, smyslům. Jel. — proč: pro zachování dobré vůle; ze získuchtivosti. — se s kým: Co se s ním chlacholiš? Ros. — se čeho dochlácholiti: bití. Ros. — aby. Ch. někoho, aby se utišil.

Chlácholivost, chlacholnost, i, f., schmeichendes Wesen. Jg.

Chlácholivý, chiácholný, schmeichelend; beschwichtigend. Res.

Chlama, y, f., tlama, das Maul. Us. u Turn.

Chláma, y, m., nevzdělanec, sprosfák, ein roher Mensch. Us. u Jilem.

Chlámati = hatlati, hádati, hltati. Na Slov. — čím. Plnou hubou ch. = z míry píti; vlastné o hovězím dobytku, pak též o neštrídmých lidech; odtud: ochlama (ochlasta). Na Mor., Brt.

Chlamot, u, m., šramot od chlemtání, das (Geschlapper. Us. Turn.

Chlamst, interj. chňap, schlapp, rapps! D. — Ch., u, m., ein Schluck. Ros.

Chlamsta, chlamstal, a, m. = chlemtač.

Chlamstačka, y, f. Hráti na ch-ku=dělati posunky, jakoby jedl, hra détská. Kts. — Ch. = huba, ústa, der Mund. Ten má ch-ku rozevřenou (otevřuba). Da.

Chlamstati, chlemstati, chlamstnouti, chlemstnouti, stnul a stl, ut, uti, chlamstávati, chlemstávati, oblo požírati, hltati, chňapati, gierig essen, schnappen, rappen. Jg. — co. Pos vodu chlemtá. — 2. V jižních Chelách = lapati. Kts.

Chlamstoň, vz Chlemta.

Chlamtanina, y, f., psi nápoj s jídlem. Die Schlampe, das Geschlampe. — 2. Nechutné jídlo, schlechtes Essen. Ros.

Chlamtati = chlemtati.

Chlamtoň, vz Chlemta.

Chlap, a, m. — Ch. = neslechtic budsi měštan, budsi sedlák. Ein Unadeliger. Král mož znovu chlapa za vládyku vyvýšiti. Tov. Pakliby měštení sedláka pohnal, máta sě břiti kyji a štity velikými, neb jste oba jednoho řadu chlapského. Arch. II. 95. Nebylo by žadného chlapa, než všecko pání a zemané. Žer. Záp. I. 264. — Ch. = něrolińk, otrok, ein Leibeigener. Chlap (otrok), nad kým života i sarti moc jest. Kom. Chlapa z někoho udělati. V. Chlapy neb otroky kupovati. V. Urozené má tak dobré jako neurozené za své otroky a chlapy. V. Chlapem

Chlorid — Chlubník.

529

Chlorid, u, m. Ch. aluminitý, ammonato-
mědnatý, ammonato-platičitý, ammonatý, am-
monaty čisténý, ammonatý železitý, antimo-
ničný, antimonový, arsenový, barnatý, berbe-
rinný, bismutový, bromový, borový, brucinný,
einatý, cinchoniný, cíníčito-ammonatý, cíní-
citý, cíníčitý vodnatý, cirkonitý, cyanatý, dra-
selnatý, dusíkový, cibylnatý, foraylový, fos-
forečný, hlinitý, horčinitý, chininný, jodnatý,
kademnatý, kobaltnatý, kakodylnatý, křemi-
kový, lithmatý, magnesnatý, manganatý, mě-
dičnatý, mědnato-ammonato-tekutý, mělnatý,
methlynatý, molybdenatý, narkotiný, nikel-
natý, olovnatý, olovnatý zásaditý, osemnatý,
osmitý, osmičitý, osmičelý, oxyakantinný,
palladičito-sodnatý, palladnatý, platinatý,
rhodnatý, rtutičnatý, rutnatý, seleničitý, sele-
ničnatý, sířičnatý, sodnatý, stříbrnatý, stront-
natý, strychninný, šeličitý, telurnatý, thornatý,
titanitý, uhlitý, uranatý, vapenatý, vanadový,
vizmutnatý, zinečnatý, zlatnatý, železitý, že-
leznatý. Kh., Nz. Vz také v S. N. III. str. 1080.

Chlori-s, dy, f., rec., bohyně květin, Kvě-
tena.

Chlorit, u, m., nerost slídnatý. Obsahuje
vodu, kyseliu křemičitou, kysličník (horec-
natý, železnatý a hlinitý). Ch. bridličnatý n.
břídlice chloritová. Vz Steatit. Bř. Grüner
Talstein.

Chloroform, u, m. — Chloroformovit
koho, chloroformiren. Vz S. N. III. str. 1081.

Chloros-is, e, f., řeč, blednice, Bleichsucht.

Chlorový. Ch. vápno. Vz více v S. N.
III. 1082. Chlor-.

Chlost, u, m. pardus, výprask, biti,
Schilling, Hiebe, Schläge. Dostal dobrý ch.
Ros. Dáti někomu chlosta. D.

Chlostati (chlostám a chlosći), na Mor.
chlástati; chlostnouti, stnul a stl, ut, uti;
chlostávati = metlami biti, (mit Ruthen)
hauen, schlagen. Jg.

Chlostiti, il, ěn, ení = muchlati, knittern,
zausen. — co: šátek. Us. Polič. — Ch. =
mrkaje odháněti, schlagend wegjagen. Us.
Jg.

Chlostný, čistý, kalý, sauber. Us.

Chlouba (zastr. chlůba), y, f., houosnosť,
honosení, Ruhmredigkeit, Prahlerei, Geprahle,
Windmacherei. Jg. Ch. větrná, D., marná.
V. Zádosť chlouby; chlouby žádostivý. V.
Bez chlouby to pravím. Us. Jest to pouhá
ch. D. Chlouby s pytel, líž s dva (to těch,
kterí mnoho mluvíj. Ros., Pk. Ch. na ulici,
hovno v truhliech. Us. Ch. po ulici, hadry
v truhlieli. Vz Pýsný. Lb. Chlouby za sto
zlatých, bohatství za zlámanou gresli. C. Vz
stran přísloví: Bota, Ctnosf, Dým, Buben,
Huj, Jelito, Kopříva, Koště, Kout, Koza,
Kožích, Krám, Kukačka, Mísa, Modla, Pén-
kava, Přivoz, Pýsný, Pytel, Rozum. Sam,
Sraziti koho, Tármánek, Tráva, Trubač.
Večere. — To jest má ch. (předmět chlouby).
Nt. — Ch., y, m., chlubník, Prahler. Ros.

Chloubce, chlubce, e, m., chlubník, Prahler.
Plk. —

Chloud, u, m., hůl, klicek, Stock, Stecken.
Hubený jako ch. (jako troud, v již. Čech,
Bž., jako lunt). Pohlad ho chloudem. Us.
Prach.

Chloudek, dka, m., ein Abgezehrter. Rk.

Kottův: Česko-něm. slovník.

Chloudí, u, zelené chvoji, grünes Tannen-
reisig. Us. Turn.

Chloudití, il, zen, ení = mořiti, slabiti.
— koho: zima ho chloudí. Jg. Zehren, ent-
kraften.

Chloudivý, abzehrend.

Chloupek, vz Chlup:

Chloupkovatý, chloupkatý, chloupeč-
kovatý, mit kleinen Haaren versehen. Ch.
list, hlavicka veel, stopka, ovoce. Jg.

Chloupkovitý, haarähmlich. Rk.

Chloust. Patseh! Ch. tě tam (do vody)
hodím. Ch. na něho z okna pomyjemi. L. Ch.
se proboril. Us. Chlousten krev z něho plušti.
L. Vodu chloustem na někoho vyliti. Jg.

Chloustač, e, m. Schlapperer, Fresser. Rk.

Chloustati, chloustávati; chloustenouti,
tnul a stl, uti; chlouštěti, 3. pl. -šti, -šti,
ště (ic), čl, ení, sausen, rauschen, sprudeln,
patschen. Jg. — co = něco rychle, chutné
jisti. Rk. — kam. Jak ty chlousteš do vody
(spadnes). Us. — co komu kam: vodu v oči
(chloustem vylila). L. V oči svou čepku mu
chloustue (hodi). L. — koho čím (piěs co):
bičem (švihnouti, nderítí). L. — Hlupecem
chloustenul mě přes leb (vyťal mi hlupce, nadal
mi hlupečív). L.

Chlptiti, il, en, ení = rvátí, tahati, raufen.
— koho za co: za vlasy. Koll.

Chluba, zastr. = chlouba.

Chlubce = chloube.

Chlubeni, n., das Prahlen. D.

Chlubictví m. chlubičství, n. = chlubení.
Věel. čes.

Chlubič, e, m. = chloubce.

Chlubička, y, f., die Prahlerin.

Chlubitel, e, m. = chloubce.

Chlubití se, 3. pl. -bí se, chlub, -bě (ic), il,
ení; chlubivati se = honositi, vynášeti, chvá-
liti se, sich rühmen, prahlen, aufscheiden.
D., Jg. — abs. Kdo se chlubi, čeſt svou (sám
se) hubí. C., Pk. Kdo se mnoho chlubí, zřídka
co umí. Č. Mnoho se chlubí, ale malo do-
vozuje. Hj. Kdo mnoho mluví: neb lže, neb
se chlubi. Jg. — čím: neslechtnostmi. Br.,
Mudr. Chlub se cizim, kdo svého nemáš. C.
Ch. se etností. Jel. Těmi věčmi se chlubi.
Kom. Tím se Augustus chlubival. Ottersd.
Ústy a slovy houosnými se chlubil. V. Chlub
se báho strojem a krávo dojem. Pk. Svým
hřiechem se ch. Št. kn. čest. 138. Něchlub
se pradědy se ch. jsa škaredý. C. Nemate se
podlé čeho moudrosti chl. Br. — v čem.
Jg. Chlubil-li jsem se v čem vám před ním.
Br. Kteríž se v svém padoucím zboží chlubí.
V. — s čím. Ros. Máš se s čím chlubiti.
Sych. Chlubil se mu s tou knihou. Ros. —
z čeho. Ros. Z obočení s dobrým chlubim
se. Jel. — kde. Nemáš se před Bohem čím
chlubiti. Ojíř. — Br. — že. Chlubil se, že
tam došel. Us.

Chlubivec, vce, m. = chloubce. Rk.

Chlubivosť, chlubnosť, i, f., Prahlisucht. Jg.

Chlubivý, chlubný, prahlerisch. C. Vz
Chlubný. Stran přísloví vz: Chválti, Chlouba,
Rozum, Šlak, Tráva.

Chlubna, y, f., chlubivá žena, ein prah-
lerisches Weib. Us.

Chlubník, a, m., chlubný člověk, ein
Prahler. Aqu.

34

Chmatnouti — Clmour.

531

Chmatnouti. Vz Hmatnouti.

Chmatný, schmell ergreifend.

Chmel, e, chmelek, Iku, chmelík, u, chmelíček, čku, m., z střílat. humela. Vz Mz. 36. Der Hopfen. Ch. má květy v jehmědech n. strboulích. Jg. Ch. obecný, lesní (divoký, planý), americký, bavorský, český, červený, kretský, ústěcký, zelený, zatecký (krajský z kraje; okresní, městský). Kh. Chmel anglický, německý, polský, štýrský, vývozní, domačí, cizí atd. Us. Chmel ranní n. roučí, pozdni, červený (červeňák), zelený (zeleňák). Ch. venhikem vytahovati. Vz S. N. III. 1089. Ch. běre škodu medovkou (Honigthan), mšicemi; mšice tyto žerou slunečka a ráčkově. Ch. obírati, sbírati, čkáti, skubati, rthati, česati. Us, D. Trpká moučka chmele: chmelina. Trh, řebřík, tyč, žok na chmel. Sp. Ch. se osypá. Ch. rozhoditi, sušiti. Pivo chmeliti, ochmeliti chmelem dobřým. To pivo má moc chmele. Sp. Ch. tyčiti (tyčky k němu dátí). Sm. Ch. na tyčky zaváděti. Na Plaště. Prk. Od sládka pivo ze sladu a chmele se vaří. Kom. Chmel i slad zmrhati (darmo pracovati). V. Ch., jestli tyček nemá, stele se po zemi. L. Kroutí se jako chmel po tyčece (opilý). Jg. Pne se jako ch. (pyšní se, nemaje nač.). Jg., C. Horký jako ch. (nemily. Vz Něnavísif). Č. O chmeli se říká: Matka v zemi odpovíce, tatik do nebe se díva, syn po světě lidi bláznivá. Er. P. 17. Slavnosť při dothráni chmele sluje na Plaště: ochmelky, Prk., u Rakovníka: dočesna. Vz Dočesna. — Ch. = piro, das Bier. Mozek se mu chmelem zahřád. Jg., C. Chmel jim vysuněl (vyštržlivěli). L., Č. Přebral hlavu chmelem. C. Peníz pán, ch. hrdina, oves kočmón. Mus. Remeslo mu chmelem zarostlo. Č. Vz stran přisloví: Opilství. Č.

Chmelák, u, m., chmelní žok, Hopfen-sack. Č.

Chmelař, e, m., der Hopfenbauer, -händler. Jg.

Chmelařík, a. m., Hopfenraupe. Rk.

Chmelařiti, ří, il, ení, Hopfenbau, -handel treiben. D.

Chmelařka, y, f., Hopfenbauerin, Hopfen-händlerin.

Chmelárna, y, f. Hopfenkammer. Jg.

Chmelařský, Hopfenhändler-, Hopfenbauer.

Chmelařství, n., Hopfenbau, -handel. Jg.

Chmeliček, čka, m., kleine Möve; ch., u, m., Hopfen; Hopfenklee, -keim, -salat.

Chmelík, u, m., veliké dělo k rozkazu Václava IV. lité. Gl. — Ch., vz Chmel. — Ch., blešník, Flachssame (koření). D.

Chmelina, y, f., vz Chmelovina. — Ch., Hopfenhefen, -geruch, -extrakt. Jg., Rk.

Chmelinece, nce, m. = chmelnice. Kúpil lučku a chmelnice. Gl. 79. — Ch., Hopfen-ranken. Item ktožby chtěl chmel do města přivézti a chtěl jej doma česati, ten aby chmeline chined z města vyezvl a před domem af ho žiadný neklade pod pokutů pěti grošuov. Arch. plz. 1. 1493.

Chmeliř, e, m., chmelař, Hopfenbauer. Záp. měst. 1451.

Chmelistě, č, n. Hopfengarten, chmelnice. Mat. verb.

Chmeliti, 3. pl. -lí, il, en, ení, chmelivati, hopfen. — co: pivo (chmel do něho dátí); pole (zahony po stranách a uprostřed zorati a svláčeti). Us. — kde jak dlouho s kým: s prátely v hospodě do rána ch. (pivo píti).

Chmelivý, der zechende. Jg. — Ch. koš — chmelný, Hopfenkorb (zastr.). Ms.

Chmelka, y, f., chmelina, Hopfen. To pivo má ch-ku. Plk.

Chmelnatost, chmelovitosť, i, f., die Hopfenbitterkeit. Jg.

Chmelnatý, chmelovitý chmelný, horký, hopfenbitter, viel Hopfen enthaltend. Jg.

Chmelní, Hopfen-. Ch. zahrada = chmelnice. Us.

Chmelnice, e, f., chmelnička, na Moravě chmelenec, der Hopfengarten. Ch. vysázeti, tyčkami opatřiti, založiti, orati, okopávati, lmojiti, rezati. Us. — Ch. = chmelina, chmelové droždi, Hopfenhefen. Chmelnička jde, pivo jde chmelničkou (říka se, když při kvasení piva chmel odchází). Poslední chmelnička slove: záběl. Jg. — Ch., Hopfenbier. D.

Chmelnička, y, f., Hopfenhefen, -bier. Rk.

Chmelniční, Hopfen-. Ch. tyč, pytel. Jg.

Chmelník, u, m. = chmelnice, der Hopfengarten. — Ch., blešník, Flöhkraut.

Chmelnost, i, f. = chmelnatost.

Chmelný, Hopfen-. Ch. pivo (chmel v sobě mající). Krab. Ch. tyčka. Prk. — Ch. = horký, nemily, bitter wie Hopfen. Ros. — Ch. = opilý. Jg.

Chmelovati = chmeliti, hopfen. Presl.

Chmelovi, n., rostlina chmelová, Hopfen; list od chmele, Hopfenblätter. Ros. Naf či trsy chmelové, s nichž šíšky (hlavičky) jsou oškubány. Chmelovím se krmí krávy. Na Plaště. Prk. U Rakov.

Chmelovina, y, f., něco od chmele, ku př. listy, nať, listy s natí. Ch-nou krávy krívají. Us. — Ch. Lupulin (Bitterstoff im Hopfen). Rk.

Chmelovitý, hopfenartig. Rostl.

Chmelový, Hopfen-. Ch. žok, komora, (sousek), tyč, hlavička, trh, voda, Jg., moučka, prašek, lupulin, naf, babka. Us.

Chmer, u, chmeř, kmeř, e, chmerek, chmírek, rku n. rka, m., chméří, kméří, chméříčko = vlašení, listěky, i prašek na listech, Zasern, Fasern, Fruchtwolle, Staub auf den Blättern usw. Rozprchá se jako chmýři. Zlob. Vše se pěkně poklidilo, nezůstalo tam ani chmirka (nie). Jg. — Chmerek, scleranthus, Knuel. Rostl.

Chmerkovitý, knuelartig. Vz Chmer. Rostl.

Chmerolehký, faserleicht. Mus.

Chmitati se = kmitati se, hmitati se, sich schmell bewegen. Tam se chmitá duch matky mé. Zlob.

Chmorek, rku, m., vlasy, které na svět děti přinašejí, Heidenhaar. Us. u Litom.

Chmoucati, hmonucati, stopfen. Jídlo do sebe ch. U Plz. Prk.

Chmouliti, il, en, ení; chmoulivati, na Mor. = chmouřiti, verfinstern. — co. Modravá tváři svou nebesa chmouti. Puch.

Chmour, u, m., spadlé jehliči, zprachničvěl, Walderde; chmer, Fasern; jiskry, které padaji na střechy, když hoří, Loderasche. Jg.

34*

Chocholuška — Chor.

535

Chocholuška, y, f. = chocholatá slepice.
Na Mor.

Chochtati, vz Chechtati.

Chochtoň, č, m., rod račků. Presl.

Chochul, a, m., mygale, Rüsselmaus. Presl.

Cholava, y, f., kdo má cholavé vlasy. Vz
Cholavý.

Cholavý - kadeŕavý, kraus. Vlasy husté,
cholavé. Ms.

Cholera, y, f., kolera, z řee, elhkosť těla,
die Galle, jedna ze čtyř letor. L. — 2. Hüh-
virost, horkokrevnosf, der Jähzorn. — 3. Ch.
asijská, nemoc, zlučňa úplavice, Cholera. Ch.
sporadická, cholerina, epidemická (asijská).
Vz více v S. N. III. Umřel ch-rou, na ch-ru.
Dostal ch-ru. Stůně na ch-ru. Us. Lěk od
cholery, Brt., proti ch-ře. V Asii ch. vznikla,
se objevila; ch. ulevuje, zaniká, přestala. Us.

Cholericky, horkokrevný, teplokrvý, preh-
livý, gallsüchtig. Rk. — Cholerik, a, m.,
cin Choleriker.

Cholomot, u, m., vír, Dreh-, Wirbelwind.
Us. Vorlik.

Cholostejnost, i, f., rozmařilosf, Weich-
heit. Lom. pých. 52.

Cholostejný, rozmářilý, weich, zastr. Jg.

Chomáč, chumáč, e. chomaček, chumáček.
čku, m., chomáš, e, na Mor. chomáč = chumel,
hromada něčeho zmotaného, spleteného, cín
Büschel, Busch, Klumpen, Flocke. D. Ch.
vlasův, vlny, koudele, housenek. Jg. Ty
řočechy v chomáčich rostou. Kram. Ch. cnapa-
niny, die Charpie. Ch. do rány klásti. —
Ch. jistý druh květenství. Rostl. — Jg. Vz
Chumáč, Chomáč.

Chomáčný, buschig, flockig. Us.

Chomáčovitý, chumacovitý, buschig. Ros.

Chomášťek, šfku, m. = chomáč, zastr.
Ach.

Chomelka, y, f., chomelia. Rostl.

Chomík, chomáč. Na Mor.

Chomol, u, m. = bouhlivý vívr. Sturmwind.
Ch-lův vzteklosf, jek. Jel. Ch. prací. Jel. Ch.
n. plech červuv. D.

Chomolice, e, f. = chumelice.

Chomoliti se = chumeliti se.

Chomor, chomůr, u, m. = mŕf, chamradi,
chamrad. Zlob.

Chomout, u, (zastr. chomut), chomoutek,
tku, m., das Kummet, die Siele. D. V ch-tu
jsou dve dřeva (klešťe), jichž kone sło von
usi. Us. K voje koucí priděávají se od chom-
mentu visící držadla. Kom. Castky ch-tu jsou:
křivé dřevo (z něm. krumpolec), houžka,
prostranky, podhrbetník (syršce, na Mor.
Mřk.) a podpěnky. Jg. Do ch-tu netřeba než
slány. Ros. Komu česf, tomu česf má být
dána, do ch-ta nehodí se než sláma. Rym.
Sláma se nehodí než do ch-ta a kroupy do
jelita. D. Sluši mu to jako svini ch. Musí do
ného jako do ch-tu cpáti. Ros. Chodi jako
v ch-té (napjatě). L. Něni do ch-ta — do
práce. L. Když bohatý ptá (žehrá) chudého,
ríká chudy: Ano, ješte abych slánu do chom-
mentu cpád; to bych nevěděl, co bych delal.
Na Mor. Mřk. — Ch., a, m., človek neohra-
baný. Tolpel. — Jg.

Chomoutati, koho: konč. Jg. Das Kum-
met geben.

Chomoutec, tcc, m., vz Chomout. Boč.

Chomoutina, y, f., der Kummetdeckel.
Čsk. —

Chomoutnice, e, m., žena na hlavu věnce
z něčeho měkkého ndělaný si kladoucí, má-li
na ní něco něsti. Dle Jg.

Chomoutník, u, m., Kummetriemen. Rk.

Chomoutný, Kummet. Ch. řem.

Chomoutovy = chomoutný. Kummet.

Chemrad, u, m., nerád, smeti, Unrath. Pass.

Chomtati = chumlati. C.

Chmutice, tie, pl., m., jm. místné. Mus.

Chomutičky, pl., m., die Dolany, místni
jm. Mus.

Chomutné, čho, n., chomútové, die Ab-
gabe, welche vom Pferdegespann o. für die
Einführ des Kummets gezalt wurde. Gl 79.

Chomůtv, Chomoutov, a, m., ne. v Čech.
Kommotan. Všude lidé, v Chomůtvé Němci.
Jg., C. Vz více v S. N. III str. 1105. —
(Chomitoran, a. m. = Chomitorský).

Chop, u, m., der Griff. Kom. — Ch., po-
chopeni, Fassungskraft. Zlob.

Chopitelnost, i, f., chopnost, Fasslichkeit.
Kom.

Chopitelný, chopný, empfänglich, be-
greiflich, fasslich. Znamenám smyslům těla
chopitelným vyznamenal. Br.

Chopiti, 3. pl. -pi, chop, -pě (ic), il, en,
eni; chopouti, chopivati; chápati chápán
a chápí; chápavati = jímati, sáhati, chytati,
bráti, fassen, haschen, greifen. Jg. Chápata,
vz stran časování: Mazati. — Chápán, nač
chylís. Sych. — co. Chopi Záboj svýj mlat.
Rrk. 12. Ch. bran; chápata učení. V. Rozum
toho ch. neuňuže. Kom. Kdo žáda, chápá
všeke. Kom. Ch. se čeho bitím (nucené). Su-
Kdo nie nechápá (nepochopuje), hloupý jest.
Kom. — co proti komu. Zbran proti Srbán
chopiti. Kram. — co kde. Jednoho Boha
v troji osobě na tomo světě nikdo chopiti
neuňuže. Stele. — co čim: rozumem, V., J.
tr. — se čeho: učě, zbranč. Us., noh. Br.,
nějakého prostředku, D., práce, Sych., slava
D., Ml. Ch. se hrdla (objimati se). V. Novi,
čeho by se chopiti měl. V. Vrehuosf se toho
nádo chápá (nádo o to dhá). Chopte se
mne. Kom. Toho se chopiti hodlám. Sych.
To se jich chápají (chytá, je proniká). Kom.
Těch dluhů chápalo se ke stu, die Schulden
beließen sich auf 100 Gulden. Us. Plz. —
s k čemu. Chapej se k tomu (měj se k tomu).
D. — se do čeho (zugreifen, angreifen).
Hezky se do toho chápá (vypravuje). Ros. —
se na koho čim. Na mýtného bitím se chápaj.
Boč. — po čem chápati. Rk. — co, koho
zač. Ch. někoho za plásf, za ruku. Nt.

Choplivosť, i. f., chopnost, chápavosf.
Fassungsvermögen, Empfänglichkeit, Re-
giende. Jg.

Choplivý, chopny, empfänglich. Boč.

Chopnost, i, f., choplivosť br.

Chopny. Kdo chopiti může, empfanglich.
Duse chopně. D. čeho. Aby chopen byl
všeho toho. Auct. ant. — Ch. pochopitelný,
greiflich, greifbar, begreifbar. Pis. br. — Ch.
— chytrý, lapavý, spitzfündig, lisig. — Jg
k čemu. Rk.

Chor (dríve. kor, nyní: kůr), u, chorek,
kůrek, rku, m., z řee, v kostele chor, kůr,
kruchta, kde zpěvači zpivají. Das Chor. Na

536

Chor — Chotoviny.

kůru (v obec, mluvě: na kruchtě) zpívati.
Jg. — **Chor**, kůr, shor péveŭ (zpěváci,
die Chorsänger), D., tanečníkův (taneční).
Rés. Taneční kůr, tanece věsti. V. — **Ch.**
řadový tanee se zpěvem (u starých). Rk.
**Chor** u starých: bakechický n. díthraubický,
koноedie a tragocdie. V novější dohě: ch.
zpěvácký (mužský a ženský n. smísený)
a hudecký. Vz více v S. N. III. str. 1107.
— **Chor**, to co chor zpívá. Der Chor. Jg.
— Kůrové andělští. — **Chor**, kůr mučiův.
Do choru choditi. Jg. — Pod chory (kůry)
vynáseti — pod nehesa velebiti, himmelhof
erheben. Jg. — **Ch.**, ona čáš kostela, kde
velký oltář a stolice duchovní stoji. L.

Choral, koral, u, m., zpívání mnohých
jedním hlasem. L. Sborný zpěv (cirkevní).
Rk. — 2. **Ch.**, zpěvák, choralista, Choralist.
— Jg. — **Choralista**, chorista, y. m.,
dle „Despota“, zpěvák chorový (kostelný). Jg.
— **Choralní**, Choral-. Ch. hudba, system,
úpěv, noty, zpěv (chorali. S. N. — **Chorista**.
y. m., dle „Despota“, zpěvák v choru; zpěvák
na divadle, jenž zpívá pouze ve sboru a nikdy
o sobě. S. N. — **Chorický**. S. N., tam vz
více.
Choravěti — churavěti.
Choravosť, i, f., vz Churavosť.
Choravý, vz Chorý.
Chorec, rce, m., ein Siecher. Rk.
Chorek, rka, m., mustella sibirica, ssavec
kunovitý. Presl.

Chorěti, ejí, el, ení — churavěti, siechen,
krank sein. Jg.
Choriamb, u, m., z rce., stopa čtyrsla-
biéná: — 99., rychlonolý. Choriambický
vers. Vz Zk. Ml. II. str. 198.
Chorník, a. m., Choralist.
Chorný, -ní, kůrný, -ní. Chor-. Kůrní
kápě. V.
Choroba, y. f., churoba, na Slov. churost:
churavosf. Siechheit, Krankheit. Ch. myslí,
tela (tělesná). S. N. Ch. zlá, nových i ne-
duňov hejno. Puch. Choroby roslinné: rána,
pukáni, zlomenina atd. Rostl. Panská choroba,
ubohého zdravi. L. — Jg.
Chorobec, bee, m. — chorý, ein Siecher.
Rk. —

Chorobna, y, f. = chorobnice.
Chorobní = chorobny.
Chorobnice, e, f., Krankenhaus. Siechen-
haus, Siechenanstalt. Rk.
Chorobničný, Siechenhaus-. Rk.
Chorobník, a, m. = chorobec.
Chorobnosť, i, f. Kränklichkeit. Rk.
Chorobný, chorobny, od choroby. Krank-
heits-. Chorobné případnosti. Ssav. — 2. Ne-
moený. L., Us.

Choroboskum, u, m., chorobověda, y,
f., chorobozpyt, u, m. Pathologie. Rk.
Choroboskumný, -vědni, -zpytný, pa-
thologisch. Rk.
Chorografie, e, f., polohopis. Choroga-
phie. V.

Choromyslný, geisteskrank. Důmchý-nych.
Das Irrenhaus. Dch.
Chorost, i, f., churost, hubenosf., cíplosf.,
vyzáblost, přepadlosf., vychřadlosf., Magorkeit.
— Ch., neduživosť, Kränklichkeit, Unpäss-
lichkeit. Ch. nikoho nepopravi. Mt. S.

Chorovati, chorým být, krank sein. Měst.
hož. —

Chorovod, u, m., hra a ples se zpěvem.
Č., Krok.

Choroziti se, il, ení — moutiti, bouřiti,
protiviti se, sich widersetzen. Město se chorozi.
St. skl., Výb. I.

Chorůhva, y, f., zastar. — korouhev. Rkk.

Chorušice, pl., m., dle Budějovice, ves
v Bolesl. Jg.

Chorutany, vz Korutany.

Chorvát, a. m., pl., -ti n. -té. Vz Charvát.
Vz více v S. N. III. str. 1112. — **Chorváty**,
**Chorvátsko**, **Chorvátský**. Vz v S. N. III.
str. 1113.—1142. Česká forma jest: Charvát,
charvátský atd. Již od časů Dalemila a Pul-
kavy piše se: charvátský a králové čeští od
Ferd. I. až do Ferd. V. nazývají se v titulech:
králové charvátští. Sb. Dr. Gt. odvozuje slovo
toto od ‚charv, sarv‘ (charviti — se hájiti) =
armatus, obrměnee, se zbranémi, v brnění
bojující, der reisige Mann, aneb snad také:
branitel. Vz více v Listech filolog. a paedag.
III. 85. — 95.

Choryý; chor, a, o = chatrný, hubený, vy-
zábly, suchý, přo padlý, mager, důrr. V. —
Ch. chléb = černý, režný; ch. mouka. Na
Mor. U mámy si jedla žitné halušečky a véilej
musí jesť dosť chorě klusěcky. Mor. P.
Schwarz. — Ch. — nemoený, krank, unpass.
— na co: na hlavu, na žaludek, L., na úmor.
Sborn. 90. — na čem: na myslí. Hš., Dch.

Chosen, u, m., osoh = užitek. Na Slov.

1. Chot, i, (zastar. chotě, č), m., ženč, der
Bräutigam, Verlohte. Br. — S věčným chotém
se spojiti. Kom. Chof svého choti miluje.
Hus. I zle bych smysla zajala, bych toho za
chof pojala, jehož jsem nikdy ani znala, ni
viděla. Kat. 284. — Chof, choti (chotě, č),
f., nerěsta, die Braut. Dle „Kost.“ Hledá ji
sobě za chot. Kom. Dlež chof má, ženích
jest. Ctib. — Jg. Nyui také: chof, m. —
manžel, chot. f. — manželka.

2. Chof = ač, třebas, byf i. Na Mor. a na
Slov. Listy filolog. II. 229 Chof bys ty vy-
plakala černé oči, nic na plat. Prk.

Chotabudice, pl., dle Budějovice, Dre-
eichen. Na Mor.

Chotár, u, m., na Slov. — podkraji, kraj,
Gebiet. Koll.

Chotařiti, il, ení, hraničiti, gränzen. Koll.

Chotárný, Gebiet-, Ch. církev. Jg.

Chotas = třebas, wenn auch, meinetwegen.
Na Slov.

Chotěboř, e, f., místo v Čech., v Čáslavsku.
Vz více v S. N. str. 1142.

Chotěbuz, e, m., mě. v Lužici, Kottbus.

Chotec, pl. chotece, knoflíky či hlavičky
z lopouchu, die Klettenknöpfe. Rk.

Choteč, těí, f., místo v Čechách. — Cho-
těský, chotecký.

Chotěšov, a, m., jm. místni, Chotěschau.
Jg. —

Chotětov, a, m., ves v Bolesl., Kuttenthal.
Jg. —

Chotí lože. Gatten-, Braut-.

Chotišany, pl., m., dle Dolany, jm. místni.
Mus. —

Chotoviny, pl., m., dle Dolany, jm. místní.
Mus. —

540

Chramoborce — Chrápavec.

Chramoborce, e, m., der Tempelstürmer.
Us. —

Chramolka, y, f., jm. louky u Čelavkovic. Jg.

Chramost, u, m., chramot, šromot. chrámostění, chrěst, šust, das Geräusch. V. — Ch., chrasf, Reisig. — Ch., a, m., dle „Spotsa“, člověk hlopův, Tölpel. Jg.

Chramosta, y, f., kdo chramosti. — Ch., hlupák, Tölpel. Ch. studu prázdný. Sych.

Chrámostění, chrámostění, i, n., chrěst, šust, sůstění, hučení, soustáni, das Rauschen, Geräusch. V. Sysel svým chrámostěním se prozradí. Reš. Tó nenadálé ch. nás polekalo. Sych.

Chrarnosti, n., chrasti. Gestrüpp. Us.

Chrarnostina, y, f., chrastina, Gestrüpp.

Chrarnostiti, il, stěn a stěn, čení; chramostěti, čěji, él, stěni; chramostivati = chrastiti, chrastiti se, Geräusch machen. — Chrarnostiti se = chramostiti, rauschen. V. — se kde: v trni. Hil.

Chrarnostyky, pl., f. = věci žádné ceny nemající. U J. Hradce. Sf.

Chramostýl, e, z hranostaj, e, m.; u se změnilo v m., vz Gb. Hl. 98. — 1. Lasice bilá, das weisse Wiesel, Frettchen. — 2. Bílá kolčara, das Hermeln. Vz Kolčava. Jg.

Chramot, u, m., chramost, šramot, das Geräusch. Jg.

Chrarnotiti, novější: ch. se = chramostiti. Ros.

Chrámovský = chrámový, Tempel-. Zlob.

Chrámový, chrámní, Tempel-. Ch. zlato. Us., peníze. V., pokladnice, D., stavení. Bib. Kněži chrámoví. Jg. Vz Kostelní.

Chrampa, y, m. a f., hubaŕ, hubařka, Mauldrescher, -drescherin.

Chramtiti se = skrbiti, geizen. Chmel.

Chramtivý, karg.

Chrana, chráňka, chránečka, y, f., skrýš. Zufluchtsort, Schutz. Jg.

Chránce, e, m., chranič, Beschützer. Puch.

Chráněnec, nee, m., der Beschützte. Us.

Chráněnka, y, f., die Schutzbefohlene. Rk.

Chranici, Schutz. Ch. maz. Techn.

Chranič, e, m., der Beschützer.

Chranička, y, f., die Beschützerin. — Chraničky, pl., f., nešťovice očkované, zvl. kravi, Schutz-, Kuhpocken. Ch. bludné, nepravé. Ja.

Chranidlo, a, n., ein Schutzwittel, ein Präservativmittel. Krok.

Chranitel, e, m. = chrance.

Chranitelka, y, chranitelkyně, ě, f., chranička, die Beschützerin.

Chranitelný, chranici, beschützend. Jg.

Chrániti, 3. pl. chráni, chráň, chráne (ic), il, čn, čení; chránivati = příkryti, přístřiti, schovati, verbergen, decken; brániti, opatrovati, hájiti. verheidigen, beschützen: se = varovati, vystrihati se, sich vorschen, vor etwas hüten, in Acht nehmen. Jg. — abs. Chrňů Bůh! Bože chráň! — co: svou čistotu, Žułansk., svůj život. Us. Lépe: ch. čeho: své cistoty. Jg. — koho, čeho: pravdy, V., města. Br. Bůh nás chránil té příhody. Hlas. Hospodin ch. bude lidu svého. Br. — koho, se kde: v domě zloděje ch. (schovávati). V. Pod stromem proti desti se ch. Us. Chráněn

bude pod střechou od horka. Ben. V. Chránili se po lesích. L. — koho čím: rukou, střítem, mečem. Us. — se čeho. Chráni se toho jako pes kyje. Chránil se toho jako sova světla. Jg., Zk. — koho kdy: při odpočívání. Troj. — koho, čeho, se před čím. Roucho chráni před horkem a zimou. Br. V ruce maji stínělo, jimž hlavy před sluncem chráni. Kram. Někoho před soudem ch. (hájiti). Nt. Chraň nás Bůh před tím. Us. Matky před pádem chráni. Kom. Poněvadž cirkve své před zlými ch. zaslibil. Br. Chránil se před ním, jako pred zlým grošem. Us. Ch. se ch. před nebezpečenstvím, Kom., před pádem. Jir. dh. — koho, se od čeho. Domové chráni od vedra. Jel. Ch. sě ot kvasa chlěbnago. Slav. Mat. 16., 13. Aby (andělové) od útoků satanových chránili (ostříhali). Kom. — Vz Bránití. —

Chránivý, schützend, bergend, schirmend. Jg. —

Chránlivost, i, f., schránlivosť, šetnosť, Wirthschaftlichkeit. Bern.

Chránlivý, schránlivý, šetrný, wirtschaftlich, mässig. Bern.

Chrap, u, m., das Schnarchen. — Ch., a, m., der Schnarcher. Rk.

Chřap, u, m., hlahol, krach. Ros.

Chrapač, e, m., kdo chrápe, chrněč, der Schnarcher. D.

Chřapač, křapač, e, m., ein Kracher. Jg. — Chrapač, křapač, křapák, veliký vlaský ořech, grosse Nuss, Baumnuss. Kouble. — Chřapač, křapač, e, m., veliký smrž, grosse Morechel, Bischofsmütze. Aqu. — Chrapač, křapač, chřapák, křapák a) pohrdlivě o nosu, frůňk, grosse Nase, Schmecker, D.; b) o uhrovitěm nosu. Plk. — Chrapač, e, m., zavilé, sukovité dřevo, knorrichtes Holz. D. — Jg.

Chrapák, a, m., velký ořech; nos. Vz Chrapač. Na Mor. křapák. Brt.

Chrapal, a, m., der Rasseler. Jg.

Chrapatí, chrápám a chrápi; chrápávati; chránič, schnarchen. röcheln. Jg. Vz Mazatí. — Hrozně chrápe. Us. Dnes celou noc chrápal. Us. Chrápe, akoby ho najal (akoby ho boli zofali). Mt. S. — kdy: ve spaní ch. V. — jak dlouho. Chrápal do bílého dne (spal).

Chrápatí, chrápán, chrápám, křápán, chrápi, křapi; chrápávati; chrápići, il, en, ení; chrápivati; chrapnouti, pnul n. pl. utí. Ch. = chráp, chrápot, třeskot a) délati, klíren, rasseln, scheppern, krachen; b) vydávati, klíren, rasseln, Jg.; chroptéti; tlachati. — abs. Ten hrnec chrápe. Udeřil ho v hlavu, až chráplo. Bil ho v hlavu, až to chrácalo. Jg. chropti) jako starý hrnec. — komu. Chrápi mu hlas. Sych. — na co. Pán na své hrdlo chrápi. Kafeŕ. Žer. — kam. Po malé chvíli chrápne na zem a Jelínek se sehne, vezme mu je mezi nohami. Svéd. 1569. — čím: dveřmi (bouchati). Us. — koho kam: někoho přes hlavu ch. (biti, tlouci). Ros. — se v čem: v šamích (ve škarpalích), Us., v krámích. Sm. (klappern in Pantoffeln).

Chrápání, n., das Schnarchen. Us. Vz Chrapatí.

Chrápání, n., das Scheppern. Vz Chrápatí.

Chrápavě, rasselnd, heiser. Ch. mluviti. V.

Chrápavec, vce, m. = chrápavý. Jg.

Chrápavosť — Chrastavý.

541

Chrápavosť, i, f., Heiserkeit. V.

Chrápavosť, i, f., chřapavosť, chraplavosť,
Heiserkeit. V.

Chrápavý, schnarchend. — Ch., heiser. Rkk.

Chrápavý, chřapavý, rasseind, mrein
klingend, rauh. Ch. hrnec. Us. V chřapavý
zvon nezvoň, vlka na kulhavém koni nehoň.
Rým. Ch. hlas. Lom. — Ch. = chroptivý,
heiser. V.

Chrapěti, čej, čěl, čení, ochrapěti = chrap-
lavým býti, se státi, heiser werden. Křicel,
až mu hrdlo ochrapělo. Ochrapění hrHLa. Jg.
— Na Mor. = chrápati, schnarchen. Celou
noe chrapěl.

Chřapěti, vz Chřápati.

Chrapkati = chrápati. Bern.

Chraplavě, vz Chrúpavý.

Chřaplavě, vz Chřípavě.

Chraplavosť, i, f., chraplivosť, Heiserkeit,
Rauhigkeit. D.

Chřaplavosť, chřaplivosť, i, f., vz Chrá-
pavosť.

Chraplavý, chraplivý = chroptivý, chrap-
tavý, chřípavý, heiser, rauh. Ch. jako starý
houser. C. Stran pořekadel vz Chráptěti.
Mnich. — Ch. = chrapavý, scheppernd. Ch.
hrnec. Jg.

Chřaplavý, chřaplivý, vz Chrípavý.

Chrąpnouti, vz Chrápati.

Chřapnouti, vz Chřápati.

Chrapot, u, m., chropot, chrápota =chrá-
pání, Heiserkeit, das Röcheln. Smrtelný ch.
Jg. Z ch-tu se probuditi. Na Slov. Na Mór.
chrapota. Nemohu se tech chrapot bhaviti.
Mŕk.

Chřapot, u, m., chřápání, das Getose. D.

Chrapota, vz Chrapot.

Chrapotina, y, f., chraptivosť. Heiserkeit.
Na Mor. D.

Chrapoun, a, chrapounek, uka, m., kdo
chrápe, Schnarcher, 2. chlupáč, chám, hulvát,
Flegel, Grobian. To je ch. D.

Chrapounka, y, f., grobe Bäuerin. D.

Chrapounský, grobbäurisch, flegelhaft,
lümmelhaft. D.

Chrapounství, n., hulvátství, Lümmelei,
Flegelei, Grobheit. Jg.

Chraptati, heiser werden; schnarchen. Rk.

Chraptavosť, i, f., chraplavosť. Heiser-
keit. D.

Chraptavý, chraplavý, heiser. Jg.

Chraptěly, chraplavý, rauh. D.

Chraptění, n. Křičeti do ch., sich heiser
schreien.

Chraptěti, 3. pl. -ti, čěl, čení; chraptiváti,
heiser sein. Chraptíte, že jste se ořechův na-
jedl. Sych. Chraptí jako starý hrnec. Vz
Chraplavý. Lb. — Ch. = chrápati. schmar-
chen. Lenoch v perí chraptě se váli. MM.

Chraptivost, i, f., chraplavosť, chroptivosť,
die Häuserkeit. Aqu.

Chraptivý, chraplavý, chroptivý, heiser.
Us. —

1. Chrast, u, m., hlahol šustu, Gerassel,
Geräusch. Ros.

2. Chrast (dríve: chvrast), u, m., chrasť, i,
f., chrásteck, sktu, chrásteček, čku, m., chrasti,
i, n. Na Moravě říkají: chrást; chrásf jest
tamtéž kollektivum = chrastina. Brt. Ch. =
křovi, roždí, trniště, haraždí, houšt, Gesträuch,
Busch, Gestrüppe. Jg. Jak ti liška ve chrasti,
tak tu lidé blúdie rozumem svým. Tkadl.
Starý jak chrásteck. Na Mor. — Ch., chrasti
= všelijaké drobné, nasekané n. nalámané
dřívi. klest, chraj, chabzdí, čečina, Reiser,
Reisig. Buschholz, důrres Reis. Ros., V. Snehý
ch. = charouzd, charouzdí, suchá klesf. suchá
chvoj. Otýpka suchého chrastu, která se do
kamen hříži: otácky. Sp. — Ch. = mužstři
všelijakého padličho listu v lese, Waldlaub.
Ros. — Chrast a chrást (misty: chrást, chrást,
u, m., chrasf, i, f., listi zelné, olámané. Kraut-
blatt. Chrásty n. chrást na zeli obírati, shi-
rati, lámati. Res. Přínesla domů nůsi chrástu.
— Ch., i, f., městečko v Chrudímsku. Jg.
Vz o něm více v S. N. III. str. 11-6.

Chrast, u, m., chřest, chrast, Geräusch.

Chrást, u, m., chrást (u zeli), Krautblätter.
Us. —

Chrásta, y, f., pl.: chrásty; na Slov. chrasta,
krasta = strupy. Grind. Ründe. Ch. je neduh
kůže osuté velmi nakažlivý. Ja. Prášek hoji
vředy, chrásty mokvající. Rostl. Ch. =
strup na ránu, dřer Schorf. Měchýrek na
cěrnou chrástu seschne a dne 30. spadne.
O nešťov. — Chrásty = svrab, drbačka,
Krätze, Ründe. Proti chrástám. Ros. — Černá
chrásta = černá nešťovice, pryskýř černý,
die schwarze Blatter (kůže kolem rychle na-
bíhá). Jg.

Chrastač, křastač, e, m., kdo chrásta na
př. len, Flachsbrecher. Jg.

Chrastačka, krastačka, y, f., která len
chrastá, Flachsbrecherin. Ch. hrst po hrsti
chrástá (len na hrubo tře a chrastiny hladiče
přihazuje, která je na čisto hladi a vytírá).
Koubl. — Ch. stroj, na kterém se len suchý
chrástá n. mačka (trdlice), die Flachsbreche.
Us. — Ch., stará, rozchastěná věc, ein Trödel.
Us. — Ch. = chrěstačka. Bž.

Chrásťal, chrastal, a, chrásťel, chřístel, e,
chrístelik, a, m., křásťal, křásťel, pták, sekáč,
na Mor. krčak, keekelek (jehož nelze snadno
zastřeliti), Mŕk, die Ralle, Schnarrwachtel,
der Wiesenläufer. Jel., Vrat., Aqu.

Chrásťal, vz Kalhotář.

Chrásťalovitý. Ch-tí ptáci. Vz Chrásťal.

Chrastati, vz Chrástiti.

Chrastati, chrástávati, chřastnouti, snul a
stl, uti. — co: len (na hrubo třišti, den
Flachs grob brechen). Us. — Ch., jako chrá-
stal křičeti. Jg.

Chrastavě, vz Chrostavý.

Chrastavec, vee, m., scabiosa, Grindkrant.
Ch. lesni, polni. Rostl.

Chrastavěti, čej, čěl, čení, chrastavým se
státi, kráting, grindig werden. Aqu.

Chrastavice, e, f., nešťovice, Blatter. MM.

Chrastavost, chrastlavitosť, chrastlavosť,
i, f., nerovnosť, drsnatost, Ranhigkeit. — Ch.,
chrásty, Krätzigkeit, Schäbigkeit, die Krätze.
Čern., Ras., Sal.

Chrastavý (krastavý), chrastavitý, chrast-
lavý, chřastavý; chrastav, a, o — ostrý, drs-
natý, rauh. Ch. ruce, Ros., ovoce. Zlob.
Ch., šupinatý, lupinatý, uhřící, lišejoratý,
prasíry, kráting, grindig, räudig, schäbig. V.
Ch. kůň, žába. Jg. Tri se tim a nebudeš
chrastav na životě. Jád. — z čeho. Ch.
z porušené krve. Ras.

542

Chrástek — Chřestati.

Chrastek, vz Chast.

Chrastěti, 3. pl. -stěji, čl, ční, šustěti, rauschen, rasseln. Ros. Něco tam chrastělo. Us. Vše pod ním chrasti. Puch. — Ch., chrastem se stávati, zu Strauche werden. Jg.

Chrasti, n., Gebüsch, Gestrünch, Reisig, Strauchwerk, dürres Reis. — Ch., zelne listi, Krautblätter.

Chrastice, e, f. Schilf-, Glanzgras. Rk.

Chrastidlo, a, n. — chrastitko.

Chrastilau, Chrastělovo, a, n., v prus. Slez.

Chrastina, y, f., křovina, porostlina, chrasti, křoví, Gebüsch, Gestrüppe, Remis, Busch, Strauch. Br. Zajie k ch-nám utíká. Kom.

Chrastina, y, f., mačiště, mačinka, srdee u zeli (hloubek) a jiných zelin nedokonalé, když se nezahlavi. Das Pflanzenherz. Jg. — 2. Okřastany len, grob gebrochener Flachs. Vz Chrěastačka. — Ch. = krajina, kde chrasti roste. Arh. I. 154.

Chrastinný, Strauch-, von Reisig. Res.

Chrastisko, a, n., chrastidlo, Klapperzeug.

1. Chrastiti, il, čni; chrastivati; chrastnouti, stnul a stl, uti; chrastati, rasseln, knastern, rauschen, Geräusch machen. Ros. Bážlivý i listi se, když chrastne, bojí. L. — kde. Žvěř v křoví chrasti. Jg. Až ji v těle chrasti kosti. Er. P. 392. — čim: řetězemi, Pt., metlou (svíohnouti). L. Ch. sebou = svaliti se (v již. Čech.). Kts. — čim kam. V zemi trojzubem chrastnul. L. — se. Co se tam chrastíš? Jg.

2. Chrastiti, il, čn, čni, drastiti, kostrbati, drsnatiti, rauh machen. Ros.

Chrastitý, plný chrasti, voll Reiser. Jg.

Chrastivý, rasselnd, schepperig. Rk.

Chrastlavý, vz Chrostavý.

Chrastloun, a, m., prašivec, ein schübiger Mensch. D.

Chrastnatý = chrastavý. Na Slov. Bern.

Chrastnouti, vz Chrastiti.

Chrastný = chrastový.

Chrastor, u, m., chrastory, pl., škrampetle, eine Art Schuhe. Jg.

Chrastový, chrastný, Strauch-, Reisig-, Reis.- L.

Chrásťany, pl., dle Dolany, jm. místní.

Chrastanský, z Chrásfan. Vz Chrastany.

Chrat, u, m., der Kehlkopf. Us. v Klatov.

Chratice, e, f., Halskraut. Rk.

Chrb, u, m., zastr. chrib, vrch u Přerova.

Boč. —

Chrbát, u, m. — hřbet. Na Slov.

Chřbet, zastr. — hřbet.

Chřbetnice, e, f. — hřbetnice.

Chrbol, u, m., šátek na hlavu, Kopftuch. Reš. —

Chrbola, y, f., chrbolka, nějaký šat. Gl. 79.

Chrěavý, röchelnd. Jest ch. — chréi mu v krku. Us. Turn.

Chrěek, čka, m. — skřeček, der Hamster. Na Slov.

Chrčení, n., chropot, das Röcheln. D. Ch. poraněných. Jg.

Chrěeti, 3. os. pl. chréi, chrě, -če (ic), el, ení; chrčivati, chroptěti, röcheln, knurren, hrčeti, crčeti, rieseln, stark rinnen. Jg. — (komu) kde. Chréi mu v hrdle, v krku, v prsou. Ros. Chrčí-liž v něm? — odkud.

Krev chrči ze žil. D. — čim kam. Jeho svatá krev třemi potoky na zemi chrčieše. Leg. — kdy. Voda v pádu chrči. Ros.

Chrěivý, röchelnd.

Chrдost, i, f. = hrdosf. Pochýlen jest k ch-sti člověk a k žádosti marné chvály. St.

Chremstati, chremstávati; chremstnouti, stnul a stl = kousati, beissen. — co. Ten to jablko chremstá. Ovee trávu chremstá. Jg. Pes kost chremstá.

Chremtiti se, il, čni, skrbiti, geizen. Jg.

Chřen (křen), na Slov. chren, u, m. Křen. V., Kom. Der Meerretig, Krän, Kren. Pčitěmu přidává se křen. Kom. Dobrý chřen s medem a med sám. L. Chřen se chlubil, dobrý já s medem; a med na to: kat té prosi, dobrý já bez tebe. L. Dobrýs co chřen. Ros. Jsi dobrý jako štiplavý křen. D. Ten člověk chřen (— nemilý). L.

Chřenař, e, m., křenař, der Kränmann. D.

Chřenařiti, il, eni, mit Krän handeln. Us.

Chřenařka, y, f., křenařka, das Kränweib. D. —

Chřeněti, čl, čni = hrčeti, rauschen, rieseln. — po čem. Po křemeni (po kamení) voda chření. Rozml. duše s tělem. Ms.

Chřeniště = chřenovitě.

Chrěnný, vz Chřenový.

Chřenovistič, é, n., chřenově pole. Kränfeld. —

Chřenovka, křenovka, y, f., zahrada křenová, Krängarten, -feld. D.

Chřenový, chřenný, křenový, křenný. Meerrettich-, Krän-. K. list n. lupen, kořen, míška (struhadlo), obchodník (chrěnař), šálek, míšěka, dům (v Praze). Jg.

Chřepěti, pi, čl, čni = chřapati, heiser sein. Hlas chřepi. Hus.

Chřest, u, chřestek, chřistek, stku, chřesteček, čku, m., chramosť, šust, das Gerassel. Geräusch. Jg. Chřest listu (větrem) chřestíciho. Br. Každého chřestu listí se báti. V. Ch. zbrojněho nepřítele, brani, mečův, hubnův, vozů, pancířův. L., D., Kom. Ch. i drnket mečev. Rkk. Pro své zlé svědomí každého chřestu se boji. Peyt. Kdo se chřestu boji, nechod do lesa. Jg. Db. Chřestu netřeba se báti (na pouhý křik nedbám. Vz Křikloum). Lb., Jg.

Chřest, i, f., zastr. chřies, Spargel, hromové koření. Jel.

Chřestač, e, m., kdo chřestá, der Klappermann; žvić, der Plunderer. Reš.

Chřestác, chřístač, e, m., der Schlotteraptel. D.

Chřestačka, y, f., štěrkavka, hrkavka, die Klapper, Rassel, Schnurre, Schnarre, Ratsche, Schlotter. V. Dítě chřestačkami hraje. Kom. Kněží zvonek, hrkavkami, chřestačkami brinkaji. Kom. — Ch., Tambourin. Světoz.

Chřestační, Klapper-. Ch. kladivee. Reš.

Chřesták = chřestýs.

Chřestati, chřestám a chřesći, chřestávati; chřestiti, il, čn, čni; chřestěti, 3. pl. -sti, čl, čni, chřestivati; chřestnouti, stnul a stl, uti, šustěti, rachotiti, ratschen, rollen, rappeln, rauschen, klappern, rasseln. Jg. — abs. Štěsti když chřesti, tuf třěšti, boj se neštěstí; jedno druhé když honí, noclehy často mění. Prov. Klátí se a chřestá. Har. Chmel usušený chřestá.

Chropati — Chrtousiti.

545

Chropati — chrápatí, schmarchen. — 2. Hřmotití. — čím: botaní. Na vých. Mor.

Chropěti, chroptěti, 3. pl. -pi, čl, čn; chropivati, röcheln. — kde. Pod jhem chroptě křepěil. Kom. — čím. Hrabě sotíl tak, až chroptěl tlamou zpěněnou. Puch. (zlosti).

Chropin, a, m., ves na Mor. u Kroměříže. Byl v Chropině na moresech. Půjdeš (pošleme tě) do Chropína na moresy (to hrubianech, nezdyročích. Vz Chrapom). Dle Mrk lépe: Chropin, č, f.

Chropot, u, m., chroptění, chráparosł, das Röcheln. V., Br. Smrtelný ch. Kom. — Ch., chraparosł, Heiserkeit. Plk.

Chropotina, y, f., chropot, das Röcheln. Jg.

Chropotlivost, i. f. = chraplavost.

Chropotlivý = chraplavý.

Chroptóny = chraplavý, heiser. Plk.

Chroptati — chroptěti, röcheln. Sal.

Chroptavosł, i. f. = chraplavosł.

Chroptavý = chraplavý.

Chroptěti, vz Chropěti. Konu.

Chroptivost, i, f. = chraplavosł, Heiserkeit. V.

Chroptivý = chraplavý, röchelnd, heiser. Ros. —

Chrostau, Chlastová u Svítavy na Mor.

Chrostik, a, m., Frühlingsfliege, Wassermotte. Rk.

1. Chroumati, chroumávati. — co čím = hrubě ochromovati, sekati, tězce ramiti, fümten, lahm schlagen. Ros. — 2. Ch. = chroustati, chroupati, knorpeln. D.

Chrouna, y, chroun, a, chrounil, a, u. Lang-, Siebenschläfer.

Chrouniti, il. čni; chrounivati = chrápati, schmarchen. — 2. Cuchati, mačkati.

— co: ustlaní, wirren, manschen. Jg. Rk.

Chrouny, pl., f., neřád u dobytka zevšívěloho. Novot. Ungeziefer beim Vich.

Chroupati, vz Chrapati.

Chrouplavý, krouplavý, rösch. Chrouplavý chléb. D.

Chroust, a, m. (díve a na Slov. chrust), chroustek, stika, chroustik, a, chrousteček, čka, chroustiček, chroustiček, čka, m. Ch. od chrěst (chrěstěti). Der Käfer. Sí. Chroust brnčí. Pt. Chrousta komu přes nos pustiti (lměvati ho). Vz Nevrlý. Lb. — Ch. májorý, babka, prsnák, prznik, brěnák, brunelik, pruhač, bržák, koza, kozák, javorník, der Mai-, Kreuzkäfer. Sp. Ch. obeeň (májový), ch. mlynuřík, kastanový (kominik), letní. S. N. Na Mor. ch. jen: Maikäfer. Mřk. — Ch. rohatý — rohač, der Horn-, Hirschkäfer. — Ch. vlaský — španělská moneha, spanisehe Fliege. — Ch. konský n. lmojný, lohnival, Ross-, Mistkäfer. Jg. — Ch., přezdívka = chrapoun. Na Mor.

Chroustati, chrustati, chroustávati; chroustnouti, chrustrouti, stnul a stl, ut, uti. — Ch. = chrust působiti, knarpeln, knappern, knarpeln. Néco tu chroustá, chrustlo. Us. — co: ořehy. Sych. Kočka myš chrustlo. L. Co tu chroustáš (tvrdeho jíš, že z toho chrust pocházi)? Jg.

Chroustavě, chroustlavě, knarpelnd. Jg.

Chroustavec = chrustavec.

Chroustavka = chrustavka.

Kottův: Česko-něm. slovník.

Chroustavost, chrustlavost, knarpelnde Beschaffenheit. Jg.

Chroustavý, chrustavý, chrustlavý chroupavý, chrouplavý, knarpelnd. — Ch. chrustavec. Jg.

Chroustnouti, vz Chroustati.

Chroustov, a, m., ves v Bydzevsku.

Chroustovice, pl., m., die Budejovice, mě. v Chndimsku.

Chroustový, Käfer. — Ch. křídlo. Us.

Chrouti, chruji, chrul, ut, uti. — se kde: ve slámě, v perinach = väleti se, sich wälzen. Rk. — co. Celon postel schrul - značkal, manschen. Us. — Ch. - boukati se, ranzen. Svině, bobr se chruje. D.

Chrpa, vz Charba.

Chrpový. Ch. barva, Kornblumenfarbe. Rk.

Chrst, u, m., Spritz, Wurf. Jednim chrstem to vylil. Us. Jednim chrstem (douskem), auf einen Suf. D.

Chrsthál = chrtál.

Chrstalka, y, f. = chrustavka, Knorpel. Chraštky sů proti kostem jako maso a proti masu jako kostí. St.

Chrstati, chrástati, chroustnouti = pruče vyliti, giessen, spritzen. — co kam: vodu do oči někomu ch. Us., Jg. — Ch., chlastati, saufen. Dch.

Chrstavý, kdo chrá, spritzend. Jg.

Chrston, č, m., nadávka, cín ungeschliftenner Mensch. Mrk.

Chrt, a, chrtěk, tka, chrtík, a, chrtěček, čka, chrtíček, čka, m., der Windhund, das Windspiel. Ch. loveči pes. Ch. myslivečký, V., polovičný, ryčlý, hybernský, kadlatý, polský, vlaský, turečký. Ssav., Jg. Ch., chrtice, chrtička; chrtě, chrtisko; chrt veliký, malý. Ch. je v druhém poli (jde mu na druhý rok). Ch. dal zajici dva chvaty. Ch. dobre, spatně běhá, mydluje. Ch. popadl zajice. Chrty v základ pustiti. Ch. smečkový. Sp. Smečka chrtův. D. Ch. zvěř stihá (honi, drahuje). Pt. Kota na myši, na zajice chrta. L. Mnoho chruť zajici smrř. V. Bezdečnými chrty ťidko zajice ustvěs. V., Č., Sp. Jdou v kordy o chrta. Vz Hádka (daremi). C., Kram. — Ch. = ryžabýl člorč, cín hagerer Menseh. Vyhlíži jako chrt (jako sedm drahých let — hubený) Vz Chudoba. C. Vz Pes.

Chrtáí, u. m. (zastar.) = chrustačka, Knorpel, Ras., Sal., Aqu. ohyryzek, der Gröbs, Adamsapfel; hltán, jícen, požeradlo, die Kehle, Speisröhre, Jg.; průdusnice, die Luftröhre.

Chřťán, vz Hrtán. Na Mor. chrtán.

Chřťánový, vz Hrtanový.

Chrtě, etc., chrtátko, a, n., mladý chrt, junges Windspiel. Jg.

Chrtí, Windspiel.

Chrtice, e, chrtička, y, f., samice chrtova, eine Windhúndin.

Chrtík, vz Chrt.

Chrtina, y, f., špatný chrt. L.. Šp.

Chrtisko, a, n., ohyzdný chrt. Us.

Chrtnič, e, m., ves v Čáslavsku.

Chrtnik, a, m., myslivee chrty evičići, Windhetzer.

Chřtnouti, nul a tl, uti, lubnouti, mager werden. D.

Chrtousiti = hrtousiti.

35

Chuděs — Chudobný.

549

ker, armer Tenfel, armer Tropf, armer Sünder.
Jg. Ch. dostal biti. Sych. Chudašův bratr. Us.

Chůdce, e, m. Tajný ch., tajný skůdec.
Č. Geher, Schleicher.

Chudě, komp. chuději, arm, schlecht, arm-
selig. Ch. se obírati =: chudým býti. V.

Chudě, čte, n., pl. chuděta, chuďátko,
a, n. nebožátko, armes Kind, armer Mann.
Berg. Puch. — Ch., hubené kuře, hubena
druhéž, mageres Gefügel.

Chuděc, dee, m., chudý člověk, ein armer
Schlucker, Tropf. D.

Chudenice, pl., m., dle Budějovice, mě.
v Klatovsku.

Chuděnice, pl., m., dle Budějovice, místni
jměno. Mus.

Chudera, chuděra, chuderka, y, m., dle
„Despota“; chuderák, chuderák, a, chudě-
raček, čka, m. — chudák, chuděs, ein armer
Schlucker. Zpanošť-li chuděra, hned z něho
fiměra. Č. Na Mor. chudera, y, f. Mrk.

Chuderlavec, vce, m., ein magerer Mensch.

Chuderlavost, i, f., hubenost, Magerkeit.
Slov.

Chuderlavý, hubený, mager. Slov.

Chůděti, 3. pl. -dej, él, čni, arm werden.
— v čem: ve zboži. Dal.

Chudička, y, f. = chudá žena. Us.

Chudičký, chudinký, vešni chudý, sehr
arm. Ch. hospodářství. V.

Chudina, y, f., chudinka, chudinčička,
chudinečka, y, m. a. f. = chudý, ubožý,
bidný, chuďátko, der Arme. Chudým do špi-
talu a ta chudina aby za duši měla P. B.
prošili. Gl. Má služka chudinka umřela. Us.
Bohatý se divi, čim se chudina žiyi. Jg. Pán
jak chce a: chudina jak může. C. Chudina
z vody vráti. Č. Za chudinou Pán Bůh. L., C.
Kdo chce biti chudinn, snadno najde pří-
činu. C. — Ch. = chudý lid, das arme Volk,
der Arme. Jg. Vše na chudinn obrátil. V.
Knižata zemská maji ch-ny pilné braniti. V.
— Ch. — poddani die Unterthanen. Ti, jesto
by tobě i tvé chudině hodili k těm úra-
dom, jich pósobením i tvé chudině lépe bude.
St. N. St.

Chudinec, nce, m. = chudák. D.

Chudinice, e, f., chudina. St. skl.

Chudinka, y, f., chudina. — Ch., rostl,
hermas. Rostl.

Chuditi, il, zen, zeni; chudivati chu-
dým, hubeným, nuzným činiti, mager, arm
machen. — koho, co: konč. Jg. Obili chudi
pole. L. Taková nepravost chlíresfany.
Háj. Zemi chudil. V. — co čim. Tím ho-
spodářstvím sám se chudi. L. Zemi daněmi
ch. V.

Chudnouti, dual a dl. uti, hager, mager,
arm werden. Tělo chudne. Us. Město chudne.
V. — čim: nedbadostí. — jak: bez své viny.
— na čem: na těle chudne. Us.

Chudo, vz Chudý. — Ch. chudě, arm.
— Jg.

Chudoba, chudobka, chudobička, y, f.
— Ch. — nonze, Armenth. Zboží nadýma, ch.
úží. V. V chudobě vězeiti, býti, se malězati,
na ch-bu privedený, s ch-bou zápasiti, se
potýkati. Bremenem chudoby stížem býti;
v ch-bu upadnouti, na ch-bu přijiti. V. Vy-
svědčení ch-by. Slib ch-by. Vz S N. II

1162. Skrovně statečky mají a chudobou se
obírati. V. Chudoba nie (čti) netrati (polibte
nás v kapsu bohatí). Jg., Č. Ch. nie netrati
a bohatí za chudobného nie netplati. Mt. S.
Ch. menželstvo, ydovstvo, děvstvo ruši. St.
skl. Ch. jest nejbližší dělička marnotratnosti.
Chudoba jest matka zdravi. Ch. krade, nouze
lze. Km. Milá chudobo, nenají-li se, ale se
vyspis. Jg., Č. Chudoba lichvy nezna. Jg., C.
Přílišná stědrota, hotová ch. Přemohl
chudobu (dostav se z chudoby zpysněl. C. ,
Zboží pozdívuhje úmyslu, úmysl činí přechu,
přycha děli válku, válka působí chudobu,
chudoba dává pokoj. Jg. Pokora činí pokoj,
pokoj činí bohatství, bohatství činí přechu,
přycha činí válku, válka činí chudobu, chu-
doba zase pokoru. Jg. Komory naplněné ma-
jice (bohatěj) chudoby se boji. Kom. Samo-
chtě do chudoby přisel. Sych. Lepsi vlastní
ch., nežli cizi bohatstvi. C. Ch. vívu láme.
Chudoba vívu láme a nouze hřeši. Lb. U chu-
doby nehledej hanby. C. Ch. přírutel do-
brých mravů. Rb. Coky psota na stranu, ch.
se žení. Mt. S.. Lb. Za ch-bu nemusí se žádný
stydět: Ch., poroba. Vz Chudý. Lb. Vz stran
příslovi jestě: Babka, Berka, Bída, Bohatý,
Brk, Cikán, Cyrček, Deska, Díra, Dlau, Do-
šek, Drobné, Holý, Hřbet, Chlé, Chrt, Chu-
dopacholský, Kapsa, Kout, Kůn, Létó, Lo-
ket, Mešce, Mošna, Mozol, Myš, Noha, Ohá-
četi se. Osnova, Otrhaný, Pátek, Pec, Pe-
čeně, Pempy, Pes, Psota, Slabiká, Stodola,
Stíhlý, Tělo, Urok, Vrabeec, Vrána, Zub, Žába,
Zebrota (toto hlavně). — Ch. = z Nemanic,
z Nuzovic. Der Herr Habenichts. — Ch. =
chudý člověk, chudý lid, armer Mensch, arme
Leute. Ch. bezpečná a proto veselá. C. Ch.
zle se všude ma. C. Na chudobě svět stojí.
Mt. S. Ch-bé vždy piskor (vždy to nejhorší).
Lb. — Ch., chudobka, chudobička, zapome-
natka, apóřiček, materiálk chmiši (byli).
Hangerblume, Gänsekraut, Masliче. Jg. —
Ch., v chuděm obili metlice. Windhalu im
Getreide. Us.

Chudobček, ecka, m. = chudina, der Arme.
Na Slov.

Chudobenství, n., Pauperismus. Rk.

Chudohice, ie, f., pl., jméno smyslené
Pau Suchánek z Chudobic. Do Nuzovic a
Chudobie vandrovati. V. Naposledy s haubnou
do Nonzova a Chudobic tehnouti musí. Jg.

Chudobín, a, m., Chodoween, místo u Olo-
mouce. Mus.

Chudobina, y, f. Pán na Chudobině a Ne-
maniech. Pam. Kut.

Chudobinec, nce, m., Armenhaus.

Chudobivo, a, n., místní jm. Mus.

Chudobka, vz Chudoba.

Chudobkovitý rozrazil. Vz Chudoba
(konec).

Chudobně, arm, důrřtig. Ch. živ jest. Us.

Chudobněti, číj, čen, čení chudnouti,
arm werden. Ros.

Chudobník, a, m., otec chuděch, Armen-
vater. Bern. — Ch., u, m., Armenhaus. Bern.

Chudobniti, il, čen, čení, arm machen.

Chudobnost, i, f., chudost, Důrřtigkeit. Jg.

Chudobný, chudý, důrřtig, arm. D O chu-
dobného každý se ofre. Chudobného chu-
dobné jest štěstí. Na Slov. Km. Ch. hospoda.

Chumel — Chut.

551

Chumel, e či mle, m., vichr s prachem se točíci. Wirbel-, Sause-, Sturmwind. Honěni budou jako ch. od vichřice. Br. Vichr a ch. v kolo divně se točí. Kom. Ch. af se po nich shání. Ps. Chumle mračen. — Ch. — pranice. Rauferei. Stal se ch. Jg. — Chumele mítí = trhání, Reissen. Sm. — Ch = chumelice. Ch. sněhu. Schneegestöber. — sněh = bromada něčeho spleteného. Ch. vělní, V., ch. ryb, sněhu, Schneelawine. D.

Chumelenina, y, f. = chumelice. Kom.

Chumelice, chumelenice, chomolice, e, f., chumel, točici se vichr zvláště se sněhem, na Slov. metelice. Schneegestöber, Wirbelwind, Wirbel, Gewühl. Pres ostrý vítr, chumelici a neschůdně téměř cesty sjelo se z celého okolí množství povozů. Pokrok. 1870. č. 51. (Zk.). — Ch., pranice. Rauferei. Jg. — Ch., válka. Jak nynější strašlivá ch. ukazuje (válka za Ferd. II.). Kom.

Chumeličný, meteličný, stöberig. D.

Chumeliti, chomoliti, il, en, ení; chumelivati, chumlati, chumlavati = váleti, worin herumdrehen; prátí se, bíti, schlagen. — koho, co. Hle, jak to chumlá (=mačká). Ros. Pes tele chumlał. Us. Ch. šat. Ch. koho = rukami okolo hlavy cuchati, mačkati, prátí. — koho, se kde: v sněhu, v seně = váleti. — čim. Vítr piskem chumelivá. Har. II. 106. — se. Sníh, prach se chumeli. Us. — se s kým prátí se. Popadly (potvory) babu do povětrí a chumelily se s ní až do 12. hodiny. Poh. II. 108.

Chumelivý, stöberig. D.

Chumelka, y, f., stydky úd ženský. Jg.

Chumelně, haufenweise, büschelartig. Um les. —

Chumelnost, i, f., chumlovitosť, Klumpigkeit. Jg.

Chumelný, chumlovitý, klumpig. Jg.

Chumlanice, e, f., matenice, tlačenice, Gewirr, Gewühl, Drückerei. V kostele byla ch. Us. Polič.

Chumlanina, y, f., chumlaná věc, Wirrwar, Gewirr, Chaos. — Ch., chumlanka, Wirrstroh. Us. Polič.

Chumlanka, y, f., seuchaná sláma, Wirrstroh. Us.

Chumlati, vz Chumeliti.

Chumlovitost, vz Chumehosť.

Chumlovitý, vz Chumelný.

Chundak, a, m., zstr., u Vendů. — čert. Krok.

Chundál, a, m. = cancor. D.

Chundel, e, m., chundál, Haarzotte. Ch. srsti. — Ch. = chumáč. Klumpen. Svijeti se v chundel. Us. V chundel plachty svínouti. Har. — Ch., kudlina, Zotte, svazek, vlny z jednoho místa vynikající. Ssav. — Jg.

Chundeliti, il, en, ení; chundelivati — co = baliti, rollen, ringeln, verwirren. — se. Vlna se chundelí. Us. — Jg.

Chundelka, y, f., rostl. třtinovitá, der Windhalm. D.

Chup, u, chupek, pku, m., kůpa, kopka. Ch. sena, Heukuppe. D.

Chůra, y, f., nemoc, choroba, Krankheit, Siechthum. Až z tě veliké chuory mu i surf pošla. Ms. z 15. stol.

Churati, chorým býti, siechen, krank sein. MM. —

Churavě, kränklich. Ch. se mítí. V.

Churavec, vce, m., ein Siechle, Invalide. Dům vojenských churaveň. Bur.

Churavěti, věji, el, čni; churavivati, hubeněti, chřadnouti, mager werden, siechen. — na čem: na těle i na duši. Jg. — na co: na hlavu (nemoudřeti). L.

Churaviny, pl., f., souchotiny, die Magersucht. D.

Churaviti, il, en, ení. — koho, hubeniti, moriti, mager machen; krank machen. Jg.

Churayka, y, f., churavá kráva, ovce atd., eine kranke Kuh usw. Dch.

Churavost, i, f. — hubenost, Magerkeit, D., V. — Ch., neduzivost, neduh, Siechheit, Kränklichkeit. Troj. Ch-sti svadla její krásá. Us. —

Churavstvo, a, n., churavosť, die Magerkeit; das Siechthum. Zlob.

Churavý; churav, a, o. — Ch. = hubený, mager. Churavého udělatí = tenéti. V. Ch. kůň. V. Jedni jsou těhnati, jiní churavi (vyzábli). Kom. Ch. strevo. V. — Ch. = neduzivý, nemocný, kränklich, siech, schwäglich. — čim: věkem, Lk., Hlas, tělem. Sm. — na čem: na duchu. Us.

Churdálek, lku, m. — chrtál, der Knorpel. Jad. —

Chuře = churavě. Jg.

Churlavost, chorlavosť, i, f., churavosť. Jg. —

Churlavý, chorlavý churavý.

Churoba, y, f. = choroba.

Churobný = chorobný.

Churost, i, f. = chorost.

Chury = chorý, choravý. Mus.

Chůst, u, chůstek, stku, m. chvost, ocas.

Schweif. Na Slov.

Chustrice, e, f., der Steiss, Bürzel. Jg.

Chut, i, (ne: é.), f., choutka, y, f.; pl. chuti, ne: chuté. Ch. od chůst v chtiti. —

Ch. = libost k něčemu, náklonost, die Lust, Neigung. Ch. pokažená. Chuti lačný očekávej. Kom. Aui žádný kuchár všem k chuti vařiti ne- může. Seip. V chut (z chuti) se napiti. Nejedl. jsem tak v chůst brzy. Lom. Ch. dostati. Us. S chutí pracovati. V. Za chuti. D. S chutí něco přijiti (prijati). Jg. Někomu ch. učinití. Har. Praci bez chuti konati. Us. Dej si ch. zajítí. Ud. Přišla mu chůst, zašla mu chůst, dle něm.; lépe: zachtělo se, odněchtělo ch. se čeho. Jv. Ch. mne přechází k čemu ku př. ke ská- kání: lépe: není mi do skoku, do smíchu, přestává mi býtí do smíchu. Brs. 92. Dostal chut na hrušky = zachtělo se mu hrušek. S chutí něčemu se divati. Br. Bez chuti ani provážka neukroutí. Pk. S chuti do toho, je půl hotovo. Vz Počátek. Č. Deset (sto) chuti do něčeho mítí. Sm. Ch. vzbuditi, mítí, dostati. Sm., Ml. Vyšlo to z chuti. Us. Rozličené jsou lidské chuti (Vz o tom přisloví v: Druhý, Houba). Bylo mu to po chuti, passte ihm in den Kram. Dch. — k čemu. Ch. k jidlu. Ch. k dobrému a k zlěmu, k něčni mítí. Kom. Žádné chuti k ničemu neměti. Jg. K čemu kdo má chůst, najdle toho dosti. Ros. Chuti dodati komu k čemu. Us. Lid ten velikou chůst k pánu svěmu maje. Háj. K čemu chůst, k tomu láska. Č., S. a Ž. Vz Mlsný. — do čeho. Nemám dnes do toho chuti. D. S chuti

552

Chut — Chvála.

do toho, za chutí. D. Má deset chutí do něho. Sm. Jen s chutí do toho a půl díla bude hotovo. Mřk. — na co. Měl ch. na to. Sm. — s infn. Nemá žádné chuti domů jítí. Jg. Mám chuf toho darebáka zbití. Us. Udělá se mi chuf podivati se. Kom. Lab. 37. — Ch. = žádost, chtíč, chtrnost, die Begierde, Gier, Sucht. Jg. Ch. nezřízená. V. — Ch. — rále, chtění, der Wille. Dobrá chuf za účinek stojí. Jg. Kdo nemá chuti, snadno vykroutí. Lb. Pk. Kto nemá chuti, Pahko vykrůti. Mt. S. Kdo se nutí, nemá chuti. Lb. — Ch. = šmak (z něm. Geschmack), pochatnosf, der Geschmack. Ch. parná, kyselá, medová, solná, sladká, dobrá, zbí. trpka, stahující, svírající, hořká. Jg. Jhl. Strojila jídla bez chutí (nechutná). Jg. Ch. po něčem mítí. D. Koren chuti hořké. Byl. Všechno chuf (kofení). D. Dojísti se chuti na něčem. Jg. To jablicko nemá žádné chutí. Ros. Ch. ztratíti, vyjítí z chuti; bez chuti. D. Cukr má sladkou chuf. D. To bylina na chuf nemá žádné hořkosti. Byl. Bez chutí malý kousek chleba (sýra) sní. Sk. Po chuti nechut bývá, lib sladce, lib hoře. Tkadl. II. 39. — od čeho: ch. od medi. D. — čím. Vino chuf má sudem. Jg — po čem. Ten nůž má chuf po cibuli, lépe: čpi, smrdí cibuli. Us. — cím. — mocnost chutná něco, der Geschmack. Pozbyl chuti. D. — Ch. — něm. Geschmack, ckaus. Chuti náše klesly. Puch. Básník musí znaky smýšlení a uravítě venkovského lidu s chuti jenmou voliti. Hank.

Chutě do toho s chutí, mit Lust, frisch. V již. Čech. — rychle. Kts. Jen chutě do nechutě. Lb.

Chutěti, chutěti, 3. os. pl. —či, čl, ční, schmecken. — komu. To ovoce mi dobre chutní, chuti. Jg. — čím. To česnekem chuti. Bern.

Chutiti, il, cen, cení, chutniti, něn, neni, chutivati, chutnivati, chutné činití, Lust machen, umantern. Jg. — co, koho komu. Někoho sobě ch. Ry mu to, jak chětl, chutil (chutné cínil), protot on chuti nenabude. Ros. Chuti se mi (chuti nabyvám). — koho čím k čemu: dary (povzbuzovati). Jg.

Chutitrah, a, m., nepřítel dobré chutí, Feind des Geschmackes. Jg.

Chutnáček, cka, m., der Wohlschmecker

Chutnáni, n., das Schmecken. Ch. ceho. V. Dobré ch. Us. Preji vám dobrého ch. Lid ríká hezky. Zdrávi požíli, zažíli.

Chutnati, chutnivati, schmecken, behagen; Belichen, Geschmack an etwas finden. Jg. — abs. Af chutn! Sm. Jak chutna to vino? Us. — co. Af chutna věci sladké. V. — sobě co, v čem, po čem. Aby zemské včeri lide sobě chutnali. Kom. Casnou radost sobě chutnati. Kom. V něhž dokud člověk sobě chutná. Br. Abychom po budončích večer sobě chutnali. Ob. pan. Nejednou sobě to chutná. V. — se čím, s čím, v čem. Jg. Chutnal se v tom (chutnalo mu to). Jg. — (co) komu. To mně chutna. Dobře mu chutni. To mi nechee chutnati. Chutná mu! Chleb nám chutná. Jak mu to chutná? Jg. To mi nechee ch. Sych. Chutnajim nechutná věci. Kom. — čim: víinem (Cf. Pachmonti). Km.

Chutně, komp. chutněji ochotne, rychl, brzy, bereitwillig, schnell, hurtig, gerne. Jg.

Ch. pospišiti, V., běžěti, věřiti, prehnouti, něco dělati, jeti, k někomu přistoupití, něco přiněsti, s koně ssednouti, něco měchati, pomáhati, k něčemu se chystati atd. Jg. — Ch., s chutí, mit Lust, Wohlgeschmack. Chutněji ze studnice nežli z potřeka se pije. Proch., Us.

Chutněti = voněti. Lex. vet. Vz Chutěti.

Chutnoplod, u, m., adenostemon. Rostl.

Chutnosf, i, f. Schmaekhaftigkeit. Ch. jidel. Kom. Voda chutnosti = prudky očet Aله. rkp.

Chutný; chuten, tna, tno. — Ch. dobré chuti, příjemné k chuti, schmaekhaft, wohlschmeekend, angenehm. Jg. Chutné je mi to. Jel. Ch. krné, ovoce, nápoj. Jg. — Ch. = příjemný, lieblich, angenehm. Jg. Ch. spaní, Biancof., cesta. Troj. Ve větsích sudech chutnější jest (pivo), protože nevyvětrá. Kom. — k čemu: k jidlu a k pítí. Ché. 628. — s infn. Vz Krásný, Infinitiv. To ovoce hylo jiesti nechutně. St. — Ch. — nachylný, do čeho, k čemu, náč, gencigt. Kníže na chuten není (nemiluje ho). D.

Chůva, chovačka, y, f., Amme, Kinderwarterin, Wartfran. Jg. Chůvou býtí. Dojna ch. (chovačka), V., kojú chůva. V. Ch. chovance prsama koji. Kom. Dítě chůvy se dopalakło. Us. Hrubý a kterému, jak říkaji, na užítek šla chůva. Baiz. Nežá ch. nejlepší kousek dítěti. Pk. — Ch., chování, často-vání, Bewirthung. Děkujeme toma donu, měli jsme tam dobrú chůvu. Mor. P. 447.

Chůviný, Ammen. — Ch. nděko. Krab.

Chůze, e (zastar. choz, choze, e), f., na Mor. chůza, y; chůzka. Ch. od chod (chodití, chodja, chůze). — Ch. = chod, chození, das Gehen, der Gang. Zmíň ho po chůzi; znamí jeho chůzi. Pro častou chutzi. Us. Loudavon chůzi daleko nejdeš. Sych. Vz stran píslové. Chození. — Ch. = pěst cesta, der Weg. Kdož by měl svobodnou chůzi k studnici, ne hned náleží mu k též studnici s vozen jezdití. Pr. mest — Ch. cesta, putování. Har., Stele Duleká ch. Reise.

Chuzší, kompar. adj. chudý chudší Kto je chutně nemocněho? St.

Chv. Tonto skupeninou pocínaji se mnohá česká slova. Ht.

Chvacení, n., das Fangen, der Raub. Res., Tkadl.

Chvadnouti, zast, vadnonti, welken. Jg.

Chvála, y, chavalka, y, f. Gt. ch. chvála. Chválem. Ojíř. Ve věni chvála Bohuť v již. Čechěch a na Moravě á se krátí a zůj chvála Bohuť Břt. — Ch. = porčálení, das Lob. Chvály hodný. Chvála sebe saměho. Kterýz žádné chvály nezasluhuje. V. Píseň chvály, píseň ku chvále někomu složení. V. Bohu ku chvále zpivati. V. Chválu zpivati. V. Maji toho česť a chálu. Dal. Prineste chálu, lépe: vzdejte. Knust. Někoho velikými chválam slaviti, velebití. Jg. Chválu někomu vzdáti. Kat. 218., 782., pěti. Kat. 591. O samém sobě chvály zpivati, svě chvály vypravoyati. V. (chubití se). Chvály něči vycitati. Kom. Ch. Bohu, ch. pánů Bohu. Jg. Chválu dáti. V. Lepši, chvála Bohuť, nežli, dá-li Bůh. L., Lb. Vz Zisk. Chvála nejpříjemnější písnieka. Jg., C. Vlastní ch. z hrdla smrdi. Aesop., C., Lb. Vz Pýcha. Chválu a česť někomu

Chvála — Chvalno.

553

činiti. Rk. Ke eti a chvále Boži nčeo činiti. Ml. Maru chvála i peciválkem pohne. Pk. Skúpa ch., hotová hana. Mt. S. Vlastni ch. neplati. Km. — Ch. — slára, česf., der Ruhm. die Ehre. Ch. ze čnosti jde. L. Bude česf. a ch. jemn. Dal. Ch. o tom Inradu šla po celé zemi. Háj. Chváln míti, o sobě slyšeti, ziskati. Vrat. Chvály hledati, vyhledati, žádati; chvály žádost, žádostivity. Har. Chvály žížno co vody: hořeti žádosti eti a chvály; po chvále dychtiti, toužiti, státi, mřiti. Pro chválu všerko činiti; zlou ch-lu míti, obdržeti; ch-lu si dobyti. V. Prázná ch. Rokye. Co číni, na chválu číni. Puch. Kdo druhého eti, sám z toho chválu má. Prov. Od nčoho za nčeo chválu míti. Ml. Kto byl tvój otec v svej chvále? Kat. 1266. — Ch. — česf., čtěni, die Verehrung. die Ehre. Jg. Ch. bud' Bohu otei, synu i duchu svatému. Jg. Díky a ch-lu Bohu konejme. Har. Dáti komu ch-lu. Býváte na chvále boži (zv. k kostele). Jg. Zapsati co na chválu boži (na kostel). Bohu ch-lu činiti, dáti; ch-ly vzdáti, uděliti. V. — Ch. = okrasa, ozdoba, Zierde, Ruhm, Stolz. Julia chválou jest po- koleni svého. L.

Chvalba, y, f., chvála, das Lob. D.

Chválece, c, m., chvalič, der Lobsprecher. C. —

Chvalebně = chvalitebné, löblich. Jg.

Chvalebnosť, i, f. — chvalitebnosť. Lob- lichkeit. Jg.

Chvalebný = chvalitebný, lobenswürdig. Reš. Chválebný. V.

Chvalen, a, n., jm. místni.

Chváleni, n., das Loben. Ch. samého sebe. V. —

Chvalenice, pl., m., dle Budějovice, ves v Plzeňsku.

Chválený, der gelobte. V. — Ch., chvály hodný, lobwürdig. V.

Chvaletice, pl., m., dle Budějovice, ves v Chrudimsku.

Chvalič, c, m., chvalce, chvalitel, Lob- sprecher.

Chvalička, y, f., chvalitelka, Lobspre- cherin. Jg.

Chvalidlo, a, n., Lebnittel. Práva jsou ch-dla čnosti Km.

Chvalinské n chvalenské moře, kaspické, kaspisch. Kron. mosk. Chváliinské moře V., Kron. tur.

Chvalitebně živn býti; si vésti, V., činiti. Kom. To není ch. D. Löblich.

Chvalitebnosť, í, f., Rühmlichkeit, Löb- lichkeit.

Chvalitebný, chvalebný, chvalný, chvály hodný, lobenswerth, löblich. Ch. obyčej, skatek, jméno, pověsf, žena, Jg., věre, vlastnost, znamka, Hs., povaha, mrayy, čin. V. Všerko chvalitebné o nčeko mluvití. V. Nechvalitebný pták, kterýz trousi do svého lmízda. Us. — Ch. = chálu obsahuje, chralný. Lob- Ch. žahn, píseń, zpěv, svědectví. Jg., D.

Chvalitednost chvalitebnost.

Chvalitedlný chvalitelný.

Chvalitel, e, m., der Lobsprecher. Krab, Seip.

Chvalitelka, y, chvalitelkyně, e f.. Lob- sprecherkm.

Chvalitetský, Lobredner.- Bern.

Chvalitelství, n., chválení, Lobsprecherrei. Na Slov. Bern.

Chváli, 3. pl. chváli, chval, chvále (ic), il, en, ení; chvalivati — chválu hlásati, vyvšovati, rühmen, loben; za dobré uznati, billigen; velebiti, děkovati, lobpreisen. anbeten, dauken. Jg. — abs. Kdo haní, rád má; kdo chváli, rád by odbyl. C. Nechval, az poznáis. Tak chval, abys nepřechválí. Mus., C. — co, koho. Každý svou věc chváli. Kom. Chválili slova i radu jeho. Troj. Každá liska svuj ocas chváli a blazen cepy. Jg., Rk. Každý pták své hnízdo chváli. Jg. Vlk vlka chváli a rys rysa. Chval psotu jak chces, nebude nie než psota a nie dobrého. Jg. Není co ch. V. Ani mne chval, ani haní. Hlouhý, aby ho všichni chválili. V. Ch. Boha (velebitij). Jg. — čeho, sp. m.: co. — z čeho. Chválili mne z toho. Jel. Ch. Boha z tak velikého štěsti. Kom. Z toho jej písmo chválí. St. Boha z darový ch. St. N. 25. Z takové vremosti Boha chválí. Kom. — ce komu. Nechválili Bůh toho pohanům Br. Prodáváčem úradu nechvalitvi. St. — co, koho kde. Ch. nčoho kořed obří. Us. Cím více čnost při lidech chválena bývá, tím větší vzrast v ních a posilu mívá (prijiná). Jg. — co kdy. Koně chval teprv po městci a ženu po roce. C. Nechval dne při východu slunce. Lb. — se, co čím. Ch. se svým řemeslem. Výb. I. 231. (— Dal. 38.). Chvalte jej zvukem trouby, Br., hlasem velikým. Kom. — koho na co. Chvalte jej na loutu, a citaru Br. — koho, co nad co. Jehozto česf ty nade vše krále chválíš. Kat. 561. — koho za co. Za to ho chvalme. Er. P. 367. — koho vo: V oči chválí a za očima haní. C. — koho v čem. Nčoho ve všem ch. Chě. 621. On slnšě se v tom chválil, ze to změnil. Proch. V krátké řeči ho chválil. Us. — koho na čem: na životu i mrvich. Let. 115 — koho pro ce jak. Chválil ho pro jeho dobrotíosť, bez příčiny, bez konce, do někonečna, do mavení. Us. Ch. koho po zádu. D. — se. Dobře samo se chválí. Jg. Co dobrého, samo se chválí. Vz Pokora. Lb. Kdo se sám chválí, toho nikdo nepochválí. Zlě má sonsedy, kdo se sám chválí. (Dobřěmu pívu vichru větřeňa). Vz Chalbivy. Lb. Ten nejlepsi, kdo se nejméně chválí. Jg. Kdo se chválí, není chvály hoden. C. — že. Chválil ho, ze byl poslusen — s adv.: slavně, velice, vysoce někoho ch. V

Chvalitva, y, f., chvála, Lob, Lobsprei- smg. Ms z 11. stol. Chvalitba, odtrud chva- litebný Mřk.

Chvalivý, lobend. Rk.

Chvalka, y, f., nadá chvála — Ch., y, m. Prahler. Na Slov.

Chvalkov, a, m., ves v Buděj. Mus.

Chvalkovice, pl., m., dle Budějovice, místni jméno.

Chvalné mluvití o nčeko, lěblich. Plk. Ch. boj s někým svěsti. Ráj. Ch. znamý. Co platno nčeo ch. začěti, čehož by nemohl dokonati. Jg.

Chvalník, a, m., Lobredner. Ms

Chvalno, vz Chvalný. Ot boha na milosť zdáti chvalno. Rkk. Jarosl. v. 206. Nechvalno uan v Němeček iskaf pravdu. L. S. v. 109.

554

Chvalnosť — Chvatný.

Chvalnosť, i, f., Löblichkeit. Jg.

Chvalný = chralitebný, chvály hodný, löblich, lobenswürdig. Ch. život, Martim, hrdina, Troj, dílo, žena, muž, zpráva. Jg. Avšak daleko je chvalnější dobrou radu ke skutku privěsti. Troj. — v čem: v sile. Troj. — Ch. = chrálici, pochvalný, lobend, Lob. Ch. verš, píseň, skládání, dar. Jg., Troj. — Ch. = chlubný, prahlend. Jg.

Chvalochtivost, i, f., Ruhmbegierde. L.

Chvalochtivý, ruhmbegierig. Us.

Chvalolist, u, m. Lobschrift. Vid. list.

Chvalomluvce, e, m., der Lobredner. Berla král.

Chvalořeč, i, f., ne: chválořeč. Chvalořeč u hrobu činěna; ch. mítí, činiti na koho. Us. Vz Reč, Složený.

Chvalořečiti komu, Č., loben, lobpreisen.

Chvalořečník, a, m. Lobredner.

Chvalořečniti, il, ōn = chváliti, lobpreisen. Č.

Chvalospis, u, m., Lobschrift. Bern.

Chvalovník, a, m., Lobsprecher. Aqu.

Chvalozpěv, u, m., ne: chvalozpěv. Lobgesang.

Chvály, pl., f., vz Chvála. — Ch., ves. Ve Chvalách. D.

Chvant, u, m., veliký kus; ch., a, m., vypinavý mladý člověk. Llk. Prahler.

Chvapiti = chopiti, chvatiti, fangen, ergreifen. — se koho. Leg. — co = popadnouti. Rk.

Chvastač, c, chvastal, chvastoun, a, m., Prahler, Aufsneunder.

Chvastati, chvastávati, prahlen. — se čím = vychloubati se. Ch. se otroctvím. Na Slov., Ht. Chvastá se svým bohatstvím. Jg. — se před kým. Tabl.

Chvastavě, prahlerisch. Jg.

Chvastavost, i, f., Prahlerei, Prahlucht.Jg.

Chvastavý, chlubný, prahlerisch. D.

Chvastos, c, m. = chvastač.

Chvastoun, a, m. = chvastač.

Chvasty, pl., f. = chlouba, Prahlerei. Na Slov. Plk.

Chvat, u, chvatek, tku, m. Ch. od chyt (chytati). Vz y se stupňuje ve: va. — Ch. = popadéní, lapení, pospěch, ein hastiger Griff, heftiger Anfall, Überfall, Heftigkeit; Eile, Hast. Jg. Chvatem lapiti (chvatiti). Th. Na chvat se na čestně brati; chvatem se hnátí. Zlob. Jedním chvatem bylo po něm. Jg. Ten chtři dal zající dva chvaty (když chtři chtěje zajíce popadnouti buď ho hubou chybí aneb nedobře ho popad neb hubou udeřiv jej pusti). Ros. Jdu dale chvatem. Koll. Na ch. něco dělati — Ch., v těloeviku, vz Zápas. — Chvaty = zubaté oblouky u želez na zvířata. Sp.

Chvátal, a, m., kdo lapá, chytá, der Fänger, Greifer. — Ch., kdo pospíchá, ein eilfertiger Mensch. D.

Chvátání = popadání, chytání, lapání, das Haschen, Greifen, Raffen. Tkadl. — Ch., pospichání, das Eilen, die Eile. S ch-ním odbývati tež jízdy. Br. V marnosti slynulí dnově jejich s ch-ním. V. Všechni k boji se přistrojiti s ch-ním žádali. Troj.

Chvátati, chvátám a chváci, chváceš, al, áni, chvátávati — chytati, popadati, greifen,

haschen, raffen, kvapiti, eilen. D. — co: holuby (chytati), Hank., penize. Háj. Polené oružie chvátajú. Rkk. 33. V skutku nás chvátá nepřítel. Ctib. — za co. Upustice za rohy úsilno jest za ocas chvatati. Dal. 37. Král upustiv za rohy poče za ocas chvátati. Prov., Dal. — kam: Když kohoutové již pěti počali, čeleď na spaní chvátala. Troj. K jesím chvátejte. Er. P. 42. Chvátá k tomu, což předloženo. Ch. do práce, do školy, Us., do záhuby. Rk. Do toho nechvátá (nepospíchá). Jg. — po čem: po úřadech a cti ch. (po nich bážiti). V. — v čem: ve čtení (= spisichati). Us., Jg. — za kým (čím): skokem. Kamaryt. Výb. II. 45. — kam, jak, odkud, kudy. Běhouni (závodnići) z šranku k cili během chvátají. Kom. Zahradou k poli chvátal. Od jedné nepravosti k druhé chvátal. Ojíř. — čím. St. skl. IV. 326. Nerozmuviv s hlavou nechvátej rukama. Č. — proč. Strachem (instr. příčiny) ch. — s čím. Kat litost maje s smrti nechvátal. Stele. Výhňoň Dub tam s niem snahů chvátá se všiůj chasů svojů temmenn nočniem (instr. času). Rkk. 30. — se čeho. (Geometria je pátá, té sě všecka miera chvátá (se drží). St. skl. — s inf. Chvátá se vdáti. Kom. Chvátá zbohnout. Br. Vsed na kůň, chvátal vyjedi k boji. Troj. — se supinem. Naši krocí chvátajú vícezit. Rkk. 20. — aby. Chvátal, aby nezmeškal.

Chvátavě, spěšně, kvapně, rychle, eilends, eilfertig. Ch. k někomu pospíchati; ch. mluvití, něco dělati. V.

Chvátavost, i, f. Eilfertigkeit. Ch-sti přílišnou koně přehnati. Ros.

Chvátavý, kvapný, rychlý, náhlý, spěšný, eilig, eilfertig. Chvátavou chůži brzy se unavite. Sych. — k čemu. Nebuďme chvátavi k soudu. Pr.

Chvátěruby, pl., dle Dolany, ves v Rakovnieku.

Chvati. Nebuď chvati ke komu (Tkadl.) ... nebuď náhlý v soudu proti někomu, übereilt. Jir.

Chvati, chvátiti, chvat, -tě (ic), il, cen, cení; chvátivati, chvativávati; chvatnouti, tuul a tl, uti = popadnouti, chytiti, lapiti, haschen, greifen, raffen. — koho, co. Holubieu chvátí Zbyhoň. Rkk. 27. Zajíce chvatiti. Aesop. — na koho: na nepřitele ch. (pospichati, dorážeti). Ros. — koho za co: za pravici, Měst. bož., za vlasy, Rk., za bedra, Hank., za chěesy. Ros. Vestoňa za silné pázi chvátí (chopí). Rkk. 53. — čeho. Jak římskeho povětrí chvatila. Biancof. — (čeho) jak. Chvatil po stínu toho masa. Reš. — Ch. po něčem = bážiti. — v co. On chvatne je v tlapy. Puch. — se čeho (čím): cizího, ženy (uchytiti se koho). Výb. I. I hned sie sv. Klimenta oběma chvati rukama. Pass. Panna se mi hrdla chvati. St. skl. Ch. se (= uchytiti se) řebře (řebříku). Alx. 1132. — za kým: za nepřítelem (pospichati). Jg. — s inf. Panna vézně rozpustiti chvati. St. skl.

Chvatlivý, hastig. Chvatlivě jisti. Us. na Mor.

Chvatnouti, vz Chvatiti.

Chvatný, spěšný, eilfertig, hurtig. Ch. pochod. Práce chvatná málo platna. Rk. Ch.

556

Chvoj — Chyba.

ních jmen Borek a pod. dosti. Prk. — Ch. = *listí, větnorí* jakékoli (na Slov.), zvláště jehličí, Nadel der Kiefer, Tanne. Dívka stele kravám chvojí. Sych. (Vepříky) kladou do soudka nasolí a vrstvu položí chvojička a vrstvu masa. V. — Ch., zelené, čerstvé větnorí, Tangel. Reisig. Chvoji pro zvěř. D. — Ch., chráj, chvojka, chvojina, chvojinka = rod sosny, Kiefer, Föhre, Pechbaum. Chlapi jako chvoje (štiplí). L. — Chvojí, chvojina = chvojový les, háj, Tannen-, Fichtenwald. L. — V bot.: chvojka polní (koleratec, Sonnenwirbel); chvojka větší (hadi n. vělí mléko, mličence polní, Esels-, Wolfsmílech); ch. vodní, grosse Wolfsmilch; ch. klášterská n. zahradní, ch. rajská, ch. rýnská, der Säbenbaum. Jg. Vz Smrk, Jedle.

Chvojatý, dicht belaubt. Ch. lesik. Deh. Chvojic, e. m. = chvojový lesik. Na Plaště. Cf. Březie. Prk.

Chvojina, y, f. Nadelwald.

Chvojstě, č, n. = chvojina.

Chvojiti, il, en, ení. — co: milíř (hromadu uhlí chvoji krýti). Vys.

Chvojka, vz Chvoj.

Chvojkový, Reisig. — Wolfsmilch. — Ch. kóření. Ms.

Chvojna, y, f., ratolesti lesních stromů. Na Slov.

Chvojnatý, plný chvojí. Tangel.- Ch.borek. Vid. list.

Chvojno, a, n., jm. místní.

Chvojný les, Nadelwald. Us.

Chvojovi, chvoji, n. Schwarzwald. D.

Chvojovina, y, f., chvojové dřevo, Fichtenholz. Ros.

Chvojový = borový, sosnový. Ch. dříví, dřevo, les, borek, Fichten-, Jg., barák, Reisschütte. Csk. O užívání tohoto slova vz Chvoj.

Chvojstě, chvojstistě, č, n., chvoštistě, Besen. Aut.

Chvor, a, m., cudaŕ. Th. — Ch., u, m., churacost. Ms.

Chvoravý churavý. Na Slov.

Chvorec, chvorec, m., nerost. Wolfran. Min.

Chvorík, u, m., nerost. Min.

Chvorý, chvor, a, o = chorý, churavý; hubený, mager. Ch. beran. Res.

Chvost (na Slov. chvóst, chůst), u, chvostek, tku, chvostik, u, m. = ocas, ohon, der Schwanz, Schweif. Ch. dlouhý, krátký, uryby, u fepy, u šatu, u komety. Jg. Pes chlevje chvostem. Orb. pict. Panská láska v krátce, jako zaječí chvost, trvá. Na Slov. Panská láska roste na zaječím chvostě. Každá liška svůj chvost chválí. — Ch. = srst dlouhá na ocase, langes Haar am Schweif. Nz. — Ch.

chvoště, chvoště (koště). pomelto, der Besen. Jg. — Ch. = metla, die Ruthe. Na Mor. — Ch. volový = divízna. Na Slov. — Ch., a, m., pták. Žid.

Chvostadlo, a, n., čím se chvostá. — Ch., bíc, Geissel; der Badequast. Jg.

Chvostal, a, m., Dreekmade. Na Slov.

Chvostati, chvostávati; chvostnouti, stnuł a stůl, utí. chvostem bítí, bičovati. — koho, se čím. Mit dem Badequast schlagen, reiben; hanen, peitschen.

Chvostan, a, m., der Schweifaffe. Krok.

Chvostek, chvostík, vz Chvost.

Chvostina, y, f., ein Wedel, Busch. Č.

Chvostisko, a, chvoštěstě, chvoštistě, chostěstě, koštěstě, chvojstě, chvoště, koště, č (v obec. mluvé gt. koštěte), n. = větiký chvost, ein grosser, starker Schweif. — Ch., svazek proutí, jimž se mete, der Besen, Kehrbesen. Chvoostištem kliditi, mésti, čistiiti, zanmetati, ciditi. V. Již chvoistištěm chodi hledaje peněz. Vz Marnotratný. Lb.

Chvostištár, koštistář, e, m., Beseubinder. Jg.

Chvostištářský, Besenbinder.- Jg.

Chvostištářstvi, n., Besenbinderei. Jg.

Chvostištný, Besen.

Chvostovatý, chvostatý, geschwänzt. Us.

Chvoště, č, n., der Besen.

Chvoštěnka, y, f., scoparia, rostl. krtičníkovita. Rostl.

Chvoštik, a, m. Besenbinder. Zlob.

Chvoštítnik, a, m. Besenbinder. Žid.

Chvrastí, n. = chrasti (zastar.). Rrk. Gesträuch, Reisig.

Chvrtné, zastar. = čtvrtné.

Chvůj vz Chvoj.

-chý. Přípona jmen přídavných: vet-chý.

Chyba, y, f., blud, omyl, mlýka, pochybení, das Fehlschlagen, Misslingen, das Verfehlen, der Wandel, Fehltritt, Mangel, Schmitzer, Gebrechen. Ch. mládeže. D. Chyba lávky = chybeno! Us., Lb. Ch. dveří! O by věčneho zatracení chyba bylo. Bart. 350. 20. Daleko toho chyba (weit gefehlt). Brt. Chyba třefa = buď jak buď, sedni co sedni. Na Mor. Brt. Srdeční ch. šp. m. vada. Brt. Roku 1607. silné bouřky byly v Kouřimsku. Nobilis quidam cum tonitruca eujsmodi andisset, fertur dixisse: Ej to jest na chybu, mnoho toho roku zlodějů bude. Mon. um. Prag. III. 212. Ch. v střílení, Jg., v jazyku (omyl), v počtu, D., ve hrách (pudlo, mýdlo), L., v dělení ve čtení, Nz., v psaní, J. tr., v mluveni (grammatická, syntaktická), v mýšlení (omyl, blud, chybnič uzavírni, chybničý sončet), právni (krivda), mravní (poklesek, hřích), náhozenská (metečnosf., rouháni-se, kářísky náhled). Hš. Každý má své chyby. D. Chyby ukázati, napraviti. Kom. Ch. člověkem vladne chybiti lidské jest. Vz Vada. Lb. Nikdo není bez chyby. D. Chyb prost. D. Sliby chyby. Nizádný není chyb prost. Hš. Dkyby nebylo chyby, nebylo by chyby. Us. Varuj se první chyby. Us. Touž ch-u učiniti; někomu něco za chybu pokládati. Nt. Chyby vyníti, vymazati, V., sníti. Na chyb utřediti. L., Lb. Vz Mrzeti. Malá ch. (= blízko je od toho). V. S naši strany stala se chyba. Ml. Chybu v něčem učiniti. Sm. Rybíčka chybíčka, ptáček urháček. Prov. Vz stran přisloví: Vada, Chybování. — Ch. = kromě, leč, neč. Všeeko jsem vystavěl chyba světníky. Us. Chyba kličení nie mu není více poručeno. Plk. Chyba toho. Jg. Chyba unie niemaz imago boga. L. Aby s sebou stravy a jiné potřeby chyba zbroje vzal. Břez. 151. Dvanáct dvorů do gruntů shorelo chyba asi čtyř světnic ohohorelých, kteréž ohohájill. Břez. 113. Máte ruce bilé; komu vy jich podáte, tomu budů milé. Komu bych jich podala chyba Janko tobe. Mor. P. 187. Vz více Mkl. S. 216.

Chytati — Chyžkář.

559

ničem chytati (nechce žrátí). Us. Mladý kůn chytává po lidech (= kouše). Mří. se chytil. Chytilo se (začalo hořeti). Cokoli chytí se, to nejprv tli, potom hoři. Kom. Chytilo se stavení. Us. — se čeho. Tonoucí brítvý se chytá. Kdo se topí, slámy se chytá. Jg., C. Chytám se kola. Kom. Nemoc se ho chytá. D. To se ho chytá. Us. Ch. se Isti, Kom., lepší rady, Troj., dívky (zamilovati se). Nevím čeho se chytiti. Plác. Kdo do vody upadne, třebas trnu se chytí. C. Neb se mohů vší rudy chytiti, nejsů-li bohati, uručte dobrými rukojměmi. CJB. 357. Chytil sa rozumu. Mt. S. Pluhu se ch. Cchě. 447. Koho se dobrá slova nechytají, toho se musí karabáč chytaf. Us. Krku se ho chytila. Mor. P. 189. Jaký jest to živobytí, když se starej mladý chytí. Er. P. 350. b. 4. s h. Ch. se břehu. Us. By se břehu chytil, vše se s ním utrhně. Jg. Chytil se toho rez. Reš. Milosť se chytá srdece. Nechytila se ho žádná rána. Kom. Chytají se ho souchotiny. Us. Kdo se mnoha věcí chytá, nejde, leč bloudí. L. Ch. se braně. — se čeho ode, od čeho. Směl sé o neobyčejné lidem věcí chytiti. St. (N. 151.) Dobré sa oblakov nechytá od hladu, od bůlu. Mt. S. — se čeho čím. Słyšte, abyste také skutkem sé chytili toho (= chopili se), což je své vyyolené spasitel učil. St. — se čeho v čem. Cehož se jest koli chytil v prosbě bohatci. Cchě. 636. — se čeho k čemu: k svému prospěchu. S. a Ž. — kde: na slunci (opáliti se). L. — se s kým do čeho: do křížku (zápasiti s ním).

Chytavec, vce, m., lapaček = chytáč.

Chytavost, i, f. Verfänglichkeit. — Ch., lepkavost, Klebrigkeit.

Chytavý, fangend. Ch. otázka. Bern. — v čem: v řeči. — Na Slov. nebezpečný, škodlivý; lepkavý, klebrig, zäh. Jg.

Chterný, chytrný = chytrý. Kat. 1652.

Chytiti, vz Chytati.

Chytlan, a, m. = čert, Teufel. — Ch., u, m., nakažlivá nemoc, ansteckende Krankheit. Na Slov.

Chytlanka, y, f., padounice. Na Slov.

Chytlavost, i, f. Verfänglichkeit; Brennbarkeit.

Chytlavý, chytlivý, kdo chytá, fangend; lapavý, verfänglich. Ch. otázka, řeč. — Ch., co oheň chytá, hořavý, brennbar. Ch. věc. Kram. — Ch., kdo vše snadno chápě. Nemluv před ním, je chytlavý. Gelchrig, der Alles gleich merkt. Us. — Ch. = nakažlivý, ansteckend. Na Slov., Plk. — Jg.

Chynné, ého, n., das Fanggeld. Dch.

Chytnouti, vz Chytati.

Chytrácký. Jel. Ch. kousek. Přifig, listig, sophistisch.

Chytráctví, n. Přifigkeit, Sophisterei.

Chytráček, čka, m. Vz Chytrák.

Chytračiti, il, ení, klügeln.

Chytrák, a, chytráček, čka, m., ein schlauer, listiger, pfiffiger Mensch, ein Schlau-, Spitzkopf. Jg. To je starý ch. Ros. Ch. všech

chytrákův. Sych. Ch. hlouposť naši ledačníz podvede. Kom. Fikaný ch., ein geriebener Kosak. Dch. — Ch., pospěchač, der Eiler. Na Slov.

Chytrakyně, č. f., eine Schlaue. Jel.

Chytralec, lee, m. = chytrák.

Chytralost, i, f. Spitzfindigkeit. Berg.

Chytrály = chytrý.

Chytrati, schlan sein o. werden.

Chytre, komp. chytrěji. Ch. na Slov. = rychle. Ch. polapený. V. Ch. něco konati, si počinati. — Ch., zeyhtrale, Istive, schlan, listig.

Chytrée, tree, m. = chytrák, úskočník, osěmetník. Chytrée. Št. o věc. obec. 148. Ch. v haidáni. Jel. — Ch., umčlec (s příhanou). Künstler. Puch.

Chytrěti, cji, el, ení, listig, klug werden. Ros. —

Chyro = chytrě. Rkk.

Chytromluvec, vce, m. Sophist. Aq.

Chytromluvnosť, i, f., arglistiges Reden.

Chytromluvný, arglistig redend. L.

Chytromyslný, arglistig denkend.

Chytrost, i, f., chytrůstka. Na Slov. — rychlosť, spěsnosť, die Schnelligkeit. Ch. těla. Orb. piet. — Ch., děrtip na zlě jiným, podvod, List, Arglist, Feinheit, Kniff, Schlauheit. Jg. Ch. lišky. Ch. vojenská. Kom. Nezpozdilý v ch-sti. Solf. Ch. Istivou vymyslil. Haj. Síbal ch-sti podtrhuje (podvoznje) neopatrně. Kom. Ch. nejsou žádné éary. C Vz Chytrý, Vtipný.

Chytroušek, ška, m. Schlaukopf. Rk.

Chytrování, n., das Klügeln. Kom.

Chytrovati, chytre něco činiti, listig sein. Ros., Kom.

Chytrý; chytr, a, o. Ch. na Slov. — spěsný, rychlý, prudký, flink, geschwind. Co ch. ne-dohoni, to lenivý doleží. Trnka. — Ch. = obmyslný, chopný, lapavý, istirý, listig, ver-schlagen, schlau, geschickt, verschmitzt. Jg. Ch. liška (chytrák) V. Ch. lapačka, řeči. V. Rozumu a smyslu chytrého. V. K libosti mluviti, chytrým šíbalům náleží. Kom. Ch. slovo, Jel., kus. D. Chytrou radu složiti. Prot. 65. Chytrý jako liška. C. Vrány chytré; had chytrější nad jiná zvířata. L. Ch. jako teleci maso, jako tele (ironie). Pk. — nač. Je ch. na plané hru sky. Mt. S. — Ch. = moudrý, opatrný, klug, gescheid, anschlăgig. Byla již v bríše tak chytrá, ze radila matee, jak ji má porodiť. Hnš. Chytrému napověz, hlou-pému dopověz (na misu vylož). Jg. Na chytrého mrkni, hloupého trkní. C₂ — Vz stran pří-slovi: Advokat, Cába, Cert, Had, Houba, Hruška, Hus, Choditi, Jádro, Klička, Kozel, Kopa, Kožich, Kozi, Liška, Mrskati., Nos, Pes, Ručnice, Ryba, Sak, Seděti, Selma, Štaný, Temeno, Uhoř, Ucho, Věděti, Vstáti na koho, Vůz, Zaspati.

Chýže, vz Chyše.

Chyžice, e, f., mě. lázeňské v Bavorsku, Kissingen. S. N.

Chyžina, y, f., chyše, Hütte. Krok.

Chyžkár, e, m., Kleinhäusler.

568

—ice — Idylla.

Litoměřice — Litoměřie, vz Budějovice. — Od slov na -ice zakončených tvořila se u stá-
rých adjektiva příponou -ný (ne: -ní): hra-
ničný, sílbičný, polovičný. Sf. — Vz Tvo-
ření slov.

-ice. Přípona přechodníku přitom. času pl. Vz -ic.

-icí. Vz -ci.

Ieník, zastar. = jeník.

-ie. Před příponou touto skracuje se dlouhá
kménova samohláška: brániči — bránič, dláž-
díč, chvalíč, pálíč, trávíč, Pk.; dědič šp. m.
dedic. Mkl. B. 336. — Pozn. Vlastné jest zde
příponou toliko ,č': bránič, chvalíč. Vz C.
(ku konci).

-iček. Přípona jmen podst. zdrobnělých:
kliček, slaviček, měsíček, tatiček, nožíček.
D. Vz Tvoření slov.

-ičely, přípona názvů chemických, značí
poměr: R₀: kyselina dusičela, chloričela. Sf.

-ičěký, přípona adj., maličký. D. Vz
-ičký.

-ičitý, přípona názvů chemických, značí
poměr: R₀₂: kysličník dusičitý, mangani-
citý. Sf.

-ička, přípona substantiv zdrobnělých:
dusička, holubička, holčička, hubička, D.,
trávička, matička, ryblička, nožička. Pk.

-ička. Přípona: svíčka, trošička. Pk.

-ičko. Přípona. Vz -ečko. Brzičko.

-ičko. Přípona substantiv: psaníčko, sta-
veníčko, obříčko. Vz -ečko. D.

-ičký, přípona adjektiv: maličký, kratičký,
staričký. Vz Tvoření slov. D.

-ičnatý, čeňatý, přípona názvů chemických, značí poměr R₀₂, R₀₃, S, R₂ Cl atd., kysličník medičnatý. Sf.

-ičný (-čený), přípona názvů chemických,
značí poměr R₀₂, kyselina chloričná (chlo-
řečná), dusičná. Sf.

Id, idte — jdi, jděte. Na Slov.

Ida, y, f., lesnaté pohoří v Myslii. — 2.
Pohoří na ostrové Kreté. S. N. — 3. I., jméno
ženské.

Ide, zastar. — kde, wo; ideže = kdež.
Otgor Krekonosí, ideže Trut pogubi sań
lutu. L. S. v. 35.

Idea, e, f. Ide-a, -e (-je), -i (-ji), -u, -o,
-i, -ou; pl. -e (-je), -í (-ji), -am, -e (-je),
-e (-je), -ách (-ich), -ami. Idea, z řec., vida,
vina, představa, pojem rozumový, myšlenka.
Ideá utkvělá (idea fixa) — představa zarytá.
S. N., Rk. Druzení idei (ideji). Nz. Die Idee.
Cf. Bss. 24.

Ideal, u, m., z řec., vzor, pravzor. Das
Ideal, Urbild, Musterbild. Muster. I. aesthe-
tický, antický, romantický, moderní. Nz. —
Idealism-us, u, m., vidinství, filosofický
názor o puvodnosti n. bytosti ponětí roz-
unových. — Idealista, y, m. (dle „Despota“),
přivržence takového náledu. Idealist. —
Idealni, vzorný, vorbildlich, musterhaft,
ideal; neskutečný, básnický, eingebildet. —
Idealisovati, ke vzoru něco přípodobno-
vati, idealisiren, sich einbilden, vorstellen.
Vz více v S. N. IV. 4., Rk.

Iděm == jdu. Na Slov.

Identický, z lat., totožný, jednostejný.
Rk. Identisch, einerlei, gleichbedeutend.

Identičnost, i, f., jednostejnosť, totožnosť.

S. N. IV. 6. Identität, Gleichheit, Uibereinstimmung.

Identifikace, e, f, z lat., ztotožňováni.
Identifikation, Gleichmachung. — Identifi-
kovati, zjednostojniti, ztotožňovati, identi-
fieren, gleich machen, zwei Dinge unter
einen Begriff bringen. Rk., S. N.

Identita, y, f., jednostejnosť, totožnosť.
Identität, Gleichheit, Uibereinstimmung. Rk.

Ideolog, a, m., z řec., snílek, blouznil. Rk.

Ideologie, e, f, nauka o vyvijeni pojmů.
Rk. Begriffslehre.

-ides. Staroklassická jména v -ides ukon-
čená jak se skloňují? Vz -ades.

Id est, lat. = to jest.

Ideže, zastr. = kdež. L. S. v. 32.

Idiom, u, m.; nebo idioma, gt. idioma-
n. dle „Slovo“, z řec., zvláštnosť vůbec;
zvláštnosť nářečí n. mluvy bud kraje něja-
keho neho i pouze jednotliveň. S. N. Eigen-
thümlichkeit einer Sprache, Sprachweise,
Mundart. — Idiomatický, nějakému nářečí
vlastní, zvláštní, eigenthümlich. Rk.

Idiot, a, m.; idiota, y, m. (dle „Despota“),
z řec., blb, blbec, tupec, S. N., nevěda, ne-
douk, nedončene, laik. Rk. Idiot, ein Un-
wissender, Dummkopf, Pinsel.

Idiotik-on, a, n., sbírka slov krajinských,
slovník podnáření. Ein Wörterbuch, welches
die in einer gewissen Gegend besonders dem
gemeinen Maße eigenthümlichen Wörter ent-
hält.

Idiotism-us, u, m. a) od „idiot“ = blbosf,
Blödigkeit; b) od „idiom“, zvláštnosť řečí
n. nářečí. S. N. Mundartliche Spracheigen-
heit eines Landstriches.

-idlo, přípona: pravidlo, bělidlo, plavidlo.Č.

Idol, u, m., z řec., modla, Götzne, Götzendibild. — Idololater, modlár, Götzendiener. — Idololatrie, e, f., Götzendienst.

Idomene-us, a, m., král kretský.

Idoučky -jdoučky, jda, chodě, im Gehen.
Na Slov.

Idrie, e, f., Idrica, horní město v Krajině.
Vz S. N. IV. 8.

Idus. V čest. Idy, f., dle „Ryba“ Vz Brs.
30. Idy, 15. den března, května, července a
října. 13. den ostatních měsíců (u starých
Rimanův). Vj.

Idy, vz Idus.

Idylla, y, f., z řec. 1 (idyllikor — obrízek),
rusky skelanka (sčlo ves) jest epická báseň,
která liéi prostý stav neporušené přirozenosti,
jako radosti a žaly i skrovné příhody a ne
hody. Předměty své bře ze života nejpro-
štějsiho přirodě nejbližších stavů, tedy ze
života rybářského, myslivečkého, rolníckého
a prede všim pastýřského. Ovšem už v nej-
starších památkách pisměnky, jako ve knize
Ruth, v Odysseji a j. nasky tuji se idyllické
části roztroušeny, ale jako samostatný druh
dobách, kdy národ postuponu vzdělanosti
od prosté přirozenosti se vzdálil a po bý-
valých zlatých dobách zatonžil. — Idylla
větsich rozměrův, umělečký celek několika
idyllických dějů, slove idyllickým eposem.
Vylučňuje mohutné karaktery, prudké vašně,
velikolepě činy, kteréžto příslušné posun heroj-
skému a romantickému. Původcem idylly jest

Idylla — Ilias.

569

Řek Theokrit (se 3. stol. před Kr.); jeho
vzory spravoval (se římský básnik P. Vergi-
lius Maro. Z našich básniků selanky skládali:
Jan Holý, Jaroslav Langer a K. Vinařický.
KB. 99. Vz více v Bě. Špůsobek básničti,
str. 83.—86. Idyll, ländliches Gedicht. Ilirten-
gedieht.

Idyllský, venkovský, prostý, pastýřský.
Idyllisch, ländlich, einfach, unschuldig.

ie, v staročěstinné dvojhláská, zůžila se
skoro vesměs v i a to ve slabikách kmeno-
vých i ohýbacích, a v češtinné spisovné i vét-
šinou v nářečích obecných, vyjma zejména
slovenštinu. Ve slabikách kmenových ve slov-
cích velmi mnohých: kníže, místo, hřích,
číše z: knieže, miesto, hřích, číše atd. —
V koncockach ohýbacích ve sklonění Pác
v lok. pl. hadích m. hadiech; ve vzoru Paní
v dat. paním m. paniem; ve sklonění Storo
v lok.: slovich m. sloviech; ve mnohých
pádech vzoru Znamenie: pak ve mnohých
pádech vzoru Boži: božia — božie — boži,
božieho — božího; v časování ve vzoru
Uměti a Házeti: umím m. umiem, umíš m.
umíš, házím m. háziem; v 3. os. pl. vzoru
Držeti a (činiti: drží m. drží, číni m. činie
(z činia) atd. — ie zúžilo se v é nejčastěji
po l: mlčko, chlěb, chlév, lěk (ale lid sírká:
mliko, chlív, chlíb, lík), po kteréž knomášce
zúžení později se dokonává nežli po jiných,
ano na př. znamení již v 2. pol. 16. stolé
jest pravidliem a naproti tomu, zele, obilé,
veselé (m. í) ještě v 17. stol. (a na Mor.
tu a tam podnes). B.) velmi zhusta bývá.
— Castěji slyší se nezúžené ie v některých
dialektech, na př. více, viem, vieko, viera,
spieš, kamenie m. více, vim atd. (ve Tře-
boňsku, okolo Záhřeba na Mor. a v Opavsku)
a zvláště ve Slovenštině, kde z pravidla zů-
stalo nezúžené ie: boží, gt. božieho, dativ
božiemu. (Sb.) Gb. Hl. 69., 70. Vz í roz-
kláda se v ie.

Ifigeni-a, e, f, deca Agamemnonova.

Ifrikrat-es, a, m, athenský vojevůdce.

Igla, Iglava, Jihlavka, y, f, řeka na Mor.

Iglau, Jihlava.

Ignae, e, m, v obec. mluvě Náček; šp.
Hynek, toto znamená: Heinrich, Heinz. Vz
Hynek.

Ignominie, e, f, z lat., hanba, potupa,
Schmach, Schimpf, Schande. — Ignominio-
sni, hanebný, potunmý, Rk., ignominios,
schimpflich, schändlich, entehrend.

Ignorance, e, f, z lat., nevědomosf, ne-
znalost. Ignoranz, Unwissenheit, Unkunde,
Ungeschicklichkeit. Ignorantia facti, neznáni
poměrů; ig: juris, neznáni práva. — Igno-
rant, a, m., z lat. nevědomce, neznalec, ne-
umelec, Unwissender, Dummkopf. — Igno-
rovati, nevšimati si, neuznavati, nechtíti
věděti, S. N., ignoriren, nicht wissen, unwis-
send sein; nicht wissen wollen.

Igumen, a, m., predstavený jednoho klá-
štera v církvi východní, první hodnostář po
archimandritovi, predstaveném několika klá-
šterův. KB. 310.

Ihla, y, f.: 1. jehla; 2. přebrousené ostři
na noži. Na Slov. Vz I.

Inhed. — hned.

-iho, přípona jmen přidav. jednoho za-

končení a to v genitivu mascul. a neutr. a
v akkus. sg. zvýšen bytosti: dnešního dne,
vodního kola, zastřelil jsem vodního ptáka.

Ihra, zastr. = hra. Jg. Vz 1.

Ihřec, zastr. = hřec. Jg.

-ich, přípona subst. rodu muž.. kožich,
D., živočich. Mkl. B. 288.

-ich, konevka lok. pl. I. skl. (vedle:
čech a -čeh); v lok. pl. 2. skl. hráčich, me-
čích; v lok. pl. 4. skl.: růžích; v lok. pl.
5. dekl. vzorce „Duň“ danich; ale vzorce
Kosť má: v kostech, avšak ve vých. a již.
Čech. maji i zde -ich, -ich: v kostích, ko-
stích (jako i: v darich). Jir. Potom je -ich
v lok. pl. 6. sklon. (vedle: -ech, -ách): slo-
vich; v lok. pl. 7. a 9. skl.: polich, zname-
ních; u jmen přídavných jednoho zakončení
v gt. a lok. pl.: dnešních. Kromě toho v okoli
prázském v gt. pl. jmen rodu žen.: do ve-
řejných místnostích (m. místnosti). Os.

-icha, přípona subst.: pleticha. D., Mkl.
B. 289.

-icherný, přípona adj.: malicherný. D.

-ichný, přípona adj. v staroć.. malichný,
mladichný. Jir.

ii (ij) přesło dílem v čj, obečené však v í:
božii — boží, myšlenii — myšlení. Jir.

ij, vz ii.

-ije (i), přípona. Vz Tvoření slov.

Ijeden, ni jeden, nikdo, niemand. Kat.
495, 1370., 1825., 1831., 1870 atd.

-iji, -iju. Místo toho -im. Vz -im, -aju.

-ik (ie), přípona jmen podstatných: okamžik.
Mík. Cizi slova na -ik maji krátké i: medik,
technik, akademik, Slesvik. Mk.

-ik, přípona jmen podstatných rodu muž.,
před níž se dlouhá kmenová samohláska
krátvá: slavík, stěhlik, komíník. Přípona
tato značí často jména zdrobnělá nebo něco
méně váženého: koník (kůň), oslík, správěník,
písařík, kovářík, králík, stolík (stůl), kolík
(kůl), červík, chlapík, mužík, tatík (táta),
větrík (vitr), Václavik. Potom substantivuje
adjectiva a participia: malý — malík, bez-
božník, bídník, bojovník, kouzelník, muče-
dník, nájemník, rybník, rolník, senník, jedník,
prehlik. T., Pk., Mkl. B. 251.

-ika, přípona jmen podstatných: osyka
(v Čech.), osika na Slov. Mkl. B. 253.

Ikar-os, a, m, syn Daidalův, Daidalův.

-iko, přípona subst. v již. Čech.: masiko.
Z toho: masíčko. Kts.

Ikonolatrie, e, f, z řee, klaněni se obra-
zům, Bilderdienst.

Ikonologie, e, f, z řee, obrazoslovi, vý-
klad význakův, Erklärung der alten Sim-
bilder und Denkmäler. Rk.

Ikrovatý = jikrovatý.

Ikry = jikry.

Ikto: =nikdo; ikomu =nikomu. Ktoohyrá,
takový ikomat dá pokoj. St.

-iký, přípona adj.: veliký.

Ila, Ika, y, f. — Helena. Na Slov. Plk.

-ile, přípona subst., košile. Vz -le. Troj-
slabiená na -le nepřijímají v gt. pl. 4: ko-
sile — košil m. kosili. Vz Tvoření slov.

Ili = neb, oder. Na Slov.

Ilia-s, dy, f., Homerův hrdinský zpěv
o válece Trojské, Ilias. Ilias post Homerum
— Ilias po Homerovi = něco zhyteencho.

570

Ilion — Imperfectum.

Ili-on, a, n., Ili-um, a, n., Troja. — Ilijský = trojský.

Illegalisovati, z lat., nezákonitým, proti-
zákoným činiti, illegalisiren, gesetzwidrig
machen. — Illegalita, y, f., nezákonnosf,
protizákonnosf, bezpravi. Illegalität, Gesetz-
widrigkeit. — Illegalni, nezákonný, proti-
zákonný, S. N., illegal, ungesetzlich, gesetz-
widrig, unrechtmässig, widerrechtlich.

Ilegitimita, y, f., z lat., nezákonitosf;
neplatnosf. Illegitimität, Unrechtmässigkeit;
Ungiltigkeit.

Ilegitimní, nezákonný, nespravedlivý,
illegitim, unrechtmässig; umzulässig.

Illeralism-us, u, m., z lat., nesvobodo-
mysnosf. Illberalität, niedrige Denkungsart.
Iliberalita, y. f., skouposf, skrblosf, Un-
freigebigkeit, Knückerei. — Illiberalni, ne-
svobodomyslný; neštědrý, skrbý, Rk., nicht
freisinnig; umfreigebig, karg.
Illuminace, e, f., osvětlení, zvlášť slav-
nostní osvětlení domů, zahrad, měst při ra-
dostných událostech. Illumination, Beleuch-
tung; Ausmalung eines Kupferstiches. — Il-
luminista, y, f., kdo rytiny barví, der Il-
luminist. G. — Illuminovati, osvětleni,
omalovati, illuminiren, erleuchten, beleuch-
ten, mit Farben ausmalen; opiti, betrinken.
S. N.

Illuse, e, f., z lat., mam, přelud, Illusion,
Täuschung, Blendwerk. Trug. — Illusorni,
klamný, S. N., illusorisch, täuschend, betrüg-
lich; fruchtlos, verfärglich.

Illustrace, e, f., z lat., vysvětlení, objas-
nění; nákresy v knihách atd. buď k vysvět-
lení nebo k ozdobě. S. N. Illustration, Er-
klärung, Erläuterung. — Illustrovati, kres-
lenými ozdobami opatřiti, Rk., illustriren,
erläutern; verherrlichen.

Illyrie, e, f., Illyrien. — Illyrovć. Vz viæ
v S. N. IV. 21.—21.

-ilyš. Adj. v -ily ukončená jsou tvořena od parte. přt. act. (BZ): zmužilý, otužilý. D. Zalosn nad dopustilými hříchy. V.

-im. Jměna měst v -im jsou rodu žen, a skloňují se dle „Kosf“ Vz Chrudim.

-im, přípona substf., otčim (otčim; od otce), Mkl. B. 239.; koncorka v dat. pl. 1. skl. ruzim a 5. skl. vzorce „Dań“ danim; v obec. mlurč i ve vzorce „Kosf“: kostím m. kostem; hlavně: husím, myším, pídem, vším. (Mk.); v dat. pl. 7. skl. polím a instr. sg. a dat. pl. 9. skl. znamenim; u adjektivem jednoho zakončení v lok a instr. sg. rodu muž, a střed a v dat. pl. dnešním. — Slovesa na -im (v 1. os. sg.), drive na -ěju, -iji, -ju. Vz -aju; -im m. -iji u Opavy: pím m. píji, výlím m. výlji. Sb. Misto -im v 1. os. sg. praes na Hanč o n. a. Vz O.

-ima, přípona subst.: ženima, Kebsweib.
D. Mkl. B. 239.

Imaginace, e, f., z lat., obraznosf, do-
myslivosf. Rk. Einbildungskraft, Einbildung,
Imagination.

Imaginerní, pomyslný, nemožný, do-
mělný, Rk., imaginár, eingebildet, einbilde-
risch.

Imaginovati, smysliti, usmysliti, domni-
vati se, Rk., imaginiren, sich einbilden,
wähnen, meinen.

Imě, n. strě. = jméno. Vz Jméno.

-imi, koncovka instr. pl. 9. skl.: znamenimi; u příday. jmen jednoho zakončení v instr. pl. dnešnimi.

Imitace, e, f., z lat., napodobení, zvl. v hudbě. Rk. Imitation, Nachahnung, Nachmacherei.

Imitovati, nápodobiti, imitiren, nach-
ahmen.

Immaterialní, z lat., netělesný, nehmotný,
immateriell, unkörperlich, geistig.

Immatrikulace, e, f., z lat., zápis, zapišování do seznamu (matriky) členů nejakého spolku. Immatrikulation, Einschreibung.

Immatrikulovati, zapsati ku př. na uni-
versitě, S. N., immatrikuliren, einschreiben.

Immaturní, z lat., nezralý, nedospělý,
immatur, unreif, unzeitig.

Immediatní stavy n. města, která jsou
bezprostředná poddána panovníku (cisaři).
Rk. Immediat, unmittelbar.

Immer, něm., překládá se slovy: vždy,
vždycky, pokaždé, pořád; jakkoli, ačkoli,
byť, -koli; někdy pouze časoslovy opětova-
ciní. V Indii za krále volen býval (wurde
immer der gewählt), kdož nejrygleji běžeti
mohl. V. Kdežkoli (wo immer) bydleti budete,
města spuštěna budou. Br. Kamžkoli (wohin
immer) se obracel, ukrutnosf provodil. Br.

Immobilni, z lat., nemovitý, nehnutelný;
k pochodu nepřipravený, Rk., immobil, un-
beweglich, standhaft, ungerüstet.

Immoralita, y, f., z lat., nemravnosf, ne-
vázanost mravů, Immoralität, Unsittlichkeit.
— Immoralní, nemravný, Rk., immoralisch,
unsittlich.

Immunita, y, f., z lat., osvobozenosf od
dani; zaručená ochrana; netknutelnosf. Rk.
Immunität, Steuerfreiheit, Freiheit.

Immutace, e, f., z lat., proměňování, Im-
mutation, Veränderung, Verwandlung.

Imperativ, vz Rozkazovací způsob.

Imperativní, z lat., rozkazovací, impe-
rativ, gebietend.

Imperator, a, m., lat., velitel; nejvyšší
vůlece; panovník, cisař. Rk. Oberbefehlshaber,
Kaiser.

Imperfectum, a, n., čas neskonalý, jest
forma časoslovná, kterouž se děj neskonalý
času minulého vynáši. Zk. Jak staročestina
imperfektum tvořila, o tom vz Sf. Počátky
staročes. mluvnice, str. 103. Tam čteme: Tento
v češtině dávno zašlý, v srbštině oboji, jižni
i lužieké, posud kvetoucí, výžnamen latin.
imperfectu se rovnající čas tvoři se přista-
vením zakončení, od opětovacích vzatěho,
jách ke kment m. -ch, -ech, -uch minulého
času: pi-jách m. pi-ch, nes-jách m. nes-ech,
vin-jách m. vin-uch, tvoř-jách m. tvoř-ich.
Majici v minulém čase -čeh přistavují kon-
covku -jách po č: urč-jách, zře-jách, kypě-
jách, umě-jách. Slovesa na -ati třetí a páté
ť. a na -ovati šesté tř. pravílehe koncovky
-jách nepřijimaji, nýbuž jen a prodlužují:
maz-ách, słyš-ách, or-ách, pís-ách, jim-ách,
milov-ách; mimořádně však nacházíme i slo-
vesa páté tr. prvního druhu druhého oddílu
na -aju, -ati s -jách: vola-jách, čeka-jách,
pitajach. Opětovací slovesa, povahou svou,
jakožto trvalé působení znamenající, kratší

Imperfectum — -in.

571

formy čili prostě minulého času naskrze schopna nejsou: vznášach, napájach, vyhajách. Polominulý čas, jejž Dobrovský præteritum iferativum a continuativum jmenoval, blíži se sice jak koncovkou svou tak i významem, na trváničnosti visćim, k formě sloves opětovacích; avšak nieméně od těchto podstatně se liší, ze kmenové samohlásky nikdy neprodlužuje; na př. polomin. krojách, chodjích, nesjách, nosjách, opětov. krájách, cházjách, násjách. Přehlasováním a skracováním povstalo a sice dosti časně z původní formy jách, čjách, jaše, čjaše na prvním stupni jěch, jěše, na druhém jich, jišě: mluvjéch, umjéch m. mluvjách, umějách, mluvješe, mujěše m. mluvjáše, umějáše; našposledy mluvíše, umíše, biše, chodiše atd. Po a naopak vymizelo přehlasované jč: znách, znáše, m. znajéch, znajěše. Následují příklady. Vz také Zk. v S. N. IV. 27.; Gb. v S. N. VIII. 667.; Kt. Starč. mluvnice a Jir. Nákres staroč. mluvnice. Forma imperfekta vyhynula během 15. a 16. stol. z jazyka českého a místo ní opisuje se imperfectum neskonalou formou příčesti minulého a časoslovem jsem: chytal jsem, chytával jsem. Zk. — Vz Cas (minule neskonalý). Mkl. S. 790.

**Imperfektní**, z lat., nedokonalý; soumínulý; imperfect, unvollkommen, unvollendet; halbvergangen.

**Imperial**, u, m., čísaršky pízí; zlatý pízí v Rusku = 16 zl.; veliký format papíru, větší než royal, nejvíce na rytiny. S. N. Imperialfolio, das allergrösste Papier.

**Imperialista**, y, m., dle „Despota“, přivrženečísarství. Rk. Imperialist.

**Impersonální**, z lat., neosobní (časoslovo), unpersönlich. I. konto, počet věcněj. Rk.

**Impertinence**, e, f., z lat., neslušnosť, nestydatosf., Impertinenz, Ungebühr, Verlegenheit, Grobheit, Unverschämtheit. — **Impertinentní**, neslušný, nestydatý, hancenbý. S. N. Impertinent, ungeziemend, unschicklich, frech, grob, unverschämt.

**Impieta**, y, f., bezbožnosť, nesvědomitósf., nelaskavosť (k Bohu, k vlasti, k rodičům a podob.). Vj. Impietät, Gottlosigkeit, Bosheit, Frevel.

**Imponderabili-a**, i. n., dle „Gymnasium“, vici, částky, jichž vážiti nelze. Rk. Imponderabilien, unwägbare Stoffe (z. B. Licht, Wärme).

**Imponovati**, z lat., ukládati, porončeti někomu, imponiren, auflegen, befehlen; dojem působiti, Eindruck machen; obdivování n. úctu si zjednati, Achtung, Ehrfurcht einflössen. S. N.

**Impopularita**, y, f., z lat., neoblíbenosť u lidu. Impopularitát, Unbeliebtheit beim Volke. — **Impopularní**, u lidu neoblíbený, Rk., impopulär, beim Volke nicht beliebt.

**Import**, u, m., dovoz, přívoz (zboží), Einfuhr. — **Importace**, e, f., z lat., privážení zboží, Importation, die Einfuhr fremder Waaren. — **Importovati**, dovážeti, imporieren, fremde Waaren einführen.

**Importunita**, y, f., nevhodnosť, obtíznosť. Importunität, Beschwerlichkeit, Zudringlichkeit.

**Importunní**, nevhodný, obtížný, importun, lästig, ungelegen.

**Imposantní**, z lat., velikolepý, znanenitý, svou velikostí a výtečnosti překapující, Rk., imposant, auffallend, Ehrfurcht gebietend, Bewunderung erregend.

**Impost**, u, m., z lat., náklad, dań, zvláště ze boží. Import, Auflage, Steuer. I. musikali, dań hostinskych z hudby. Rk., S. N.

**Impošta**, y, f., u zedniků záklenek, patka klenbová. Kmp.

**Impotence**, e, f., z lat., nestatečnosť, sklobosť, vysilenosť; nerodnosť, neplodnosť. Rk., S. N. Impotenz, das Unvermügen.

**Impotentní**, nedostatečný, slabý, vysilený; nerodný, neplodný. S. N. Impotent, untěchlig, unvermögend.

**Impresse**, e, f., z lat., kněhtiskárna. Die Buchdruckerei. V. — **Impressor**, a, m., knihtiskař. Der Buchdrucker. V.

**Impressorský**, tiskaršký. Buchdrucker. — **Impressorství**, n., tiskarství. Buchdruckerei. Us.

**Improbace**, e, f., zamitnutí, neschválení, nepotvrzení. Rk. Improbation, Missbilligung, Tadel.

**Improbovati**, z lat., zamitnouti, neschválití, nepotvrditi, neztvrditi, improbiren, missbilligen, tadeln.

**Improduktivní**, z lat., neúrodný, neplodný. Rk. Improduktiv, unfruchtbar, unčinträglich.

**Improvisator**, a, m., z lat., (ex improviso), kdo bez přípravy dílo uměleckého druhu vyvede, zvl. kdo díla básnická tváří. S. N. Improvisor, Stegreifdichter. — **Improvisovati**, nepředvidaně, neočekávaně, bez přípravy něco skládati, básniti, mluviti, Rk., improvisiren, aus dem Stegreif dichten; witzig sprechen o. singen.

**Impubertas**, lat., nedosplosf pohlavní, Ummündigkeit, Ummannberkeit.

**Impuls**, u, m., z lat., podnět, pobidka, působení. S. N. Antrieb, Drang, Anreizung.

**Imputace**, e, f., příčítání, obyvčení, Imputation, Zurechmung, Beschuldigung. Aeschuldigung. — **Imputovati**, příčítati někomu neco, viniti někoho z něčeho, impitiren, zurechmen, die Schuld gehen. S. N.

**-imu**, koneovka dat. sg. adj. na Slov. dobrimu m. dobrému; říčení; — jemu — dobrjemu. Sf.

**-imu**, koneovka mén přidávají jednoho zakončení v dat. sg. rodu můž, asřed.: dnešnínn.

**-in**, Přípona subst. Hospodin. Jg. — **-in**, **-ina**, **-ino** (čuv, -ova, -ovo) přípony jmen přidárných přísejoracích. Místo genitiv u uziváme u jmen osob určitých, jsou-li v sing., přidáv ných jmen přivlastivacích tvorených, jsou-li jména podstatná rodu můž, příponou -iš (ora, -ara), pakli json rodu žen., příponou -in (-ina, -ino), při čemž se pred -in (-ina, -ino) terde souhlásky měkčují a hrdelnuice směžují (h v ž, ch v š, k v č; r v ř, e v č, d v dl, t v tě: otce — otčev, kovář — kovářův, mistr — mistrův; druha — družín, macecha — macesin, knotra — knotřin, matka — matčin, zlatnice — zlatučin, teta — tetin. To jest město Vidovno (— Davida), Br., zahrada matčina ( — matky). Ús. Dei materina.

572

-in — Indický.

Kat. 3. Husy paňmáminy, Er. (Mkl. S. 90.); sestřín, holčín, nevěstin. Mkl. B. 132. Avšak jsou příklady, ze staroslovanské a ze staročeské mluvy, ze se přípony -in (-ina, -ino) i k substantivům rodu muž, dávaly: holubin, Neklanin, pastušin. (Ht., Č.). Zastena pláčem holubiným. Rkk. 7. Slyše volání pastušino. Rkk. 31. Příjde nová radosť v junosíno srdee. Rkk. 29. Osoba musí býti určitá, chcechem touto příponou říci, že něco majetnici jediné, určité přímaleži: matčen čepeč = čepec jistě matky. Č. Kladele se másto genitivu jméno přídaňené příelastinocaei, nemicá nyní onen genitiv řáducho příelastku; pakli má u sebe nějaký přívlastek, zůstává jméno podstatné nyní z pravidla v genitivu. Vzal kosti Saulovy a kosti Jonaty (m. Jonatovy), syna jeho. Br. Husy matčiny jsou tluštý. Ale: Husy naši matky jsou tluštý. Ale řikali také: Přivedl duši Hektororu, toho pracovitého muže. Mudr. — Pass., Troj. A novočeský výraz, slova Isaiáše proroka' zněl by staročeský: a) slova Isaiáše prorokova; b) slova Isaiášova proroka; c) slova Isaišova prorokova. Gb. Zahrada sestry, která v Praze jest, je veliká, zde ne: sestřina (smysl by mohl býti: zahrada sestřina v Praze jest). (Vz o tom více v článku: Genitiv, ku konci: O náhradě genitivu ad- jektivy a v článku: -ův, -ova, -ovo). — U Plzné, Manětina a na Plaště přivlastňuje se jedné osobě u masc. příponou -ova, u fem. příponou -íno pro vše pády, rody a čísla. Udelat to přes otcovo zákazy; maťćino saty se mi libí. Prk. v Listech filolog. II. 231. Vz o tom více v článku -ův. — Nevi-li řeč o majetnici jedné, určité, nýbrž o celém druhu n. rodu osob, neuzříme přípon -in (-ina, -ino, a -ův (-ova, -ovo), nýbrž, jiných: žebrák — hůl žebrákova t. j. hůl jistěho žebráka; ale: hůl žebráká — takova, jakou mívá žebrák kterýkoli, jakou miváji zebráci vůbec; vdoví, pastuší, otcovský, bratrský. — U jmen zečiřat se nežužic přípon -in a -ůe, anež jen zřídka, poněvadž u zvířat vlastničti vždy více na celý rod než na jednotlivec přenášení: hadi, veeli, beraní, Iví. Ale: Eva hadovou řeči svěstí se dala (i. e. řeči jistěho hada). Č. Vz -ský, í (prípona str. 566., b.) — Přídatná jména tato skloňují se jako přídavnajm. na-ův (-ova, -ovo) zakončená. Vz Otcěv, Tvoření slov.

-in, přípona jmen podstatných čelecídn. ověrn, Jičín, komín, kmenín, klin, kravín. Vz Mkl. B. 132. Znači často místo n. prostor: ověrn, včelín, Kolín, Tetín, Berlín. T. JMéna v -an zakončená, která v sg. tuto příponu přijimaji, v pl. zase ji odvrhuji: městění, dvořenín, pl. měštané, dvořané. Schl. — -in pred -ský kráti při dlouhé i v i: Berlin — berlinský. Pk. Vz stran toho -ský. — Vz také -ice. — Po -čern a-jam může něž odbadnouti: dvořenin — dvořan, krajenin — krajan, městění — měštan, Riménin — Ríman. Mkl. B. 132.

-ina, přípona jmen podstatných rodu žen. Nemei maji z pravidla složeniny. Třetina, pětina, desetina, D., zvěrina, jelenina, Ht, slezina, otčina, dolina, krovina, olšina, jistina, mydliny, pevnina, bylina, hlubina, zadina, oresina, bzdina, březina, dědina, jelenina, krovina, lesina, součotiny, zadina, čestina,

čizina, bublina atd. Mkl. B. 139. Před ní se dlouhá kmenová samohláska kráti: býli — bylina, louka — lučina, skála — skalina, péro — pěřina. Pk. — Jména zhrubělá v -ina byjrafí fem., ačkoliv z pravidla dle významu by mase. býti měla: chlapina, hadina, čertovina, lotrovina. Ht., Č. Někdy se z vsouvá: babina — babizna, rus. podobina — čes. podobizna. Vz -ň (prípona) — Stran změny predcházejících souhlasek vz -in. Vz Tvoření slov. — -ina příponou v již. Čech.: nožina -z nohavice. Kts. — Od slov v -ina zakončených tvorila se u starých adj. příponou -ný (ne-): dědinný, jistinný. Sf. — Vz také -in (-ina, -ino).

Inach-os, a, vystavěl mé. Argos. — I., reka v Argolidě.

Inak = jinak. Na Slov.

Inaugurace, e, f., z lat., slavné uvedení do úřadu, zasvěčení místa k jistému účelu; slavnosť při udilení hodnosti akademické. S. N. Inauguration, feierliche Einweihung o. Einsetzung zu einer Würde. — Inaugurační řeč, řeč při nastojení na úřad. Inaugurations- — Inaugurovati, zasvěcovati, slavně v úřad uváděti, inauguriren, einweihen, einsetzen. Rk.

Incasso, a, n., z lat., vybírání, vyzdvihování hotových penčí, die Einziehung baren Geldes. I.-Geschäft, inkassní obchod, obchod s vybíraním penčí. I. eines Wechsels besorgen, vybrati penizen pro někoho za směnku. S. N.

Incest-us, u, m., z lat., pokrevní smilství. Rk. Blutschande.

Incidence, e, f., z lat., případ, událost, pře mezitímni, Incidenz, Einfall, Eintritt. —

Incidentní, případný, příležitostný. Rk. Incidenz.

Incitace, e, f., z lat., dráždění, podněcování, Anreizung, Antrieb, Aufregung.

Inclusive, lat., věčné, v to počítaje. Rk. Einschliesslich, mit Einschluss.

Incognito, vz Inkognito.

Incolat, vz Inkolat.

Ind, a, m. Indier. Stáří Indové. V.

Indě, inděl = jinady, wo anders her. Na Slov.

Indecence, e, f., z lat., neslušnosť, nečtosť, vada, Indecenz, Unanständigkeit, Unschicklichkeit. — Indecentní, neslušný, nečtný. Rk. Indecent, unanständig, unschicklich.

Indeclinabilis, lat., neohebný, neskloný, nesklonitelný. Rk. Indeklinabel, unabänderlich.

Indelikatni, nejemný, neslušný. Rk. Indelikat, unzart, grob.

Indemnita, y, f., z lat., náhrada škody. Rk. Indemnitát, Schadenersatz.

Independentní, z lat., neodvislý, Rk., unahängig, selbstständig.

Index, lat., ukazovatel, obsah, seznam, S. N., rejstřík. Register, Nachweiser, Inhaltsverzeichniss.

Indián, a, m., pl. Indiáni, ne: Indiáne, vz -an, -é. Indianer. I. v Americe: Eskimáci, Aztekové, Karajhové, Patagonei atd. Tl. Vz více v S. N. IV. 33. — Indiánka, y, f. Indianerin. — Indiánský, indianisch.

Indicium-um, a, n., lat., známka, znamení, naznačení. Rk. Merkmal, Anzeichen.

Indický, indský (z Indie). Indisch. I. jazyk, literatura, náboženství, ocean, společnosť. Vz

Indický — Indych.

573

více v S. N. IV. 35. I. moře, slepice, datle,
květ, proso, ořech, pepř. V., Jg.

Indička, y, f., indická slepice, na Mor.
morka, kalekutische Henne. Kom.

Indie, e, f., východní (přední a zadní),
západní. Indien. Vz S. N. IV. str. 36. — 41.
— I. východní. 1. Přední Indie. 2. Zadní I.
3. Sourostróř indické n. Notasie (ostrovy
sundajské veliké: Sumatra, Java, Borneo,
Celebes; sundajské malé (Timor ist.); sou-
ostrovy Moluky; somostrovi Filipišké.
— Přední I. anglická. Praesidentsví: a) Kalkut-
ské, b) Allahabad, c) Madras, d) Bombaj. Tl.
— I. západní. Vz Amerika.

Indifference, e, f, z lat., netečnosť, lho-
stejnosť. Rk. Indifferenz, Gleichgiltigkeit,
Kaltsinn.

Indifferentism-us, u, m., lat., netečnosť,
zvlášť vzhledem k vyšším deševním čajům
člověka, jako jsou: nábozenství, svoboda,
národnosť. Gleichgiltigkeit, Lausinn (besonders
in Religionssachen). Vz S. N. IV. 41.
— Indifferentni, netečný, hlostenjý, nevšimavý,
vlázný. Indifferent, gleichgiltig, kaltsinnig.

Indigenat, u, m., právo tuzemství, občan-
ství. Rk. Heimathsrecht.

Indignace, e, f., z lat., rozhorlenosť, spra-
vedlivá nebole pro nedůstojné nakladání
s námi neb jinými. S. N. Indignation, Miss-
fallen, Verdruss, Unwille, Aerger.

Indich, u, m. Indigo. I. audhský, bengalský,
bílý, brasilský, červenofialový, červený, fla-
lový, javský, karakaský, koromandelský,
laguayrský, manilský, madraský, modro-
fialový, modronachový, modrý, nachofialový,
nachový, ohnivý, sražený, tabulkový, zelený
(čínská zeleň). Kh.

Indichárna, y, f., dílna na indich. Techn.
Indigofabrik.

Indichový, od: indich, u, m., indigo, a,
n. = modré barvivo z listů rostliny indich,
zvané. Rk. I. modř, červeň, karmin, kypa,
purpur (nach), roztok. Nz. Indigo.

Indikace, e, f, z lat., udáni, oznámení.
Rk. Anzeige.

Indikativ, u, m., z lat., způsob ukazovací,
anzeigende Art. — I. se klade, když je řeč
o dějich skutečných nebo o dějich, které
mluvící za skutečné budládá; když neco
prostě, budši kladícme budši záporně, vyřečeno
aneb když po něčem přímě se tážeme. Zk.,
Vn. — Mimo to klade se i o dějich pouze
myslených: 1. po: kě, kěž, kěže, kýž, kýže
(ve větách přání), aby se co událo, konalo
aneb, aby se bylo co v minulosti událo, což
se však nestalo. Kěž se Bůh smiluje. Kom.
Kěž jsem se nikdy nenarodil. Kon. — 2. Po
„at“když s důvrou očekáváme, že se za
působením druhého co stane. Ať nekraluje
hřích ve vašem těle. St. Af jsou slova ta
tobě příjemna. — 3. Po: „nechat, necht“, když
očekáváme, že druhý kdo přání našemu na
překážku nebude. Příkládá se: prosím, medle.
Necht medle jdeme do poušť. Br. Nech jsem
zachován při živobyti. Br. — 4. Kde se
v němčině konjunktiv klade a to: a) při ča-
soslově mítí. Učinils, čehož jsi učinití neměl
(was du hěttest nicht thun sollen). Br. —
b) Při: lépe bylo, lépe jest, es wäre besser
gewesen. Lépe mi bylo tam ještě zůstati. Br.

— e) Při: „kłokoli, jakzkoli, kdezkoli“ atd.
Kdezkoli bydleti budete, města zpustosena
budou. Br. — dy Kdy možnosť činu časem
budoucim rynášime: kůmte, dürfte. Ale
řekneš někdo. Kniby nejsou modly, dí někdo.
Kom. — Zk. Vz Kěž, Ať atd.

Indikee, e, f., z lat., oznámení, svolání
cirkevního shromáždění; občasí 15 let. Rk.
Indiktion, Ankündigung.

Indirektní, z lat., nepřímý indirekt.
mittelbar, nicht geradezu. I. dán (kterou
platí ten, kdo nejaké zboží spotřebuje). S.
N. I. řeč, vz řeč nepřímá. — I. otázka. Vz
Věta tázaci.

Indiskrece, e, f., z lat., neskromnosť,
tlachavosť, všečená dotíravosť, Indiskretion,
Unvorsichtigkeit, Unbesonnenheit, Unhödich-
keit. — Indiskretní, neskromný, dotíravý,
nesmlčenlivý. S. N. Indiskret, nicht ver-
schwiegen, plauderhaft; unbescheiden.

Individualisace, e, f., z lat., zjednotli-
vování, zosohování, obmezení na jednotlivee.
Individualisation. Vz Zk. MI. II. 176.
— Individualism-us, u, m., sostava zjednotli-
vující. — Individualisovatí, zjednotlivití,
ojednotiti, zosobiti, individualisiren. — In-
dividualista, y, m., dle „Despota“, přiv-
ženee sostavy zjednotlivující, Individualist.
— Individualita, y, f., osobnosť, osobenství,
osobní povaha; jednotlivost, Individualitát,
Persönlichkeit, Eigenthümlichkeit. — Indi-
vidualní, osobní, jedinecký. Individual,
eigenthümlich, besonders. — Individum,
a, n., lat., osoba, jednotlivee; jedinec, jediník.
Rk. Einzelnes Wesen, Person.

Indolentní, z lat., necitlivý. Rk. Indolent,
unempfindlich, gleichgiltig; grob, sorglos.

Indossant, a, m., it., rubopisee, kdo směnku
jinému rubopismem odstupuje. — Indossat,
a, m., rubopismík, komu směnka rubopismem
byla odstoupena. — Indossament (indos-
sement), rubopis, přepsání směnky na jiného,
Uibertragung eines Wechels auf einen
Andern; in. in bianco, rubopis nevyphléný.
— Indossovati, přeněstí na někoho směnku
rubopismem. Rk. Indossiren.

Indové, vz více v S. N. IV. 43. — 48.

Indukee, e, f, z lat., zavedení, přemluvení;
návod; závěrka z jednotlivostí o všeobec-
nosti. Induktion, Anleitung; Folgerung. In-
dukei dokazovati, dokazovati radon příkladův,
kutskův. — Induktivni, povolující; lákavý,
zavádivý; odvoděný. Rk. Induktiv.

Indulgentní, z lat., shovívavý, mírný.
Rk. Indulgent, nachsichtig, schendon, mild.

In duplo, dvojnásob. Rk. Doppelt, zwei-
fach. —

Ind-us, a, m., Ind, řeka v Asii.

Industrialism-us, u, m., z lat., průmysl-
nictví. — Industrialisła, y, m., dle „Des-
pota“, přivženee industrialismu. Industrialist.
— Industrialka, y, f., škola průmyshlecká,
Gewerbeschule, v níž se učí děvčata
ženským pracím. Industrialschule. — Indu-
strie, e, f., průmysl, průmyslnosť, Industrie,
Gewerbe, Gewerbfeleiss. — Industrijni,
průmyslný. Industrie-, Gewerbs-. Rk. I., in-
dustrialní učitelka. Industrialleurerin.

Indych, u, m. Vz Indich.

574

-ine — infinitiv.

-inè, přípona jmen zdrobnělýeh, mladé znamenajici: pradlíně, švadlíně, pradlíně, emudlíně. Marině, Kačinčě. Dch.

-inec, přípona jmen podstat. rodu muž. označujie místo, kde zdržuje nebo chova se, co přvodním jménem označeno. Bž. Němci mají složeníny. Holub — holubinec, ově — ovčinec, hosť — hostinec. Hlt. Vz Tvoření slov.

-inek, přípona jmen podstat. rodu muž.: tatínček, hřebinek.

Infallibilista, y, f., dle „Despota“, přívrženee neomylnosti papežovy. Infallibilist.

- Infallibilita, y, f., z lat., neomylnosł(papežova). Rk. Infallibilität, Unfehlbarkeit.

Infam, z lat., neetný, hanebný. S. N. Ehrlos, verrufen, schändlich. Infamni, infamský, nečtný, hanebný. — Infamie, e, f., poháněni, spatná pověš, hanba. Rk. Ehrlosigkeit, Schande; Schmähung, Schimpfrede.

Infamiliarni, z lat., nedůvěrný, Rk., unfreundlich.

Infant, a, m., z lat., dítě. Titul synův královských rodin ve Spanělsku a Portugalsku. Königl. Prmz in Spanien u. Portugal. Titul deery: infantka. S. N.

Infanterie, e, f., osobní straž infantův. Vz. Infant. Nyní pěchota. Soldaten zu Fuss. Fussvolk. I. jest nyní vedle jízdy a dělostřelstva zbraní nejhlavnější a nejdůležitější címej již velkým svým počtem nejprůčednější bojovný šik. V chěchotě řádové rakouské jest nyní 46 pluků budž hlavní části budž veskrz slovanských (10 českých, 4 moravské, 9 slovenských, 13 polských a rusůských, 10 slovenských a jihoslovanských). Csk. I. řádová, lehká (harcovníkův. Vz. Myslivei.). — Infanterista, y, m., dle „Despota“, pěši voják, pěšák. Infanterist.

Infekce, e, f., z lat., nákaza. S. N. Ansteckung, Verpestung.

Infernalis, z lat., infernalní, pekelný, děbelský. S. N. Unterirdisch, höllisch, abschleulich.

Inficirovati, z něm. a to z lat. inficere, nemoci nakaziti. Vz. Infekce. S. N. Anstecken, verpesten.

Infidelis, lat., nevěrný, vérolounný, untreu, treulos. In partibus infidelium, v krajinách nevěřejících (pohánův, kde dříve křesfané byly a kde ovšem casem opět mohou být)! Rk.

Infiltrace, e, f., z lat., nádor; vsrkań, Infiltration, Einflössung. — Infiltrati vati, na-pouštěti, nasakovati. Infiltriren, einflössen. Rk.

Infinitiv, u, m., způsob neurčitý (časoslova). — a) Infinitiv jest jméno, přípona jeho -ti u přirovnání s jinými jazyky svědčí, že jest to pád, nejspíše dativ kmenve v -i. Gb. Tvarem jest inft. ztrnulý pád sg. substantiva příponou -ti tvořeného; který vsak pád to jest, neni rozhodnuto. Mkl. S. S44. — b) Z infinitivu nemá se i na konci pouštění. Vz. Brousek infinitivný (na konci tohoto článku) a I (zaniká, f.). Chceme-li i vyněchatli, musíme předcházející i změkčení: hrabaf, lovit. Os. V infinitivě začálo se odsovati i velmi záhy; již v RZ. dlužno čistí skat pracdam. iskati; v Rkk. dát síja a slyšet znora m. dáti a slyšeti atd. a v Rukop. hradeckém (Vyb. I. 181.) a jak zřet na jeho téle; Lomnický piše dokonce být, rýmocat,

dokazovat atd. Gb. Hl. S6. — V obcené mlurě v mnohých krajinách i se vypouští, aniž se t měkčí, ale jinde zase, ku př. pod Krkonoši t se měni v t. V již. Cech. mluví se také: dát, věřit, a krome toho se tam a jinde klade e m. s: meet, vect, plect, mácet, kläct, kráct m. městí, vésti, plésti, másti, klásti, krásti. Kts. Což vysvětli se tim, že vysvětleno; v Cech. s se vsulo a se kmenovou zubnici ve smíšenou hlásku e spojilo, kdežto na Mor. před vsťum s kmenová zubnice vysuta (jak vyslovnost očena něj); odtud i v písemni řeči vysutim d, t dostáváme tvary: plésti, vésti (z pletti, vedti). Bž. Ert. piše o této věci takto: Některí z infinitivu i odsouvají. Proč ubohé toto i nejnovější spisovatelé čeští v takovou nenávisl vzali, jest nepochitelné. Není snad spisovné řeči na škodu, liši-li se aspoň něčím od řeči obecné a čeština nema těch růzností vůru mnoho. Radili bychom nasím novotářím, aby poslouchali řečníka, který i v infinitivu vyslovuje, a jiného, který je odsouvá. Mají-li slúch český, poznají, že jest odsování, to velmi na ujmu rythmické lahodě řeči. Novotou takovou mizi všeck rozdíl mezi českým infinitivem a supinem, čežo velmi želeti jest. Správná čeština činí přisný rozdíl mezi infinitivem a supinem, kladonek supinum na označenou účelu po slovescu pohybování. Vz. supinum. — c) Časoslova dvouslabišná kmenove zavřeného (končili se kořen souhláskou) kráti dlouhá kmenové samohlásky v infinitiru, ani když infite složením tříslabičným se stárá: něsti — doněsti, klásti — nekláste, pěci — napěći. — Pozn. 1. Riká se také: Když v příčesti času min. rodu činného stoji před 1 souhláška, kráti se ani v tříslabičném infitivu kmenová sam. nesl, klad, pekl. — Pozn. 2 Po právě měli bychom i tyto tříslabičné infinitivní kráti, než pošle děku podporuje (Pk.). — Pozn. 3. V již. Cech. se kmenová samohláška dvouslabičného infinitivu nedlouží: vest, nest, teet. Kts. — Pakli kmen jest otevřen (končí-li se samohláskou, tu se v infinitivě trojlabičném kmenorá samohláška kráti, kráti-li se také v příčesti minulého časa: krytí — ukrytí, mýtí — umyti, biti — nabiti — zabiti, děbati — nedbati, lháti — nalhati, znáti — poznati, státi — dostati, viti — uviti, rýti — vyrýti, býtí — odbyti. — Pozn. Riká se také: Stoji-li v příčesti času minulého rodu činného před 1 krátká samohláška, kráti se ve tříslabičném infinitivu kmenová samohláška: šil — našiti, žil — požiti, bral — nabrati, spal — zaspati. Us. — Také mají dlouhou kmenorou samohlásku v trojlabičném infinitič časoslora s kmenorou samohláskou u: plu- vyplouti, ku- okouti, tlu- natlouči a složená časoslora od mítí (mru), vřiti (vřu), přítí (pru), třítí (tru), mltíti (melu), jítí (jdu) a p — umřiti, zavřítí, otevřítí, popřítí, utřítí, vymlítí. Poznati je možná těž dle toho. že v příčesti hlásku i měni v e: umřel, zavřel, otevřel, popřel, ntfel, vymlel atd. Potom i tam zástává kmenorá samohláška dlouhou, kde zrnukla stažením ze drou samohlásek: dostáti

Inhalace — Inkvirent.

579

(angl. inheler), u, m., trubice, kterouž se teply
vzduch do troj vdechuje. Rk. — **Inhalačni**.
Vz Nástroj inhalačni. Inhalations-.

Inhed = ihned. Výb. I., Kat. 257., 916.

Inhiace, e, f., z lat., mocná žádosť. Rk.
Inhiation, eine starke Begierde.

Inhibice, e, f., z lat., zápověď, zadržení,
Rk., Inhibition, das Verbot.

Inhumace, e, f., pohřbení. Beerdigung.

Inhumanni, z lat., nelidský, nevlidný,
Rk., inhuman, unmenschlich, ungehildet,
gefühllos, hart, grausam.

Inhumovati, z lat., pohřbiti, v zem za-
hrabati, Rk., beerdigen.

Inchoativni, z lat., začinající, einleitend,
anfangend. — Verba inchoatica, časoslova
začinavá, která v sobě pojem počinání nesou:
blednu, sladnu = počínám bledým, sladkým
býti. Zk.

Iniciace, e, f., z lat., zasvěčení do něčeho,
Rk., Initiation, Einweihung, Einführung.

Inicialka, y, f., z lat., začáteční písmeno
ku př. knihy n. kapitoly nějaké, které bývalo
větší a ozdobené. S. N. Initialbuchstabe, An-
fangsbuchstabe. — **Initialni**, začáteční, pů-
vodní, Rk., initial, anfänglich, beginnend.

Iniciativa, y, f., z lat., první krok, počátek
učiněný v nějaké věci, Initiative, Einleitung,
Eröffnung; zákonodární právo činiti ve sně-
mích návrhy k zákonům, S. N., Eröffnungsrecht.

Initi-um, a, n., dle Slovo-, počátek, zá-
klad něčeho. Anfang, Beginn. — Ab initio,
od počátku. Rk.

Injekce, e, f., z lat., námítka; vstřikování.
Rk. Injektion, Einwendung, Einwurf; Ein-
spritzung.

Injuriosní, z lat., cti se dotýkající, Rk.,
injuriósni, schimpflich, schmähend, ehren-
rührig.

-inka, přípona substant., f., hubinka, ho-
dinka, maminka. D. Vz -ečka.

Inkasso, a, n., vz Incasso.

Inklinace, e, f., z lat., odchylka od směru
kolmého k směru šikmému, Inklation, Nei-
gung; náklonnosť, Hang, Zuneigung. I. přimky
ku přímce, i. přimky k rovině, i. plochy
k ploše, i. jehly magnetické, zemské osy,
ekliptiky k rovníku, drah čtěles nebeských.
S. N. — **Inklinatorický**, odkloněný, od-
chýlený, abgeneigt. — **Inklinatori-um**, a,
n., sklonomér. Ck. — **Inklinovati**, kloniti,
skloniti, přikloniti, Rk., inkliniren, Neigung
zu etwas haben.

Inklusive, vz Inclusive.

Inkinito, lat., nepoznaně, tajně, uner-
kannt, heimlich, unter fremdem Namen. I.
cestovati, na zapřenou. Vz S. N. IV.

Inkolat, u, m., z lat., indigenat, právo
občanské v statu, jehož nabývá domácí samým
rodem, cizinci pak přijetím do svazku statního,
což slove naturalisací. S. N.

Inkommodita, y, f., z lat., obtížnosť, ne-
pohodlnosť. Rk. Inkommoditit, Unbequem-
lichkeit, Beschwerde, Last; Ungemach.

Inkompaktní, z lat., nesouvislý, nece-
listvý. Rk. Inkompakt, unzusammenhängend,
nicht fest.

Inkompetence, e, f., z lat., nenáležitosť,
nepríšlušnosť. Rk. Inkompetenz, Unbefug-
heit, Ungiltigkeit; Unzulänglichkeit.

Inkoncinnita, y, f., z lat., nesrovnalosť,
neskladnosť, nešikovnosť. Rk. Inkoncinnität,
Ungereimtheit.

Inkonformita, y, f., z lat., nesrovnalosť,
nestejnosť. Rk. Inkonformität, Ungleichför-
migkeit.

Inkongruentní, z lat., neshodný, Rk.,
inkongruent, nicht übereinstimmend, unpas-
send, unfüglich.

Inkoukretní, z lat., netělesný, nehmotný,
Rk., inkoukret, unkörperlich.

Inkonsekvence, e, f., z lat., nedůslednosť,
Inkonsequenz, Folgewidrigkeit, Ungereim-
heit. — **Inkonsekventní**, nedůsledný, ne-
náležitý, nepříslušný, Rk., inkonsequent, fol-
gewidrig, schlusswidrig, widersinnig, unge-
reimt.

Inkonstitucionalní, z lat., protištavní,
Rk., inkonstitutionell, verfassungswidrig.

Inkorporace, e, f., z lat., přivtělení,
vtělení, připojení. Rk. Inkorporation, Einver-
leibung. — **Inkorporativi**, přivětliči,
připojiti k něčemu, Rk., inkpororiren, einver-
leiben.

Inkorrektní, z lat., nesprávný, Rk., in-
korrekt, unrichtig, fehlerhaft.

Inkoust, u, m., z řec ěkavotor, červený
inkoust, jehož čisárové k podpisu užívali.
Tinte. I. bledý, zravý, černý (duběnkový,
alizarinový; alizari = mořena, rostlina),
bervný, červený n. karminový, autografický,
kamenopisný, kopirovaci, kovni, lithogra-
fický, lučební, modrý, nevymazatelný, ne-
utralni, nezrušitelný, přejimaci, přepisovaci,
rejsovní, sympathetický, zelený, zibový, zu-
menací, žlutý. Kh., S. N. — Inkoustem psati.
Us. Drako psal prava ne inkoustem, ale krví.
V. Na Mor. ingůst. Brt. — **Inkoustový**. I.
skvrna. Tinten-.

Inkrement-um, a, n., lat., přirostek, po-
stupování k většimu. Rk. Inkrement, Zunahme.

Inkriminace, e, f., z lat., obžaloba ze
zločinu. Beschuldigung. — **Inkriminativi,
viniti koho ze zločinu, Rk., eines Verbrechens
beschuldigen.**

Inkrustace, e, f., z lat., zkorovatění.
Inkrustation, steinartiger Überzug eines
Körpers. — **Inkrustovati**, korovatěti, Rk.,
inkrustiren, bekrusten, mit Rinde überziehen.

Inkulpace, e, f., z lat., obžaloba, Inkul-
pation, Beschuldigung, Anklage. — **Inkul-
pant**, a, m., obvinovatel, Beschuldiger, An-
kläger. — **Inkulpat**, a, m., obžalovaný, ob-
viněný, S. N., der Beschuldigte, Beklagte.

Inkunabule, i, n., pl., dle „Pole“, slovou
nejstarší tisťené knihy, protisky (paleotypy),
z druhé polovice 14. stol. Vz vice v S. N.
IV. Inkunabeln, die ersten Druckwerke.

Inkurse, e, f., z lat., vpád. Rk. Inkursion;
feindlicher Einfall, Streifzug.

Inkusace, e, f., z lat., obžaloba, hana,
Beschuldigung. — **Inkusator**, a, m., žalobník,
der Ankläger. — **Inkusovati**, žalovati, viniti
koho z čeho. Rk., beschuldigen.

Inkvirent, a, m., z lat., vyšetřovatel; vy-
šetřující soudce. Inquirent, Untersucher; der
peinliche Untersucher, Richter. — **Inkviro-
vati**, vyšetřovati, inquiriren, untersuchen. —
Inkvisice, e, f., hrdelní vyšetřování, zvl.
vyšetřování nešlechetnosti kacířské, Inquisi-

374

580

Inkvirent — Instrumental.

tion, das peintiche Verhör, Ketzer- o. Glaubensgericht. — Inkvisit, a, m., vyšetrovanec, der peinlich Angeklagte. — Inkvisor, v, vyšetrovatel, vyšetrující soude, Inquisitor, Nachforscher, Ketzer- o. Glaubensrichter. — Inkvisiění process, Rk., S. N., inquisitorisch, peinlich verhörend.

-inký, přípona jmen přidavných: malinky. vz -ický.

Inn, lat. Oenus, Jin, a, m., řeka, pád u Passova do Dunaje. S. N.

1. -ino, přípona rodu střed., vz -in (-ina, -ino).

Innsbruck, Inšbruk, u, m., hl. město Tyrolska. Vz více v S. N. IV. 61 — Innsbrücken, Innsbrćan, a, m. — Innsbrucký.

2. Ino, gt. Inoš (Inoje) či dle lat. Inony, f., deera Kadmova a Hermionea, macecha Frixova a Hellina. Sf. sklonuje: Ino, gt. Ino-y (dle „Zena“); Zk.. Ino, gt. Ino-i (dle „Kost“ n. Inony dle „Zena“); dle Brs. 30.. Iny — Inony. Vz Leto.

Inobligatní, z lat., nepřikázaný, nepovinný, inobligat unverbindlich.

In originali, lat., v původním znění; prvopisňč. Rk. In der Urschrift.

Inrotulace, e, f., z lat., složení spisů před rozhodnutím soudeovým, srotulováním, Inrotulation, das Einpacken der Akten. — Srotulovati, spisy v hromadu složití, Rk., inrotuliren, einheiten.

Insekt, z lat., hmyz, Kerbthier. — Insektolog, a, m., hmyzoznalec. Rk. Kerbthierkundiger.

Inselgruppe, souostroví, ostroví. — Inselkette, výsporadí, ostrovořadí, pásno ostrovův. S. a Z.

Inserat, u, m., z lat., vklad; zaplacené navěsti v novinách. Rk. Einrückung. Bekanntmachung in öffentlichen Blättern. Dan z inseratův. Náklady na inseraty. Plat za inseraty. Sp. — Inserace, e, f., vložení, vsazení, die Einrückung. — Inserenda, pl., n., zprávy určené k vytisknutí v novinách, einzurückende Anzeigen. — Inserovati, vkládati, vtisknouti, inseriren, einschalten, einverleiben. — Insert = inserat. Rk.

Insignie, f., pl., dle „Růže“, z lat., znaky důstojenství, vyznamenání, Rk., Insignien, Zeichen, Ehrenschmuck.

Insinuace, e, f., z lat., vloudění; tajné domášení, nadýmání do nší, postivání, dotíravé lichocení-se. S. N. Einschleichung, Einschmeichelung; dodání, Einhändigung. — Insinuační dokument, stvření nějakého dornění. Rk. Einhändigungsschein.

Inskribovati, z lat., zapsati, inskribiren, einschreiben. — Inskripce, e, f., zapsání, zápiska; nápis. Rk. Inskription, Einschreibung; Inschrift, Überschrift.

Insolence, e, f., neslušnost, drzosf. nestydatosf., Insolenz, Ungebührlichkeit, Unverschämtheit; hlouposť, Alberheit, zpupnosť, Hochmuth. — Insolentiem, zpupný, hrubý. Rk.

Insolidní, z lat., nepevný, nedůkladný, nezápravný. Rk. Insolid, nicht fest, nicht haltbar, dauerhaft, nicht gründlich, nicht rechtlich.

In solidum, z lat., jeden za všecky všichni za jednoho. Rk. Alle für Eineu und Einer für Alle.

Insolvence, e, f., z lat., nemožnost, neschopnost k placeni, Insolvenz, Zahlungsunfähigkeit. — Insolventní, nedostatečný k placeni. Rk. Insolvent, zahlungsunfähig.

Inspekce, e, f., z lat., dohlídka, příhlížení, Aufsicht, Besichtigung. — Inspektor, a, m., dohlížitel. Aufseher. — Inspektorat, u, m., obydlí, úřad dohlížitele. Amt und Wohnung des Inspektors. — Inspicient, a, m., dohlédač, dozorce. Aufseher. — Inspicirovati, dohlížeti, Rk., inspiciren, besichtigen, Aufsicht führen.

Inspirace, e, f., z lat., oddechnutí; vnuknutí, nadšení. Inspiration, Eingebung, Begeisterung. — Inspirovati, nadehnouti, vnuknouti, inspiriren, einhauchen, anfenuern, begeistern. — Inspirovaný, nadšený. Rk. Begeisterte, Seher.

Installace, e, f., z lat., uvedení v úřad. Installierung, Einsetzung, Einführung in ein Amt. — Installovati, uváděti n. usazovati v úřad, installiren, einsetzen, einführen, anstellen. Vz Fara. Rk.

Instance, e, f., z lat., stolice soudní. Instanz, Gerichtsbehörde, Gerichtshof. Prvá, druhá, třetí instance. K 2. instanci se odvolatí. Druhá i. stvrdila rozsudek prvé instance, zamítla odvolání-se. Když výpověď nižší instance od vrechního práva potvrzena jest. Er.

In statu quo, lat., v tom stava, v jakém dřív něco bylo nebo nyní jest, v posabetní stavu. Rk. In dem vorigen (jetzigen) Zustande.

Instaurace, e, f., z lat., obnoveni, opětné otevření. Instanuation, Erneuerung, Wiederherstellung, Wideraufrichtung. — Instaurator, a, m., obnovovatel, obnovitel. Erneuerer, Wiederhersteller. — Instarovati, obnovovati. Rk. Instauriren, wieder herstellen, wieder aufrichten, wieder eröffnen.

Instinkt, u, m., z lat., pud, chtíč, žádost. Rk. Naturtrieb.

Institute, e, f., z lat., ustanovení, zřízení; vyučování; v pl.. nauky, vědomosti, časřímského práva. Institution, Einsetzung, Anordnung. — Instituovati, stanoviti, zřídití, instituiren, einsetzen, stiften, anordnen, erichten; unterweisen. — Institut, u, m., ústav, Anstalt, Lehranstalt; zřízení, nadání, Anordnung, Stiftung. Rk.

Instrukce, e, f., z lat., navedení, naučení o něčem, návod k něčemu. Weisung. Unterweisung, Vorschrift. Dienstausweisung. Instruktion. Z i-ee vystoupiti, vykročiti. V. — Instruktor, a, m., učitel domácí. Unterrichter, Lehrer.

Instrument, u, m., z lat., nástroj (hudelní), Werkzeug; vz Nástroj; listina, Urkunde, Be-weisschrift.

Instrumental, u, m., sedmý pád ve sklonování jmen. Instr. sg. 3. sklonění (Zena) měl v staroć. pravidele á povstalé z -uju m. starosl. -oja: rybů; u Čechů v prus. Slezsku je -ům: rybům. Vz -ům. U 1. a 2. sklon, jest v -em m měkké (m³), staroslov. mb m. mi. Kt. U 4. sklon. (Růže) bylo á z -eju m. staroslov. -ejá: dušů z duseji m. dušeja. Kt. — V instr. pl. jmen podst. jest u Čechů v prus. Slezsku vždy -oma neb -ama. Vz oma. Také v Čech. v obec. mlurč klade se: -ma, -ama, -ema (vz tyto připony): holubama,

Instrumental.

585

Chlubiti se, Chválití se, Velebiti se, Hono-
siti se, Veličiti se, Pýchati se, Nadýmati se,
Vznášeti se, Posmivati se, Ilaniti, Hroziti,
Leknouti se, Styděti se, Zastyděti se — čím...
— b) Ve spojeni s adjektivy. Tiem byl
vesel. St. skl. IV. 44. Kak svými hrd jest
šěepy. Výb. I. 172. Král Jan tiem velmi ne-
chuten byl. Výb. I. 486. Vz: Radostný, Obra-
dovaný, Hrdý, Zarmoucený, Zalostivý, Tesk-
livý, Hněvivý...
— 4. Vniterný pírod jed-
nant, pohnutka děje aktičněho. Maria hórně
plakala. Kam. II. 41. Konč hladem řcho-
taji. Ss. P. 97. Král hněvy vzhóru skoči.
St. skl. IV. 342. — Pozn. Aby význam in-
strumentalu pohnutky více ozřejměl, přiči-
ňuje se k němu často vhodné participum.
Strachem zděšeni jsouce utikali. Zalansk.
Strachem obklíčený nazpět se obrátil. Anth.
II. 271. Vz více příkladů v Brt. Instr. 73.
Vz: Řehotati (hladem), Řehtati, Skákati,
Výskati, Pískati (bujnosti), Skripěti, Skrýtí
se (strachem), Rozběhnouti se. Uteči (strachy),
Ustoupiti, Seděti (strachem za peci). Vškočiti,
Tepati se (v čele hněvy. Pass.). Bíti (komu
co pýchem. Půh.). Chvátati, Obratiti se (strachem)
— čím. — 5. Různé okolnosti pří-
cinně, jež jevi se břiti bud zecennou pobadkou
k nějaké činnosti bud její pohmínkou a p.
V tom smyslu ryskyjuje se v instrumentale
příčiny substantiva verbalia spojená s geni-
tivem osoby nebo přisrojovacim adjektivem,
kteréto cizby rovnaji se na mnoze latin-
ským ablaturům absolutným. Kázáním krále
Václava přivěsí jsme naši přečet. Arch. I.
58. Trojanstí sejdou se na sňu královým roz-
kázáním. Troj. 432. Casto si velikou práci
nesl mým kázáním. St. kn. šest. 18. Draho-
níl božím přepušćením sć jest propadla.
Výb. I. 320. Vz více příkladů v Brt. Instr.
str. 74.—75. — 6. Dárod poznatku. Příče po-
znáš tim pravého, miluje-li tebe více než co
tvého. C. Bradou dává se znáti kozel a lidé
moudrou mluvou. C. Vz tamtéž str. 75. (Str.
67.—75.) — IX. Instr. vztahu. Jim ur-
cujeme a obmezujeme A) jakostný stav
podmětu označujíc se ve strany které
cyrok o podmětu proslovený platnosť má;
ve spojení 1. s časoslorem břiti a jinými časos-
slovy existence. V světě bud tělem, ve mně
srdcem. Kom. Lab. 137. Josef byl tělem
v Aegypté, ale mysli v zemi svaté. St. kn.
šest. 139. Vz: Býtí, Bydleti, Seděti (u dvora
bydlem. Arch.). Seděni, Rod (odkud jsi ro-
dem), Pojiti (on pošel rodem od knížat. Pass.).
Měl otce Araba jménem Abdela. Har. II.
241. — 2. S jakostnými časoslory stacmén-
nými: blednouti, vadnouti, kvěsti, a s ja-
kostnými časoslovy pocitá: truchliti, nýti,
mřiti (Srdcem měla v tůhách. St.), vsto-
nati, odpočinouti, pozoufati, pominouti se
(smyslem), vzblouditi (myslů ve mnohém.
Výb. II. 1078.), blouditi (smyslem. Výb. I.
236.). Vz časoslova zde vypsaná. — 3. S ča-
soslovy bezpečiti se, ujistiti se, tajiti se, chvá-
tati, prodlérati a p., pak s některými čas-
slovy nepřechodnými a nečetnými přechod-
nými. Vz: Ubezpečiti, Kvapiti, Píliti, Pospi-
chati, Dliti, Meškati, Zmeškati se (dskami.
Tov. 83.), Ustáti (bojem. Troj. 254.), Doko-
nati (svým životem. St. skl. II. 65.), Potknouti

se, Sraziti se (ošěpoma. Výb. I. 41.), Po-
tkati se, Týkati se, Věřiti (srdeem), Znáti
(koho jménem, Vstáti (těly v mrtvých), Státi
podlé koho hrdly. Let.), Vstoupiti, Překá-
žeti, Přijiti (k někomu svou osobou. Žer.).
— 4. S časoslory: prospirati, rovnati se,
preryšorati, lišiti se, přesahati, sahati, ryn-
kati, předějiti, cijiti (Smyslem všel nad vše
lindi. Auth. I. 32.), Dělit se (od koho) —
čím. Sedláci nemaji se rovnati ruchem,
stravů a čeledi... vladýkám. St. kn. šest.
163. Krok všecky jiné v lidu Cechově moud-
rostí a vtipem daleko přesahal. Háj. 2.
Knuží řečti neděli se od lidu obečněho ni-
čimž. Har. I. 277. Vz vytěčená časoslova. —
— 5. S četnými adjektivy. Růžni rodem.
Us. Vz: Podobný, Vzdálený, Rozdvojený,
Mladý, Starý, Přibuzný, Pokorný, Chudý,
Pozdni, Hlodný, Zlý, Spravedlivý, Krásny,
Přitomný, Hrdinný, Mocný, Valný, Sihý,
Moudrý, Vzájemný, Předni, Odkrytý, Vimný,
Dlžný, Jistý, Bezpečný, Svobodný, Lity.
— B. Instrumentalem vztahu určujeme a ob-
mezujeme směr, kterým podmět někam obrá-
cen jest, cytýkajíc ve části podmětu, která
zřlášť směrem načačením se chyli. Zážtup
obráti se tylem v předek. Výb. I. 1124.
Velmi ulnu srdeem k světu. Výb. I. 766.
Okem utkvěl v stropu. Hál. Prov. 18. Má
meć koncem dohov držeti. Tov. 116. Ven
koneci. Us. Vz: Přichýliti se, Nachýliti se,
Přilčati, Ulnouti. Skloniti se (hlavou). Na-
kloniti se (milostí ke komu), Položiti se
(uchem na zemi). Strměti, Piti se, Utkvěti,
Lehnouti, Položiti, Seděti (hlavou k oknu),
Státi, Držeti (meć koncem vzhuoru. Tov.),
Skloniti (meć koncem dolů). Mluviti (ke
komu tváři v tváři.) — Pozn. Instrumentalem
vztahu obmezujeme druhdy obsah celé věty
přičinujíc se: mým vědomím, mým soudem,
mým rozumem a p. — X. Instr. prostoru.
Jim označujeme 1. přímý směr, kterým pod-
mět v prostoru místném se pohybujíc ane-
kterým podmět z prostoru do prostoru urká-
ře ve spojení a) s časoslory ruchu podmětného
ce smyslu hmotném i. pomyslném: tití, bě-
žeti, letěti, támhouti, jeti, eválati, klusati,
bráti se, hnatí se, stoupati, kráceti, dráti se,
obratiti se, pustiti se, dáti se, spěchati, bro-
diti se, plovati, blížiti se, těci, plynouti, va-
nouti, hleděti, divati se, planouti, šuměti,
dostati se, vrátiti se, spěti (lesem), plaviti
se, léžti (branou), váti, vyjetti (branou), sko-
citi (oknem), nahlédati (oknem), vyhlédnouti
(dveřmi), vylýzti, vytěci. Půtnici svů cestů
šli. Pass. 566. Půjdeme horami. Ss. P. 158.
Táhnou roty polem, támhou roklemi. C. Ci-
sterna pěti rourkami vyteče. Kom. Lab. 45.
Vz dotěčená slovesa. — b) Se substantivy
směr ruchu prostororého označujícím. Cesta
životem neni procházka polem. C. Pouf
světem. Ss. — c) Ellipticky. Vratno krajinou.
Výb. I. 18. Nařiká si cestičkou. C. Zpatec-
ními kroky chlumkem vzhóru. Výb. I. 47.
Vz více v Brt. Instr. str. 85. — 2. Přímý
směr, který předmětu rušenému prostorem
místním vykazujeme, ve spojení s časoslory
ruchu předmětného: pustiti, hoditi, hnatí,
vléci, puditi, metati, kouleti, sypati, líti, vy-
hoditi, voditi (co, koho) — čím. Vyházeli

588

Intestat — ířka.

dictví po zemřelém bez poslední výle. Rk.
Intestat-Erbe, ein gesetzlicher Erbe, der keines
Testamentes bedarf.

Intimace, e. f., z lat., oznámení od úřadu.
Intimation, Ankündigung, Kundmachung. —
Intimat, u. m., návěsti, nejvyšší náření,
hohe Verordnung. — Intimita, y. f., dů-
věrnosf. Intimität, Innigkeit, Vertrautheit.
Rk. — Intimovati, oznámeni někomu něco
úředně, pořadem práva. Sp., intimiren, ge-
richtlich ankündigen.

Intitulovaný, der immatrikulirte Student.
Gl. 80.

Intolerance, e. f., z lat., nesnášelivosf.
náboženská. Intoleranz, Unduldsamkeit. —
Intolerantní, nesnášelivý, Rk., intolerant,
unduldsam.

Intonace, e. f., dáni hlasu, vzeti hlasu.
Intonation, Anstimmung, Tonangebung. —
Intonovati, dávati ton, předzpevovati, Rk.,
intoniren, austimmen, den Ton angeben.

Intrada, y. f., z lat., úvod, vchod, přede-
hra; vytrubování, fanfara. Rk. Intrade, Ein-
leitung, Eingang, Vorspiel.

Intransitivní, z lat., nepřechodný, intran-
sitiv, ziellos, wirkungslos; intransitives Zeit-
wort. welches keine vierte Endung regiert
und keine leidende Form hat.

Intransparentni, z lat., neprůhledný, ne-
průzračný, Rk., undurchsichtig.

Intriga, intrika, y. f., pletka, pleticha,
ůskok, pikle, Intrigue, Arglist, Verstrickung.
— Intrigant, a. m., pletkár, pletichár, úklad-
nik, chytrák. Ränkemacher, Arglistiger. —
Intrigantní, Istivý, obnivslný, intrigant,
rankevoll, verschmitzt, arglistig. — Intri-
govati, pletichati nero, osnovati, Rk., intri-
guiren, Ränke machen od. schmieden.

Introdukce, e. f., z lat., uvedeni, úvod,
prístup k něčemu. Rk. Introduktion, Ein-
führung, Einleitung.

Introitus, lat., vchod, přístup k řeči, při-
prava (ke mši), Rk., Eingang, Einleitung.

Introligator, a. m., kuhař. Buchbinder.
Gl. 80.

Inu, interj. Inu arcif.

Inundace, e. f., povoden, Uberschwem-
mung.

Invalid, a, invalida, y. m., z lat., vyslou-
žilec, vysloužilý, sestárly voják. I. reální,
ktery se propouští z vojenské služby pro ne-
zavilinou neschopnosf. k vojenské službě;
i. položení, neúli schopen k službě vojeuské,
ale k jiným lehčím pracem v nemocničich
atd. Dle Csk. — Invalidni: dům, nadace,
soustava. J. tr. Invalid, schwach, gebrechlich.
— Invalidovna, y. f., dům vysloužilečv.
Invalidenhaus, Rk.

Invariant, u. m., drive: hyperdeterminant,
v mathem. Stě.

Invase, e. f., lat., neprátelský vpád. Rk.
Invasion, Anfall, Überfall, Einfall.

Invence, e. f., z lat., výmysl, nález, na-
lezeni, vynalezeni, vynález, Rk., Invention,
Erfindung.

Inventár, e. m., z lat., popis, popsání, se-
pání, poznamení věcí, nábytku, nářádi,
sbírek; kuha popisní atd. Sp. Zapsati pohy-
dávání do inventáře. Sp. I. živý, mrtvý. Sp.

Inventarium, Verzeichniss vorhandener oder
vorgefundener Diuge.

Inventovati, popisovati, popis ačiniti. Rk.
Nehožtik Havel to všecko inventoval svou
vlastní rukou. Svěd. 1569. Kázali to pání
všecko i. v horejším pokoji i v dolejším
sklepé. Svěd. 1569. Inventiren, den Bestand
aufnehmen, Stück vor Stück aufzeichnen. —
Inventura, y. f., popsání, popis (nábytku
atd. Vz Inventár). Inventur, Durchsicht u.
Aufzeichnung vorräthiger Gegenstände, Be-
standbuch.

Inverse, e. f., z lat., obrácení, přesazení
slov. Rk. Vz Mus. 1844. str. 438. Inversion,
Wortversetzung, Umkehrung.

Investigace, e. f., z lat., pátření, skou-
máni, slíděni. Investigation, Nachforschung,
Nachspürung.

Investitura, y. f., z lat., obleknuti; uve-
deni n. usazení (bískupů) v úřad, Investitur,
Einkleidung, Belehnung. — Investovati,
obleknouti; uvěsti v úřad. Rk. Investiren,
einkleiden, einsetzen.

Invokace, e. f., z lat., volání o pomoc,
vzývání někoho o pomoc. Rk. Invokation,
Anrufung, Anflehung.

Involvovati, z lat., zabalovati; obsahovati, obnášeti; dotýkati se něčeho. Rk. In voliren, verwickeln, einschliessen, in sich fassen.

-iný, přípona: jediný.

Inženýr, inžinýr, z fr. ingénieur (engenieur),
měříc, zeměměříc, vojenský stavitel. Rk. Vz
Ingenieur.

io, v staroć. dvojhláska: tiopka, nyní
fopka. Mk.

Io, gt. Ioje či po lat. Iony, f., vz Iuo, dei
krále argivského Inacha, milenka Jovišova,
kterou Hera (Juno) v krávu proměnila a sto-
ekému Argovi k oštřihání poručila. Voj.

Iodid, u. m. I. ammonatý, antimonový,
arsenový, ethylnatý, olovnatý, železnatý, for-
mylový, zlatnatý, zlatový, draselnatý, médi-
natý, měčnatý, methylnatý, sodnatý, pallad-
natý, platinatý, platinčitý, rtutičnatý, rtut-
natý, střibrnatý. Nz.

Iokaste, y. f., matka a chof (edipova.

Iolk-os, a. m., mé. thessalské.

Ion, u., m., látka galvanickým proudem
vyloučená. Stě.

Ionický, ionský, ionisch. I. dialekt (ná-
rečí). sloupořadi (řecké sloupení, jehož znak
je hlavice závitkovými ozdobami opatrená),
skola. Rk.

Ioni-cus, ku. m., ionská stopa. I. a minori:
nebetyčný; i. a majori: roznititi.

Ipse, vtip se, za nos chyf se (sám jsi takový,
jak o jiných povídáš). Vz Pomluvač. Lb.

Ipso facto, lat., skutkem samým, samo
schou. — Ipso jure, právem samým, Rk.,
durch das Recht selbst.

-íř, přípona subst. rodu muž.: barvíř,
hrceníř, halíř, mečíř, nožíř, malíř. D. Vz Tvo-
ření slov.

Iri-s, dy, f., duha; dužena (bohyně); du-
hovka v oku. Iris, Regenbogen; der bunte
Ring im Auge. — Irisovati, barvy duhově
ukazovati, doužkovati, Rk., irisiren.

-ířka, přípona subst., vz -ářka

Irkutsk — -itelný.

589

Irkutsk, a, m., mě. v Sibiři. Vz více v S. N. IV. 82.

Irland, u, m. — Irlandan, a, m., nebo lěpe: Ir, a, m. — Irlandský, irländisch. Vz Irsko.

-irna, mor. -irina, přípona subst. rodu žen., před niž se dlouhá kmenová samohláska kráti: spíže — spízírna, kůň — konírna, Pk., sušírna, kropírna. Vz -árná, -na. Mkl. B. 154.

Ironický, z řec., úsměšný, posměšný, výsmešný, úšklebný, ironisch. — Ironie, e, f., úsměsek, výsměsek, opačné mluvení n. dotýkání, úsměsné mluvení, opakomluv, Rk., Nz., řeč opačného smyslu, Ironie, feiner Spott, Spottrede. I. (igovria, úsměsek), když mluvíče opak toho slovy pronáší, co vlastně míni, na př. chválí haněti chtěje. Úsměsek jízlivý slove sarkasmem. Co mi říci o kráše forem „vedem, budem, něst, povídají m. „vedeme, budeme, nésti, povídají?“ V tomře právei taková krasochut, jako když před lety konim utnážen ocasy a místo rásnatého chvosta zůstaven jakýsi nemotorný pahýl o kratinky žinčich. Jen tak dále, jen amputujme kde ca! — až nám z jazyka nezbude než neforemny dřík! KB. 242. Vz Zk. Ml. II. 179.; Mk. Ml. 204., 311. — Ironisovati, zdánlivě pochvalné se vysvýmivati, úšklebně chváliti, opačné chváliti, řeč opačného smyslu míti, Rk., ironisiren.

Irracionalism-us, u, m., z lat., neuzívání rozumu ve věcech náboženských. Vernunftwidrigkeit. — Irationalita, y, f., nevypočitatelnosf., nerozumnosf. Irrationalität. — Iracionalní, nevypočitatelný, nedoplnitelný, neskoučitý, nesměřitelný, Rk., irrational.

Irrealni, z lat., nevěcný, neskutečný, nepravdivý, Rk., irrell.

Irregularni, z lat., nepravidehný, Rk., irregulárn, unregelmässig, regellos.

Irreligiosita, y, f., z lat., nenábožnosf., bezbožnosf. Rk. Irreligiosität, Gottvergessenheit.

Irritate, e, f., draždění, podněcování, Irritation, Anreizung; Erbitterung. — Irritation-um, a, n., popud, prostredek dražděci, Rk., Reizmittel.

Irsko, a, n. Irland. — Irský. Vz více v S. N. IV. 83.

-is, přípona subst. rodu muž, městis vědle městys. D.

Isabela, y, špan. jméno žen, Alžběta. — Isabelina barva, špinavožlutá, hnedožlutá.

Ischl, a, m., městys v Horních Rakousích. Vz více v S. N. IV. 89.

Isidor-os, a, m., jm. řec. vlastní.

Isis- dy, f., bohyně aegyptská.

Iskati, jiskati — hledati (sřeč.), suchen. Výb. I. — co kde. Nechvalno nám v Nemčech iskati pravdu (právo). L. S. v. 109. — I., hndy louskati. Na Slov.

-isko, přípona jmen podstat. rodu střed, před niž se dlouhá kmenová samohláska kráti; často k zvětšení pojmu podstatných jmen; i povržlivé, neohrabané, příliš veliké se ji vyjadřuje: hubisko (veliká huba), kravisko, masisko, očisko, chlapisko, můž — nožisko, babisko. Potom znamená jěstě místo, kde něco jest nebo bylo: ohuisko, pastvisko, plavisko; držadlo: bičisko, topořisko. Mkl. B. 277. — C před -isko v č: vrabec — vraběčisko.

D., II. t. V Krkonoších jediné v: chlapisko. Kh. Často se s -iště stejnu užívá: pastviště — pastvisko. T. — Vz -ák, -iště.

Islam, u, m., víra Muhamedanův. Rk. Islam, Islamismus.

Island, u, m., vz více v S. N. — Islandan, a, Islandee, dee m., Isländer. — Islandský mech oplicní. Rk.

Ismar-os, a, m., či Ismara, gt. Ismar, n., pl., mě. v Thracii.

Ismen-os, a, m., řeka Bocotie.

Ismenský — thebanský, thebanisech.

Isochromatický, z řee, stejne barvený, Rk., isochromatisech, gleichfarbig.

Isokol-on, u, n., řee, stejnosf. části v věte; rovnocělennosf. Rk Vz Zk. Ml. II. 174.; Mk. Ml. 296.

Isokrat-es, a n. ea, m., řečník athenský.

Isolace, e, f., osamotěni. Isolation, Isoliруng, Absonderung. — Isolator, a. m., samotie, samotidlo. Rk. I. dokonalý, nedokončný. Nz. — Isolovaný, osamotnělý, isolirt, abgesondert, vereinzelt.

Isop, u, m., izop, hyssopus.

Israelita, y. m., dle „Despota.ª — Israel, e, m. — Israelka, y, f — Israelkyně, é f. — Israelský. — Israelit; Israelitin; israelitisch.

Iss-us, a, m., mě. v Cilicii.

-ist, přípona jmen podstatných rodu žen.: kopist, čelisf. Kořist. Vz f.

Ister, gt. f., m. jmen. dolejsího Dunaje.

Isthm-os, u, m., mezimoři, okřídli, zvl. korinthské. — Isthmiel.

Istriæ, e, f. Istriën. Vz více v S. N. IV. 98.

-istvý, přípona jmen přidavných m. staršího -istý: mladistvý, čelistvý, plodistvý. C. Mkl. B. 196.

-istý, přípona, znači v lužbě poměr O. kyselina chloristá, bromistič. Sf.

Ispán, ze strslov. župan, na Slov., Gespan, Span. — Íspánka, y, f.; Íspánár: íspánský; íspánstvi, n. Plk., Jg.

-iště, přípona jmen podstatných rodu stredního.JMéna v -iště skloňují se v obec. mluvě dle: Kníže: spáleniště, gt. spáleništětě, ale mají se skloňovati dle „Pole“, gt. tedy. spáleniště, avšak tak, že gt. pl. nemá koncovky -i: spáleništ, ne: spáleniští (polí); lněišt, ohništ. Podle „Knížek“ sklinějí se jen jméná živých hytostě. — Prípona tato znamená a) místo, prostorn, rozsáhlosf: tržistě, hnojistě, jeviště, ohniště, spáleniště, hliniště, útočité, pastviště, trhovité, brachovité, jenčiště, strniště, žitnistě. — b) Někdy také nastruj: Inčiště, bičiště, topořiště. Vz Mkl. B. 277. — c) U Jdem. ironir: hosistě, mličiště, choch, mleko). — Vz -isko, Tvoření slov. D, C. — Od slav na -iště tráda se a starších adjektíva připonou -ný (ne: -ní: bahništný, strništný. Sf.

Italie, e, f., Vlachy. — Italoré. — Italský. — Italianissom-os, a, m., nejitalstější, předživka dávaná v něm. novinách italským vlastenečům. Rk. — Vz více v S. N. IV. str. 100. — 115.

Ite, missa est, lat., jděte, propusńěna jest (obec); závěrečna slova ve msí Rk.

-itelný. Přípona adjektiv, vz -telný.

590

Iterace — Ižorsko.

Iterace, e, f, z lat., opakování, Wiederholung. — Iterativní, opakovací, wiederholend. — Iterativum (verbum), časoslovo opakovací n. opětovací. Rk.

Iternatý kyslíčnik, Yttriumoxyd. Rk.

Ithaka, y, f., ostrov moře ionského, vlasf
Odysseova, nyní: Teaki. — Ithačan, a, m.
(= Odysseus, Ulixes). — Ithacky.

-iti, časoslova v -iti. Vz Časoslovo, třída IV.

Itinerari-um, a, n., lat., dle „Gymnasium“, popis cesty. Rk. Reisetagebuch, Reisebeschreibung.

-itko, přípona: kuřítko (kuřátko), jehnitko (jehňátko). Us. v Opavsku. Pk. Vz -dko.

-itký, přípona adj., vz -ičký.

-ito, přípona subst. rodu střed.: jelito. D.

Itrík, u, m., ytřík, Yttrium. Nz.

-itý, příponajmen přidavných, před kterouž široké souhlásky v úzké se mění a dlouhé kmenové samohlásky se kráti: báňe — bániť, kámen — kamenitý. Pk. Bahnitý, hladovitý, vejčitý, letitý, očitý, peněžitý, pramenitý, ušitý (svědek), křemenitý, pracovitý, hbitý. Mkl. B. 195. Přípona má týž význam jako -aty. Někdy se obou užívá: masitý — masatý, zrnitý — zrnatý. — Od časoslov odvozená obsahují pojem časoslova smyslu trpného: pečitý, zavřitý — pečený, zavřený, T., Ch., skladitý, zapaditý. Mkl. — U násobných čislovek přichází jen ve: dvojitý, trojitý. — U slov v lučbě užívaných značí poměr R₂O₃: kyslíčník hlinitý, železitý, manganitý. Šf.

Ity-s, a, m., syn Tereŭv a Proknin, jejž máti zavraždila a otci k večeři předložila. Vj.

-iu, v staroč. dvojhláska: Božiu mateřiu — boží mateři. Za bývalé iu máme nyní i. Avšak iu se udrželo ve spisovném nářeči slovenském a kromě toho v českých nářečích, když se vyslovuje: poliuka m. polívka. Gb. Hl. 15.

-ium, Jména lat. v -ium ukončená skloňují se dle „Gymn.“. Vz Gymnasium. Prk. v Km. I. (nový běh), č. 29. píše o věci takto: Cizi jména s touto koncovkou skláníjí se brzo dle „Slovo' brzo dle ‚Pole'“; jen pády se širokou koncovkou -a (gt. sg., nom., akkus., vok. pl.) vždy dle ‚Slovo‘; totéž bude se dítí i tam, kde se jevi v koncovce původní -u (v dat. sg.), jež bývá potud nepřehláseno, pokud a. Kde by se však vyskytlo původní o (v instr. sg., dat. pl.), ě (v lok. sg. a pl.) neb y (v instr. pl.), nesnese se s ním předchozi i a připony ty musí se nahraditi svými střídnicemi e (i), i (i) a i; skláníjí se pak jména zmíněna dle ‚Pole‘, což se s nimi děje i v gt. pl., kde přeskočí jako Pole do i-ových kmenův. Vzorec jich skláníni jest tedy tento: Sg.

nom., akkus., vok. -ium, gt. -ia, dat. -iu, lok. -ii (-iu pak týmž právem, jako u jiných, jež lok. sg. nahrazují dativem sg., na př. na dubu, v člověku a p.), instr. -iem; pl. nom., akkus., vok. -ia, gt. -ii, dat. -iim, lok. -iích, instr. -ii. Totéž platí o jménech v -eum, jež vzniklo z -eium (-eīov), na př. museum.

-iv, strě, příponajmen osadních jednotných: Veliv, Třebiv. Cf. Želivo. Jir.

-iva, přípona subst. rodu žen.: kopřiva, tětiva, mleziva. Vz -va. D.

Iva = jíva.

Ivančice, Evančice, Vančice, pl., dle Budějovice, něm. Eibenschütz, mě. na Mor. v kraji brněnském. Vz více v S. N. IV. 119. — Ivančický.

Ivera, y, f., jivera, das Abholz. Na Slov.

-ivný, přípona adj. v strč.: vojivný. Jir.

-ivo, přípona subst. rodu stř., před níž se dlouhá kmenová samohláska kráti: louč — lučivo, Pk., kladivo, palivo, D., melivo, mleživo, pečivo, stelivo. Mkl. B. 225. Želivo.

-ivý, přípona adj., před níž se dlouhá kmenová samohláska krátívá; znamená náchylnosť k něčemu nebo nucenosť: hněvivý, bláznivý, Kle., Iživý, neduživý, Istivý, mlostivý, ohnivý, soplivý, učivý, lenivý, zdrželivý, mlčelivý, trpělivý, Mkl. B. 223., 224., pláč — plačivý, děšť — deštivý, plíšeň — plesnivý, mráz — mrazivý. Pk. Strč. přípona adj. v neobyčejném nyní složení: plapolivý, hadlivý, chodlivý, spasilivý. Jir. Vz -avý.

Ixentrám, u, m., u tesařů šp. m. kolébkové břevno. Kmp. Vz Ixma.

Ixion, a, m., otec Pirithoŭv. — Ixionovič
= Pirithous.

Ixma, u tesařů, šp. m. kolébka: dvě střechy sbíhají se v kolébku. Kmp.

Iz, strč. = z. Iz zákona = ze zákona. Šb. K chlumku iz Tatar přemnostvie. Rkk.

iz předpona v strslv., v Bulharsku a Srbsku m. naši předpony vy-. Mkl. S. 201. Vz Z.

íz, přípona: peniz. Pk.

Izaiás, Isaiás, e, m.

Izba = jizba, světnice, na Slov.

-izna, přípona subst. rodu žen., před níž se dlouhá kmenová samohláska kráti: bába — babizna, Pk., podobizna, občizna, divizna. Jir., Č., D. Stává m. -ina: otčina, podobina, občina. Mkl. B. 139.

Izok, zastr. = červen. Rk.

Izop, vz Isop.

Ižádný, zastr. = nižádný, žádný. Přieliš Boha milovati i. nemóž. Št. — Kat. 1203., 1844., 2157.

Ižorsko, a, n., krajina v Rusku Ingermannland. Světoz.

-janín — Jargon.

601

a atd., když se později druhá připona -in
odsula. V čísle pak množném nebývá druhé
přípony -in a přehlasování záleží na kon-
covec ohýbaci: nom. a vok. zeměnie či ze-
měné (poněvadž i -ne platí za měkké, ať po-
vstalo z -nie anebo z původního c), gt. ze-
man, dat. zemanóm, akk. zemany. lok. ze-
mánech či zeměnech, instr. zemany. A tak
bývalo i jméno přidavné zeměn(b)ský a pod-
statné zeměn(b)stvo; oboje mají přehlásku od
svých přípon, které se začínaly původní
samohláskou měkkou (strb. -lskz, -bstvo).
Co do času pozoruje se tato přehláška v če-
štině spisovné od dob nejstarších, pokud je
k tomu příležitosť. Při dělším singularovém
kmeni udržela se, pokud se vůhce kmen
udržel; dosud mluvime správněji dořenín
než droanín, ale ve kratším kmeni (bez
-in) jsou výjimky s nepřehlasovaným a staré
a čím dále četnější, až v 16. stol. přehláška
e docela se zrušila: zemané, lok. zemanech
a vedlé toho i s zem. a atd.; a podolní
i v adj. zemanský a v subst. zemanstvo. Gb.
Hl. 58. Vz tam více. Vz také: Tatar, Křestan,
Zemanský, Slovanský, -ěnin.

Janka, y, f. Diadem der slow. u. mähr.
Landmädehen. Rk.

Janko = Jan.

Jankov, a, m. městys v Táborsku. Vz
S. N. IV. 170. Výhlíží tam jako u Jankova
(pustoz). Pořídiš tam co Kec u Jankova. C.
(Vz C. Mndr. str. 480.) Byl bit (dostal, po-
řídí), co Kec u Jankova. Jg.

Janková se, myšiti se, kollern, o ko-
ních. Kůň se jankuje. D. Vz Janek.

Jankovice, pl., dle Budějovice, ves v Krá-
lovéhradecku.

Jankovitost, i, f., der Koller. Jg.

Jankovitý kůň, kollerig, vz Janek. —
J. člověk (lenivý, tvrdohlavý), faul, hal-
starrig. — J. rod = luza, Hagel, Pöbel. D.

Janofit, janofit, u, janovec, vce, m., kovyl,
rostlina. Das Pfriemenkraut.

Janoklika, y, f., angelika, Angelike, Hei-
ligengeistwurzel. D.

Janot, a, m., janota, y, f., lesní kočka,
die Genette. Bern.

Janotina, y, f., der Genettpelz. Rk.

Janoušek, ška, m. Břez. 179.

Janov, a, m., it. Genova, něm. Genua, fr.
Gěnes, mě. Italie, vz S. N. IV. 171.—173.
— Janovan. — Janovský.

Janovec = Janofit.

Janovice, 1. Uhlířské v Čáslavsku; 2.
Vrchotovy v Táborsku; 3. Červené (Jano-
vičky) v Kutnohorsku; 4. v Klatovsku. Vz
S. N. IV. 174. Dle Budějovice.

Janovky, pl., f., třešné zralé k sv. Janu.

Janské lázně, Teplice svatojanská u Trut-
nova. Vz S. N. IV. 177.

Jantar, u, m., z rus. jantarъ, a to z lit.
genteras (electrum). Vz Mz. 38. Der Bern-
stein. J. jest zkamenělá pryskyřice a nalézá
se zvlášť na jižním břehu baltického moře
v Prusku. Pt. Vz Pryskyřice zemí. Dle Štk.
534. jest j. změněna pryskyřice prasvětových
stromů jehličnatých a obsahuje volnou kyse-
linu jantararov, silici, pryskyřici v líhu roz-
pustnou a takovoutéž v líhu a jiných roz-
pustidlech nerozpustnou (tak zvané bitumen

suecini). Vz tam o ní více. Vz také v S. N.
str. 177. (IV.)

Jantaran, u, m., Bernsteinsaures Salz. J.
ammonatý, ammonatý tekutý, draselnatý, chi-
ninný, sodnatý, Kh., železitý, manganatý Šfk.

Jantarový, Bernstein. J. kyselina. Vz
S. N. IV. 177.; Šfk. 149.

Januar, u, m., z lat., od „Jana“, Boha
římského. Rk. Vz Janus.

Jan-us, a, m., bůh římský všelikého vehodu
a začátku, pročěž byl i bohem roku, času
atd., měsíc leden sobě zasvěcený maje. Vj.

Japan, a, m., Japonie, e, f., Japon, a, m.,
domácím jménem Nipon č. Nifon, východné
od Činy. — Japonee, nce či Japance. —
Japanský n. japonský. Vz více v S. N. IV.
str. 179.—186.

Japati, zastar. = chápati. Kat. 1368.

Japiti, zastar. = šlapiti, treten. Ros.

Jápěn = hbité, hurtig. V. Velmi j. se
k tomu máš. Ros.

Jápněti = jápným se čiiniti, hurtig werden.

Jápnost, i, f. = hbitost, čerstvost, spě-
nosť. Die Hurtigkeit. Jg.

Jápný, lépe: japný, vz -ný. Pk. J. = čer-
stvý, hbitý, spěsný, hurtig, geschickt; em-
pfänglich. V. Hrozně nejápný člověk. Ne-
jápný a rozmazaný chod. Koc. Nejápný den
(nepříjemný, mrzutý). Herb.

Japonee, vz Japan.

1. Jar, u, m., jař, i, f., nejobyčejněji jaro,
a, n., podleti, u Slovanů vesna, der Früh-
ling. Z jara. V.. Br. Na jaře. Když přícháži
jaro. Kom. na jaře čber deště, lžíce bláta;
na podzim lžice deště, čber bláta. Č. Na jaře
zamaž, na podzim zapras. Č. Jaro přížen,
léto trýzeň. Hrš, Pk. J. krásné všem tvo-
rám spásné; Z jara dešť paří a na podzim
moći. Pk. Zahrada každým jarem omládá.
Sš. Jestli z jara mnoho bodláči, bude pěkný
podzimek. Er. P. 53.

2. Jar, u, járek, rku, járeček, čku, m.,
na Mor. a na Slov. = příkop, rýha, Graben;
potok, strouha, žlab, rýha, rozvor, ein Bäch-
lein, eine Wasserfurche, Rinne, ein Graben.
Vodu tekoucí nazýváme järkem, potůčkem
a řekou. Koll.

Jař, i, f. = jarní obili, jařina, jeřina, je-
řice, jaří; na Slov. jarec, jarice, Sommersaat,
-getreide; na Slov. jarec zvl. ječmen. Jař
= obili, které se z jara seje. Zasetí jaří,
setba z jara. D. Jař lepši letos než ozimina.
Ozim i jař potlučena byla. Štele. Jař dala
dlouhou slámu, ale klasy prázdné. Kram.

Járab, na Slov. = jeřáb.

Jarabice, e, f. kuroptva, jeřábek. Na Slov.

Jarabý = jeřabi. Kranich. Na Slov.

Jarcový = ječný. Gersten. Na Slov.

Járčiti, il, en, ení, járky dělati, vertiefen,
umgraben. Bern.

Jarec, vz Jař.

Járeček, vz Jar, 2.

Jarek, rka, Jareš, Jaroš, e, m. = Jaro-
slav. Gl.

Járek, vz Jar, 2.

Jargeltník, a, m., kdo má Jahrgeld,
roční plat. Žer. Záp. I. 91.

Jargou, u, m., (fr., žargon), žvatlanina;
pokrajní mluva. Rk. Sprachwidriges, unver-
ständliches Gerede.

662

Jaří - Jasné.

Jaří, i. n. - jař, Sommersaat. J. na chléb jest dobré. Plk.

Jařice, jeřice, e, jařička = jař, jařina, zvl. jaré žito, Sommergetreide, -rocken. Ros. — Na Slov. = mladá slepice, junge Henne. Bern.

Jařina, vz Jař.

Jařinky, pl., f., die Frühlingspflanzen.

Jařiti = hněvati, zornig machen; j. se = hněvati se, zornig werden. Jg.

Jarka, y, f., co ještě z téhož jara jest, ku př. letošní kráva (jalovice). Jarka včela, die Jungferbiene; ovce, žito (které se na jaro seje), pšenice, mrkev (o sv. Jan setá), Sommer. Jg. — J. = Jaroslava. Gl.

Jarmanka, y, f., astrantia, rostl.

Jarmara, vz Armara.

Jarmarčiti, 3. pl. či, il, en, eni = kupčiti hl. na trhu, obchod vésti, handeln. V.

Jarmarečné, čho n., jarmareční plat. Us. Jahrmarktsgeld.

Jarmareční, z něm., vz Jarmark. Jahrmarkts.- J. právo, dar, Us., tulák (potržný), V., den, bouda, dílo (špatné). Jg.

Jarmarečničtví, n., Marktschreierei. Rk.

Jarmarečník, a. m., kdo na trhu pro-
dává n. kupuje. J.-c, die Jahrmarktsleute.
— J., der Marktschreier.

Jarmark, u, jarmarek, rku, m., na Slov. jarmok, z něm. Jahrmarkt: trh výroční, roční, valný, svobodný. V. Kramář po jarmarechících jezdi. V. Po jarmarku zlý trh. Rozličenými jazyky (hádaji se) jako na jarmarku. Dvě, trí ženy jarmark (hluk) činí. Na Slov. Koupiti někomu jarmarku (perník, pentli). Peníze na j. D.

Jarmarkové, jarmarečné, čho, n., plat z trhu, Jahrmarkts-, Standgeld; Jahrmarktsgeschenk.

Jarmarkový = jarmareční. J. den, mě-
stečko. Jg. Jahrmarkts-.

Jarmeritz, Jaroměřice u Budejovic na Moravě.

Jarmír, a, m. — Jaromír.

Jařmiti, il, en, ení, podjařmiti, koho čím: válkou, unterjochen.

Jařmo, a, n., na Slov. jarmo = jho, das Joch. Do jařma zapřahati. Vůl v jařmě chodí. Jg. — J. = nerole, služebnosť, das Joch, die Dienstbarkeit. V jařmě živu býti. J. vyhazovati (netrpělivě sloužiti). Bern. — J. volův pár, ein Joch (Paar) Oehsen. L. — V bot. Stoji-li u složenčo listu dva listkové proti sobě, dohromady jhem neb jařmem se jmenuci. Potom list dvoj-, troj-, čtver-, mnohojařmý. Rostl.

Jarmový, Joch. J. lože, řemen, dírka, svoreň; kost; vůl. Jg.

Jarmuz, u, m., zelenina, Braunkohl; Winterkohl.

-jařmý, vz Jařmo.

Jarní, Frühlings.- J. čas, povětrí, obili
(jař), sije, ovoce, děšť (Br.), šat, oblek. D., Jg.,
Us. Času jarního držán byl sjezd. Peš. prod.

Jarnička, y, f., Frühlingsblümlein. Rk.
Jarničný, Jahrlings.- J. matky (ovee).

Jarník, a, m., letošní jehně, Jährling. —
J., u, m., jarní svrchní kabát. Uiberzieher.

Jarno, zastr. = ohnivé, bujně, zmužile.
Rkk. 19.

Jaro, vz Jar.

Jarobujný = jarý a bujný = silný, čerstvý, frisch, jugendlich, stark. J. síla. Rkk. — Tkadl.

Jarodub, u, m., die Feiereiche. Rk.

Jarohlavý = silnohlavý. Št., Výb. I. Liška oblidí tůr jarohlavý. Rkk. 22.

Jarok, jarčok, jarek, jarček, čku, m. = bystřice (potok). Na Slov.

Jaroko, a, n., narcis.

Jarolím, a, m., Hieronymus.

Jaroměř, Jaromíř, e, f., mě. v Hradecku.
Vz více v S. N. 190. — Jaroměřan, a, m.;
pl. -né. — Jaroměřský.

Jaromír, Jarmír, a, m.

Jaromiř, vz Jaroměř.

Jaros, adv, toho jara, dieses Frühjahr.
Na Slov.

Jaroslav, i, f., mě. v Haliči. Vz S. N. —
J., a, m. — Jaroslava, y, f.

Jarosť, i, f., Frische, jugendliche Stärke.

Jaroš, e, m., vz Jarek.

Jarota, y, f. = jarosť. J. mu z žbavů zraků
plaše. Rkk.

Jarový = jařni.

Jarva, y, f., tysselinum, rostl.

Járy, úv, m., pl., jarý, jařní dobytek, zvl.
ovce. Bibl. halská. Die Frühlinge. Opak:
podzíni dobytek.

Jary, co z jara jest, též z jara setý, jařni. Sommer-, Frühlings-. Komp. jařejši. Oseni ozimé a jaré. V. J. pšenice, žito, čas, V., role (měkkota), vlna (v letě stříhaná), včela (jarka), vosk (první mladého roje), med (který včely na jaře dělaji, bílý, jasný). — J. = jasný, čistý, rein, hell. J. voda, sůl, slunce. L. — J. = křepky, čerstvý, frisch, rasch, lebenskräftig (Deh.). Starý, ale jarý. Us. J. řeka. St. skl Tu Vratislav jak tůr jarý skoči. Rkk. Jarosl. v. 202. Zařve jarým tůrem. L. S.

Jas, u, m., lépe: jásni. Jas upomíná spíše na jasný = jasnosť. Der Glanz. Jg. — Jás, a, m., der Jazyge. Pal. III. I. 378.

Jasan, u, m., jasen, jesen. Vz Jesen a v S.
N. IV. 194.

Jásáni, n. Das Frohlocken. Strhlo se j.
Sm. Bylo veliké j.

Jasati, jásati = veseliti se, plesati, froh-
locken. Kom. — čim. Radostí jsme jásali.

Jasavý, bujný, frohlockend, jauchzend.

Jasen, vz 1. Jasný, 2. Jesen.

Jäschkowitz, Jestkovice, Jezdkovice u Opavy.

Jaskati, jaskávati = křičeti, škvěčiti, schreien. Jg.

Jaskotatí, na Mor. = jásatí; zuby kle-
pati, mit den Zähnen klappern. B.

Jáskotiti, v Krkon. = křičeti, výskati.
Kb. Jaskoce = výška sí. Na Slov.

Jasmin, u, m. Jasmin, Gelsamine. J. bílý či český, Pfeifenstrauch. J. lékařský. — Olej jasminový, Jasmin. — S. N.

Jasně, komp. jasněji, světle, hell, klar. Slunce jasně svítí. Svíce jasně hoří. Něco jasně před oči staviti. Br. Jasně na světlo pravdu stavim (učím). Kom. J. zelená (červená, modrá atd.) barva. V. J. slyší a rozumi. Br. J. viděti, Kom., mluviti. — Sounce ho j. přijal = přivětivě. Leg. — Jasně oči, dual = jasně oči; jasnů oči = jasných. Kat.

604

Játra — Jazyk.

k játrám, v játrách, Br., játrám, D., jatrami, Ros., jatrům. Čern. J., jetra, lat. jecur, skr. antara, řec. žrtegov, j je přídech. Schl. Vz Fk. 9. Jatérka, jatérky, gšt. -érek, jatřícka (jatříčky, V.), iček. Die Leber. J., největší žlázka celého těla, skládá se z nesčíslných kru-říček (malinkých žlázek) a žílek. Žlázky vy-lučují z krve žluč a poněstějí do žlučevodův, které do žlučového mísku (něm. Gallenblase) se sbíhají. Z mísku vede trubice do dvánac-terníku (vz. Žlázka). Pž. J., hovézi, husi, teleci. Us. A vykydla se na zem játra má. Br. Na játra neduživý. Jg. J. neduživá, nezdravá. V. Šonati na játra. D. Klobása ze sekanych jater (jaternice, jitrnice). V. V něm (v ožralci) játra a plicě horí co vápenice. Vz Opilství, Opilec. Lb., Jg., Č. Vz Slezina. — J. v lůbě: antimonová, sírková, Schwefelleber, Nz., ar-senová, těkavá, vápenná, Kalkschwefelleber. Sfk. 149., 150., Kh. — Vz S. N. IV. 197.

Jatrev, trvi, f., manželka švakrova. Gl. Jatřiti, vz Jitřiti.

Jatrní, jatrný, jaterní, jaterný, Leber.- J. žila, nemoc, žluč, tok, knedlík, zelina (jaterník). Jg.

Jatrnice, jaternice = jitrnice, Leberwurst. V. — J., jatrní žila.

Jatrník, jaterník, u m., byla játrám prošěná, jatrní zelina. J. trojíločný, skalní. Jg. Das Leberkraut. — J., mech islandský, islandisches Moos.

Jatrníkový, Leberkraut.- J. květ, voda. Čern. —

Jatrocel = jitrocel.

Jatrotok, u m., neduh, Leberfluss. Rostl.

Jatrovka, y, f. Lebermoos. Rk. — J. Leberknödel. Rk.

Jatrový. J. barva, leberfarbig, leberbraun. D. —

Jatruše, e, f. = jatrev.

Játry = játra.

Jatý, gefangen, genomen, ergriffen. Vy-prost jatého. V. Jaté vězně vedl. Br. Teď se vasí milosti jatý dávám. V. — v co. Kůň v uzdu jatý. Dal. — kde: v bitvě, ve vojně. Jg. — čim: láskou, hrůzou, D., Har, litosti. St. skl. II. 18.

Jauer, vz Javor.

Jauerburg, Javorník. v Kraj.

Jauernig, Javornik ve Slezsku.

Java, y, f., ostrov. Vz více v S. N. IV. str. 199. a násl.

Javor, u m., javorek, javůrek, rku, javořík, javůreček, javoreček, javorček, rečku, javo-říček, čku, m., der Ahorn. J. bílý, veliko-listý (klenka, klenice, klen), malý (německý, babyka, babka), habrolistý, žíhaný, český, stupený, mléčnatý, vlnatoplodný, červený, cukrový, kučeravý, Jg., horní. Vz S. N. IV. 201. — J., něm. Arber, hora na Šumavě. Rk. — J., a či u m., také: Javory, pl. dle Dolany, něm. Jauer, mě. ve prus. Slezsku.

Javora, y, f., na Slov. jméno koz a krav. Javoří, n. = javořina.

Javorice, e, f., jm. mistni.

Javořina, y, f., les javorový. Ahornwald.

Javorka, ý, f., míza javorová, Ahornschaft.

Javornice, e, f., ves v Královéhradecké.

Javorník, a, m., babka, chroust, przník, děr Maikäfer. — J., les javorový, javořina.

— J., hora v Boleslavsku a na Mor. — J., něm. Jauernigg, mě. v rak. Slezsku. Rk. — J., ves u Libuně.

Javorov, a, m., mě. v Polsku, Reussen. Jg.

Javorovec, vce, m. Ahornzucker. Plk.

Javorovi, n. Ahornwald.

Javorovitý, ahornartig.

Javorový. Ahorn.- J. list, dřevo, prkno, stůl, voda (javorka). Jg.

Javorský, z Javora. Vz Javor.

Javůrek, rku, m., vz Javor. — J., rka, m., přijmí české.

Jáz, zastar., do 14. stol. = já. Kat. 2725., 2745., 3287.

Jazír, a, m., solea, ryba. Krok.

Jazvec = jezvec.

Jazyčatec, tce, m., rostl., salpiglossis.

Jazyček, čku, m., das Züngelchen, Zünglein. Má dlouhý j. = nedrži jazyku za zuby. L. Ta má ostrý jazyček (o klepnách). Da. Vz Jazyk. — J. = čípek v hrále. Das Zäpflein. Kom.; čípek průdušný. V. Das Athemzünglein. — J. u váhy n. ve váže (tenká, z prostředku hřídele kolmo vycházející prutinka, která skrze klejch chodí, se kláti (vyráži) a kdy rovná váha, v něm pokojně stojí. Jg.). Die Zunge, das Wagezünglein. Jako j. od vážek všecken svět jest. Br. — J. v přezce, ozubec, je ve petlici zasazený a točí se na jelhelce. Dorn, Zünglein. Jg. — J. na kompase, na slunečních hodinách (ukazadlo stínící žel-zíko). Der Zeiger. — J. u zbraně při ko-koutku (zatáhne-li se jim a je-li natažen, zbraň spoušti). D., Jg. Der Abdruck, Abzug. — J. (Zunge), úzká část západky u pasti dřevěné. Sp. — J., část u želez berlínských na lišky, kterou háček zachyti. Šp. — J., elitoris, die weibliche Ruthe. — J., bylina. J. psi, die Hundszunge; hadi, das Natter-zünglein; žabi (listnatec), berani, der spitzige Wegerich; volský, der grosse Wegetritt. Jg. J., jitrocel, der schmale Wegerich. V Opav. Pk. —

Jazyčeň, čně, f., goupia. Rostl.

1. Jazyčenka, y, f., securidaca. Rostl.

2. Jazyčenka, y, f., geoglossum, houba. Rostl.

Jazyčiti, 3. pl. čí, il, en, eni = blésti, klevetati, plaudern. Na Slov.

Jazyčkovati, jazykem sem tam hýbati, züngeln.

Jazyčkovatý, -ovitý, zungenförmig. D.

Jazyčkový, Zünglein.- J. simě, voda. Vz Jazyček (bylina).

Jazyčnatý = jazyčkovatý. J. květ. Rostl.

Jazyčnice, e, f., blekotná žena, die Plauderi. Na Slov.

Jazyčník, u m., žváč. Plauderer. — J., u m., glossopetalum. Rostl.

Jazyčnosť, i, f., blekavosť, žvavosť, Ge-schwätzigkeit.

Jazyčný, jazykový, Zungen.- J. žahadlo. Sal. J. souhlásky: vz Hláska. — J., na Slov. šveholný, žavý, Zungen-, Sprach.- J. nezadrži tajemstvi. L. — J. = pomlouvačný, lästernd, verläumderisch. L., Br.

Jazyk, u či a, m., jazyček, čku, m. J., strsl. a pols. ježyk, stojí m. liazyk, lězik, lat. lingua, od lažiti, lingere, lizati; l vypadlo aneb se v j proměnilo a ɛ zastupuje původní

Jediný — Jednatel.

609

jeden ve svém druhu. Ani jediného jsme ne-
potkali. Vrat. J. Bůh v podstatě. V. Deera otci
svému jediná. Troj. S jedinkým Kristem se
spojiti. Kom. I jedinu družu nám imieli. Rkk.
8. Jediná práce nás spasi, šp. m. práce jediné
n. s. Km. — Kat. 1616. (obzvklátní, výborný).
Přidává se k: sám. Byl tam sám j. Us.

Jedinýkrát = jedenkrát, einmal. Koll. čit.

Jedý = jedlý, essbar. D. — J., štípavý,
beissend. Na Slov.

Jedlaný, dle Dolany, jm. místní. Mus.

Jedlčany, dle Dolany, jm. místní. Mus.
Jedle, e, f., jedlice, jedlička, abies. Tanne.
Vz S. N. IV. 212. — Br. Ztepiłý jako j. Troj.
Rovný, rostlý, štíhlý jako j. Kvěl jedle, nebo
padl cedr. Vz Slabý. Lb.

Jedlebáček, čka, m. Letěl vtáček jedle-
báček, probudil mě v něm. Mor. P. 260.

Jedlí, í, n. = jedloví, jedlovina, Tannen-
wald. V., Br.

Jedlice, e, f. Vz. Jedle. — 2. J., která mnoho
ji. Jest veliká j. Není j. Gg. Eine Esserin.

Jedlič, n., chvoji, Tannenreiser. Us.

Jedlík, a, m., kdo mnoho ji. Der Esser.
Malý, veliký j. Jg. Spatný dělník bývá velký
jedlík. Jg. Velký j. bývá špatný dělník. Vz
Práce, Lenosť. Lb.

Jedlina, jedlinka, y, f., jedlí, jedloví,
jedlovina. Tannenwald.

Jedinobalec, lee, m., prockia. Rostl.

Jedlinový, Tannen- Tannenwald-.

Jedliště = jedlovště.

Jedlivý, kdo mnoho n. rád ji.

Jedlný, jedný, jeditelný, essbar. Ros., Hus.

Jedlo, a, n., zastr., jídlo.

Jedlost, i, f. Esslust. Mus. — J., Ess-
barkeit. Reš.

Jedloví, n., jedlí, jedlový les. Tannenwald.
Br., Kom.

Jedlovina, y, f. = jedlina.

Jedlovště, ě, n. Nadelholzwald, Tannen-
wald. Rk.

Jedlový, Tannen- J. dříví, prkno, strom
(jedle), les (jedlí, jedloví, jedlina), prysky-
řice, Jg., chvoj, šiška (sáeh, šůta, krůta). Sp.

Jeditelný = jedlný.

Jedlý, kdo jedl n. jí, der ist, essend.
Stavi-li kdo ku právu j. dobytek. Pr. pr.
Jedlým udělati (chuf k jídlu vzbuditi). Reš.
— J. = žravý, gefrässig. J. vůl. Us. Reš.
— J. = k jídlu, essbar. Jedlé a pilé věci.

Jg. — Kom. — J. = dobrý, příjemný k jídlu,
angenehm zu essen. Ten chleb jest jedlejsi
než onen. Us. — Jg.

Jedna, vz Jeden.

Jednaci, sloh, jazyk, řád, čislo, rok, Ge-
schäfts-, Jg., někdy Gestions- Dch.

Jednáček, čka, m., vz Jedině.

Jednačka, y, f., jedatelkyně. — J., ein-
läufiges Gewehr. Rk.

Jednak, jednák hledi k jednotlivosti způ-
sobu, kterým se věci nebo činnosti během
jistěho času měni a střídaji, lat. tum-tum,
modo-modo, něm. theils-theils, bald-bald.
Zk. Jednak-jednak = dílem-dílem, theils-
theils. J. k Egyptským, jednák k Assyrským
o pomoc se utikáš. Br. J. pěknými slovy
jsme jej namluvili, jednak hrůžnami jsme jej
nutili. — J. = jednou, časem, někdy, einstens,
einmal. A jich slavní skutkové jednák budou

všemu oznámeni světu. Hjá. — J.-j. — brzo-
brzo, jednon-podruhé, bald-bald. Jednák toto,
jednák ono mluví. V. J. píće, j. se směje.
Ros. Jednák ten, jednák onen ustrěcil se. Kom.
— J. — téměř, skoro, fast, beinahe. Tehdáž se
jednák všickni na hledání stříbra vydali. Hjá.
Od hor českých až jednák k samým zdem
města Normberka. V. — J. = přeče, ve větách
odporovacích, gleichwohl, dennoch. Klade
se za prvním n. druhým sloven a zhusta
sloven aršak se sesiluje. Mnoho se o tom
mluví, avšak jednak žádnému žádný z toho
strach na srdece nepadá. Rvač. Dle Jg.

Jednák, u, m., úl jednoduchý, einfacher
Bienenstock. Na Mor.

Jednako, jedním způsobem, gleich, auf
einerlei Art. D. J. všecky léčiti. L.

Jednakost, i, f., rovnost, jednostejnosť,
Gleichheit, Einerlei. Jg.

Jednaký = jednoho druhu, rovný, jeden,
jednostejný, einerlei, gleich. Pánové i žebraci
po smrti jsou jednaci. Zití rozličné hrob
jednaký. L. — J., jednostejný, hlostejný,
einerlei, gleichgültig. To je mu vše jednako.
Zlob. Jest j. věc. Ros. — Jg.

Jednáni, i, n. — J. = jednocení, míření,
sjednání. Das Vergleichen, der Vergleich. V.
— J. = konání, dělaní, řízení, práce, die
Handlung, der Handel, das Werk, Geschäft,
die Verrichtung. Mám zde nějaké j. Ros. Pra-
cemi a mnohým jednáním obíženu bytí. V.
J. obecné. Jel. V. V důležitějších jednáních
rozepisuje se sněm. Kom. Z j. počet vydati.
J. = vymáhání, smlouvaní, rokorání, Unter-
handlung, Traktat. J. o pokoj. V. Na sněmy
a jednání o věci světské se shromažďují. Br.
J. přerušiti. J. tr. J. s někým mítí. J. přátelské.
Unterhandlung im gütlichen Wege. Václ. I.
— J. soudní n. právni = pře. Gerichtsver-
handlung, Sache, Handel. V. J. ústní, písemní,
úřední. Us. Osohy, které po dokonaném je-
dnání konkursním nebyly prohlášeny za ne-
vinné. Ríš. zák. 1850. č. 1. §. 14. — J. burso-
vni, kommissionárské, Kommissionsgeschäft,
nakladatelské, Verlagsgeschäft. J. obchodní
smluviti, učiniti. J. a práce bankérův, Bankier-
geschäft. — J. satř (kupováni, Anschaffung).
— J. dělníků (najímáni, Miethung. Jethnáni-se
do práce, die Verdingung. — J. dobré s kým
— zacházení, Behandlung. — J. = dějstvo
v dicalle, die Handlung. — J., pojednání
o věci učené. Jg., rozprava, Abhandlung. —
J., skatek, die Handlung, That. V., Kom.

Jednaný, vz Jednati.

Jednásobní, einzeln. Na Slov.

Jednatel, e, m., prostředník, přímluvece,
zástupce, vyjednavatel, obrance. Geschäftsf-
führer, Dch., Vermittler, Anwalt, Unterhändler,
Agent, Geschäftsführer, Kommissionär, Wer-
ber. J. místní, pocestní, celní, bursovní, smě-
neční, veřejný, tajný, banky, nějakého spolku
(zapisovatel, tajenník). S. N., Sp., nezmo-
něný, bez zmocnění (ohne Auftrag). J. tr.
Pokoje mezi námi a Bohem j. Br. Bezpeč-
nosti a pokojej. Br. Posel n. jednatel v němč.
V. J. mezi kupujícím a prodávajícím, V., j.
různie, Jel., manželství. Br. Poněvadž jedna-
telem toho manželství byl. Břez. 161. Jedna-
telé toho trhu byli. Břez. 183. Anglický j.
u tureckého dvora. Kram.

Kottův: Česko-něm. slovák.

39

Jedno — Jednomyslnosť

611

jest kdy větší utrhač byl, jedno ty. Tkad.
— *Jednož: jedinč, náhte, plötzlich. Svá-
zanon (Sárku) ostavichu (dívky) na leše;
jednož Ctirad povleče se, uzře atd. Dal. — Jg.

Jedno-barevný, -barvý, einfärbig. J. látka,
súkno.

Jednobočný = jednostranný.

Jednoboký = jednobočný, einseitig.

Jednobožník, a, m. Monotheist.

Jednobožství, n. Monotheismus.

Jednobatrstvo, a, m., monadelphia,
Monadelphie. Rostl.

Jednobatrý, monadelphich. Rostl.

Jednobřisný, z jedné matky. D.

Jednobytelnost, i, f., ein Wesen.

Jednobytný, jednoho hytu, constab-
tialis. Syn boži s otecm j. a včený. Br.

Jednocitelnost, i, f. Sympathie. D.

Jednocititi, symphathiren. D.

Jednočasi, n., synchronismus. Jg.

Jednočasný, vrstevný, spoluvěký, gleich-
zeitig. Plk.

Jednočástečný, eintheilig. Jg.

Jednočinný, einfach wirkend. Rk.

Jednočitelnost, i, f., soneit, gleiche Empfindung. Kom.

Jednočlänečný, jednočlánkový, jedno-
členný, eingtiedrig. Jg.

Jednočlen, u, m., Monom. J. Smolík.

Jednoděložný. J. rostliny, monocotyle-
doneae.

Jednodenč, čte, n. Eintagsthierchen. Rk.

Jednodenní, eintägig, J., zinnice, Kom., rostlina, jepice. Jg.

Jednodenník, a, m., čtvrtilník, Viertels-
bauer. D. — J., jeden den žijící, der einen Tag
lebt. Krok.

Jednodětný, mit einem Kinde. L.

Jednodobé časoslovo. Vz Casoslovo.

Jednodomství, -stvo, a, n., monoecia. Rostl.

Jednoduchost, i, f., die Einfachheit. Jg.

Jednoduchý, komp. jednodussi, einfach,
einzeln, einschichtig. J. stopa, výraz, rovnice,
zlomce, stroj, mineral, prostředek, Nz., klika,
pumpa, sůl, čehník, čep, klin, nerost, roh,
soustava, Vys., pravda (pouhá), plátno, kabát,
(nepodšíť), okna, dvěře, plod, úd. Jg. Jedno-
duchou telesnou silou, lépe: pohouj. Jg. —
J. prostý, einfach. Chodil v j. rouše.

Jednoduse, komp. jednoduseji. J. živ
býti, lépe: prostě. Jg. Einfach.

Jednoduší, n., jednodušnosť. Einnmühigkeit. —

Jednodušnosť, i, f., jednomyslnosť, Ein-
müthigkeit. Br.

Jednodušný, jednomyslný, einmütig. Br.
J. šní křesfané. Ros.

Jednodveřný, einthürig.

Jednohlas, u, m., v mus. Einklang. Rk.

Jednohlasně, einstimmig. Toto slovo je
dobre. Cf. Odpovětl všechen lid jedním
hlasem. Bibl. Cf. Jednomysně, Jednostěnjě.
Vz Brs. 82. (Einstimmig) a 94.

Jednohláska, y, f. = samohláska. Th.

Jednohlasnosť, i, f., einStimmigkeit, Ein-
klang, Gleichlaut, Uibereinstimmung. D., Reš.
Eintönigkeit.

Jednohlasný, eintönig, einstimmig; har-
monisch. Reš. J. volbou; j. úsudkem všeho
lidu. Nt. Vz Jednohlasně a Jednomyslný.

Jednohlavosť, i, f., Einköppligkeit.

Jednohlavý, einköpflig. Jg.

Jednohnizdný, einmestig, aus einem Neste
Jel. —

Jednohranný, einkantig.

Jednohrbý, einbuckelig. Jg.

Jednochvilný, gleichzeitig. Jg.

Jednojadruhý, einkörnig. Rostl.

Jednojařmý, einpaarig v bot. Rk.

Jednojazyčný, von einer Sprache. J.
Slované.

Jednojmenný, cinnahmig.

Jednokam, u, m., Monolith. Rk.

Jednoklasý, einhrig. Rk.

Jednoklonný, monoklinometrisch. Rk.

Jednokmenný, von einem Stammee. Krok.

Jednokolenný, -kolenovatý, einknieig,
einknötig. J. trabka. Presl.

Jednokončitý, -konečný, einendig. Jg.

Jednokonny, mit einem Pferde. Rk.

Jednokopytnik, a, m., Einhufer. Jedno-
kopytnici: kůň, osel, mul, mezek. S. a Ž.
Vz Ssaveli.

Jednokopytný, einhufig. J. kůň, osel,
mezek. Us.

Jednokořenný, einwurzelig. Jg.

Jednokorytný, eintrogig. Jg.

Jednokosný, einmähig, einhaunig. Jg.

Jednokrát = jedenkrát. St., Pass. 973.

Jednokřtělý kůň, einseitiges Pferd. Rk.

Jednokružník, u, m., hřebenáč, spodík.
Das Staubrad.

Jednokružný, v bot., einwedelig. Rk.

Jednokvětý, einblumig. J. stopky.

Jednokvítek, tku, m., trientalis. Rostl.

Jedno-letný, -tní, -tý, einsommerig, ein-
jährig. Jednoletý. V.

Jednolist, u, jednolistek, stku, m., Ein-
blatt, Leberblume, parnassia, rostl.

Jednolisteny, jeden list mající. Rostl.

Jednolitý, kompakt. Rk.

Jednoložka, y, f., jednoho muže žena.
Agn.

Jednoložný, eispännig. J. postel. D.

Jednolupek, pka, m., monophyllus, letom.
Ssav.

Jednolupený, einblätterig. J. kalich. Rostl.

Jednom — jedno, jen, jedinč, nur. Jednom-
že: jen že, nyní, nedávno, so eben. J. ode-
sel. Ros. Vz Jen, Jenom.

Jednoměři, n. = jednoměrnosť.

Jednoměrnosť, i, f., Symmetrie, Ein-
mass. D.

Jednoměrný, symmetrisch.

Jednoměsícený, einmonatlich. Jg.

Jednoměšejný, o jednom míšku, mit
einem Staubgefässe. J. příšuiky. Rostl.

Jednomístný, aus einem Orte.

Jednomužný, cinnámisch. J. póstel. D.

Jednomužství, -stvo, a, n., monandria.
J. rostlin (s jedinou tyčinkou). Rostl.

Jednomysl, u, m., consensus. Ps. Mus.

Jednomyslník, a, m., ein Einmütiger.
Jednomyslně, vz Jednomyshý.

Jednomyslnost, i, f., sjednocení, svor-
nosť, Einmütigkeit, Einigkeit, Uiberein-
stimmung, ein Herz und ein Sinn. Prátelství
a j. V. Odporné strany v j. uvěsti. V. V.
v učení. Br. Spolubydlícím jednomyslnosť
přísluší. Kom.

39*

612

Jednomyslný — Jednostejnictví.

Jednomyslný, -ně. J., sjednocený, svorný, pokojný, cinnutig, einstimmig, einig. Ani sami s sebou jednomyslní nebyli. Br. Z jednomyslného t snesení. Jednomyslní budě ve- spolek. Br. J. hlasy. Zav. J-ně voliti. V. J-ně jsme, že Tataři jsou, pravili. Br. Bůh dejž vám j-ným býtí vespolek. Br. A poněvadž jest se po takovém dotčených zřízeni a prav zemských vůbec přečtení jeho milosti král., knížetem a stavy jmenovaného království českého jisté, jednomyslné a dokonalé snesení a srovnání stalo. Ferd. I. zří. Sestou- píce (m. sestoupivše) se j-ně jsme se v tento nálež snesli. Žer.

Jednonásobný, einfach. D.

Jednonohý, einbeinig. Jg.

Jednožec, čce, m., Einfüssler. Aqu.

Jednoobalný, v bot., einblühendeckig. Rk.

Jednoočec, čce, m., Einaug.

Jednook, a, m. = jednoočee. Rk.

Jednookenný, jednookný, mit einem Fenster. L.

Jednooký, v obec. mluvě: jednovoký, einungig, auf ein Auge blind. V. Žižka j. jest. Kom. Učiniti někoho jednookým; jedno- okým se státi. L. J. střevo (pytlik), něm. Blinddarm. Jg.

Jednoosobný, für eine Person. Lom. J. vůz, lůžko. Jg.

Jednoostka, y, f., gorytes, hmyz. Krok.

Jednoostři, n., želizko k dlabání dutých věcí, die Einschneide. Krok.

Jednoosý, einaxig. Vys.

Jednopalecový, eindaumig, einzollig.

Jednopatrový, einstückig. Rk.

Jednopaznehtný, solidungulus, einhufig. J. živočich = jednopaznehtník (kůň). Krok.

Jednopecký, einkernig. Rk.

Jednoplemenný, jednoplemenik, a, m.; jednoplemenice, e, f., von gleicher Race. Krok.

Jednoplevka, y, f., monerma, rostlina ječmenovitá. Rostl.

Jedno-plodný, -plodý, nur eine Frucht bringend. Jg., einfrüchtig.

Jednoploži, i, n., Alleinzeugung. Rk.

Jednopočetní, einfach. Rk.

Jednopohlavní, eingeschlechtig. Rk.

Jednopolní, von einem Felde. Rk.

Jednoprutný, einruthig. J. slěž. L.

Jednepyský, einleſzig. J. koruna. Rostl.

Jednořadý, -dný, einreihig. Ros.

Jednoramenný, einarmig. J. svícen.

Jednorázně, mit einem Schlage, auf ein- mal. Rk.

Jednorocák, a, m., vz Jednorocník. — J., býk n. vůl jednorocní. V již. Čech. Bž.

Jednorocka, y, f., jalovice jednorocni. V již. Čech. Bž.

Jednorocně, jährlich. Us.

Jednorocní, einjährig. V. J. vůl, bylina. Jg.

Jednorocník, v obec. mluvě: ročák, jedno- ročák, a, m., vojin, který jenom rok v linii neb v řadovém vojsku, potom 9 let v záloze a 2 roky v zemské obraně slouži. Einjähriger Freiwilliger.

Jednorodilý, eingeboren. Hist. schol. 1404.

Jednorodný, jednoho rodu, druhu, ho- mogen. Ráj.

Jednorodosť, i, f. Homogenität. Mark.

Jednorodý, homogen. Mark.

Jednorohý, einhörnig. Vz Jednorožný.

Jednoroký, jednoletý, einjährig.

Jednorazený, eingeboren. J. syn. V. Syna svého jednorazeného poslal Bůh na svět. Br.

Jednorožcový, jednorožčuv, -ova, -ovo. Einhorn. Br.

Jednorožče, etc., m., mladý jednorožee. Jg.

Jednorožec, čce, m., nosorožee, das Ein- horn. Br. — J., ryba, monodon monoceros, der Einhornfisch, Narwall. — J., chroust, der Einhornkäfer. — J., mladistvá větech u so- sen. Us. — J., větši či košský bedrník, herba judaica. Č.

Jednorožka, y, f., monoceros, ryba. Krok.

Jednorožný, einhörnig. J. zvíře. V.

Jednorůče, etc., n., dítě n. zvíře roční, einjähriges Kind, Thier. Us.

1. Jednoručka, y, f., vše, co se jednon rukou řídi, sekera, pila, Hand-, Handbeil, Handsäge etc. Jg.

2. Jednoručka, y, m., jednoruký člověk, der Einhand.

Jednoruční, Hand-. J. sekera. Ros.

Jednoruký, einhändig. V.

Jednosečný, einhautig. J. louka. Jg.

Jednosemenný, einsamig. D.

Jednosíni, o jedné síni, mit einer Vor- halle. J. srddce. Krok.

Jednoskořepný, einschalig.

Jednoskulec, lce, m., ryba úhořovitá. Krok.

Jednoskypec, pce, m., monostoma, hlišta. Krok.

Jednoslabičný, einsylbig.

Jednosmyslný, übereinstimmig. D.

Jednospřěžka, y, f., einspänniger Wagen.

Jednospřězný, einspännig. Us.

Jednosrstý, nestrakatý, einfärbig. Jg.

Jednosť, i, f., die Einheit, když néco je- diné svého druhu jest. J. božská. — 2. Když věc v rozličných okolnostech touž zů- stává. J. činu, místa, času, obrazu. Jg. — 3. Když více věci tak spojeno jest, abyjednou toliko bytosti byly. J. božská (spojeni tři osob v jedno). J. církevni. — 4. Nědilnost věci. J. slunečních práškův. Jg. — 5. V počtář- ství = a) prostá jednosť, die einfache Grösse. Trojka složena jest ze tří jednosti. Něco za j. pojati. — by Jednotka, na rozdíl od de- sitky, sta, tisícův atd. — Jg.

Jednostajenství, jednostojenství, i, n. (zastar.), jednostojňa bytnosť, gleiches Wesen, Gleichheit, Identität. V j. tři osoby. Leg.

Jednostajný = nenásobný, jednoduchý, einfach. Moc dvojitá silnějsi jest jedno- stajné. St.

Jednostatnosť, i, f., simplicitas, jedno- duchost. Měst. bož.

Jednostejně, jednostejným způsobem, gleichförmig,gleicherweise,aufgleiche Weise. J. postupovati. Kom. J. hotov jsem. Kom. J. děje se spravedlivému a bezbožnému. Br. J. smysliti, miniti. V. Libé a odporné věci j. snáseti. Kom. Vždy j. trval. Pref. Na jedno nakovadlí j. bíti. V. J. zniti. D. Ne každému se jednostejně zvedlo. Běh j. přispíšený, urychlený. — Jg.

Jednostejnictví, n., nevšímavosť, lho- stejnost, Gleichgültigkeit.

Jednostejník — Jednou.

613

Jednostejník, jednostajník, a, m., lho-
stejný člověk, ein Gleichgültiger.

Jednostejnost, i, f. J.=rovnost jednoho
k druhému, Gleichheit, Gleichförmigkeit,
Gleichartigkeit, Gleichgültigkeit; nepromě-
nost, Unveränderlichkeit. J. úmyslu v stěsti
i neštěsti; j. mysli v protivenství; j. práva,
hlasu. Jg.

Jednostejný, s druhým shodný, jeden
jako druhý, jedné povahy, nerozličný, gleich-
förmig, einerlei, gleichartig. Jg. J. věk. Res.
Není to jednostejně. V. J. dar, Kom., oběf.
míra, rána, případnosť, právo, podobnosť,
Br., povaha, jména. D. J. úmysl mítí. V.
Kšaft j. slova obsahující. Kol. 57. Jedna
každá strana z nás jednu ceduli řezanou
v j-ná slova napsanou sobě dánu má. Faukn.
58. Z vůle jednostejné a společně za biskupa
ho zvolili. Haj. Právo všem jest jednostejně.
Vš. — J., něm, gleichgültig, v obec. mluví:
*lhostejný.* J-ně jest nám jeti nebo pěsky jítí.
Sych. — Kom., D. — J. — neproměnité,
unveränderlich, gleichmässig, gleichständig.
J-ná buď řeč tvá. Br. J-ným býtí. V. J-ným
se ukázati. Jel.

Jednostěnný, eine gemeinschaftliche
Wand, Seite habend. L.

Jednostenství, n., jednostejnosť, Gleich-
heit, Identität. Modl. z 14. stol., zastr.

Jednostěžník, u, m., Einmaster. Csk.

Jednostojský, zastr. = jednostejný. Leg.

Jednostopý, einen Fuss betragend. L.

Jednostranně, einseitig.

Jednostrannost, i, f., die Einseitigkeit,
Parteilichkeit.

Jednostranný, einseitig. J. pohyb, evi-
čení, vzdělání. Us. — J. úhly = při jedné
straně jsoucí. L.

Jednostížka, y, f., vz Jednostřížný.

Jednostřížný, einschürig J. ovee, kterou
jednu zu rok stríhají. J. vlna (vlna z ta-
kových oveí, jednostřížka. L.). Us.

Jednosvolenství, n., sjednocení vůlí,
beiderseitige Einwilligung, Uibereinstim-
mung. Th.

Jednosvorně, einträchtig, übereinstimm-
end, jednomyslně, sjednoceně. V. Zádajice
za to j. Lom.

Jednosvornosť, i, f., Harmonie, Eintracht,
Uibereinstimmung, jednomyslně, svornost. V.

Jednosvorný, jednomyslný, svorný,
shodný, einträchtig, übereinstimmend. J. sně-
sení, Kom., volení. V.

Jednoškořepný, einschalig. D. Lépe:
jednoskořepný.

Jednoštítiný, einschildig. J. vládyka, nový
šlechtic, der neue Adelige. Tov. kap. 233. Gl.

Jednota, y, f. J., elastnost čečí, když
jediná toliko srého druhu jest. J. boží. Jg.
J. děje a jednání. J. času, místa a jednaci
osoby. Nz. Die Einheit, Einigkeit. — J. =
svornost, sjednocenost, jednomyslnost, Einig-
keit. V j-tu uvěsti, j-tu udělati. V. J-ty žá-
dostivý. V. J. víry, křesťanská, cirkve. Ka-
cíři jednotu cirkve roztrhliu. Kom. Chtice,
aby takové nesvornosti v dobrou jednota
uvedeny byly. Ferd. I. zříz. — J. společ-
nost, Verein. J. českých bratrí n. bratrská,
Jg., umělečka. Vz S. N. IV. 215. J. remesl-
něník, Us., křesťanská, Arch. III. 423, panská,
Herrenbund, plačitá (sekta Mikulášovských).
Gl. J-tu držeti a zachovati. Gl. Biskupově
odpadliky od církve křesťanské jednoty vy-
lučují. Kom. J. průmyslová. Rk. J. k čemu
(u slovesných jmen podstatných ne: pro co):
k stavění chrámu, k podporování chudých.
Vstúpili jsme v jednotu a jednostajně smlu-
vili jsme se za jeden člověk a slíbili jsme
sobě tu jednotu držeti a zachovati... ktož
by chtěl v tuto jednotu v nám vstúpiti. Půh.
brn. 1417 (kto. drn.). Vz Spolek. — J. —
samotnost, die Einsamkeit. Tak tu v jednotě
bydlí. Leg. — J. — místo o sobě stojící, mimo
ves, ein einsamer Ort. Mus.

Jednotář, e, m., Einheitsmann. Rk.
Jednotelka, y, f., synonymum. Ros.
Jednotelnost, i, f., blízkočinnost, nahe
Bedeutung. Na Slov. Synonymia.
Jednotelný, blízkého významu, von naher
Bedeutung, synonym. — J., jednotný, einzeln.
Zlob.
Jedno-tělný, -tělý, einleibig. Br.
Jednotice, e, f., die Monade. Rk.
Jednotina, y, f. = jednotka, die Einheit.
Na Slov. Koll.

Jednotitel, e, m., der Vereiniger.

Jednotitelka, y, jednotitelkyně, č, f., die
Vereinigerin.

Jednotiti, 3. pl. -ti, jednof, tě (ic), il.
cen, cení; sjednotiti, jednotivati, vereinigen,
verbinden. — koho s kým čím. Hoepodin
bude jedny s druhými láskou j. Br. — se
s kým. V.

Jednotka, y, f. J-tu vyššího jména pro-
měnití v jednotky jména nižšího. Nz. Die
Einheit.

Jednotlivě, einzeln. Us.

Jednotlive, vce. m., ein Einzeher. C.

Jednotlivě, einzeln. Us.

Jednotlivosť, i, f., Einzelheit. Do j-sti
se pouštěti. Nt. Na j-stěch lipěti. Pal.

Jednotlivý, einzeln. J. slovo, úsudek,
cílověk, obzor, Jg., dům.

Jednotník, u, m., vz Singular. — J., a,
m, člen jednoty. Bundesglied. 1150. — J.
Jednoty se týkající. 1395. Vereins-

Jednotnost, i, f., Einheitlichkeit.

Jednotný počet, Einzahl. Polybování
jest buď j. (einfach) nebo složené. Sedl. —
J., jednoty se týkající. 1395. Vereins-

Jednotrojnosť, i, f., die Dreieinigkeit.
Píš. str.

Jednotrojný, dreieinig. J. moc. Hus.

Jednotváří, n., ein Gesicht.

Jednotvárnost, i, f., die Einförmigkeit.
Mark.

Jednotvárný, einförmig. J. úd, krajina,
pohled, řeč, hlas, život. Us.

Jednou = jedenkrát, einmal. J. v roce.
V. Nejednou jsem to viděl. Jednou jedna
jest jedna. J. na vždycky. D. Více než jednou
(často). V. Není toho kostelika, aby v něm
j. do roka posvíčení nebylo. Jg. Co jednu
čertu v hrdlo přijde, toho nikdo nevykoupí.
Jg. — *Najednou, pojednou*, zugleich, auf
einmal. Všieckni naj. Najednou vše vypil. Us.
*Najednou, pojednu* náhle, plotlich, auf
einmal. Jg. Najednou strhl se vitr. Kom. —
J., známená neurčité čas, něm. einmal, einst,
dereinst. Někdy j. aspoň. V. Šlyšel jsem o tom
j. Az se j. vrátim. Konečně j. se toho do-
dělal. — Jg.

616

Jehličné — Její.

Jehličné, vz Jehelné.

Jehliční, -čný. Nadel-, Tangel-. J. dřivi (chvojové), j. (n. černý) les, trny. Us.

Jehlity, nadelartig.

Jehlopad, u, jehlotrus, u, m., nemoc boroviček (jehy jim odpadají). Nadelfall. Um. les.

Jehloroh, u, m., oxycerus, hmyz. Krok.

Jehlovatý = beraniti, pilotiren. Čsk.

Jehlovatý = jehlovity.

Jehlovec, vce, m., sloanea, rostl.

Jehlovitý, nadelartig. Rostl.

Jehlovka, y, f. Zůmdnadel. Prusové maji j-ky. J-ku nabiti, z j-ky stříleti. Vz Ručnice.

Jehlovníček, čku, m. Nadelkisschen, Nadelpölsterchen. Rk.

Jehně, čte, jehňatko, jehňátečko, a, n., v již. Čech. ňchňe, vz N. Příbuzné s lat. agnus, ale je slovanské, vz Mz. str. 15–17. Das Lannm. J. jednoroční: jarník. Jehňata nadřžovati, přisazovati, podsazovati (pod ovce, aby pila). Sp. J. odsazené, neodsazené, pozdní, dvouleté (zubák). J. mlčekm odchovati. Jg. — J.: Boži jehňatko = hlupec, dub, Schafskopf. D. — Má své jehně (zisk, výdělek) v suchu. Sm. —

Jehnec, jehence, m. = jehně. Jg., Mz.

Jehněci hlavička, nožičky. D. Obyč. ale méně správně: jehněći, poněvadž se t měni v c (jetnět-í). Vz Jehenči, a str. 566. b. ř. 42.

Jehněcina, y, f., jehněći maso, Lammfleisch. Na Slov. Vz Jehnětina.

Jehněči, vz Jehenči a Jehněći. V.

Jehněd, u, m., pl. jehnědy — herušky, kofata, kočičky, julus, amentum, Kätzenchen an Bäumen. J-dy světiti (Vz Bahňatko. Na Slov.).

Jehněda, y, f., placka, hmětinka, cin Platz, bilý topol, die weisse Pappel. Bern.

Jehnědovitý, kätzehenartig.

Jehnědový, z jehnědu, Palmen. — Vzěchu ratolesi j-vě. Jan. 12.

Jehnětina, y₂, f., káže jehměći, Lammfell. V. — J., maso jehměći, Lammfleisch. Ros.

Jehnětnik, a, m. Lämmerrecht. — J., druh luňáků, Lämmergeier. — J., u, m., chlěv na jehňata, Lämmerstall; maternik ověći. Jg.

Jehnice, e, f., vyrostlá ověčička, bahnice, Mutterlamm. Br.

Jehníče, etc. n. = jehně.

Jehniti se, il, čni, ojehniti se — bahniti se. Ovce se jehni. Jg. Lammen, schafen.

Jeho, gt. a akkus. m., sg. zájmena on, ejus, něm. seiner. Vlastni-łu se co osobě třicí rodu muž. n. středn. sg., která není podmětem věty, vyřízujíc se přiřastnoráni genitivem akacacriho zájmena jeho; vlastni-li se však něco více osobám, užívá se: jich, jejich teorum, earum). Se-li osobu rodu ženskeho sg., klade se její (ne: jeho). To jest jeho otec. Viděl jsem jejich otec. To jest její dítě. Jak mnnoj jsme v službách jeho vytrpěli. Vrat. Rány jeho vše zacelily. Dal. Znáš-li jeho syna? Us. — Jeho clastni — lat. snus. Hlaunibalem sui cives e civitate ejecerunt. Hlaunibala jeho vlastní spoluobčané z obce vyptudili. Kos. Zde častěji svůj klademe: svoji občané. Brt. — Před j nestavi se v tomo případě rsuncé n., poněvadž předložka nepatři k: jeho, její, jejich, jich, nýhrž k jménu podstatněmu, na němž gt. jeho afd. visi. Sel

jsem k jeho (ne: k něho) bratru = k bratru jeho. Kz. Vz On. — O jeho a jej vz Ho. — Jeho a svůj. Kdykoliv jest májetníkem sám podmět věty, přivlastňuje mu Čech zájmenen. svůj ať jest podmět v osobě kterekoliv a v čísle jednotném n. množném. Jiné tedy jest: Václav přišel o jmění svou nedbalostí a ‚Václav přišel o jmění nedbalosti jeho (jiné osoby než jest Václav‘). ‚Hádá dle skutků svých‘ a ‚Hádá dle skutků jeho‘. Chybně tedy: Pan polesný byl pochvělen za jeho snahu m.: za svou. Naopak chybou jest: Výbor má za svou povinnost panu B. díky vzdáti za blahodárné působení své m.. jeho. (Sám sobě výbor neděkuje za své působení, nýbrž jinému za jeho působení). Mk. — To jest mého bratra jeho dům šp. m. To jest dům mého bratra. Brs. 95. — Vz Jejich, Její, Svůj.

Jehoz, vz Jenž.

Jech, u, m., běh, Lauf. Jedním jechem (tryskem) se klidil. Us.

Jechati = jeti, fahren. — čim: vozem. — kudy: mořem, polem, lesem, krajem, Jg., po zemi. Jg. — kam. Jg. — na čem: na koni, na lodi. Jg. — J. také = silně, rychle jítí. Ten jechal (vytahoval, paloval)! Us. Kam jecháš? Us.

Jechovati. Od jechování dvou kolí 1 groš. Břez. 235.

Jechtati, beben, vz Jektati.

Jechu — jali, počali. Kat.

Jej, akkus. sg. masc. zájmena on. Užívá se ho i u životných i u bezživotných. Genitiv jeho, ho užívá se m. jej obyčejně jen u životných. D. Vz Ho, Zájmeno, Brs. 12. Bůh postavil jej (člověka) v ráji. Br. — Připona. Vz Tvoření slov.

Jejda, ano, freilich. Předseda: Měla manžela ráda? Svědek: O jejda, ta ho měla. Př. Byla rada na světě? Svědek: Oh, jejda. ta byla, ta jen všecko vidět. Pokrok. 1870. č. 67. (Ve vsi Křivících u Rakovn.). Zk.

Její, jejíž bylo u starých spisoralět nesklonné. Ale její asi od času Tomáše ze Střítného skloňuje se podlé ‚Dnešní‘ ve všech rodech, páděch a číslech. Její syn je na vojně. Psał jsem jejim synovi. Viděl jsem jejího syna. Sel jsem s jejim synem. Její děři jsem to dal. — Třetí osobě přiřastnuje se totiž ve slocanštině genitivem osobního zájmena též osoby; tedy v muž. a středn. rodě sg. genitivem jeho (k nominat. ono), e žen. rodě jejia — její; a ve čsěch rodech pl. genitivem jich n. jejich. Ale na těchto genitivích přiřastnovacích nepřestalo se; poněvadž se v jiných případech přiřastlivě přídavnými jméný, vzdala se z toho lichá analogie a přetvořili se také tyto genitiv znaměla na adjektiva possessivná. Působením takové analogie pokládalo se české její a její za adjektivum, které podlé vzoru ‚Dnešní‘ skloňovati se má; podobě jako snad lat. genitiv cujus za adjektivum se bral: cujus, cuja, cujum. V St. Nančení křest. jest prostý gt. její pravidlem. Pod její jejmem jsů všecky etnosti. Byv v svatém zivotě její. St. N. 205., 9. Ale jednou čte se tam přece její skloněné adjekt.: (Jakub) sedm let s ní byl u otec jejichho (43., 29.). Nyní pak pokládá se její za adjekt. snad ve čsěch diadektech

618

Jelen — Jeliž.

— Šp. Vyskočil ako jelenň. Mt. S. Běhá zdráv jako j. Děch. Vzchopi se jako j. Rkk. Lepší stádo jelenň pod vůčem Ivem nežli houf Ivů pod jelenem. Jg., Šp. Jelenu rohy nejsnj tězké (čemu kdo zvykne). Ros. Jelena rohy neobťazníj, jakkoli dralmé. Kom. J. psy lovi (svět naopak). L. Na sv. Bartoloměje vyštije se j. do vody. Sp. — J. s kozi bradou (bradaty), der Branddhirsch; j. severni. Vz Sob. Jg.

Jelena, y, f., jměno krav. Mark.

Jeleně, čte, jeleněce, jelenec, nce, jelenňatko, a, n., mladý jelínek. Hirschkalb. Vz Jelen.

Jelenec, nce, m., vz Jelen.

1. Jeleni, Hirsch-. J. barva, jazyk, rohy, parohy, zadek, hřbet, kýta, sled (vnadna n. znamení cesty, kudy se jelen bral, Hirschfährte), Krab., Jg.; kabát, šaty, kalhoty (zvríčení), V., srdee (= bojácné), Plk., stopa, kůže (jelenice), roh (pálený, pes, hlava, běh, veš, skok, slzy, srsf., třesavka (myslivec dostal j. třesavku), maso (jelenina), trus, lůj, spár, palice, koule, liz, čis (morc), žíla, výsada, vžěrina, ríje (Hirschbrunst). Sp. Prolětní lesy jelením skokem. Rkk. — J. v botanice: j. jazyk (psaný tráňk), die Hirschzunge; j. houba n. hubka a) j. skok, jelenka, die Hirschbrunst, der Hirschling, der Gichtschwamm, b) die Hirschtrüffel, der Hirschschwamm, laniž, j. hříbek, j. hřib, na Mor. ověj hřízec; j. trank, srpek, das Schartenkraut, die Färberscharte; j. kořen či srni kořen, a) bílý, der Haarstrang, die Schwefelwurz, V., b) černý či j. oko, srdečník, srdeční kořen, die Hirschwurz; j. koření, vz Smrdník; j. růžek (zemkych), Bärlapp, Neunheil, Teufelsklaue. Jg.

2. Jelení Horni, město v kraji chrudimském.

Jelenice, v, f. — jelení kůže, die Hirschhaut. — J. na Slov. — lań, die Hirschkuh. — J. jelení hříb, vz Jeleni.

Jelenina, y, f., maso jelení. Hirschfleisch. Rd. zv.

Jelenka, y, f. — lań. Die Hirschkuh — J., vz Jelení.

Jelenovitý. J. ssavce: jelen obecný, los, dančk, srn, movíč, vidlok, kabar, munfák. Presl. Hirschartig.

Jelenový, Hirsch-. Ros.

Jelenoznalec, lee, m. Hirschkenner.

Jelcha, y, f. — olše, na Slov.

1. Je-li — jestli. Je-li možná? ists möglich? D.

2. Jeli, jeliže, jeliž. J. když, als, da. Všta ot vecere i loži rizy svoja; i jeli vze pasnien prepasa sie. Evang. ms. Hauk. — J. pomeradž, žc, weil, da. Aby i Lazar (Lazaraz) zabili, jeliže nmozi proň chodichu iz Judev i vierichu v Jesus. Zlom. ev. Hauk. — J. až, leda až, lee, als bis, ausser bis. Zalmali ho a nestavil se jeliž v Litoměřicich. Ben. Cont. ms. Nasy tím tě, j. sé tvá chvála ukáže. St. Pokoj příchází člověku, když nicěhož nečije protivněho a ten jest jeliž v nehesiech. St. Mrtvý nikdy nevstane, jeliz na skonané světa. Tkadl. — St. skl., Tkad., Leg. — Jeliž — toliž když — tedy, wenn — so. St. skl.

Jelikatý, zebr. der sovielte. Jg.

Jelikož, jelikž klade se: ve větach pomerných, a) a dalěkosti v prostoře a jest

to, co jak daleko. Jelikoz vzdálen jest tento dům od oné zahrady, tolikéž stáli oba od nás (jak daleko — tak daleko. Wie weit — so weit). — b) O treanlicosti v čase — jak dlouho, so lange. A s tolik dobře stojí lidé, jelikož tálou se spravedlnosti a milosti k Bohu. — c) O mnohosti — kolik, pokud, so viel (..., wie viel), so lange. Dal mu tolik rau, jelikož zlosloužil. Pr. pr. Tolik pánů bude míti, jelikž hříchá věvodi v něm. St. Ne-mohou skoditi tolik, jelikž by rádi. St. Jelikož miluješ Boha, s tolik budeš pilen, aby plnil vuoli jeho. St. — Místo jelikož stáva také: jakož. — 2. Ve větách omezoracích, když čtu hlavní z její ršeobecnosti do užších mezi urodime. a) K cytknutí stupně, pokud, pakařadž, insofern, inwiefern, insoweit. V. Reči prázdné, j. mohu, myslím ukrátiti. Dal. J. ho znám. D. Komen slove (strolina), j. se v halyzu rozkládá. Kmen Kristus j. člověk umířil, j. Bůh nesmrtelný jest. Ros. — b) K cytknutí strany, s které co platnosť má, jakožto, něm. als, in wiefern, in so weit als. Lidem neni milý hřích, j. hřichem jest. Každé tělo, j. tělo, místem obsáhlé jest. Básník, j. básník (sals solcher) ledaco si dovolí. Mk. J. otec starám se o děti, j. občan o obec. Us. — Hus. — 3. Ve větách příčinných, když se důvod běre od vlastnosti nějaké a okolnosti. poměvadl, protože, weil, zumal. J. jsem připovědel, učinčt. Ros. Ustanovil jsem se nocovati u něho, j. mne byl o to prosil. L. Anži co výna z zepravy mé krom tebe; j. jsi ty manželka jeho. Br. Není dobré býti samotněmu, j. má býti rozmnoženo a zachovano lidské pokolení. Cap. Živlové jsou prostočistá těla, všecka zajistě ostatní z těchto složena jsou, j. z nich se plodi, jimi se živí, v ně se, když se ruší, zase rozpoštějí. Kom. Tělo zajistě Kristovo obživuje potud, j. jest za život světa dano. Br., Zk. — J. — jako, als. Kosatce se svými částkami, j. jsou květ, símě atd. Byl.

Jelikž, zastr. kolik, wie viel. Ale tolik pánov bude jměti (člověk), jelikž hřiechov věvodi v něm. St. Ostatně vz Jelikoz.

Jelině, jelínek. vz Jelení.

Jelitář, e, m. jelitkař.

Jelitkař, e. jelitník, a, m., kdo jelita děla neh prodává. Výb. I. Wurst-macher, -handler.

Jelitník, a, m. jelitkař.

Jelito, a, n., jelitko. — J. stříro, zřáště končeník. Darm; Mastdarm. Komu j. vychází. Jád. — J. nadité (kří a kroupam), tlusté stříro, die Wurst. V. Klobásy, bachory, jelita, jitrinice, krevnice (jelita krevná, krupani a krvi vypaná), tušnice (jelita tušně) řezník děla. Kom. Sláma se něhodí než do chomouta a kroupy do jelita. Třetný jsi co jelito (co kožich na ruby). Jg. Všaks velmi strojný, co j. na ruhy chubným). C. Šklebi se na to, jako Mikeš na j. Z toho j-ta dávno kroupy i se slaninami vybrali (nie tam vice). Korin. Jelito krupani nabito (hloupý). C. — J. a žvětku, na němž sukně se drží (honzík). Us. —

Jelitový, Wurst-. J. polívka. Us.

Jelíž, vz Jeli. — J. až. Výb. I. Klade se, když vytýkáme, ze děj hlavní v skutek nevstoupí, až děj vedlejsi se vyvede. Věta

Jeliž — Jenotina.

619

hlavni je záporná. Nehnu se pryč, jeliž mi
poviš (až mi poviš). Pass., St. — Zk.

Jelokoz, a, m. Antilope. Ssav.

Jelovice, e, f., rostl., elate.

Jelový, jelenový. Hirsch-, zastr.

Jelšava, y, f., Eltsch, mě. v Uhřích.

Jelše, e, f. = olšě. Erle.

Jelšina, y, f. = olšina, Erlenwald.

Jelšový = olšový, Erlen. Koll.

Jem, jmu, m. = cit, Gefühl (slovo nové). Mus. V.

Jemčina, y., f., (němčina v obec. mluvě,
ku př. v již. Čech. Vz N. Kts.). J., veliká
vrata u jezu, nejméně 6° zšíři. Vys. Die
Schleusse, das Thor.

Jemela, y, f., v Slezs. = jmelí. V Opav.
jemelucha. Místel. Pk.

Jemine, jemináčku, jeminánku svatý.
O jemine! V dolnoněm. Jemini. Jinde: Jegerle
(Dch.).

Jemka = jímka.

Jemně, vz Jemný.

Jemně, čho, n., plat za držení u vězení,
das Arrestgeld. Gl. 82.

Jemněti, čl, ční, jemným býti, lahodněti,
sanſt, liebreich werden. — v čem. Poča
v mraviech j. Ms.

Jemniště, ě, n., ves u Benešova.

Jemniti, il, èn, èni, jemné činiti, sanſt,
gelind machen. — co čim. Hrubé mryavy
dobrým příkladem j.

Jemno, n. Die Milde. — J. adv., z jemna,
sanſt. Rk.

Jemnocitnosť, i, t., das Zartgefühl. Rk.

Jemnocitný, fein-, zartfüllend. Rk.

Jemnoduchost, i, f., Sanſtmuth. Rk.

Jemnoduchý, gemüthlich. Rk.

Jemnohlasý, von sanſter Stimme. Rk.

Jemnomyslný, feinsinnig. Dch.

1. Jemnosť, z Jeho (n. její) Milosť =
pán svýj, sobě pán. L. = Titul lidu rolných.
Gnädiger Herr, Seine Gnaden, Ihre Gnaden.
Není každý Jemnosť vysoko něčuj. Jg. Se
slovy pán, pani (titul něšlechtických vzne-
senčjších osob, vz Blahorodi, Titul) se ne-
sklání: jemnosť pán, jemnosť pána, jemnosť
pánu, jemnosť pani atd.

2. Jemnosť, i, f. —jakost jemněho, jebněho,
ostrěho, Schärfre, eingreifendes Wesen. Pila
ta nemá zádné jemnosti (něreže). Us. Reč
jeho měla jemnosť. Sych. — J. schopnost.
chopnost. Empfänglichkeit. J. a ostroſſ vtipu.
Koe. — J. přijemnost. Annemlichlichkeit. —
J. obsah. Inhalt. Syn boží jest tuk a j.
všeho, což je dobré. St.

Jemnosťpán, a, m., gnädiger Herr. Rk.

Jemnosťpani, f., gnädige Frau. Rk.

Jemnota, y, f. = jemnosť. C.

Jemňoučký, jemňounký, sehr fein.

Jemnovlasý, feinhaarig.

Jemný, jemně. — J. = jimací, chopný,
ostrý, greifend, eingreifend. J. zbroj, sip,
pila (v obec. mluvě: jebná). Jemný nůž —
ostrý. Us. na Mor. Brt. — J. dumyslný,
chápary, účely, empfänglich, gelchrig,
schartsinnig, fein. J. mysl, účedník, vtip; j.
a soudné úsi. Jg. — k čemu. Cloyč k do-
brému jemný a způsobný. Zalan. J. k lásee.
J. k vynýšlení rady. Rvač. — J. = dojimavý,
jimající, ergreifend, eingreifend. Zlý příklad

je věc jemná. Lom. Pronikavá a jemná slova.
Br. J. řeč. Ros. — J., co se snadno ujímá,
roste, leicht Wurzel fassend. Jemné jsou
tykvice planč tak, že jednou usazeny samy
se potom rozplozuji. V. — J. — hebký, fein.
J. látka. — J. — zdořitý, höflich. — J.,
přijemný, angenehu, einnehmend, sanſt, edel.
J. hlas, Let., slova, Rvač., spisy, Kom., cho-
vání. Us. Kralováše v jemnej chvále. Kat. 32.
— komu. Lidem jemný. D. Slova lahodná
a tělu jemná. Rvač.

Jemšě javše, strě. Výb. I.

Jemu, dat. zájmena on. Vz On. Māme-li
ve větích skrácených klásti jemu ančb sobě?
Vz Se.

Jen, adv. Za nynější spisovné jen, jenom
nalézají se v památkách starších v dialektech
rozmanité tvary jiné, které však vesmés
s akkus. jedno a lok. jednom souvisí a rozma-
nitým odsouváním, seslabováním a měnčím
hlásek se vyvinuly. S akkus. jedno souvisí:
ledno, jedne, jene, jen, len, eno, ene, a k lok.
jednom patří: jenom, jenem, enom, enem, edem.
Gb. Hl. 116. Vz tam příklady z Výb. I.,
hlavně ze Sš. (tedy z Mor.) atd. — J. = toliko,
jenom, jediné, jedno, nur, einzig, nichts mehr,
allein, lediglich. Ve větách výhlučných. Uži-
váme ho, když vše věcí, vlastnosti. čin-
nosti jinou věc, činnost, vlastnosť oddělu-
jeme. Zloděj nepřícházi, jen aby kradl a hubil.
Br., Zk. Vz Leč. Jen pokrápá. Vojna nebývá
každému hojná, ale jen někomu. Jg. — J.
co = vše, co. Má, jen co hrdlo ráči. Jg. —
Hrozivě. Jen toho nenech! Us. Untersteho
dich! Jen do toho! D’rauf los! Dch. — Prši,
jen se lije (jakoby se lilo). — J. = hned jak,
sobald. Jen se ukázal, již utekli. Us. = Hned
půjde, jen co domete. Us. — J. = sotva,
kaum, nur, nur eben dass. Jg. Jen jsem se
provazu chytil. Us. — J. = ast, wohl, doch.
Na koho te jen vyťahl král? Br. Proč jsi jen
ze života vyvedl mne. Br. — J. = právě,
eben. Jenže odešel. Ros. — Jg.

Jena, y, f., mě. v saském Výmarsku. —
Jenan, a, m. — Jenský.

Jenč, e, m., ves u Prahy.

Jenčar, vz Jančar.

Jeneral, jeneralka atd., lépe: general atd.
Vz General atd.

Jeničar — jančar.

Jeník, a, m. Janík, vz Jan.

Jeníkalský (taurický) pruliv. spojuje
Černe moře s Azovským. Vz S. N.

Jeníkov, a, m. 1. J. Golčův v Časlav-
sku, 2. Větrní J. v Časlavsku. Vz S. N. IV.
234. Jenikau.

Jenisej, e, m., 1. řeka, 2. mě. v Sibiri.

Jenisejsk, a, m., mě. v Sibiri.

Jenišov, a, m., Hohenstreit, jm. místní. Mus.

Jeno, parte. pass. od jedu, lat. itum. Výb. J.
Jenom m. jednom, z čislovky. Kt. — J.
— jen, jedinč, einzvisk, allein, bloss, nur.
Teddy jenom starších rady užívej. Zák. sv.
Ben.
Chodobná děvečka ta nečehož nemá, jenom
tu poctivosť (má, tedy ne: té poctivosti!
Vz Než), kterou si zachová; My živnosti ne-
máme, jenom naše dobré meno. Er. P. 161.,
259. (Ht. Brus 269). Ostatně vz Jen.

Jenotina, y, f., pentestemon, rostl. krtic-
nikovitá. Rostl.

622

Jed — Jeseník.

pínati od čtu, mně-nouti, pánu, čina — počí-
nati; b) v o: opona, zvon od pánu, od starosl.
zváněti (čes. zníti); c) v dlouhé č, čili strě-
ć, novoč. i: mieniti — měnit od měn-iti. Ilt.
Kt. — Pozn. Jak jiné slov. řeči s jery naklá-
daly. o tom vz S. N. IV. str. 238. atd.
— Vzato ze S. N. IV. 238.—239. (Gb.), z II.
Zv. 67.—69., z Kt. 8., 18. Ostatně vz nové
spisy: Bz. Ml. S., Gb. II. str. 27.—32., 83.

Jeŕ, zastr. = jaro. Jir. — J., jaŕ, jarni obili, die Sommersaat. Pobral mi mě obili jeř i ozim. Půh. Ol. 1412. — Gl. 82.

Jeŕáb, řeřáb, řežáb, žeráv, zorav, a, m.,
pták bahni, grus, der Kranich. V jeŕáb a reřáb
střídají se ř a j a obě vzniklo ze ž: řežáb.
Gb. II. 97. Stran jeřáb a žeráv vz tamtéž
str. 93. Vz Souhláška. Jeŕáb velmi pořádně
léťají. Kom. Řežábi, když leti, všichni řadem
leti, vůde následují. Rad. zv. J. kýhá.
J. nástroj, kterým se řežké veči nahrůhu ta-
haji, šlapací kolo. Der Krahm, Kranich, der
Storchselmabel. Die Winde, die Wagenwinde.
Vz Jeŕáb. J-bem táhnouti kameni, vodu,
boží na břeh z lodi. Ros. Kolo jeŕáb. V.
— J., sloup, na kterém dlouhé dřevo (váha)
pohybuje se, majíc na konci okov k vážení
vody. Die Ruthe am Brunnen. Bidlo u jeŕabu.
D. — J. = na korábu stěžen. — J., jeŕabek,
bku. m., strom. J. obecně, die Ebersche. der
Sperberbaum, Vogelbeerbaum; přítý; jeŕáb
oskuše, der Speierling. Jg. Vz S. N. IV.
401.—402.

Jeŕabatěti, čl. čni, jerabatým se státi,
strakatěti, gesperbert werden; ježiti se, strup-
pig werden. Jg.

Jeŕabatiti, il, cen, eni, jeřabaté činiti,
gesperbert machen; ježiti, struppig machen.
Jg. —

Jeŕabatý, gesperbert, bunt gefiedert;
struppig. Chodi nevyspalý, celý jeřabatý.
Er. P. 262.

Jeŕábče, etc. jeŕábč, čte, n. jeŕabátko,
młady jeŕáb, junger Kranich. V.

Jeŕabek, jeřábek, leřábek, lka, m.,
malý jeřáb. — J., pták z pokolení dirokých
kourac, tetracon bonasia, Haselhuhn, Rothhuhn.
J. panský pták a chlapská potrava. L., Pk.
Holub sedlský j. Rad. zv. Lepší holub v ruce,
bez j. na střeše. Mus. — J., na Slov. —
tetřeřek, Birkhuhn. — J. = nástroj k dělaní
podobzen v černé. Storchenschmabel. C.

Jeŕaběti, čl. čni = jeřabatěti. Naše husy
jeřaběji. Er. P. 284.

Jeŕabí, řeřábí, řežábí, od jeřába pochá-
zćjící, Kranich. J. zvuk, hlas n. kýhání,
V., přirození. Rad. zv. — J. či jeřábí kolo,
kolo šlapací, samotřížné, v kterém se chodi,
když se něco nahorn tahne. Jg. Tritt-, Tret-,
Schöpf-, Gangrad. Jg. — J., od jeřábu stromu,
Sperberbaum. — J., nůsek, nos, der Kra-
nichselmabel.

Jeŕabice, e, f., na Slov., jeřábek, Hasel-
huhn.

Jeŕabina, y, f., řeřabina, jeŕabinka, řeřa-
binka, jeřáb, strom, bobkový strom, břek.
Der Sperberbaum. D. J-ny bobky nesou.
Kom. — J., pl. j-ny = jahůdky n. bobky
jeřabové n. jeřabinové, Vogelbeere, Sperber-
baumbeere. J-ny naléčeti, do ok dátí. D.
Strom jeřabinami vypeřiti. Sp.

Jeŕabinný, řeřabinný, jeřabinový, jeřa-
binkový, řeřabinový, řeřabinkový. Sperber-
baum, Sperbeer-. J. jahody, voda, pecky,
kyselina. Jg.

Jeŕabiti, řeřabiti, il, en, eni = vniti,
kräuseln. Neřeřabí svých vod. Gníd. — se.
More se řeřábí. D. — se kde. Vlna na hla-
dině mořské se řeřábí a čeří. Krok., Jg.

Jeŕabník, u, m., řeřábník, pelargonium.
Rostl.

Jeŕabový, řeřabový, řeřábový, Kranich.-
J. peří, chřtán n. hrdlo (dlouhé). — J. kolo,
jeřáb kolo, vz Jeŕábí. J. dřevo, vz Jeŕáb.
Das Sperberholz.

Jeŕabý, jako jeřáb peřestý, sprenklicht.
— Plk.

Jeŕad, i, f., puky, vruby z jara nasazené,
jabradky. Ms. z 15. stol. Neuer Trieb.

Jeŕátko, a, n., jehn jarní. Jährling. Rkp.

Jeŕavý — řeřavý, glühend. J. popel. Ms.

Jerej, e, m., mistus, ryba sumcovitá. Krok.

Jeremiada, y, f. Nářek, žalozpév Jere-
miášiv, jenž nad zbořením Jerusalema plakal.
Podobný nářek. Rk.

Jeremiás, e, m., prorok, Jeremias.

Jereš, rše, jerš, m. Vz Jelec.

Jerice, e, f. = jařice. — J., pták vrabcovitý.

Jeřicha = řeřicha.

Jericho, a, n., město v Palaestině, u Je-
rusalema. Vz S. N. IV. 242. Růže z Jericha,
jerišská, jeriská.

Jeŕina = jařina.

Jeŕka = bláška měkká jako: d, f, ň, ř;
otdlt jeřkový rým, za výraz jeřku mající:
loj — roj, vodl — chod. Puch. Weicher Laut.

Jerlin, u, m., sophora, rostl. vikvovitá.

Jermeník, u, m., manganium. Rostl.

Jernau, Jaronov v prus. Slez.

Jeŕní, vz Jarní. — J., desátek, vz Jeŕ.
Der Zehent von der Sommerfrucht. Půh.
brn. 1581.

Jeronym, Jerolím, Jarolím z Hieronymus.
— Jg.

Jerusalem, Jeruzalem, Jerusalém, Jeru-
zalém, a. m. (č, f, dle St. skl.), mě. v Pa-
laestině. Vz více v S. N.

Jerusalemský, jeruzalemský, jerusalém-
ský, jeruzalémský. Vz více v S. N. IV. 246.

Jes, a, jesen, a, m., jelee, hlavič, hlava-
tice, der Alant (ryba); 2. die Alse, der Gold-
fisch. — J. = chrt, zastr. Ms. 1588. Boč. —
J., u, m., jesen, strom, die Esche. Puch.

Jeschken = Ještěd.

Jeselný = jeslový.

Jesen, V., jasen, jasan, u, m., Aesche,
Esche. J. stepilý, zakončitý, plaskoplodý,
čtyhranný, klinoplodý, ořecholistý, úzko-
listý Rostl. — J., a, m., vz Jes.

Jesen, č, f., jesen, u, m. — podzim, der
Herbst. Kakby mrzli klasi v stozě, by vezdy
jesěn byla? Rkk. 64. Jak sě množie tva
v jesěn tak rozmnoži se Tatar unnožstvi).
Rkk. 50. Čas byl, kdy vytlačuji hrozny vinné
pod jesěň. Troj.

Jesenec, nce, m., Tausendguldenkrauf,
zeměžluč, rostl. L.

Jesenice, ie, pl., m., Jechnitz, v kraji
žateckém. Die Budějovice.

Jeseník, a, Jeseníky, jesenické hory, das
Gesenke, východ. časť Sudetů. Vz S. N.

628

Ježevčina — Ježkový.

Ježevčina, y, f., kůže ježevčí, Dachs-
schwarte. Šp.

Ježevčiti, dächseln, u myslivčů.

Ježinka, y, f., zlostná, zlá žena, ein böses
Weib. Us.

Ježirka, pl. jezerna. U Řenčova.

Ježivo, a, n., na Mor. — jídlo, pokrm, die
Esswaare.

Ježni, co k jězu náleží, Wehr. J. spád,
klády. C.

Ježovec, vz Jezvec.

Jezti = jisti.

Ježuita, y, m., pl. Jezuité; jezuvita, je-
zuvit, Kom., jezovita, jesuita, vz toto. — Jezu-
uitský, jezovitský = jesuitský. J. Řád, klášter,
kostel, prášek, ulice (v Prazě, nyní Karlova).
Jg. Měli bychom psáti jesuita atd., ale slovo
jezuita již zdomácnělo. Cf. musika — muzika,
Teresie — Terezie, Jezule, Jezus.

Ježule, ete, jezulátko, a, n., das Christ-
kindlein. To dítě je jako j. vystrojeno. Jg.

Ježus. Jezus Kristus, gt. Jezu Krista, dat. Jezu Kristu, akkus. Jezu Krista, vok. Jezu Kriste, lok. v Jezu Kristu, instr. Jezu Kristem. Br. Vz Ježíš.

Ježuvě, ete, n., ryba, Steinbärschling. D.

Ježva, y, f., zastr. = jízva.

Ježvec, zevce, v obce. mluvě: jezevec, zevovec, vce, m., z čeledi medvědovitých, meles vulgaris, der Dachs. Ježevěc, ete, n., mladý jezvec. J. europský, indijský, labra-
dorský. Pes na jezvece. Jg., Sm. Soc horce, lov, sklopec, vidle, kleště, pasť, hák na je-
zevce. Sp. J. vyšel, vyváží, vylizá ze svého
brlohu, doupěte, ze své trouby. J-ce vyko-
pati, vyliti, štvátí, lapati, dobýváti, stříleti.
J. ce pevný (nemůže se honiti). Dokopati se
j-ce. Nastane-li jih (odměk), vyleze j. ze
svého brlohu. Sp. — J. = jesuita. Nebojme
se Žižky krále, nechť ho čert zval i s Jezoveci,
nechť jdou za ním papeženei. 1691. Gl. 82.

Ježvený, jezvina, jezvitý, zastr. =
jízveny, jízvina, jezvitý.

Jg. —
1. Jež, vz Jenz. — J. = ze, dass. To mi

také z písma znáno, jež bylo v tě straně
město. St. skl.

2. Jež, e, m., zastar. = ježek, vz toto.

Ježák, a. m., živočich. Seeigel. Ježáci,
echinaria. Krok.

Ježákokam, u, m., echinolithon, zkame-
nělina živoka. Krok. Echinolith.

Ježanec, nee, m., diodon, ryba. Krok.
Igelfisch.

Ježanka, y, f., echinochloa, druh trávy.
Rostl. Stachelgras.

Ježatice, e, f., echinaria, druh trávy. Rostl.

Ježatka, y, f., Stachelgras. Presl.

Ježatý, bodlatý, Stachel-. J. svinčě, vlasy
(vstávající vzhůru, emporstehend, struppig).
Jg. —

Ježee, ete, ježčátko, a, m., mladý ježek.

Ježčí = ježkový, Igel-.

Ježčilý = bodlatý, stachlig. Rk.

Ježdák, a, m., ryba bodavá, Stachelbars.
J. říny, mořský.

Ježek, žka, zastr. jež, e, m., na Mor. jehlák,
v Opav. íz (Pk.), dravec z čeledi ježkovi-
tých, erinacens, der Igel, Sanigel, Schwein-
igel. J. ostnafý n. pichlavý, Pt., krátkončý,
dlonhouchý, Jg., europský, nšatý. S. N. Je-

žovi jsou ostny místo srsti. Kom. Má vlasy
jako ježek (o neučesaném). Jg. Ježe pro
droždí poslati (o nevracejícím se, neboj
doliko ovoce, ale nikoli co tekutého něsti
může). L., Jg. Jest věru věc těžká, pěstí za-
biti ježka. C. Milý Ježku, nekol (Ne do korda
pane Horda. Vz Vyhřížka). L., C. Lapil ježka,
lapá ježky (spálil se, překvapil se se škodou;
2. hněvá se). Jg., Ros., C₂, Lb. Vz Nedůtklivý.
Ježí se co j. (hněvá se). C. Ty ježí! (hnětvív
jako jež). Pk. — J. mořský, ryba, Secigel.
Vz Osnokožei. — J. = jídlo z telech jater,
vajec a housek, mandlemi protykované a pe-
čené, der Igel, Pudding. D., Jg. — J., houba,
Stachelschwamm. — J., vochle na len nej-
hustší. Us. — J. válečný, der Igel. Bur. —
Ježky v ústech ovčích (špičky n. vrásky bliže
hrdla, Ja., Jg., nebo v ústech kravských, der
Polyp. Us. — J. = ježdik. — J. cizozemský,
ježovec, das Stachelschwein. L. — Ježky,
sísky, prasata, na Mor. paštrky, Mutterkuchen-
stücke. Ja. — Vz více v S. N. IV. str. 268.

Ježenec, nce, m., echochilon, rostl.

Ježený, vz Ježiti.

Ježíbaba, y, f., báječná bytosť západ.
a sever. Slovanů znamenající bohyni zimy,
naproti Bábě Zlaté, bobyni léta. Vz více
v S. N.

Ježík = ježdik.

Ježina, y, f. Icelstachel. Presl.

Ježíš, e, Ježíšek, ška, m., z Jesus, ž z z
a z z s; v obce. mluvě: Ježíš. Kts. J. v ži-
dovském jazyku lékaře n. opatrovníka zna-
mená, který nemocen hoji a apotruje. Seip.
Pán Ježíš Kristus. Pane Ježíši (Jezu) Kriste.
Vz Jezus. Ježíšek, jezulátko. Christkindel.
Dch. Nadčlení Ježíška. Jména Ježíš — ke
kamnům nejbližší. C. — Ježíšová, ova, o. Ježíšův
život, Ježíšova víra. — Vz o něm více
v S. N. IV. str. 269. a násł. Že skratka
v původě jediné v písmě řeckém vzala, vykládá
Prk. v Casopise pro katol. duchovenstvo
1876. str. 360. —366.

Ježiti, 3. pl. zí, jež. -že (íc), il, en, ení,
ježivati. — J. = bodliny, štětiny, chlupy atd.
zdvihati, Stacheln, Borsten, Haare usw. in die
Höhe richten, emporsträuben, emporheben; se,
sich borsten, sträuben; hněvati se, zpouzeti se,
sich entrüsten in Harnisch kommen.--co.Jezek
bodliny, kočka chlupy ježí. — se. Nech psa,
když se ježí. Kočka, pták se ježí. Us. — se
komu čím kde. Strachem se mu vlasy na
hlavě ježí. Jg. — se na koho. Pán na sluhu,
kočka na mýš se ježí. Us. — se oč. O ledačos,
o leda slovo se ježí. Počal se o to j. Žer. —
se proti komu. Papr. — se pro co kde:
pro pravdu pr�é všemi se ježil. Us.

Ježivý, stránbig. Rk.

Ježká hora, Jeschkenberg. Th. Vz Ježky.

Ježkovec, vce, m. Seeigel. Rk.

Ježkový, ježový, ježkův, ježův, a, o;
ježí, ježčí. Igel-. J. kůže (ježovina), přírozeni.
Jg. Nemáte ježkové palice? (j. palice =
vypemá kůže ježkova na tyče, kterou dříve
psy z kostelů vyháněli. Ptává se pak ten,
kdo poprvě do cizího bytu vstupuje anebo
přichází-li příliš často ke komu). Jg., C. Pilnu
hříti čeho, co cht ježkové palice. Jg. Má
hlavu jako ježkovou palici (rozeuchanon).
Sych.

632

Jímavý — Jinochovatý.

Jímavý, empfänglich, capax. — J., ein-
nehmend, hinreissend. J. musika (jež koho
jíma). — J. = lapavý, verfänglich. Plk.

Jimce, c, m. = jimadlo, Recipient. Rk.

Jimeli = jmelí. Rk.

Jimi, instr. pl. zájmena: on; po předložkách
nimi. Uhodil jim. Set s nimi. Vz On.

Jimka, y, m., ve stavitelstvi vodním místo,
na kterém jez nebo pilíře k mostu atd. sta-
vény býti mají, ohrazené, aby do něho voda
nevnikala, nýbrž stranou se odváděla. Die
Schütze, der Nothdamm, Wasserfang. Jg.,
Vys. Jimkou chytati (jimati). — J., der Rechen,
Hölzrechen. D.

Jimramov, a, m., místo na Mor., Ingrowitz.

Jimž, vz Jim, On.

Jimž, vz Jim, On.

Jináč, jinačejsjí, vz Jinak, Jinaký.

Jinčení, n., měnění, změna, Aenderung.
Us. —

Jinači, vz Jinaký.

Jinčiti, jinač, -če (ic), il, en, ení; jina-
čivati = měniti, ändern, verändern. V. = co:
práva, V., upsáni. Sych. — co po kom. Jiný
po něm to ruši, jinači. V. — co jak. O své
ujmě nečo j. Sych. — se. To se j. nemůže.
Smrž. Vedlé toho se jinačí a mění. V. Vz
Měniti. — Jg.

Jinad, jinud. Od jinad přišlý, anderswoher.
V. —

Jinadšiti. zastr. = jinačiti.

Jinady = jinudy.

Jinak, (jinák, pozdějsí); komp. jinačeji
(jináče, jináč, na Slov. ináč) = jinym způ-
sobem, ne tak, anders, auf eine andere Art.
J. mysliti, býti, miniti, mluviti, udělati, se
rozmysliti, se uraditi, namluviti atd. V. Jinak
toho zlčho pozbyti nelze. Kom. Daniel, jinak
Baltazar. D. Mluvil jeden takto, jiný jináč.
V. Jináč není, nemá býti, nemůže býti. Tak
a ne jináč. V. J., než jsem se domníval, než
jsem chtěl, než jsem se nadál. V. Děj se jak
děj, j. nedáme. Sych. Nedá ten jináč než za
hotové. Jg. Kdyby jináče býti nemohlo. V.
— Jinak, jináč = sice, něm. sonst. jestliže
mne, gegenfalls, widrigenfalls. V hrobě pro
mne potěšeni, j. nikdež. D. Že nic o tom
nevi, j. že by hned o pokoj jednal. Vrat. J.
sic hodný, ochotný jest. Kom. Dům hluboce
založený stojí dlouho v celosti; jinak ssuje
se. Kom.

Jinakost (jinaknosť, V.), i, f., jiný způsob,
rozličnosť, rozdílnosť. J. mravův. Sych. Ver-
schiedenheit.

Jinakový = jinaký. Jinakový než jest
bylo. St.

Jinaký, komp. jinačsi, jinačí, jinačejsjí =
jiného způsobu, druhu; zhusta má do sebe
moc zlepsující. Zk. Von einer andern Art,
anders, anders gestaltet. Jg. Bude on jinačejsjí.
A vzdělají dům jinačejsi nežli první. Br., Zk.
Jinačejsjí věc jest. V. Ty jinačejsjí vozy, končě
máš. Br. Kterí jinakšího ducha méli. Br. Ji-
načejsjí jemu poddanost (jinou, lepší), nežli
vy mně, zachovávám. Háj.

Jinam = na jiné místo, anders wohin. J.
se odebrati, něco přeněsti, se přestěhovati,
se obrátiiti, vyslati, jeti. V. Ne j. se utikati.
Br. —

Jince, pl., dle Budějovice, jm. místní. Mus.

Jinda, vz Jindy.

Jinde, na jiném místě, někde, anders wo.
J. rodilý, vzatý, půjčený, donna obyvajici
(osedlý). V. Jinde hledá co doma má. Donna
kdáče, jinde nese. Donna mu slano má mastno
není, jinde voni kadłdo a kóreni. Jg. Jinde
a jinde (kroniky byly spisovány). Háj.

Jindra, y, í, Jindřich. Gl. Souhlasiska d
se vsouvá: Heinrich — Jindra a Jindřich.
Gb. Hl. 120.

Jindřich, a, Jindříšek, ška, Jindra, y,
Jindráček, čka, m., z lat. Henricus, něm.
Heinrich, Vz Jindra. — Jindřicha, Jindřiška,
y, f. Henriette.

Jindřichův Hradec, gt. Jindřichova (vz
Otečův) Hradce, m., mě. v Čech., Neuhaus.
Vz Hradce a více o Hradci v S. N. IV. str. 392.

Jindy, jinda, jindá = jiného času, ein an-
dermal. Aby jin jindy i na den nového léta
dary nosili. V. J. jsem rád u něho. D. Jindy
tak nebýval. D. — J. = dříve, něm. ehemals,
vormals, lat. olim. Jindy to bývalo, že. Us.

Jíni (zastr. jinie, jine), i, n., jinovať, i
(v obee. mluvě: -ě), f., jinovatka, jinovina,
jinovatina, na Slov. inovať = zmržlá rosa n.
mhla na stromich, łukách atd., padlý mraž,
der Reif, Roh-, Rauhreif. Jg. J. má způsobu
drobného, bilého povlaku, jenž se skládá
z jehliček a tabulek. Bř. Jínim potažený, D.,
obrostěný. Reš. Jíni padá. D. J. roste na
stromech (dělá se). Us. Ten má jinovatě na
sobě (pojírněné vlasy, šat). Ma se bojí
jíni, spadne na něj sníh. Mus. — V bot.
jíni: drobníčký prášek, pokrývající ovocnou
obálku mnohých rostlin ku př. svěstek, der
Reif. — J., bíla n. šedivá barva vlášte, sníh,
Der Reif der Haare. Jg.

Jiniti, 3. pl. ní, il, en, ení, jiním potáhnouti,
bereifen. MM.

Jinobarvý, von anderer Farbe. L.

Jinočasý, J. rostlinny, dichogamia, jinž
pyl a blizna v nestejné době uzravvaji. Rostl.

Jinočetník, u, m., espera, rostl. lipovitá.
Rostl.

Jinočlenný, andere Glieder habend. J.
hmyzové. Krok.

Jinoelektričný, jinomlunný, jinou elek-
tričinu mající ku př. negativní naproti posi-
tivní. Presl.

Jinohlasý, von einer andern Stimme. L.

Jinohranný. J. hlaf. Krok.

Jinoch, a, jinošec, šee, jinošek, ška,
m. = jonák, mladík, mládenec, panic, na
Slov. parobek. šuhaj, ein Jüngling, junger
Mann (Mensch), Junge. Jinoch od jun (jun-ák).
Zličí slovou mládenci, dospělí jinoši. Kom.
— J. = panic, svobodný, který čistotu za-
chovává. Jg.

Jinochlopník, u, m., tiarella. Rostl.

Jinochod, u, m., jinochoda, jednochoda,
y, f., pol. = mimochod, jistý chod koňský,
prudčí klusáka. Der Zelt, Zeltergang, der Pass,
Antritt, Dreischlag. Kůň jinochodou šlape.
L. Nechť chodí klusem, a ne jednochodou.
L. — Zbil ho z jednochody, něm. aus dem
Geleise bringen. S jednochody spoušti (klesá
mu srdec, naděje). L. — Jg.

Jinochodník, a, m., pol. = mimochodník,
der Zelter, Passgänger. Jg.

Jinochovatý, jünglinghaft. Rk.

634

Jiný — Jiska.

není, než sevření srdeči máš. Br. Jinou začití (mírněji mluviti, si počínati). Us. Bláža by v stoupě opíchaj, jiný nebude. Toté jiná (věc). Nyní jde z jiné (bečky, jiný je nyní způsob). Jiné stojé, jiné sedě (o nestálých). Jiná jest cep, a jinamotyka (jiné jest cep a jiné motyka). Ros. Jg. — od čeho. To vše jiné od předšlých domnění. V. — 3. Zahruń od se jim, co ve spojení jest s věčmi již jmenoranýma = ostatní, die übrigen. Patřili na ten státek, saty a jiné nádobí. Svěd. Jimí pak zjímalší služebníky jeho. Br. — Pozn. 1. Je-li řeč toliko o drou nebo vytýká-li se řada věcí, nesmí se klástí, jiný, wibrž, druhý, Podpírali ho jeden s jedné, druhý s druhé strany. Br. Jeden nesl kožla, druhý ovei, třetí husi. Us. — Pozn. 2. Když se čsak způsobem jmen podstatných činnost toliko k děma táhne, rynáši se wím, anderer zájmenem neuréitým kdo, někdo. Když by kdo komu svou dědinu zastavil atd. Na! Lad. — Zk. Jg. — Pozn. 3. „Nežbýra mi nic jiného než připomenoutě mají někteří za špatné m. Nežbývá mi ni nic než p. Naproti tomu uvádí Brs. 95. příklad tento: A co je jiného než marnost se všetěčnost. St. N. 251. Upríti však přy nelze, že obrat bez adj. jiný jest stručnějsi. K tomu přidal Brt. v II. n. b. Km., že frase uvedené netřeba hajiti a naznačená analogie není prý případná. Správně tedy prý se mluví Nežbývá než . — Pozn. 4. Ve starší češtiny užívá se adjektiva jiný substantiv, k němuž pak substantivum druhé přišátkvou se druží. Žízka země brání proti všem neprátelům a jiným cizozemcům. Let. 52. V sobotu mutili žída a několik jiných kresfanův. Let. 392. Žíje jako jiný hrabé. Us. Brt.

Jipatka, y, f., alca, pták čapatý. Krok. Seetaucher.

Jiple, e, f., oděv ženský, kabátek, Juppe, Corset. Jg. Vz Jupka.

Jira, y, m. — Jiri. Pravi sv. Jira: Lepší flek neží díra. Hrš.

Jirafa, vz Zirafa.

Jiránek, nka, m. = Jiri.

Jircha, y, f., kůže skopová, koží, telecí, volská, jeleni atd. moulou, kamenečavinným kamenem vydelaná, jinak zámiš, Weissleder, Sánisehleder. Jirchář jirchy dodává (zámišej). Kom. S lidí kůži jako jirchu tahnou. L. — Jg. Vz Jirchář, Šfk. 661.

Jirchár, e, m. (dříve: bělokožec, zámišník), který jirchy vydělává, der Weiss- Sámiseh- gerber. V. — Jirchár vydělává kůže teučí: beramčiny, ovčiny, kozletiny, srnčiny, jelenice tří způsobem, že je máčí a míždí, do vápené vody klade, na postruhu (mízdríčím stěpi n. stolčí) srsf (chluپ) seškrabuje, valchuje a louží tdo míchaniny z otrub, soli a kamene klade). — Koželuh (usnář) vydělává kůže hrubší: volovice, kraviny, koniny, teletiny trislem (korou dubovou, smrzkovou, březovou). Pt. Šfk. str. 660. činí rozdíl mezi jirchářem a zámišníkem a piše o jircháři: J. připravuje jirchu námáčje kůže omykané a vápna, v němž louženy byly, házní z otrub zbavené, do roztoku kamence a soli kuchyňské neb octanu hlinitého a soli, teplých asi + 35°; po několika hodinách se vybirají, súši a valchují. Vz tam o jirše více. Vz Jircha, Zámišnictví, Koželuh. Vz také v S. N. IV. str. 396. — Jirchář, pl. = ulice, kde jirchář bydlí. V Jirchářích. Do Jirchář jiži. Us.

Jirchářík, a, m. Weissgeberjunge. D.

Jirchářiti, il, eni. Weissgerberei treiben. D.

Jirchářka, y, f., die Weissgerberin. D.

Jirchárna, y, f. Weissgerberwerkstatt. D.

Jirchářský, Weissgerber-. J. remeslo. D.

Jirchářstvi, n., die Weissgerberei. D. Vz Jirchář.

Jirchový, aus Weissleder, Samischleder. J. střevice. Us.

Jiří, Jiřík, a, Jiříček, čka, Jira, Jirka, Ji- ránek, nka, na Slov. Juro, Duro, Jurko, a, m. J. lat. Georgius, vz G. Georg, Jürgen, Jörgel, Görge. Jiří (a tak i Brikei, Jilji) skloňovalo se pávodně jako Pani', ale později přešlo ana- logií do vzoru Dnešní: Jiří, Jiřího, Jiřímu atd. Dle Pani' skloňuje se blavně ve spojení s přívlastkem ku pě. svatý Jiří, svatého Jiří, se sv. Jiří. (Jg. poznamenal: Jiří cun adjektivo svatý indeclinabile est. Vz i. Podobně: králi Jiří českému. Trub.). Také: od Jiří do Ja- kuba. Kde žádného přívlastku není, skloňuje se dle Dnešní, aby se pády lépe rozesnały. Rovněž se sklínčej, když jsouce, křestnými jmén kladou se s příjmením: Jiřího Nováka. Vz Brs. 1z. Jiří z Podébrad. Co Jirka ne- pochopi, tomu se Jira nenauči. Na Slov. Jiří a Marek mrazem nás zalek. Č., Lb., Er. P. 57. Co o svatého Jiří vína vidáme, to o svatém Havle neobírámé (ježto ranni květ obyčejně pomrzá). Č. O sv. Jiří vylé- zaji stříří. Hrš. O sv. Jiří vylézaji z díry hadi a stříří. Er. P. 57. Sv. Jiří kravám pičí dává, sv. Nikola koním. Pk. Vz Hospodářský. Jira. Sv. Jiří do almary míří. H. Sv. Jiří pole zžíří (žírným účiní). Er.

1. Jirice, e, jiřička, y, f., jm. některých ptákůr: druh pénkavky, der Flachsfink; konopásek, der Häfling; na Slov. dřěníčka, bě- loritka, die Mor. juřička, z pokolení vlasto- vičiho, die Haus-, Fenster-, Giebelschwalbe. Jg. — J. = skokan. vz Jiříček.

2. Jirice, pl., dle Budějovice, Irritz ve Znojemsku.

Jiriček, čka, m., vz Jiří. — J., žába, rosnice, žába lisková, zelená, der Laubfroch. — J., pták, vz Jiříce.

Jiričina, y, f., ves, Köhlerdorf. Jg.

Jirička, vz Jiřice.

Jirík, vz Jiří.

Jiríkovice, pl., dle Budějovice, jm. místní, na Mor. u Přerova. Mrk., Mus.

Jirinka, jiřenka, y, f., die Georgine. J. mohobarevná. Rk.

Jirka, y, m., vz Jiří.

Jirkov, a, m., mě. v Čech., v Žatecku, Gorkau. — Jirkoran, a, m. — Jirkovský.

Jirnice, e, f., polemonium, das Speerkraut. Rostl.

Jirnicolistý, vz Jirnice. J. jesen. Rostl.

Jirovec, vce, m., planý kaštan, Rosska- stanie. Us.

Jiřský, Georgen. Svato-jiřský chrám. Us.

Jiršina, y, f., (z „jircha“), der Gerbestoff.

Jisk, u, m., zastr., hledání, das Suchen. — Jg.

Jiska, y, f., pták, calidris, der Strandläufer. Presl.

Jistot — Jistý.

637

tvrzení svů jsem vlastní pečet k tomuto listu přivěsil. Dsky.

Jistota, y, f. — **J.** = sama rěc, základ rěci, das Wesentliche einer Sache. Povin ti j-tu listu toho (tresf.). Jg. — **J.** = nepochybnosť, jistá pravda, die Gewissheit. V j-tě, V. Slibují v j-tě. Kom. V j-tě věděti, j-tu věděti, j-ty nevěděti. V. Pro lepší j-tu Us. Aby zvěděl se tu těch věci. Br. Jeho řeči na nejistotách se zakládaly. Kom. V nejistotě zříti, U s., vězí, bytí. V. Tomu na j-tu a zdržení svou vlastní pečet přivěsiti jsem kázal k tomuto listu. Tov. 4. A kdyby úředuci naši minee jistotu toho měli. Nar. o h. a k. (Pr. I. 91.). Tyto noviny tak všecky slyšimy a toho ještě v j-tě nic neviemy. III. V nejistotě poštenveny. V. V nejistotě a jako na vůhách zavěsený. V. J. samozřejmá, odvozené zřejmá, historická n. dějinná. Nz. Lepší hrsf jty, než pytel naděje. Jg. Stran přísloví vz: Bezpečnosf, Jistý, Hodina, Hodiny, Sen, Zisk. — **J.** = list ujistující, Certifikat, Dokument. Nosili s sebou jistoty. V. Znamení a j-ty milosti. Br. — **J.** = list dlažní, přiznání a dluhu. Schuldbrief, Obligation. V. J. vlastní rukou psaná. V. Dělan na sebe j-tu právem listu n. odevzdávám od sebe j-tu. Fankn. J. na 50 kop zdělaná. Schön. J-tu od sebe dátí. Har. na dluhy j-ty a listy měli. V. Jistotu dátí za něco. J. tr. J-tu něčeho n. v něčem někomu dátí. N. Tato dobra vůle má mně zase i s j-tou navrácená býti. Kol. — **J.** = pojistěni, rukojemstri, kauce, Gewähr, Kaution. Sicherheit. V. J-tu dátí, podložití; propadení j-ty; předpis o j-tách; podatí j-ty. J. tr. J-tu složití, platití; dátí j-tu na něco; dání, połožení, davatel, podložitel, propadení, proměčení j-ty; j. zavazená, remeslnická, syatební, propadlá; listina na věnování jistoty. Sp. J-tu pro soudní skody opatřiti. J. tr.

Jistotně ziv zůstane. Br. J. zvěděv Onyás. Br. Vz Jistotný. — Jg.

Jistotni, Kautions-: kapitál, summa, peníze, listina, soustava, předpis, Sp., zřízení. Rk. —

Jistotnosf., i, f., jistota, Zuverlässigkeit, Gewissheit. D., Lom., Mark.

Jistotný, jistý, gewiss, verlässlich, zuverlässig. J. zpráva, Vrat, věc, V., pravda. D. Za j-tné mluviti (jistiti); za pravě a jistotné věřiti. V. — **J.** = bezsporný, unstreitig. D. Jistvička, y, f., místička picí, Trinkschale. C. Vz Jistice.

Jistý (na Mor. istý a i jinde, vz J); jist, a, o; komp. jistější a jistší; jistě, komp. jistěji. — **J.** = v prardějsonec, prardiřy, skutčený, nepochybniý, gewiss. J. zpráva, důkaz, věc, pověst, stěstí, pravda, řeč (prává), důvod, nebezpečenství, svědek, umění. D., V., Jg. Věc jista jest, že..., die Thatsche steht fest, dass. Dch. Nejistého ofce syn. V. V nejistý pečí zůstávati. V. Ta věc je tute nejista. D. Za jistou věc mítí. V. Za jisté mítí, mluviti, oznamovati. V. Z jistého důvodu zavřít. V. Nie jistého neměti, nevěděti. V. Trest jest jistý. D. S jistou se to rici nemůže. Zlob. Nie jistšího. V. Neb nic jistšího není než smrf. Rad. zvíř. Casté konky, jistě zvonky. Jistíspáktna talíři pečený nežli dva v povětrí vznešení. Jg. Svatba ta na jisto býti má. Kom.

Jisté pro nejisté pouštěti neslůži. Ros. S jistým hráti. Vz Jistota. C. — čeho. Toho budě jist. Raj. Ne každé věci, kteréž jest jist člověk, že jest se tak stala. Chlč. Jir. Anth. II. 14. 2. vyd. Priamus byl jist síly i hrdinstvi Hektora. Troj. 310. (Brs. 95.). Pán hody slávi, stěstí svého jist, tu mu královský hody nese list. Er. Kyt. 2. a 3. vyd. 1861. a 1871. str. 120. I jsem toho dobře jista. Kat. 2720. Tohoze nelze jistě býtí. St. ob. věc. str. 185. Budě toho dobře jist; tohoj byl marsálek jist dobře. St. skl. IV. 50. a 56. D. v Lehgeb. 284. praví: Die Neuen verbinden mit jist. vinen' auch schon den Genitiv. (Ht. Brus 234.). Ht. pak v Obr. 26. také napsal: Jist za starodavna s genitivem a instr. se pojílo; v češtině genitiv vymizel, ale ve storcustní se zachoval. Vz Mus. 1858. 530. Nyní tedy jistě obyčejně s instrumentalem pojime. Vz jistě čím. — v čem. V čemž jsme nejisti. Rozml. o věcl. Jist jest jako voda v saku. Sp. — čím. Kom., Lab. 52., Výb. I. 390. J. tr. Jist jsem tim. Kom. Jist jsem tim, že milostivě s vámi nakládati bude. Br. Jist jsem sebou, že to ne domění. Kom. Vojsko je jisto svým vítězstvím. V. Jest s čistou naději svým spasením jist. Váč. z Budova. Jakoby svým uměním jist byl. Břez. 225. (Pass.). Neb jist jist od pánů Boha odplatou za svon upřímnosf. Arch. I. 77. J. nebeským královstvím. Stot dot jist jest stolem dráhým. Ché. 376. Bud tiem jist. St. skl. IV. 306. Tiem nejsme jisti v milosti či v nenavistijsme. Výb. I. 905. — že. Vz Jistý čím. Jistě jest, že věbchili. Kom. — **J.** = bezpečný, sicher, gewiss, tutus, securus. Jg. Jistě dluhové. V. Neměti jistého místa, stanovětě (u vyhnanství býti). V. — čím. Tak jsem svou při jist. Br. Jist hrdlem i statky. Tov. 115. Pravými a jistými sliby té jista činím. Troj. Jsme sebou jisti, že. Apol. — Dal. Nebyl jsem jist svým životem. Os. — před čím. Dokudž nebude lékař jist před otokem, dřejej nemocnému atd. Sal. Vz Bezpečný. — J. tr. — komu. Přijdu, přijdu, jistí jistěj. Er. 99. — proti čemu. Dům proti ohni jistý. Sp. — **J.** = určity. Jistý počet za nejistý. Er. J. a vyměřený zákon. V. K jistému dní obeslatí. J. V. stav si vyvoliti. Kom. J. mira. Us. Jistě příjmy mítí. Jg. J. únsl. V. Na jisto. Obili na jisto do města vězti. Zlob. Muohokráte se třefuje. Fer. do strany do jistého času poklidiu neberou. Fer. I. Ží. Něco na jisto postaviti, na jisto vyšetřiti. Rk. A poněvadž jest se jistě, je dnomyslně a dokonalé snesení a srovnání stalo. Ferd. I. Ží. Osmé, aby se přiznal o věci jistě neb určené a o jistě velikosti, určeném čísle, jinak nebude platné vyznání. CJB. 399. Ale pónon ten jistý ssel. Kn. Rož. 22. Pakli to ve dskách leží, že přavem opeřišeno, že tu nejmá: tehda věce nemoz jeponiti toho jistého odtad. Kn. Rož. 100. — **J.** = jakýs, an gewisser. Toho užíváme, když věci z prima jmenovati za dobré se nevidí. Zk. Pryskyře drínová, smola jsou šáva stromň jistěch. Kom. A ten jistý pravil, že... Svěd. Příšel do jistě zeme. D. Jistým osobám. Kom. Sedv. v tom jistém hradě. Kat. 77. V těch jistěch horách. Na Slov. (Vz Mkl. S 82.). A což by

Josephsburg — Jurisdikee.

649

Josephsburg, Josefovic u Opavy.
Josephsdorf, a) Josefov na Mor. u By-
stice; b) Josefovic ve Slez.

Josephsthal, Josefov na Mor. a St. města.
Joslowitz, Jaroslavice na Mor.

Jóšek, ška. m. = Jan.
Josina, y. f., alaternus. Rostl.
Jost, a. m., Jodek. Gl.

Jot, jota. n., v mluv., Jota, vz J.
Jotace, e. f. Vz J a Jirečkovy Rozpravy
(1860. a str. 65. a nášl.

Jotovati, jotíren. jotou měkčiti. Plk.
Joujou (žužu), fr., hračka, hříčka. Rk.
Spielzeug, Kinderspiel.

Jour (žür), fr., den. Tag. Bon j. (bon
žür), dobrý den. Rk.
Journal (žurnal), fr., denník (časopis).
Rk. Tagebuch: Zeitschrift.

Journalista, y. m., die Despota, Zeitungs-
schreiber.

Journalistika, y. f., die Zeitungschrift-
stellerei, Zeitschriftwesen.
Jovialní, veselý, Rk., fröhlich, munter,
heiter.

Joviš, vz Jupiter.

Joza, Josef.

Jsem, vz Byti.

Jsoucí, vz Býti. — Na Slov. a na Mor.
— způsobilý, tauglich; možný, möglich. To
neni věc j. (možná); na nie j. (se nehodíci Brt.

Jsoucně, wesentlich. Ros.

Jsoucník, a. m., der Existirende. Ros

Jsoucnosť, i. f., byti, das Sein. Mark. J.
boži popírati, zastávati; pro j. boži důkazy
věsti. — Na Slov. a na Mor. == způsobilosť,
Tauglichkeit.

Jsoucný, wesentlich. Ros.

Jt, psali staří m. jest. Kom.

Ju, zastr. = ji. vz On. St. skl. Pass. =
Juan, a. m. (Chuan), špan. Don J., pro-
stopášník. Rk.

Jubilae-um, a. n., lat., slavnosť pamětní;
druhotiny (kněžské, úřednické, manželské,
po 50 letech); milostivé léto. Rk. Jubel-
Jahresfest.

Jubilant, a. m., jubilar, oslavenec, dru-
hotinář, jemuž ke uti se odhývá slavnosť po
setrvání dlouhého času (50 let) v nějakém
stavu neb službě. Rk. Jubilar, Jubilargreis.

Jubilate, 3. neděle po velikonoci, der
dritte Sonntag nach Ostern.

Jubilovati, z úřadu, ze služby propustiti,
jubiliren.

Juda, y. m., dle Despota. D.

Judae-a, e. f., země jndská, židovská. —
Judský = židovský. — Judaeogry = Zidě.

Judenburk, u. m., mě. v Stýrsku. Vz
vice v S. N. IV. 448.

Judica, 5. neděle postni n. smrtelná. Rk.
Judicialní, z lat., soudní, soudnický,
Rk., judiciell.

Judský, židovský. J. země, král. Jel.

Judstvo, a. n., das Judenvolk. Rk.

Jufkati, hlas bolesti vydávati, schmerz-
lich seufzen. — nad čím. Baiz.

Juh, zastar. = jih.

Juhýňa, na Slov. dolina, již vitr táhne.

Juch! radostně vykřiknutí. Us.

Jucha = jicha, polévka, na Slov.

Juchovník, u. m., anabasis, rostl.

Juchta, y. f., juchtina, juchtovina, jucht-
tovice. J. kůže heraní n. teleci, silná avšak
jenná, nejvíce červené barvy. silně vůine.
J. ruská, černá, červená. Der Juften, Juchten.
Jg. Vz S. N. IV. 151. Juchton pächne, kdo
ji často v rukou mivá, nakazi se, kdo mezi
zlými bývá. Hrš.

Juchtäir, e. m. Juchtengerber. Rk.

Juchtäirstvi, n. Juchtengerberei. Rk.

Juchtovati, Juften gerben; durchgerben,
durchprügeln. Rk., L.

Juchtovice, e. f., Juftenstiefel. Šp.

Juchtovina, y. f., Juftenleder. Rk., Č.
Juchtový. J. boty. taska. Juften-, Juchten-.

Juchchu! Juch.

Juk, u. m., hra detská, schovaivaná, das Ver-
steckspiel. Hráti na juk. Us. Hra na juk. Deh.

Juka, y. f., rostl. česnekovitá. Rostl.

Jukati, hráti na juk. Us. Vz Juk.

Julep, u. m., sladký nápoj. V.

Juli-a, e. f., jm. vlastní.

Juliak = Jülich, zastar. Vz. Julich.

Julian-us, a. m., jm. vlastní. V.

Julich, a. m., mě. Jülich. — Julišký,
juliský.

Juli-us, a. m., jm. vlastní. V.

Jun, a. m., mladý člověk. Rkk. Jüngling.

Junáčký, jugendlich, tapfer. Rk.

Junáctvi, n., Jugendalter; Tapferkeit. Rk.

Junák, a. m., na Mor. a na Slov. = jonák.

Junda, y. f., Scherz, Spass. Jux. Us.

Jundorf, Zidenice u Rečkovic. Zidovice
u Brna na Mor.

Julienfeld, Juliánov na Mor.

Junec, nce, m., juněřík, a. m., roční volek,
býček, ein junger Oehs o Stier.

Junice, e. f. = Jalovice.

Juno, gt. Junony, f., římska bohyně, chof
Jupiterova. — Junonin, a. o. Vz více v S.
N. IV. str. 459.

Junoš = jinoch.

Junoša = jinoch. Rk. 25.

Junství, n. = jonačtvi, Jugend. Ssav

Junta, y. f., špan., jednota, Rk., Ver-
sammlung, Verein.

Júný, zastr. = mladý, jung. Rostl.

Jupa = jupka.

Jupiter, a. m., dle „Páv“ (v řeči popu-
larnější, zvl. o planetě); nebo: Jupiter, gt.
Joviše, dat. Joviši atd. dle „Hrać“; nebo:
J., gt. Jova, dat. a lok. Jovu n. Jovovi;
akk. Jova, vok. Jove, instr. Jovem. Řec.
Zeus. Nejvyšší Bůh římský. — Jupiterůr n.
Jovišůr n. Jorůc. Vz o něm v S. N. IV. 459.

Jupka, y. f., krátký, lehký ženský kabát,
zupice, kytle, kytlice. Juppe. Br.

Jura, y. m., pohoří ve Svýcarsku a Fran-
couzsku. — Jurské pohoří. Vz S. N. IV. —
J. na Mor. = Jirka, Georg.

Juráš, e. m., na Mor. střecha u klobouku,
die Hutstülpe. D.

Jurat, a. m., z lat., právník, der Beeidete,
Geschworene.

Juričky, na Mor. = jiřičky, na Sloven.
duričky. Jg

Juridický, z lat., právnický. Rk., juridisch, rechtskräftig.

Jurisdikee, e. f., z lat., soudní správa
n. moc; příslušnost soudu; soudní okres;
právo. Rk. Jurisdiktion, Gerichtsbarkeit.

652

K — Kaboniti.

ve smyslu možnosti. Zde jsou knihi k dostání. Vz. Dostání. To neni k vydržení m. to nelze vydržeti. Zde jest něco k vidění, k slyšení m. zde jest něco viděti, slyšeti. Brs. 96.

-ka (-ška), připona jmen podstatněch, před níž se h, ch, k v ž, š, č; e v č mění a dlouhá samohláška někdy krátí. Shárka, nádivka, procházka, sádka, dědička, Moravka, pohanka, lyska, drožka, troška; deminut. brázdka, dvika, stružka, čárka, hrstka, knížka, svička, ulička Mkl. S. 272, 240. Čech — Češka, vozka, sýpka, voják — vojačka, válka, várka. Vz -ek. Tato připona se v již. Čechach a na Mor. místo -oča klade: truhlářka m. truhlářová, Přibylka m. Přibylová. Kts. Táž připona okolo Brna k přístrocím se přivěšuje: semka (sem), mocka n. mucka (moc), venka (ven). Sb. — Ka — k, zu. Vrátiv se Jídáš ka apostolam. St. skl. III. 29.

Kaaden, mě v Čechách, Kadaň.

Kabacoun, u m., kyj, klacek, Prügel. — K., náčini k natačení a vyplňování vlasů, Haarwurst. — K., košík pro koně, krabuška, Maulkorb. Us. — Jg.

Kabáč = koláč z nejhorší mouky, posušek, poskrabek. Na Slov.

Kabal, a, m., z lat., kůň. V.

Kabala, y, f., z hebr. — K., tajné učení zírovské, dochované prý podáním od Možišje Josnovi a od tohoto 70 starším, pročež také slove masora (podání). Jimi zo myslí, že slove tajemným způsobem obsaženo ve spisech starčho zákona, jincenovitě ve knihách Možišových a hledání kliče k němu zanášelo se zvláštní umění nazvané kabalistika, kabalistus. Odtud přeneseno jiného kabalistika také na hadání z bible. — K. = tajné úklady, píkle, hlavně o životě dvorském a politiekém. S. N. Geheimbund. Ränke.

Kabalista, y, m., dl Despota, ein Kabalist. — K., pletičák. Jg.

Kabalovati, kabaly dělati, Kabalen schmieden. Jg.

Kaban, u m., rus., ložiště, které neni dlouhé, ale mocné. Vys

Kabaně, č, kabanica, kabanka, y, f., sedlský šat z hrubého sukna. Na Slov. Ryb.

Kabar, a, m., Č. navrh: choukel, e, m., das Bisamthier Jg. Moschus moschiferus. Dvoukopythier jelenovitě bez parohů se spíčáky z úst vyčínajících. Vz Fré. 381.

Kabarovina, y, f. Hirschbisam. Rk.

Kábát, u, kabatec, tku, kabátec, tee, m., kabáteček. Slovo romanské, souvisí s franc. capot, s vlas. capotto = roucho mužské s kapeci u hlavu (capnt); v něm, spisech nazývali kabát Joppe. Jir. Der Rock. Jim rytíř jdouce do boje odívali svrechní tělo; později užíváno k tů bez rukářů, které oblékali pod zelezný háv. V., Jir. Kabátec, der Waffenrock. Čsk. Brandl v G). 85. srovnával toto slovo se strněm. kawáti, vestimentum. V kawáti (= oděv, střhn. gewaete) proměnilo se w v b. Gb. Hl. 93. — Části kabátu. Život (zadek, přednice), šosy (na Mor. kliny, Brt.), rukářy, výložky, limec, knoflíky. Kabát bez šosův: kazajka. K. svrechní, spodní, letní, zimní, vědní, sváteční pro (na) neděli, ošumělý; krátký (kratina), úzký, nový, starý, jednorády, dvouřadý, prošínvaný, podlé starčho

kroje, podlé mody, čanara. Svrechní šat knéži cirkevních: klerika (talar), mnichův: habit. S. a Ž., Sp. K je volný, škrtí. A v těch kabateích a nohavicích právě sodomsky a čábelsky chodi odhalujice se i svlačujice až do kabátu před pohlavím ženským a panenským beze všeho studu jako hovada (hlý to tedy tehdaž spodní oděv mužský bez rukávu. Da.). Bart. 344. 17. První vyhrání z kabátu (z kapsy) vyhání. Blížší košile nežlil kabát. Svleknouti někoho z kabátu. Udělali si z kabátu kazajku (prohospodařil). S. a Ž. (Walter). Rád by mne s kabátu (s kůže) svlékl (tvrdý člověk). Č. Dal mu na kabát (bití, domluvu. Vz Domluva). Č. Výžaloval si na červený kabátek (když kdo žaluje sam výhen jsa a potom trestán bývá. Vz Trestj. Č. K. dělá může. Lb. — K. = malé rězení, v kterém se ani státi, ani ležeti, ani seděti nemohlo. Das Gefängniss, der Pranger, der Stock. Jg., Gl, Kom., V. Rád tam šel, jako sedlák do kabátu. Ros.

Kabatář, e, m. = kabatník. Na Mor.

Kabátee, vz Kabát.

Kabátniči = kabatnický, kabátníku přišlušející. K. remeslo. 1453.

Kabatník, a, m., Rockmacher. Troj. — K., městák, ein Kleinstädter. Us. — K., rak v nové skóřepece, der Häntler (Krebs), der Mauser. D.

Kabátový, Rock-; Arrest- Ctb.

Kabel, u m., fr., cěble, angl. cable (kebl), těžké láno u veliké kotvy. S. N.

Kabela, kabele, kahella = taška z lýči, krosíci; kapsa, měch, der Kober, die Mosche, Tasche. Na Slov. Ú horníčuv: žoček. Vys. Kdo chodí s kabelí, toho pan. Bůh naděli. Kdo, C., Plk. — K., pečiro, eine Melspeise. Nech s národem netoliko kabelí ale i myslí a srdeem se víži a pojí. Dal. — K., pełice na drabicích i pluhu. Us. Plaňan.

Kabelář, e, m., der Moschenmann, kdo kabely děla n. prodává. D.

Kabelářka, y, f., die Moschenfran. D.

Kalebatý, koberartig, plundrig.

Kabelna, y, f., místo, kde sde mlýnská kola točí, vantroky, das Mühlgerinne. — K., n rybářů: sádka, Fischhalter. Us.

Kaberna, y, f., veliká posada, Vogelhaus; ohrada, Umzäunung, Us.; zábradli okolo stojanu v rybních, Geländer.

Kaberňák, kabrňák, a, m., veliký kapr z kaberny; chytrák, chlapík, kos, ein tüchtiger Kerl. Rk.

Kabič, e, m., kolík, n němž barviři barrevon přizi žďmaji, der Windenagel. D.

Kabinet, u m., z fr., komnata k zvláštním účelům zřízená; vláda, nejvyšší (tajná) rada panovníkova; místnost na sbírky paměti-hodných věcí k vědeckému účelu: k. fysikali, mechanický (strojovna), mineralní. Rk., S. N., Nz. Das Kabinet, kleines Gemach, Nebenzimmer; Arbeitszimmer; der Minister-rath.

Kabinetní list, psaní panovníkovo k někom. Rk. Kabinetts.

Kabišon, vz Capuchon.

Kabonin, u m., vir, Wirbel. Us.

Kaboniti, 3. pl. -ni, boň, ně (ic), il, čn, čni, kabonivati = kaliti, trüben. — co: vodu,

Kadidlovníkovité — Kahara.

655

Kadidlovníkovité rostliny, burseraceae:
kadidlovník: balsamovník myrhový, balsamodendron myrrha. Kk. 239.

Kadidlový, Weihrauch.- K. strom. Rohn.

Kadík, u, m., Wachholder. Rk.

Kadina, y, f. = kadič. Zlob.

Kaditel, e, m. = kadič.

Kaditelnice - kadidenice.

Kaditi, 3. pl. -dī, kad, -dě (ie), il, dění n. žení, kadivati, vonnými věčmi kouřiti, podkuřovati, räuchern; smraditi, stánkern; pochlebovati, Weihrauch strenen. Jg. — abs. Pes kadī (bzdi). Jg. Co kadīš (z místa na místo přechážíš) dělej něco. Us. — komu, čemu: bohům. Reš. Králům kadí pochlebníci (pochlebuji). L. Svě síti k. (svého zisku, svě slávy hleděti. Sobek.) C. Kadīm ti na to! Ich huste dir darauf. Deh. — čim (kde). Af se takový v suše kadí hořeči (podkuřuje). Jād. A sám čtěl zápalem vonným na oltáři k. Har. I. 202. — jak. Kadí bez kadidla (bzdi). Vz Smrdutý. Lb., Jg.

Kaditko, a, m., Rauchkerzchen.

Kadivý, kadici, Rauch-. K. prach, svička. Bern.

Kadlec, m. tkadlec, vz T.

Kadlub, u, kadlubek, bku, m. (náčiní z jednoho kusu dřeva vydlabanč, vydrážené, gefäss). K. k studANCE, ke kanálu. Plk. — K. ve mělně = dutá nádoba, v které běhoun (hořejší kámen) se točí, Mühlbottich. — K. v Opav. studánka ázká, též nadobka na vodu, v níž ženci ,ocelku na broušení kosy omečejí. Plk. — K. = forma, do které tekutiny se lijí, aby stydnouce jistě formy nabyly, die Gussform. — K. na cihly, Gussform, Mantel. — Vz Železo.

Kadluba, y, f., roubení studny z vydlabaného dřeva, Brunneneinfassung. Jg. Vz Srub.

Kadlubek, bku, m., kmen dutý. D.

Kadlubovaci, Form. — Písek k. Form-sand. Techn.

Kadlubování, n. K. v hlíně, Lehmformerei. Čsk.

Kadlubovati, in die Giessform geben. Vz Kadub.

Kadme-a, e, hrad thebský, Kadmem založený. — Kadmejský. — Kadmean, a, m.

Kadmi-um, a, n., cadmium, ladík, jest kov velmi vzácně leskle bílý asi jako cín, velmi tažný. Vz více v Sfk. 273. a v S. N.

Kadm-os, a, m., Foeničan, zakladatel Kadmee.

Kadó, z fr. cadeau = dar, Geschenk.

Kadolt, a, m., der Pfuscher. 1695.

Kadoltiti, pfuschen. Rk.

Kadout, a, m., hudlař. Pfuscher. D.

Kadoutiti, il, cen, eni = hudlovati, pfuschen. Rk.

Kadoutka, y, f. = hudlařka. Pfuscherin.

Kadoutský, hudlařský, Pfuscher.-

Kadoutství, n. = hudlařství, Pfuscherei.D.

Kadr, vz Cadre.

Kady, vz Kudy.

Kadys, katys, u, m., tkanina, z fr. catir. Mz.

Kafe, e, n., neskloňuje se až na instr.: před kafem, Mřk., káva. Der Kaffee.

1. Kadenda, y, kafičkář, e, m., Kaffee-trinker.

2. Kafenda, kafičkářka, y, f., Kaffeetrinkerin.

Kafenice, kafírnice, nyní: kavárnice, e, f. Kaffeesiederin. Us.

Kafenictví, nyní: kavárnictví, n., Kaffeesiederei.

Kaféník, kafírník, nyní: kavárník, a, m., Kaffeesieder.

Kafere-us, a, m., předhoří ostrova Euboe: Kafarejský.

Kaffein, u, m. čili thein C₁₀, H₁₀, N₁, O₁ jest v zrně kávovém, v listi čájovém, v listi cesmijní paragajské, v plodcech guara nových. Vz více v Sfk. 628. a S. N.

Kafičko, a, n. = kafe, káva.

Kafičkovati, gern Kaffee trinken. Jg.

Kafírna', y. f., nyní kavárna, Kaffeehaus. D.

Kafírnictví = kafenictví.

Kafírnik = kaféník.

Kafni, nyní: kávní, Kaffee.-

Kafový, nyní: kávový, Kaffee-. K. lžička. — Us.

Kafr, u, m., na Slov.: kamfor, z lat. camphora (m jest vysuto. Gb. Hl. 112.). Der Kampfer. K. obecný n. japonský, bornejský, surový, S. N., umělý (strojený), Sfk., čištěný, kamenouhelný, nečistěný n. syrovy. Kh. Vz o něm více v Sfk. 523. Vz Kafrový.

Kafratěnka, y, f., camphorosma. Rostl. Kafrovati, mit Kampfer mischen. Sal. Kafrové, obyvatelé jižní Afriky. Rk.

Kafrovník, u, m., kafrový strom, cinnamomum camphora (laurus camphora), Kampferbaum. Techn. Vz Čl. 131.

Kafrový, Kampfer-. K. líh, Kampfergeist. Us. K. strom, camphora officinarum. Kampferbaum, roste. v Číně a v Japanu a obsahuje ve všech svých částech známý kafr. Kk. 155.

Kaftan, u, m. Ve vých. zemích obyčejný kabát dlouhý bez záhyhů (řas, faldů). S. N. — K., spodní sukně, Unterkleid = K., sukně z hrubé příze, Rock vom groben Gespinnst. Kom. V Turecku dlouhý oděv záslužný. Rk. Der Kaftan.

Kahan, u, kahánek, nku, kahanec, nee, kaháneček, čku, m., ein Lampenbecken, Pechlampe, Lampe. O původu vz Mz. 39. K. líhový. Ck. K. (lampa horníkův, Grubenlampe). K. Davyův, lodní (Schiffslampe). Ck. Bez kahance do dolu lézti. Kahancové pohasli. Při k-či rudy dobývati. Vys. Kahan s kroužky (luj v kroužečích, v hornictví). Am. Jaké pivo jest ve dne, takové jest i při kahanci. Kahancem voní (věc pilně v noci pracována). Jg. Kahanec se níží (čas běží, jest co pospišiti. Vz Čas, Pozdě). Jg., Č. Kdo kahance potřebuješ, nálevej oleje (kdo chceš službě, plaf.). Ros., Č. Na kahánku býti (na počepi, na náklonku). Jg. Kupec je již na kahanci, již je s ním na kahánku (= je již na korábě, na mizině). D., Th., Č. (Vz Prodělaní). Málo má na kahanci, už je s ním na kahanci (I. umirá, 2. schudl, 3. dozrál k trestu. Vz Nehezpečenství, Smrť.). Č., Lb. — Vz Lampa.

Kahancový, Lampen-. K. smrad. Ms.

Kahanec = hrnec, Topf. Us.

Kahara, y, f., colymbus arcticus, pták, der Polartaucher. Krok.

656

Kahira — Kako.

Kahira, y, f., město v Aegyptě, Cairo.
— Kahīran, a, m. — Kahirský.

Kahlovati, kositī, schlecht mähen. — eo:
travu. Us. Turn. Na Mor. kudliti. Mŕk.

Kaholka, y, f., anas marila, Berg-, Schan-
felente. Krok.

Kahoniti se, il, ční, zdlonuha praeovati,
langsam arbeiten. — se s čim. Us. v Krkon.

Kahuch, u, m., siphonia. Rostl. Kaut-
schuckbaum. Vz Kk. 236.

Kách. Je k, šp. z němec. gäh, gah =
náhlý. Rk.

Kach, kech, u, m., koňská nemoc, chri-
pěci, die Kehlsucht, Bräune, der Strengel. Ja.

Káchati, knákatí, schnattern. Kačer káči,
knáki. — Kňu káči. — má kach. Na Slov.

Kachebol, chrbol, u, m., ženská rouška.
Reš.

Kachek, chku, m., hanba ženská, weib-
liche Scham. Ms.

Kachel, chle, kachlík, u, kachlíček, čku,
m. Der Kachel. K. do kamen. Zatopil, až k.
se rozpukl. Vyndatí z kamen k. Vyraziti k.
z kamen. — Kachle, pl. = kamna, der Offen.
Na kachlich = na kannech sušiti. Tabl. lid.
Za deviatiimi kachly plátence vysiva (= uměla). Mt. S. — K. na Mor., střep, Scherbe.
— K., noční hrnce. Nachttopf.

Kachlice, e, f., u hrnčířů svýrový hrnec
na kruhu se točící, který ještě baněn či šířen
neni. Us. Deh.

Kachlíkový, kachlový, Kachel-. K. pec.
Jg. —

Kachna, y, kačice, e, kačena, kachnička,
kačička, lička, kačka, kačenka, y, f., kachné,
kachnátko, kače, kačátko, liče, ličátko; ka-
čer, ličak, kačírek. Sp. Anas, die Ente. K.
domácí, divoká, łalská, k. čírek (čirka), k.
kohol, k. bélochochohá, k. kopřívka; Jg.,
hvízdák, ostralka, čirka popelavá, plosko-
zobka, letní. Potápěci: kajka, k. vzačná, k.
zrzařá, k. chocholatá, pták malý a veliký,
koholka, k. hnědá, lední. S. N. — Kachna
od kach (kachati). Kachna káčá, knáká,
skřeká. Kom. Chytati kachny jestřábem, so-
kolem. Kachny stříleti, chytati, lapati, lovití.
Pes, vábnička na kachny. Sp. Ručnice, síť,
rukávník, lov, honba, pišťala, broky na kachny.
Sp. — Kačer tlapl divokou kachnu (begat-
ten). Sp. Na kachny se volá: dlidli, D., kač,
kač. K. zapadla. Us. — Plod kachní druhy:
podnesek, podněště. Sp. Vz více v S. N., Fr.
343. — K. norinářská = nepravdivá zpráva,
die Ente. (S. N), má se vůbec za špatné, ale
jest to z ňaneonzského a dobré. Vz o tom
delsí rozpravu v Pokroku 1876. č. 253. — K.
u pekarů náčiní dřevěné či prkénko s lubem,
přes které voda ze žvachlice do kotla stéká.
Us. Deh.

Kachně, čte, kachňátko, a, n, káče,
kačátko, liče, heátko, mladá kachna. junge
Ente.

Kachni: loviště, budka, humence, perí,
maso, vejce. Us. Enten.

Kachnovitý, entenartig. K. ptáci. Krok.
K. ptáci mají nohy čtyvrsté a mezi 3 pred-
ními prsty celou ployací blánu; zobák jest
u kořene vysoký, má na předu svrchni če-
listi nehetnatý zouhle a jest popnut cítivou
blanou. Fré. 343.

Kaïk-os, a, m., byla řeka v Mysii.

Kairo, a, n., vz Kahira.

Kaiserswerth, Císářov (a), u Přerova.

Kaj = kde, kam; dle Pk. místo kadě, sry.
slov. majka m matka. U Opav. Pk. — K.,
e, m., zastr. = kej, kyj. Vezmi k sobě dobrý
kaj. BN.

Kajaputník, u, m., melalenea, rostl. myrto-
vitá. Rostl. Kajaputbaum.

Kajda, y, f. = kazajka. Kb. — Kajda,
vlha na spodních častěch noh ověčích. Rk.

Kajdati = kakati. Us. Polič.

Kajdoš, e, m. = gajdoš.

Kajdy = gajdy.

Kajeput, u, m., melalenea cajeputi, dává
olej kajeputový. Kk. 247.

Kající (nekající), bussfertig. Kajicím Bůh
milostiv je. Ros. K. život věsti. V. K. den,
kázání, Buss-, Us., skutkově, žalmy. Vz S. N.

Kajicně, bussfertig. Br. K. žiti.

Kajienik, a, m., der Büsser. Us.

Kajienosť, i, f., pokání, Bussfertigkeit. V.
Kajiený, kajici, bussfertig. K. hišník. Res.

Kajilost, i, f. = kajienosť. Reš.

Kajilý = kajiený. Reš.

Kajivý = kajily, kajiený. Bech.

Kajka, y, f., die Eidergans, anas molissima.
Krok.

Kajkati, se z čeho: ze všeho světa =
všeho litovati, bereuen. Sm.

Kajkl, zastr. = kejkl. Všecko v kajkl
obraceji, co se po jich hlavě neděje. Reš.

Kajman, a, m., krokodil v již. Americe.
Der Kaiman, alligator. Rk. Vz Fré. 333.

Kajsa, y, f., meruńka. Na Slov.

Kajuta, y, f., lodní komnata, Rk. Die
Kajüte. Vz S. N.

Kak = jak, kterak; ačkoli. Kat. 78.

Kakabus, a, m., kakabous, a, kakabuš,
e, m., zasmušilec, ein sauertöpfischer, mürri-
scher Mensch, Sauertopf. Sedi, kouká jako
k. Us. u Semil.

Kakadu, chocholatý papoušek z vých.
Indie. Rk. K. obečný, cacatua sulphurea. Vz
Fré. 361.

Kakáně, čte, n., dítě, Scheisskind. Ros.

Kakánek, nku, m, shnilý, starý sýr, stín-
kender Käse. Ros.

Kakao, a, n. = hnědé asi jako mandle
veliké, dřtivou, začervenale hnědou slupinou
potážené semeno stromu kakaověho. Druhy:
Sokonusco. Caracas a, N. Caragua, Maracaibo,
Sta Marta, Maranon, Para a Bahia, potom
západoindické druhy, Bourbon. S. N. Na Slov.
Kakava, y, f.

Kakaovník, u, m., theobroma, cacao, Ka-
kaobaum. Rostl. Vz Kk. 227.

Kakaový, Kakao-, K. ovoce, zrno. Jg.

Kakati, kacken. A jako sú tě kakat čo-
sili, jestlif potřebie, i ty je nos. Z 14. stol.
— kam: do hrnce. Us. — komu eo: Drozd
(kvičala) sobě sám že záhubu kaká, praví se,
protože eo ponešváří, to mýlí z sebe pučí,
z něhož lep dělají. Lom.

Kákati = kachatí. D.

Kakeš, e, m., starý tvaroh, alter Quarek.
Us. —

Kakerlak, a, m., Albin, der Kakerlake,
Albino. Jg.

Kako jako.

Kadokyl — Kalapodia.

657

Kakodyl, u, m. či dimethylarsen (C₂H₃)₂
As anb Me₂, As, chemická sloučenina. Vz
o ní více v Šfk. 631., S. N.

Kakofoni-e, e, ree, špatný hlas, nelibá
výslavnosť; nelad v řeči, nelibozvuk. S. N.
Kakophonie, Missklang, Uibellaut.

Kakocholie, c, f, z řee, špatná žluť, tudiž
špatná trávení. S. N.

Kakochylie, špatné šfávy. S. N.

Kakost, i, f., zastaralé jasof. Troj. —

Kakost, u, m., rostlina, geranium. K. kr-
vay, brumatý, lesní, bahemí, luční, stíný,
načký, tenkolistý, úzkolistý, zlatý, rozsekaný,
nízký, Rostl, smrtdutý (čapi nísek), holubějí,
rozkladitý, česky, okrouhlolistý, pyrenejský,
hmědý. FB. 85. Storchselmabel. Vz Kk. 211.,
Cl. 66.

Kakostolistý, listy jako kakost mající.
Kakostovitý, kakosťu podobný. Vz Kk.
210. —

Kakosyrna, y, f. záčich, Abtritt. Haj.

Kakrahelt, kakrahnát, kakraport místo:
sakrament, saperlot, der Deuker, der Gicier.
Odtad: kakraheltský, kakrahnátský, kakra-
portský.

Kaktus, u, m., z řee, z Ameriky. Kakto-
vité rostliny vyznamenávají se zvl. krom-
obyčejnými formami svých kmenů, které jsou
více měné dužnaté, svazečky ostnú pokryté a
bezlisté. Tvar jejich je jest buď kulatý (jako
u dyňучy), bud prodloužený valcovité nebo
hranatý, sloumovitý (jak u aktu vlastních),
bud plochý, listovitý a článkovitý (jako u no-
pálů). Některé druhy mají náhradně kvety,
některé mají jedlé plody (bobule). Kaktovitě
rostl. (eacteae, Kaktusplfanzen): nopál červ-
cový (opuntia coccinellifera, cochienilletra-
gende Feigendistel), nopál velkokorenský
(opuntia makrorhiza, grosswurzelige Feigen-
distel), nopál obeený (to. vulgaris, gemeine
Feigendistel), n. smokový (to. ficus indica,
indische Feigendistel), aktus jezatý (čeho-
cactus horizonzalloninus, Stachelkaktus), dy-
ňucha obecná melocactus communis, gemeiner
Melonenkaktus), k. obrovský (cereus gigan-
teus, Riesenkaktus), k. velekvět (cereus
grandiflorus, grossblühthige Fackeldistel). Vz
více v Čl. 49.

Kakulent, a, m. = kakrahelt. Us. Přr.

Kakuška, y, f., kvítek, das Blümchen,
zvl. sedmikrása, cikánka, chudobka, Masslieb.
Us. Buděj.

Kaký, zastaralé = jaký, nějaký. Kat., Rkk.

Kal, u, kálek, lku, m., bláto, nečistota,
der Schlamm, Koth, Mist. Br., Kom. Mezní
kalem zanesený. Us. Zatvrzení kalu (lejní).
L. Leží v hříšich jako svině v kalu. Jg. —
K., nečistota, která se ustoží n. usadí, das
Tribe, das Lager, die Hefe, Druse. K. vinný,
Weinlager, olejný, piyný (drožlí, Bierhefen).
D., V. K. se pod vinem, pod olejem, pod
pivem sadi. V. Kal, k. našelni či kalová kaše
(z vyvářeného másla), vz Kase. Buttersatz.
D. Bez kalu něco slíti. K. se na dně usadil,
ustál. Us. K. = nějaká hmotá ku kalení
železa, das Härtewasser, Härtepulver. K. na
pilníky, na ocel. Vys — K. v moči. Lk. =
K. = louže, Vysle, Sumpf, Lache. Vyžěn
hysy z kalu. Us. Kal, v němž phno žab jest.
Ler. — K., špina, nečistota, trübes Wasser,

Schmutz. Br. K. mydlářský, Lauge. Hornie,
zvařivše hutrejchu s jinými kaly zemskými
do potoku pustili. Kn. — **Kaly** (v pivováře)
= rmut; patoky, Mittelbier. K. v krví,
zastr., Melancholie. Ros. — K., slíz, der
Schleim. Lepká šfáva neb k. Hlas.

Kalaba, y, m., žvář, Planderer. Na Mor.

Kalabas, u, m., crescentia enjete, rostl.
Krok.

Kalabisovati = klabositi, plapperm. Na
Mor. —

Kalabný — výhorný. Na Slov.

Kalabres, u, m., černý plstěný klobouk
na zpísob homole, nazvaný dle Kalabrie.
krajiny v jiz. Italii. Rk.

Kálač, e, m., Holzspalter. — Kálačka,
y, f., kladnice, klin, sekera ku štípáni drívi,
Holzaxt. D.

Kalafuna, y, f., vz Kolofonium, z lat colo-
phonium, Kolophonium, Geigenharz, Spiegel
harz, V., je pryskyřievitá hmotá, jež se na-
bývá z terpentinu a pryskyrice surkově za-
rhíváním (vyrazováním silice a vody). Slouží
k potírání smyčení, k dělaní pokostův a
tmeliv, náplastivu a mastí, ke smolení sudiv
a lodí atd. S. N. K. hměda, jantarová, světlá,
průhledná. Kh. Vz Smola a více v Štk. 528.

Kalaít, u, m., Tyrkys. Vz Bř. 40.

Kalajky, jm. polí a Opavy. Pk.

Kalák, a, m., sphaeridium, hmyz. Krok.

Kalamajka, y, f., národní tanec česky
a slovanský vůbec. Původem náleží karpat-
ským Slovanům při Prutu. S. N.

Kalaman, u, m., z střlat. calamanens,
pruhovatá vlněna lítka, der Kalamank. Rohm.

Kalamandra, y, f., vz Ozanka.

Kalamář, e, m., kalamářek, kalamářík.
kalamáříček, z lat. calamariun. Federálchse
V. — K., Tintenfass. V. K. dřevěný, rohový,
skleněný, Jg., zavřaei, z plechu, koží pota-
žený, kostěný, plechový, Kh., písarský. Br.

Kalamářový, Tinteafass. K. podstavec.

Kalamín, u, m., cinkoyce, Gahmei, Zinksi-
likat. Vz více o něm v Štk. 271. K. uhličitý
(Kieselziukspath) obsahuje kyselinu uhlicitou a
kysličník zinečnatý (kov sviněk sloučený
s kyslikem). K. křemičitý (Zinkglasi obsahuje
vodu, kyselinu křemičitou a kysličník zine-
natý. Bř. 30. Vz Těžívec, S. N.

Kalamity, pl., f., calamiteae, druh píš-
slíček. Vz Kk. 94.

Kalamuta, y, f. = zmatek. Verwirrung.
Na Slov.

Kalán, vz Galán.

Kalan, a, m., enhydres, Meerotter. Ssav.

Kalanda, y, f., námluvy, na Mor. zálety,
die Freierei. D. Choditi na kalandu.

Kalander, dra, m., kalandra, y, f., die
Elster. Deh. Dle Agú, chocholoušek; v pol.
die Haubenlerche. L. — K., soustava váleč
tkadleovských. Vz S. N. — Kalandrovati
= upravovati tkaniny mezi soustavon váleč
(kalandrem). Vz S. N. Glättten.

Kálanka, y, f., spigelia, rostl. horcovitá.
Rostl.

Kalap, u, m., klobouk. Hut. Na Slov. Plk.

Kalapa, y, f., koňský běh. K-on jeti,
galopiren. Ros.

Kalapodia, e, f., dřevěný střevie. Holz-
schuh Na Slov.

Kottův - Česko-něm. slovník.

42

Kalich — Kalný.

659

dlouhostopečný, zvonkovitý, trubkovitý, stálý, džbánkovitý, chlupatý, čtyrklaný, chlupovitý (chmýří), hranatý. K., vnejší odkvěti, skládá se z kruhu listkův obyčejné zelených (kališních). Vz Koruna. Listky kaluší jsou bůd prosté, bůd častečně více méně vespořek srostlý, trubkovité (zubatě n. rozeklané). Někdy k. barevný a podobá se kornutě. (Cl. Der Blumenkeleh. Vz Kk. 45., 46., 48. — K. u orocě; šomolka, šesulka, šeselka, šesulina. Sp. Schote; Hülse. — K. v karlách, copi. V. — K., zastaralé jméno Žížkovy hory u Prahy. V.

Kalicha, y, f., parnassius, hmyz. Krok. — K., raniceps, ryba okoumovitá. Krok.

Kalichokvětý, kelchblítig, calyciflorus. Pr. — Vz Kk. 68.

Kalichovitý, kelchförmig. Rostl.

Kalichový, Kelch-. K. úd, Rostl, míška, Plk., trubka, kraj, okraj, pysk (Kessellippe, v stavitelství). Nz.

Kalika, y, m. a. f., jméno vlastní v Opav.; strslov. = cizinee, polsky a na Slov. mrzák, Krüppel. Pk., Jg., Cf. Kaliga. — K. = kluk. To je k. člověk. Plk.

Kaliko, a, n., jemná bílá bátka havhění. Rk., obyč. tisknutá, původčě z Halikuta. S. N.

Kaliky (děti) = mrzači, nedužíví, nalezení. Na Slov. Vz Kaliga.

Kalina, kalinka, y, f., lat. viburnum opulus, Schneeball. K. chudovina, žlaznatá, vodní, vlaská, Jg., V., obečená. FB. 51. Vz Kk. 173., Cl. 96. — K., ovoce kalinového kre. Drosselbeere. D.

Kaliník, u, m. — kalina, keŕ. Schneeballenstrauch. Rostl.

Kalinina, y, f., jídlo z kalin s moukou ječnou pražených. Rostl.

Kalinka, y, f. Schneeballbeere. Rk.

Kalinovitý, hirschholderartig. Rostl.

Kalinový, Hirschholder-, Drosselbeer-. K. keŕ. —

Kališ, e, m. Vz Kalísi. — K., tulák. Us. — K. Nachteule.

Kališek, šku, m., vz Kalich.

Kališ, sladorniči chasniči, kterí v paši-jový týden po Praze chodice prosili; odtud kališovati, těkati, potloukati se, herumschwärmen, zastř. Gl. 85.

Kališkové, penize z r. 1422. z kalichů atd. ražené. Pal. Děj. III. 1. p. 480.

Kališnatý, kelchförmig. Presl.

Kališníci, utrakristé. podobojí, die Kelchener. S. N. — 2. K. = pijan, Zechbruder. Chodíte jako kališníci = tulák. Jg.

Kališník, a, m., vz Kališníci.

Kališný, Kelch-. — K. = kališník. Kom.

Kališovati, vz Kališi.

Kaliště, č., n., kal, močídlo, bahno, lonže. V., Br. Sumpf, Lache, Přütze, Kothlache. Svinč, když k. maji, na čistě vodu nedají. Prov. Jaké svině v kališti rozkoši se váleti. D. — K., ves u Humpolce, Mřk., u Spáleného poríčí.

Kalištný, bahnitý, sumpfig. Jg.

Kaliči, 3. pl. -lí, kal, kale (ie.), il, en, ení, kalivati — montiti, trüben; tvrditi, hárteni; mačhati, spülen. Jg. — eo: vodu (mountiti), železo, ocel (tvrřditi), meč = ozdobiti, zvláště na způsob demascenského ocele (S. N.); prádlo

(vymáchati). Us., D. — eo komu: Beran vlku kalí vodu (stoje dole = chudý je vždycky kriví). Jg. Někomu štěstí k. Us. — eo čim, kde: železo vodou studenou, ve vodě studené k. (tvrřditi). Dosky slaměné v hlině rozřečené se kalí. U Opav. Pk. — se. Nebe se kalí. — se kde (proč.). Kalí se v něm krev (rozeházi se v něm žalosř). Jg. Pod jezerem, nad jezerem, vodička se kalí Er. P. 170. Její oči sě kalichu ve krvi veliký žádostí. Kat. 700. — se od čeho: ot slunčené spář piesek se kalí. Alx. 1136. — se komu: oči se mu kalí (zrak se mu trbá).

Kali-um, a, n. (z arab. kaljum, popel), draslík, jest prvek kovový. Vz o něm více v S. N.

Kalkant, a, m., z lat., měchošlap. K. měchy varhan zdvihá a seslapije. Vz S. N. Der Balgentreter.

Kalkovník, a, m. = kalkant, Balgentreter. Jg.

Kalkul, u, m., z fr., a to z lat., počet, počítání, Kalkül, Rechnung, Berechnung. — Kalkulace = rozčítání, Kalkulation, Berechnung, Uberschlag. — Kalkulační = rozčítací, Kalkulations-. — Kalkulator, Kalkulator, Rechner, Rechmungsführer. — Kalkulatura = počítára, Kalkulatur, Rechnungsaum.

Kalkus, u, m., zastaralé, z něm. Kalkguss, louh vápemý, mocný, ostrý. Kalk-, Seifensiederlange. Jg.

Kalkuta, y, f., hlav. mě. vých. přední Indie. Vz S. N. — Kalkutan, a, m. — Kalutatský.

Kalli-as, a, n. e, m., řecké vlastní jméno.

Kalligraph, a, m., z řec., krasopisec. — Kalligraphie, e. f. = krasopisectvi. — Kalligraphický, krasopisný. Kalligraph, Kalligraphie, Kalligraphisch.

Kallikrat-es, ea (a), m., jm. řecké vlastní.

Kallimach-os, a, m., řecký básník a grammatik ok. 250. př. Kr.

Kalliop-e, y, f., nejpřednější z 9 Mus, představená vyššinnu básničti; metonymicky = vyšší básen. Vj. — K., 22. z počtu asteroid. — K., parni varhany nedávno v Americe vynalezené. Vz S. N.

Kallisthen-es, ea (a), m., řečník athenský.

Kallist-o, y, f., dle Kalypso, deera Lykaonova.

Kallistrat-os, a, m., jm. řecké.

1. Kalmuk, u, m., tůstá, ale řídka skupovitá tkanina vhěná s dlouhým vlasem. Je na zimní obleky. S. N. Ein zottiger Rockstoff.

2. Kalmuk, a, m., jméno národu mongolského, ein Kalmüeke. Vz S. N.

Kalmus, u, m., z lat. calamus, prsní kořen. Kalmus, V., šívorcee či pušvorece. Kk. 118.

Kalnatosř, i, f. Trübheit.

Kalnatý, drobčalný, trüb. Kom.

Kalnice, e, f., limadia, žabrovece. Krok.

Kalník, u, m., nádoba hrnčířská s vodou k námačení rukou a hliny.

Kalnosř, i, f. Trübheit. D. — K. prsní. Schleimbrust. Ja.

Kalný, blatný, kothig, schlammig, trübe, schmutzig. D. K. nebe (mrakotné, bourlivé). V., voda, Jel., kalný (deštivý), Byl., mysl (smutná), Ros., oči, vino, pivo, sklo, barva Us. Umi v kalučem loviti. C.

42

Kameniti — Kamna.

663

Kameniti, 3. pl. -ní, il. čn. ční; zu Stein machen. — koho. Medusa jej zkamenila. Jg.

Kamenitost, i, f., die steinige Beschaffenheit. Láska šnala k. všelikou. Ráj.

Kamenitý, steinicht, steinig, voll Steine. V. K. pole, místo, cesta. — K., kamenatý, peckovitý, steinig, wie Stein; ořech, hruška (přesedavá, konikovka), mišpule. Jg., Br., Kom.

Kamenka, y, f., gelbes Rauschgold. Jg. Auripigment. Vz Bř. 71.

Kamenka, pl., n., malá kamna.

Kamenní rostliny, v kameni rostoucí. Rostl.

Kamenník, kameník, a, m., vz -ík, kdo v kamenných lomech kamen láme, der Steinbrecher. — K., kdo kamen otesává, der Steinmetz. V., Kom. K. (kamenář, Pt.) otesává (čtverhrani) kamen (pískovec, žulu) otesníkem (nosatcem, celovým dlátem) a palíkou, uhlazuje dláty, zkouší pravítkem a úhelníci (porožníkem) plochy a hrany a děli takto úhelníky (čtverovce, kvadry). Pro vydutiny a vypukliny má sajmy (sablony = prkénka na hrané dle žádané potřeby vyřezaná). Pt., S. N. — K., sturnus cinclus, pták, die Bachamsel, der Wasserstaar; turdus solitarius, skalník, skalní vrabee, samotář, Steinröthel. Jg.

Kamenný, steinern, Stein-. K. most, Kom., dlážení, sůl, V., len, D., koryto, válec, V., taliř, mísa, uhli (v S. N.), olej (petrolej, Steinöhl, Vz S. N.), díra, žíla, pramen, Vys, popel, stavba, lom, srub, socha, nádoba, klenuti, půda, základ, dům, vápno, klin, zeď, dlažba, deska, práh, dílo, Šp., výhon, kostka. Nz. — K., mezi kamením žijící, rostoucí, Stein-. K. bob, drozd. — K., tvrdý, neupositelný, hart, steinern. K. srdce. V. — K., zkamenělý, yersteinert. Stál jako k-ný. — K. moře (u Šťávnice a v již. Tyrolsku). — K. nemoc (kamen). L.

Kamenobrusič, e, m., Steinschleifer. Rk.

Kamenobrusirna, y, f., Steinschleiferei. — Rk.

Kamenobýli, n., lithophyta, Steinpflanze. D. —

Kamenolom, u, m., Steinbruch. Us.

Kamenolomec, mce, m., Kram, lépe: kameník.

Kamenopis, u, m., Lithografie, Steindruck. D.

Kamenopisec, sce, m., Lithograph.

Kamenopisný, lithographisch.

Kamenořez, u, m., Steinschnitt, Lithotomie (také u chirurgů). Rk.

Kamenořezárna, y, f., Steinsägemühle. Techn.

Kamenořezbářství, n., Steinschneidekunst. Vz více v S. N.

Kamenořezec, zce, m., Steinschneider, Lithoglyph. Rk.

Kamenořezectví, n. Steinschneidekunst. Lithoglyphik.

Kamenořezný, steinschneidend. K. stroj, píla, Steinsäge.

Kamenoryjec, jce, m. — kamenopisec.

Kamenosečnictví, n., Steinhauerei, lépe: kamenictví.

Kamenosečník, a, m., Steinhauer, lépe: kameník.

Kamenosečný, steinhanen, lépe: kamenecký.

Kamenostěn, u, m., Lithophan. Rk.

Kamenotisk, u, m., lithografie (vlastně: kamenopis), Steindruck, Lithographie. Chemickou tuši n. chemickou křídou píše neb kreslí se na kamenné plotuy neb i rydlem a leptáním nákresy do kamene se ryji a lisem otiskují. (Psáti na kamenné plotně péreu, rydlem n. rycí jehlou. Dřevěný válec tiskařský černidlem napustiti). Vz více v S. N. IV. str. 515. —

Kamenotiskař, e, m., Steindrucker, Lithograph. Rk.

Kamenotiskárna, y, f., Steindruckerei, Lithographie. Rk.

Kamenotiskařství, n., Lithographie, Steindruckerei. Rk.

Kamenouhelný, Steinkohlen. Mus. K. dehet. Presl.

Kamenovač, Bern., kamenovatel, v, m., der Steiniger. Háj.

Kamenovati koho. Us. — koho čím proč. Us. K. koho kamením. Pass. 361. Steinigen.

Kamenožilec, lce, m., lithozoon. Presl. Steinthier. — K., Steinkoralle. Rk.

Kamenstvo, a, n., Gestein, Dch., das Steinreich. D.

Kamenz, Kamenice, Kamenee u Opavy.

Kamerád, vz Kamarád.

Kamerale, z lat., vz Camerale.

Kameralistika, y, f., nauka o komorním n. státním hospodářství. Kameralistik, StaatswürCHAFTSlehre.

Kamfeny, pl., m. (Kamphene) = silice uhlovodikové složení všeobecného nC₅H₁₁. Vz více v Šfk. 517. a v S. N.

Kamfilen, u, m., Kamphilen, silice. Vz více v Šfk. 518.

Kamfin, u, m., Kamphin, silice terpenitinnová smíšená se 4násobným množstvím líhu téměř bezvodého. Vz Šfk. 519. a S. N.

Kamfora, y, f. = kafr. Sal.

Kamin, u, m., lat., ohniště ve vlaských a francouzských příbytečk. Rk.

Kamínek, kamének, nku, m., das Steinen. V. K. leptavý, modrý, peckelný (dušišnan stříbrnatý, Höllenstein, lapis infernalis, ve způsobě tenkých roubíků, vz více v Šfk. 350.), žíravý, eukrový, kaprový, do ručné. Kh.

Kamiš, e, m., palamedea cornuta, Fré. 347., pták. Krok. Bastardkranich.

1. Kamitz, Kamnitz, Kamicnica u Bílska ve Slezsku.

2. Kamitz, Kamenka ve Slezsku.

Kamizola, kamizolka, y, f., z lat. camisia, das Kamisol, šat mužský krátký, který pod kabátem a vestou se nosí; kazajka; i ženský (korset, živůtek). Rohn., D., S. N.

Kamkoli, vz Kam.

Kammgebirge. Vz Pohoří.

Kamna (dříve: kampna), gt. kamen, n., pl. (dle ‚Slovo‘). Kaménka, kamínka, kamíčka, ček, n. Der Ofen, Kachelofen. V. K. povětrná (Windofen), D., průvějná, hliněná (hrnčená, kachlová), železná, obyčejná, litá (železná), plechová, kulatá, ohřívací, patrová, sloupcová, osmihranná, železná z litiny, kamenná, kouř spalující, plášťová. Hliněná:

664

Kanna — Kanar.

kachlová, ruská, svědská Kh., Š. a Ž., Pt.,
S. N. — Části kamen: Spodní časť: podnož,
v podnoži popěník, nad tímto olměstí (pec,
nistěj); místo pod kamy: koužení; Mor peči
kachle s tahy čažením, průvany), z kachlí
vystupují nahrav kranzle a krůvkem se po-
kryvají. Dymníkem (troubou se zánukon)
vede se kouř z kamen do komína. Díra do
kamen: prsk, ústa, čelis, čelesten, čelesno,
česlo, česno, čeistník. Dvířka u kamen. Kotel
v kamnech: kamnovce, kamnec, měděnec,
medák (jí-li z mědi). Místo mezi kamy a
zdi: pekelec, zahrobec, zákamni, na Mor. pe-
kýlko (Mfk.). — Šp., S. a Ž. (Walter). K.
postaviti, vymazati, vyčistiti, vyčidiť, sta-
věti, bednití, přestavěti. K. kouří. Lavice
u kamen. Kachel do kamen. Šp. — Když
se v kamnech svítí, dobře u nich dílí. Lb.,
Sp. Lije, co o na horká k. (co do sudu.
O ožaleji. Vz Opilství). Ros., Č. U oken
světlo, u kamen teplo (drž se příčin). Jg.
Vždy doma za kamy leží. V. Našel to za
kamy na trávníčku. Vz Zlodej. Lb. Jisti
a píti jest půl života, za kamy se váleti,
cely. Pk. — Vz Pee, S. N.

Kamnárč, e, m., Ofensitzer. Vz Hrnčíř.

Kamnárna, y, f., Ofenerzeugungslokal.
Deh.

Kamnárský, Ofner.- K. dílna. Ofenwerk-
stätte. Deh.

Kamnárství, n., Ofenerzeugung (Gewerbe).
Deh. Nyní říkáme: hrnčířství.

Kamněr, e, m. — hrnčíř.

Kamnice, Chemnice, město v Sasku.
Chemnitz. V.

Kamnovec, vee, m., der Ofentopf. K.
mědený, zelezný, hlinený. Jg. Jíž se metla
na tebe v kamnovci močí. Us. Vlky z kam-
novee honiti. Prov.

Kamo — = kam.

Kamomil, a, m. K. říéný (ancylus flu-
viatilis). Frč. 218.

Kamp, u, m. Z něm. Kamp, Kamm. Gl.
86. — K. 1. čep, vaz, výřez v tránn, který
do dluhu se vkládá, odtud: zakampovati.
Der Kamm. Us. — 2 V horništvi kus tvrdě
skály uprostřed měkké. Vys. Der Keilberg.
— 2. K., kampa, pozemek příkopem ohe-
klmaný. Sp. Vz Kampa.

Kampa, vz Zákamči, Zákampí, Kamp.

Kampaň, vz Campagne.

Kampel — kaluže. O Pav.

Kampeška, y, f., Blauholz, Kampeche-
holz. Vz Sfk. 587., Kk. 257.

Kampna — kama, zastar.

Kampovačka, y, f., sekera ke kampo-
vání. Beil zum Verzappen.

Kampovati. vázati, spojojati (dvé břevna
na zářez nebo na čep.). Vz Kamp. Kmp. Die
Balken durch den Kamm verbinden. Jg.

Kamrlík, u, m., z lat. camera, 1. malý
pokojík vedle světelnice (přístěnek, výstupek);
2. chlér, na vých. Mor.; 3. šatlara, tamtěž.

Kamrtuch, u, m., jemná tkanina pojme-
novanále dle města Kammerelch či Cambraye
v Anglicku. Rk. Kambrejské plátno, Kam-
mertuch.

Kams = kam jsi; 2. někam, irgend wohn.
Vz Kam.

Kamsík n. kamzik, a, m. Kamzice, e,

f. Kamzice, etc., n. Die Gemse, capella rupi-
capra. Kom. Kamsyk, kamzyk. V., Br. Kam-
zíky honiti, stíření; lov na kamzíky. K.-ei
po skalách běhají. Vz více v S N. Vz Fré. 381

Kamsíkový, kamzíkový, Gemsen.- D.

Kamuda, y, m. a f., neohrabaný člověk.
Na Mor. B.

Kamýk, u, m. — = kámen. K., když drží
sé jednoho miesta, mechem sé obali. St. —
K. datlový, pecka. Dattelkern. Boč.

Kamýka, vz Kamejka.

Kamýnek, vz Kámen.

Kamýš, e, m. K. obecný, ammophila are-
naria, das italien. Sandrohl; k. baltický, a.
baltica, das holländ. Sandrohl; trava. Vz
Kk. 110.

Kamziči koule. Šp.

Kamzičník, u, m., doronicium Rostl K.
rakouský. FB. 14.

Kamzík. Vz Kamsík.

Kamzíkovice, e, f., Gemsenhant. Rk.

Kamzíkový, K. kůže (kamzina), hora,
zvěř. Sp. Gemsen.

Kamzírovať, u zedníků = zed přizdiv.
kou sňití. Kmp.

Kamzírunk, u, m., u zedníků: přizdivka
Kmp.

Kamž, vz Kam.

Kan, a, m. = kane. Na Slov.

Kanabač, e, m. = kanafas.

Kanada, y, f., Laitská osada v sev. Amer-
ice. Vz více v S. N.

Kanáfa, y, m., Flegel. Rk.

Kanafas, u, m., pokažené z canevas.
z lat. canabacinum, a to z camabis: konopé.
Na Slov. kanavas. Der Kamevass. Kanafass. 1.
Síhš skrobené plátno. — 2. Hustá látka ba-
vlčná, pruhována. — 3 Stramin. — 4. K.
hedvábný. S. N. — Uživá se ho nejvíce na
povlaky. Rk. K. cinkovatý, křížený, květo-
vaný, obyčejný. Kh.

Kanafasový, kanavasový, von Kanafass.
K. povlaky.

Kanach, u, m., kanaška, y, f., canachia,
rostl. tolitovitá. Rostl.

Kanal, u, kanálek, Iku, m., z lat. canalis.
Ohyčejné piši: kanál, poněvadž slovo toto
půvo. Luc latinské již prý zdomáčenělo. Stoka,
kluž, trafivod, stronha, prátok, der Kanal.
Wassergraben, Kloake. K. podzemni: eastrše.
K. pod ulici: výha. Do hlavních kanálů
sblhají se z jednotlivé domů: klazy. K.
na pevnině splavný: průplac; v morí: prátir
(úžina morška. Meerenge); v kostech: dwěj,
nara. Míž do rýhy. Nz., Sp.; vz S. N. Kan-
aly městské nečistotu (neříad, neřesí) z města
odvádějí. Pt. — Vz More.

Kanalie, e, f., z fr. canaille, luza, Ge-
sindel. Jg., Rk.

Kanálík, a, m. = kanár. Na Slov. Plk.

Kanalník, a, m., Kanalräunner. Rk.

Kanalový, Kanal.- Jg.

Kanáanec, nce, m., cassytha. Flechtkraut.
Rostl.

Kananka, y, f., kokotice obecná, euscuta
vulgaris. Rostl. Gemeine Flachsseide.

Kanapé, n., die Pole, z fr., odpočivadlo,
sedadlo. Ruhesitz. Jg.

Kanar, a, m., Kanari-a, e, f., ostrov
Kanarský při západ. Africa. — Kanar, a,

Kanar — Kanec.

665

m., kanárek, rka, pták z čeledi pěnkavek, z kanarských ostrovův. Obyčejně piší: kanár, poučvadž slovo toto původné latinské již prý zdomáčělo. Kanarienvogel, fringilla canaria. Jg., Rk. Vz S. N.

Kanarinka, y, f., canarina. Rostl.

Kanarník, u, m., canarinm. Rostl.

Kanarový, kanárkový. Kanarien-. K. semeno. Us.

Kanarský, kanarisch. K. ostrovy. Us.

Kanastr, kнаstr, u, m., ze špan. kanastra -- koš. Tento tabák rozesýlá se v košich. S. N., tedy: košikový tabák.

Kanavas, vz Kanafas.

Kancelář, e, m.; k, či i, f., (u starých f., u novějšich m. Jg.), z cancellum -- přehrádka, již strany od sondečy odděleny bývaly. V již. Čechách: kancalář, místy i v střed. Čechich. Kancellářka. V. K.: protokol podaei, spisovna, výpravna. Die Kanzellei, Kanzlei. Dvorská k.: česká (vz o ní více v (II. 86.), halická, illyrská, uherská, sedmihradská, chorvátská. Vz S. N. Reditel kancläre. K. vojenská. Militärkanzlei. Čsk.

Kancelární, Kanzellei-, Kanzlei- Kancelární úředník, sluha, potřeby, práce, manipulace, úhrnkové (Pauschale), osoby, písař, pečet. J. tr.

Kancelárovati se s kým -- souditi se. D., Dch. Auf der Kanzellei processiren.

Kancelářský, Kanzellei-, Kanzlei-. K. písář, posel, papír, práce (manipulační, naproti: konceptní), výlohy, sluha, potřeba, nábytek, populatek, osoba, písno, pečet, sloh, úředník. Sp.

Kancelista, y, m., z lat., ein Kanzellist, Kanzelist.

Kancelly, pl., die Kanzellen, mříže před hlavním oltářem. Dle Gl.

Kancion, u, m. jest původu španělského. Skládá se obyčejně ze 12 (někdy i více) versů trochejských z 2. n. 3. slohy rozdělených; rýmy jsou buď samé ženské nebo strídavé ženské i mužské. Poslední 4 verse mají tytěž rýmy jako prvni čtyři ale v jiném porádku. Sloha první obsahuje hlavní myšlenku, jež v části následující dále se rozvinuje. Bž. Sp. basn. 35. Vz tam přiklad a také v Lumíru 1861. č. 6., ve Květech 1870. č. 16. (Dch.)

Kancional, u, m., kancionálek, lku, zpěvnik, kniha kostelních, nábožných zpěvů. K. Komenského, českomoravských bratří. Vz S. N. Ein Gesangbuch.

Kanclěř, kanclíř, e, m., z lat. cancellarius, nejvyšší písar. der Kanzler. V. — 1. Nejvyšší písar mající správu nad kancelářem. — 2. Jeden z nejvyšších úředníků zemských. K. dvorský n. státní. Nejvyšší k. království českého. K. rakouský — ministr vnějších záležitosti. S. N. Vz Gl. 86.

Kanclěřka, y, f., kanclířka, die Kanzlerin. Kom.

Kanclérský, kanclířský. Kanzler-. K. úrad.

Kanclérství, n., kanclířství, die Kanzlerwürde. Har.

Kanclérův, -ova, -ovo, des Kanzlers.

Kancona, vz Kanzona.

Kancour, u, m., cár, capart, der Lappen. D.

Kancový, Eber-. K. vejce. Sauhoden. V.

Kančenč, u, m. Ochsenzahn. Na Mor.

Kančí, Eber-. K. zub. Jg.

Kančík, a, m. malý kanec. — K., u, m., Patronenzieher. — K., druh nebozezu, Sehranbenbohrer. Us.

Kančina, y, f., kančiny, kudrlinky, opzlá mluvení, D., schlüpfrige Reden.

Kančiti, kančiti, kavčiti, 3. pl. -či, il, en, éni, klecksen. — co čim: papír inkoustem. — 2. Opłzle mluviti, die Sauglocke lauten, Zotten reissen. D.

Kančueh, u, m., pol., krátký tlustý bié ze řemení spletený, Rk., důtky, Knute. Us. Plzn.

Kanda, y, m., kdo darenmé věci žve. Plunderer. Us. Turn.

Kandárek, kantárek, rku, m., krátké udidlo, kurze Reitstange. Rohm.

Kandati, žváti, schwätzen. Us. Turn.

Kandelabr, u, m., z lat. candelabrum, svícen s mnohými rameny. Rk.

Kandelares, u, m., plat za světlo. Jg. Lichtgeld. Potmě se něcil, nedával kandelares. Vz Nečený, Hloupy. Lb., C. Z lat.

Kandidat, a, m., z lat., čekatel úradu, účitelství, Amtsboerwerh, Amtswärter. —

Kandidatura, y, f., Kandidatur, Amtsanwartschaft, ucházení se o úřad. — Kandidovati, o úřad, o místo poslanecké se ucházeti, kandidiren.

Kandie, e, f., ostrov v středozemním moři. Kandia. — Kandian, a, m. — Kandijský. Vz S. N.

Kandík, u, m., rostl. česnekovitá. Rostl. K., psi zub, dens canis. FB. 18.

Kandis, u, m., Kandiscuker, Kandiszucker, enkr prečistený a vyhrančený. Vz Cukr. Rk. Vz Šk. 545., Kk. 107. a S. N.

Kandrdásek, ska, m., chlapec čilý. Us. Prr. —

Kanduš, e, kandoušek, šku, m., u Turků svrchní dlouhý šat. Jir. odvodi slovo to z politiny. Mus. 1863. 342. Kontusch. Vyklepati komu k. Kanłoušek někomu vyprášiti (výprask dáti). Vz Trest. Č., Us. — K. v Krkonošich = suknč. Khb.

Kánč, č., káň, č., f. skloňuje se dle Rúze: kánč není rodu střed., nýbrž žen., leč by slovo toto znamenalo mladou káni. kánč, čte, n. —: kanátko, a, n. K., vultur, Geier, der Stossvogel, Stösser (V.). Na mnohých místech v Čech — faleo buteo, der Weihe, Hůlmergeier. D. Někdy také — rybacka, larus, der Schwarzkopf, die Můve, Seeschwalbe. Jg. Dle S. N. K. rousňak (archibuteo lagopus) a k. lesní (buteo cinereus, dle Frč. 362. buteo vulgaris). K. bělohlavá, bilá n. domácí, černá, mysí, mořská, vodní, mršní, sněžná, orličí, zajecí, královská, Jg., lesní, rousňak. S. N. Chodi jako mokrá k. Jg. Sedi nadrechany jako umoklá kánč. Mus., Č. (Cf. Sedi co sysel nad děrou. Vz Mrzutý.) — Vyzáblý, co hubená, suchá k. V. Hubená, suchá k. (— tenký). V. Čeká na to jako k. na deště (že dle domění dešťovou vodu pije). Č. Prahnu tebe, jako k. deště. L. Když kánč zjestrabělo, drápává hůř než jestráb. Lb.

Kanec, nce, kančěek. čka, kančík, a, kanour, a, m., verres, der Haksch, Schwein-

666

Kanee — Kantor.

Sauhār, Eber. V., Kom. — Samice: svinč, hroclma; mladé: sele, podsvinče, čučne. Jg. Dvoulety: kančík. Tříletý: kanee. Pětiletý: kanee dorostlý. Vepř řezaný, kleštěný (V.): řezanee, míšek, vynunvaný kanee. Sp. K. na staro řezaný, žid křtěný, mnič k zlāstera vypuštěný, z toho trého zřídka bývá co dobrého. Jg. Kanee divoký zuby seká. Kom. Z kance na staro řezaného, žída křtěněho, vlka doma vočaného, přítele třikrát smířené, řídko z toho bývá co dobrého. Jg. Seká zubama ako divý k. Mt. S. Když si k. volí boha, dá mu rypák. Hnš. K. blatný. Zaludek kance: bachor. Sp. — K., necundné mluvíci, der Zotenreisser. D.

Kanečník, a, m., pes chrtovitý. Saufinder. Ssav.

Kanella, y, f., canella. Rostl.

Känguru, n., klokan v Australii. Rk. Vz S. N.

Kaňha, y, f., žvač, Plaudertasche. D.

Kaňhal, a, m., mazač, Kleckser. Sudler. Jg.

Kanhanina, y, f., Sudelei, Kleckserei.

Kaňhati, kaňhavati, mazati, sudehn, klecksen. — co: papír. Jg. — se v čem: děti se ve spíně kaňhaji. Us.

1. Káni, n., die Busse. Měl k. pro mord lokaje pánce Vchynského. Břez. 188. Vz Káti se.

2. Káni, Geier.- K. noha. Jg. — K. mlěko, prýš, Wolfsmilch. Na Opav. Pk.

Kanibal, a, m., divoch lidožravý; člověk hrubý, nevzdělaný, ukrutný. S. N. — Kanibalství, n. — Kanibalský.

Kanie, e, m. K. moršký, serranus cabrilla, ryba památná obojetností pohlaví majíc v sobě jiskry i mličí. Frě. 294.

Kanička, lépe: tkanička. Jg.

Kaniti, 3. pl. -ni, il, én, éni, kanivati = slintati, geifern. Us. u Bydź. Nk. Tele kaní. Us. — 2. Kaníky délati. To péro kaní (příliš spouští) Us. — 3. To to kaní = mrholi, prší, es siefert, regnet. Us. — 4. = žáti, pleskati, bláboliti, hloupě mluviti, schwätzen. Us. u Jilem. Kaní, co se mu namate. Prov. Kanitz, Konice, 2. Kounice na Mor.

Kaňk, u, m., z něm. Gang, pramen, zlatý pramen, zlatý důl. D. Goldgrube, Stollen.

Kaňka, y, f., kaňha = slina, der Geifer. — K., skvrna, Klecks, Tintenpatzen. Na papíru kaňku udělati. Us. — K., rybniček u Příbrami. Jg.

Kaňkovati se. Liška se kaňkuje = běha, ranzt. (O liškách, včichl a tchořích). Jg.

Kaňkový, Klecks.

Kanon, u, m., z fr., dělo, Kanone. — 2. V. řee: pravidlo, cirkerní zákon (vše, co slouží za pravidlo). Regel, Vorschrift, Kirchengesetz. Vz více v S. N. IV. str. 527. — 3. K. hudebni: konečný, nekonečný, volný, záhadný, do kola. Hd. Vz více v Mus. 1850. str. 75. (Počátky hudebni).

Kanonada, y, f., střelba z děl. Rk. Kanonade, Kanonenfeuer.

Kanonický (cirkevní) kanonisch, vorschriftnässig, Kirchen- K.: zákon, právo, J. tr., kuihy, stáří, trest, visitace, život. S. N.

Kanonisace, e, f., uznání, vyhlášení za svatého, a vepsání v seznam svatých. Vz S. N. Kanonisation, Heiligsprechung. — Kanonisovati, za svatého vyhlášiti, kanonisiren. Br.

Kanonýr, a, m. = dělostřelece. Kanonier.

Kaňour, a, kaňourek, rka, m., mladý kanee, junger Eber. — K., hodný vepř. — K., u, m., inkoustová skvrna na papíře, kaňka, Tintenklecks.

Kanouti (m. kapnouti, vz (Gb. Hl. 111.), nul, nutí = kapati, tröpfeln, triefen, träufeln. — abs. Neteče-li, aspoň kane. Ros. — komu kam. Pleská, co mu slina na jazyk kane. Prov. — jak. Potokem (instr. způsobu) mu slzy k nohám kanou. Ht. Kane v potoku. Kom. — odkud. Slzy radosti kanuly mu s očí. Hanka. Z kamene slza nekane. L. — komu po čem. Slzy kanuly ji po lici. Ml. — co = v kapkách spouštěti, in Tropfen fallen lassen. Jg.

Kaňov, a, m., rybník u Třeboně. Jg.

Kanovnice, e, f., Dom-, Stiftsfrau. D.

Kanovnický, kanonisch, Domherr.- D.

Kanovnictví, n., kanonictvo, das Kanonikat, Domherrnstelle. — Kanovnictvo, a, n. = kanovnici, die Domherrn. Pulk.

Kanovniči, Domherrn.- K. obrok. Pulk.

Kanovnik, a, m., místo kanonník (vz Kanon), z lat. canonicus. Dom-, Stiftsherr. V. K., duchovní při jistém větším kostele spolu s jinými stále usazeny a k společnému kanovnickému životu obročím svým zavázaný. K. kathedralní (ku př. u sv. Vita v Praze), kollegiatní n. kollegiatní (ku př. na Vyšehradě). Vz S. N. Stran titulu vz Důstojný, Důstojnost.

Kanta, y, f., Verweis. Kantu někomu dátí (domluvu, poučení). Us. u Jilem.

Kantar, u, m. Zelezný řetízek u uzdy koni pod hubu. Halfter. Těž celé řemeni, které se koni okolo uši, lící a hrdla dává. D., ohlavek, uzda. Kopf-, Hauptgestell. D., KB.

Kantařiti, il, en, ení = uzditi, halftem. Bern.

Kantata, y, f., z lat. cantare, zpivati. Jistý druh většich vokálních skladeb s průvodem hudebních nástrojův. Die Kantate. Vz S. N. K. nábožná, světská. Hd.

Kantharidin, u, m., kafr kantharidový z kantharidek. Vz S. N.

Kantharidka, y, f., španělská moucha. Vz Cantharis.

Kantina, y, f., krěma v kasárnách. Čsk.

Kantna, y, f., z něm. Kante, hrana. Us. u zedníků.

Kantnyř, kantnéř, e, m., z lat. cantharium. Kantnéře = trámy ve sklepě, na nichž sudy leží, ližiny, das Lagerholz, worauf Fässer liegen. Rk. K.ře ve sklepě na vino. — 2. Trám, na němž spodni konec štěchy leží, podkrovice, půzednice, Dachbaum.

Kantou, u, m., z fr. canton = okres (spolkový, jichž je ve Svýcarsku 22). S. N. — 2. K., a, m., hlavni měc. provincie činské Kuan-tong. Vz S. N.

Kantonovati, bydleti po dědinách, vesničích, městečkách, bydleti rozptýleně (o vojsku), kantoniren. Rk., Čsk.

Kantor, a, kantůrek, rka, m., lat. = zpěvák, der Sänger, Vorsänger, V., pěvec chrámory; ředitel sboru chrám, pěvečy a po-něvadž býval ředitelem národní školy, tedy kantor také = první učitel, der Kantor, Schulmeister. S. N. Miti na sebe kantora (= učitele,

670

Kapsář - Káranec.

Kapsář, e, m. Tornistersack. Čsk. — K., velká kapsa. Schubsack. — K., zloděj. Us.

Kapsatý, grosstaschig. Deh.

Kapsko, a, n., v již. Africa. Vz Cap.

Kapský. Vina z Kapska. Vz S. N.

Kapsl, m., kapsle, e, f., kapslik, u, m., zápalka, klobouček, Kapsel, na Mor. kapsla (Brt.), malinký mědený klobouček, naphněný výbuchlivou, látkou, sloužící k zapalování káry ve střelné zbrani, což se děje spouštěním kohoutku. S. N. K. obyčejně, hladké, prubované, kryté, nepromokavé. K. selhala. Ručnice na kapsle (kapslovka). Šp.

Kapsovka, y, f. Kapselgewehr. Šp.

Kapsovati koho = bubovati nań. Na Slov. Verweis geben.

Kapsovky, pl., f., Taschenuhr. Plk.

Kaptour, u, m. = kápě? Bláznovský k. na sobě nosí. Reš. Vz Kaptur.

Kapucian, a, m. = kapucin. Kom.

Kaptur, u, m., ženská čepice starodávná. Us. v Opav. Pk. Vz Kaptour.

Kapuce, vz Kápě.

Kapucin, a, m., Kapuciner. Vz více v S. N. — K., u, m., káva vařena s mlékem smíchná, více černá než bílí. Us. — K., u, m., hostrichus capucinus, rostl.

Kapucinada, y, f., kapucinské (hloupě) kázání; hloupý kousek. Rk.

Kapucínek, nka, m., oryctes, chroust. Vz Frč. 188.

Kapucinka, y, f., čeholnice žijící dle pravidel sv. Klary. Vz S. N.

Kapucinský, Kapuciner. K. klášter, život, balsám atd. K. pažba, Kapucinerschaft, jest pažba ručnice, která má dřevěné neb rohově kování. Šp. — K. seménko, euonymus. Ja. K. semeno = semeno ostrožky revolisté. Rostl.

Kapucinství, n. Kapucinermönehsthum. Jg.

Kapusta, y, f. (cf. lat. caputment, it. capuzzo), brassica, rostl. řeřichovitá. K. kolníková (kolník); řepa (Rübenkohl); vodnice, (Wasserrübe); dumlík, tuřín, Weissrübe, Torschen; zelena, Gemüsekohl (zelí, hlavaticé, Krant, Kopfkohl; k. kadeřavá, jarmuz, Braunkohl; k. květná neb karfiol, Blumenkohl; brukev, Kohlrabi); mořská; psí, Hundskohl. Jg. Květná zase: anglieká, asijská, cyperská, hollandská. Kh. Dle FB. 77: brukev, zelí, kapusta, karfiol (b. oleracea); řepka, tuřín, kolník (b. napsus); řepa, vodnice, okrouhlice (b. campestris). Vz Kk. 213., C. 13. Mnoho ten už kapusty snědl (= starý. Stran příslloví vz Staroba). C. Nebudef on novou k-stu jisti. Vz Smrf. C. Dło jí k-stu, zaslouží slaninu. Vz Omastiti.

Kapustiště, č, n., zelniště, Krautfeld. Jg.

Kapustka, y, f., lapsana. L. communis, k. obeční. FB. 37.

Kapustňák, a, m. K. americký, manatus australis, ochechule. Vz Frč. 375,

Kapustní, Kohl. K. list. Jg.

Kapustnice, e, f. = kapustiště. D.

Kapustový, Kohl. K. list, hlávka. Jg. Kapybara, y, f., hydrochoerus capybara, morčě. Frč. 386.

Kapy-s, a, m., otec Anchisúv.

Kar, u, m. tryzna, pohřební oběd neb hody, Leichennahl. Na Slov.

Kára, y, f. = pokáření, trest, Strafe, Züchtigung. To se mu bez káry nepromine. D. Vzal ho na káry. Káry hodný. Jg. Komu kára tomu i vina. C. K. to nemala čekati káry (neštěstí předvídati a nemoci se mu uhnouti, jest již samo neštěstí). Vz Strach. Lb. — Vz také Latina, Domluva (stran překadel). — K. = kázeň, Zucht, Disciplin. V káre mítí někoho. Jg. — K. = dvoukolorý nožík, (V.), na jehož nápravě leži korba bůd hýbná n. nehybná. Karren. S. N. K., kolec, dvoukoli, kolečko, kolečník, radvanec. Kůň do káry. Sp. Byf král takových listů s káru poslal a zlatem by psány byly. Bart. Kr. 4. 37. K. hnojna, na střelivo. Káru zvrátiti. Us. Na káry komu dátí, nakládati (káratí ho). Ros., C. Už jsou káry naloženy (je syt). C. Drž pane Bože káry, af se vůz nezvráti (= podporujou, slabou naději). Vz Nebezpečenství). Jg., C., Lb. Převrátil káru, spravi vůz. Vz Reč. Lb.

Karabáč, e, m. (bič řemenný o krátké násadece; žila, býkovec, Geissel, Peitsche, Karabatsche). Karabáčem práskati, někoho bíti, mrskati. Jg. Koho se dobrá slova nechytají, toho se musí k. chytati. Vz Výpraska.

Karabáček, čku, m., kus masa od ocasu, Schweifstück. Deh.

Karabáčnice, e, f., die Peitscherin. Jg.

Karabáčník, a, m., kdo s karabáčem zachází, ein Karabatscher. S. N. K-ci za časů roboty vrchoustenští, hospodářství nředčení. Jg.

Karabáčovati koho čim, geisseln. Us.

Karabina, y, f., z fr. carabine, krátká, jezdecká ručnice, der Karabiner. Postava a) o zavěšené karabině, b) o uchopené karabině. Vz Povel. Rf.

Karabiňák, a, karabiněř, e, m. Der Karabinier. Jg.

Kárací, Disciplinar. K. moc, vyšetřování. — Rk.

Karafiát, u, m., karafilát, z lat., Nelke. V., Kom. Dianthus caryophyllus. K. slíčka, krátkokvětý, prorostlý, lužní, pyšný, sěromodrý, vousatý, planý. Jg. — Karafiátový, Nelken. K. list, vůně, kapusta, řetkev, horčíce. trs. Jg.

Karařina, y, f., karafinka, skleněná láhvíčka s dlouhým krkem, die Karafline. D.

Karaibové, kmen indiánský v střední a jižní Americe. S. N.

Karaibské moře mezi velikými a malými Antilami. Vz S. N.

Kárající, Straf. K. metla, Zuchtruthe. D.

Kárajiený, Straf. K. kázání. D.

Karáák, a, manarrichas, ryha. Krok.

Karakar, a, m., psophia, pták kurovitý. Krok.

Káral, a, m., der Züchtiger. Us.

Karamád, šp. m. kamarád.

Karamanda, y, f., batlicé, lehký, jednoduchý sat dětský. Kinderkleid. Us. Klat.

Karambol, u, m., z fr., sražení-se kulí ve hře biljarové; sraž.

Karamel, u, m. Cukr třínový trati horkem + 200°, HO a mění se v k., hmotu hnedou, bez chuti ve vodě rozpustnon. Sfk. 543. —

Káranec, nce, m., der Züchtling. Dům pro k-cc. Nt.

990

Mázdrný — Mdlý.

Mázdrný, Häutchen-. M. složení. Sal.
Mázdrosimka, y, f., melanthium. Rostl.
Mázdrovatka, y, f., galaxaura, byložilee.
Krok.

Mázdrověnka, y, f., hymenophyllum, druh kapradi. Rostl.

Mázdrovitý, häntig. M. tělo. Jg.

Mázdrovník, mazdrák, u, m., nůž k srážení mázdry u jircháře, das Abstossmesser des Gärbers. Rohn.

Mázdrový, Haut-. Rohn.

Mazel, zla, m. = mazánek. Boč.

Mazhůs, u, m., sál, jídárná, Saal. M. o třech stolich. V.

Mazice, e, f., Pechbärme, v pivováře.

Mazivo, a, n., mazanice, Schmierwerk. n. Od stěny m., odpadlo. Koll.

Mázka, y, f. Salbe, f., Pflaster, n. Kram. M. slučí, vz Pomazanka.

Mazlice, dle Budějovice, ves v Roudnicku. Tk. III. 63. = M., der Käsapfel. Rk.

Mazlík, a, mazlíček, čka, mazel, zla, m., mazánek, rozmazánek, Muttersöhnen, n. D. = M., u, m., prkénko k mazáni u ševečů. Schmierbrett, n. Sp.

Mazlikovati se s kým, mazati se, sich schmieren. Us. Dch.

Mazlínek, nka, m. = mazlik.

Mazliti, il, en, ení = měkce chovati, verzärteln. — se s kým: s dítětem. Us. Cím déle se s ním mazliš, tím horši bude. Sych.

Mazna, y, f., mazavá ženština, verzärteltes Weib.

Maznák, a, m. = mazánek. Na Slov. Koll.

Maznati, na Slov. = mazniti, mazliti; mazati se s kým. Bern.

Maznavý, na Slov. mažici se, mazlik, weichlich, verzärtelt. Bern. M. kosť = holen, kosť pišťali (holenni). Schienbein, n. Na Slov. Plk.

Mazné, čho, n. Schmiergeld (poštovní platek), n. Rk.

Maznice, e, f., mazavá hlína. Schmierlehm, m. Us. Ber. Dch.

Mazník, u, m., makulář, Sudelbuch, n. Bern.

Mazniti, il, én, éni; maznívati, vezärteln. — koho se. Bern.

Maznočec, čce, m., epichma (koření). Rozk.

Mazný, měkký, schmierig, weich. M. mášlo, slova. Br.

Mázovatý, pruhovatý, striemig. Na Slov. Mázovka, y, f., ein Gefäss auf ein Mass. Rk. Mázový, Mass.- M. nádobá. Us.

Mazula, y, f. od mazati se, jm. kravské, miláček kravařčin. V Zlínsku na Mor. Brt. Mazurek, rku, m., jistý polský tanec. Masurtanz, m. Taneovati u-rek. Jg. Vz Mazuri.

Mazuři, v Polsku. — *Mazur* (chybně: mazurka), u, m., národní tanec polský. Rk. Vz Mazurek.

Mažár, mažjár, a, m., na Slov. = moždíŕ. Mörser, m. Plk.

Maže, pl., m., pokryté vozy Huculů k vožení soli atd. Světoz.

Maží, vz Mazatia.

Mažice, ves u Veselí. Tk. III. 37., 46.

Mčeti, měm, el, ení = pohybovati se kam, rícken, gehen. — kam. Tvař má měla k zemi (obracela se). Hus. — se kudy: skrze les (jíti). Tristr.

Mdle, komp. mdleji; *mdlíčece*, *mdloučece*, *mdlounce*, nestatečně, nesilně, schwach, matt, unkräftig. V.

Mdléjiž mdlejiž = mdlejší a mdlejší. — proti čemu. Člověk vždy je mdejiž mdlejiž proti hřiechóm. St.

Mdlély = mdlý. Bibl.

Mdleti a mdliti, el, ení; mdlivati = počínám mdlým býti, schwach, matt, unkräftig werden. V. — čím. Mysl strachem mdlela. Kram. Milostí po kom m. St. skl. M. touženim, touhou. Lk. Vz Chřadnouti čím. — od čeho: od žízně. Br. — z čeho. Z takových řeči počali m. Bl. — že. Mdlím, že jsem několik nocí bděl. Sych. — s inft. Ta muka mdeji ení viděti. Kanc.

Mdlíčce = mde. Plk.

Mdlíčký, velmi mdlý, sehr schwach. Aqu.

Mdlíti, 3. pl. mdli, mdli, il, en, ení; mdlivati = mdlým činiti, schwach machen, schwächen. — co, koho. Ob. Pan. Sal. — se. Lučiště by v sobě m. St. N. kř. 122.

Mdlivo, a, n., řídký klih, kterým se potíra při pozlacování místo, které mdlé býti má, die Matte. Technch.

Mdlo, téžko, na nie, übel. Jg. Je mi tak mdo, div že nepadnu. Přišlo (stalo se mi) mdo. Jg. Vz Mdlý.

Mdloba, y, f., slabost. Schwäche, Mattigkeit, Ohnmacht, Kraftlosigkeit, f. Jg. M. těla, po práci, m. pamčeti. V. m-bu mítí, na sobě cítići. V. Pro m-bu jítí jsme nemohli. Vrat. Mdlobů dále nemohli. Alx. — M. (moral.). M. lidská (křehkost). On zná m-bu naši. Peš. — M., malomyslnosť, Mangel an Muth, Kraft. V. — M. = omdleni, Ohnmacht, f. V. Do m-by upadnouti (omdleti), D., v mdloubi upadnouti. V. V m-bách ležeti. V. Na mdlobách ležeti. D. Padá z m-by do m-by. Ze mdloby vstáti. Kat. 2549. Vz S. N.

Mdlomyslnosť, i, f., Gemuthsschwäche. Jg.

Mdlomyslný, schwachmüthig. Ryt. křest. 191.

Mdlosť, i, f., mloba, Schwachheit, Mattigkeit, f. M. léku. Krab.

Mdlota, y, f., Schwachheit, Mattigkeit, f. Rk.

Mdloučký, mdlouunký, sehr schwach. Jg.

Mdlý; mdel (zastar. med), mda, mdo; komparativ: mdlejší; *mdlíčký*, *mdloučký*, *mdlouunký*. M. = zdělouhavý, vůhavý, slabý, nestatečný, schwach, unkräftig, ohnštěj. Jg. Mdlého učiniti. V. Mdléjší pohlavi (ženská). Us. Mdlého boha mäš. Pass. 882. Mdlého máme nepřítele. Pass. 865. Vida se býti mdléšiho. V. Vida, že jest mdel, žádal. Kron. Aen. Sylv. Co mdlého přijde, všecko v pavyučině uvázne, ale silná moucha atd. Rým. Aby mocnější mdejšího nepotlačoval. Kom. — v čem. Však v mocech a skutčích svých dáleko json mdejší. Byl. — k čemu. Mnels k tomu. Tkadl. K čemu jest zákon mdel byl. Ben., Br. — na čem. Na mysli mdlý. Eus. Na téle. — po čem: po práci, po chůzi. V. — čím: během. Lk. — proti čemu, vz Mdléjiž. — M. = nemocny, nestatečný, schwach, krank, blód. V. Mdlým býti. V. Mdlého zdravi. Až stár a mdel bude. St. Vida že jest mdel. Mdlý žaludek mítí. V.

Mdlý — Mečík.

991

Mdlé zdraví. Kom. — proč. Kdo jest mdeľ pro kašel. Jád. — na co: na hlavu. Ros. — na čem: na těle. Ben. V. — v čem: v těle. Kram. — M. — netlustý, neslýšet, nepewný, dímn, schwach, nicht fest. Mdlé pavouka diło. Jel. M. dub. Jel. — Mdlá krmě (příliš sladká), letschig. Jg.

-me. Koncovka 1. os. pl. cheeme, čeme, běháme, věříme, běžme. Zde jest místo její střídnice c, tedy m.: cheeme, čemy atd. V nejstarší době byla koncovka 1. os. pl. -my a (odusutím c) -m (checmy a chcem); na konci 13. století přidává se k nim -me; v poloviči a na sklonku 14. století jsou -my, -me a -m v stejném právu; v 15. a na počatku 16. stol. jest koncovka -my výjimkou, a -me, -m pravidlem, od té pak doby až podnesen jen -me nebo -m. (Gb. -my posud ale jen dialekticky. Mk. Vz Y. Nevyplatiny to: ač je potepemy atd. Dal. 9., 10., 19.

Me! vyjadřuje mečení koz.

Meč, staženo z moje. Vz Můj.

Mě 1. gt. a akkus. sg. zájmena: já; gt. mě není posud doložen. Vz Já. 2. Přípoma ně podstatných (vlastně -men, která v nom. sg. rodu střed. v -mě přešla): simě, břímě, pismě, plémě, rámě. Vz Tvoření slov. Slova to v -mě ukončená jsou tudy rodu středního a skloňují se podlé Rámě. — Slabika mě zní v ústech českých dílem jako mňe: město — měnesto, mél — můel, jmění — měniení, dílem jako: mje, mjesto (v již. Čech.). Bž., Jir.

Mec = meč, i, f., udeření, zastar. Kat. 2369.

Mecati se. Obilí se meči = metá. Ve vých. Čech. Jir.

Meček, cka, m. = jmenovec, Namensvetter. Výb. I.

Mecenáš, e, m., příznive a ochráníce účencův (lat.: Maecenas). Rk.

Mecerovati, v Krkonoších = nesouvisle a čerstvě mluviti, unzusammenhängend und schnell reden. Kb.

-mecitma (zastr. mezeitma) = mezi desietma (mezi desitkami. Č.). Dva mezi desietma — dvamezdietma — dvamecitma. Gb. Hl. 102. Vz Ds. Na místě dvacet jeden, d. dva atd. řiká se místy: jeden, dva- atd. mecitma, až devětmecitma (novem inter duas decades). Na Hlubočité a Třeboňště od rybářů při čitání ryb. Bž. Tato čísla se neškloňují. Mk. — mečitmý v složených: jedenmecitmý atd. Jg.

Měcko, a, m. = jměcek = jmenovec, gleichen Namens. Veleš.

Meč, e, mečík, u, mečiček, čku, m. M., strslov. mbčb, gladius, rus. meč, pol miecz, hluž. mječ, dluž. mjac, lit. meczus. Společného původu jsou: got. měki, skand. maekir, ags. měce, fin. miekka. Stanoven buď kořen mk, lat. mac, skr. makh mactare (zabiti), skr. makha victima (oběť), sacrificium, lat. mac-to, maecellum, muć-ro; i rec. μά-χαγαρα mohlo by býti stejnokořenné. Mb. 62. Meč od mk (mbk; mknouti, mykati = micare). Sf. Das Schwert. Meč na obě strany neb s obou stran ostrý, dvousečný, dlouhý (sáršoun), pošvou obalený (Har.), dobytý, nahý, obnažený; vojenský, katovský n. popravni,

Jg., tříhraný. Rk. Meč držíme za jilec (rukočení, držadlo) a dohýváme jej s pošvy. Pt. Meče břinčají. Pt. Mistr ostrhoje meč (kat.). Rkp. 1684. Těžci meči po bocech. Rkk. Meč (si, k boku) připásati, zavěsiti, přivěsiti; mečem se opásiati; m. obnažiti, z pošvy vyťahnouti, vytasiti, ven vytrhnouti, z pošvy dobyti, meče dobyti; hlavu mečem sraziti, v meče jiti (bíti se); krajiný ohněm, mečem i zájmem lidí i dobytka zhubiti; mečem se proklati, mečem podmaniti; m. do pošvy schovati, vstrěti, ytasiti. V. Maje m. u boku připásaný. Hřj. Přivázaný k pasu meč. Jel. Tasi Luděk meč; Oba dobysta meči. Rkk. 42. Meč vytrhnouti. Br. Huńti k někomu s vytrženým mečem. Troj. Mečem v m. udeři. Rkk. Udeři mečem silným. Rkk. Meč svůj vyňav nahý. Hřj. Mečem máchati, oháněti, bůsti, prohnati, D., se potykati, Rkk. vlásti, se prokláti, v hlavu dáti, se světa někoho svěsti, něčeho doličiti. Dal. Máchachu ostré meče; mečem zachvátití, ohměj i mečem. Mečem nebo od meče zahynouti. Kram. Musí pod m. krvavý se dáti. Nud. Meč připás svůj sám sobě svá na bedra. Kom. Bez odporu a bez meča. Plác. Mečem umírati. Jel. Od meče padnouti, Br., sejiti. Ben. V. Dobrovořeho hlavu pod m. podala. Flav. Mečem vlasti hájiti, Kram., svého práva. S. N. Mluvili k pokoji, druzi k meči a seči. Ctib. Mečem trestati. V. Hlavu pod m. položiti. C. Pod mečem zemřel, lépe: mečem zahynul. Kmp. Kdož se s mečem rád obehodi, ten od meče často schodi. D., Lb. Kdo m. běre, ten od meče často schodi. Č. Karyon. Kdo meč bojuje, od meče scházi, a kdo cizím ženám frejuje, tolikéž se mu přihází. Rým. M. za ostří bráti nelze (proti neopatrné mluvicím). Č. Byl jsem pod mečem. Vz Nesnáže. Meče na mrtvém nezkoušej (nepomlouvej ho). Č. Ko platen k, když rucě v poutech. Č., Pk. Ústa k líci a meč k boku. Lb. Kdo má m., může v seč. Č. — M. = moc trestní. vz Rb. str. 268. — M., das Schwert, der gerichtliche Zweikampf mit dem Schwerte. Gl. 149. — M. = mužské pohlaví, väterliche Seite, Schwert, das männliche Geschlecht. Po meči (to posloupnosti mužské), po přesli ci (o posloupnosti ženské). S. N. Léno po meči. Ein Manns. Schwertlehen. D. Syn nejstarší po meči. V. Přibuzní a přátelé po meči a po přesli ci. V. Po meči poslední z toho rodu. Stele. Nejbližší po meči přitel. Der Schwertunget. Bart., O. z D. Móže otec synóm dáti dil, když chce, než přátely po meči k tomu přijma. O. z D. Vz Pokoleni, Préslice, Mećový. S. N.

Mečeni, n., das Blöken. D.

Mečeřiž, e, m., ves u Brandýsa. Tf.

Mečeti, el, ení, křičeti jako ovee, blöken, jako koza, meckern. Koza meči, meká. Jg.

Mečík, u, mečiček, čku, m. malý meč, das Schwertken. V. — M., u truhláře dřerce, jimiž prkna spojuje, lišta, die Leiste. Kom. — U řebřin ploské příči dřevo na způsob úzkého prkénka, upevňující dvě dlouhá oblá dřeva, die Schwinge, potom šprysle (příčliky) u řebřin vůbec; u bran váže paprsky dohromady, Eggeschiene, f.; u pulhu spojuje kleče. — M. v bot., gladiolus, Siegwurz, f., rostl. kosateovitá. M. obecný, g.

992

Mečík — Medati.

communis; střechovitý, g. imbricatus; m. banni, g. palustris, S. N., Kk. 130., FB. 2t., brunatný, vodní (paličky). Jg. — M. v kolcě.

Mečíkolisté rostliny, ensatae, gladioleae, Schwerteln: mečík, podsněžník, nareisek, kosatce, šafrán, agave americká, ananas. Vz Cl. 133., S. N.

Mečíkový, Schwertlein-, M. kořen. Jíd. Mečíř, e. m., nožíř, Schwertfeger, m. V. Vz Tk. II. 377., 382.

Mečířka, y, f., žena mečířova. Schwertfegerin, f. D.

Mečírna, y, f. Schwertfegerei, f. Teeln. Mečírský, Schwertfeger-. M. ulice. Us.

Mečírství, n., Schwertfegerei, f. D.

Mečitka, y, f., pugionium. Rostl.

Mečnice, e. f., das Schwert des Schwertfisches. Mus.

Mečník, a. m. Schwertfisch, Ros.; Schwertträger, m.

Mečobrusič, e. m. Schwertschleifer, m. Č.

Mečonoš, c. m. Schwertträger, m. Pulk.

Mečoun, a. m., xiphias gladius, ryba. Frč. 296.

Mečování, n. Schwertumbängung, f. Den m. V.

Mečovati, mit dem Schwerte umgürten. Jg.

Mečovec, vce, m., das Schwertel. Rk.

Mečověnka, y, f., xyris. Rostl.

Mečovitý, schwertförmig. M. plocha. Rostl.

Mečový, Schwert-, M. hlavně, Schwertklinge, f. M. groš (mišenský). V. M. řid. D. Od mečové strany přibuzný (od otce). Pr. pr. M. ryba. Schwertfisch, m. V.

Mečule, e. f., xiphidria, myhz. Krok.

1. Med, u, medek, dku. m. Medb, lit. medus, skr. madhu, pol. miod, lat. mel, řec. náh, náv, strněm, meto, Meth. Schl. Der Honig. M. v plástech, D., jarý, Aqu., ne-plepouštěný, přepouštěný, šumovaný (střed. Seimhonig), D., panenský (jarý, porojkový) = od mladého roje; těž nejěstší med, Jungferh.). M. pici (medovina, na Slov. medovec) = med vodou rozředěný a ukysalý; m. milišký, s pepřem, s bobkovým listem, hrožinkový. D. M. polský, pýrový, růžový, zkyslý, čerstvý, převaričný atd. Us. Med bršený = plásty medem naplněně, vřechm vokšem zálité. V Zlinsku na Mor. Brt. Dlouhý kus medu; dužina. Sp. M. divokých věč, m. brtní. Sp. M. dětlový, vz Kk. 120. M. plástovati (lesen). Sp. Včely plásty medu dělaji. Kom. Castokráte nejsladší med obraci se nám v nejlitější jed. Val. Buňka na m. M. dělati, strojiti, vybirati. Koláče s medem. V. M. přepouštěti, šumovati. D. Sladký, bírtký jako m. V. Jakoby m. lizal (úlíný). C. Ústy vynáseti med a v srdeči ukrývati jed. V. V ústech med, v srdeči jed. C. V ústech (na jazyku) nosí m. a stred a v srdeči chová salby jed. C., D., Lb. Vz Lstivý. Natřiti někomu habu medem. Vz Naděje. Sych., C. Ulnul co moucha na medu. Mus. Mažeš mi rty medem a kydáš mi dehet v ústa. C., Lb., vz Lstivý. Poujal mu medu co večelam (skrotil ho. Vz Skroceni, Nepřátelství. Lb.). C. Jest sršen bez medu (to člověku doma hrubém). Lom. On medy a eukry rozdává. Kom. Snisti něco jako s medem. Us. Vše jedu než medu. Na Slov. Jako na m. běžeti.

Us. Upadla mu sekyra do medu. Vz Štěsti. Č. Pod sladkým medem tráví lidi jedem. Č. Kdo rukama med míchá, prsty oblíže. Sp. Na sv. Jakuba klape na med huba. Hřs. Žádaje medu rozleješ pivo (jedno pro druhé pokazíš). Vz Zbytečný. Lb. Jen jsem si jednou zadudal, jakoby mně m-u dal. Pís. — Vz o m-u v S. N. — M. v bot. Miza květorá, z které věely med dělaji, strdi. — M. z majek (šáva, Sašt). — M. nebeský, ros mellitus, Himmelhonig. — M. kočiči, žlubenika. Jg. — Vz Věla.

2. Med, a. m., vz Medie.

Měď, i (ne gt. mědě), f., pol. miedź, rus. měł, lat. cuprum, něm. Kupfer, n. M. obyčejna, zrněna, zůta, šplejsovaná, zagrovaná, jalová n. černá (v níž stříbra není), řecká, Jg., osmistěnná, Nz., bilá, cementová, rosetová n. růžová, sražena, surova, tvrdá, vydělaná. Kh. M. ryzá, kujná. Nalezá se v krystalech, vláščích, drátech, plíščích vetevnatých a celistvých kusech. M. lze kouti, ale nikoli svářiti. Slitiny s měli: bronz, dělovina, znovovina, mosaz, pakfong n. argentan (Nussilber) a slitiny zůta a stříbra, tombak, elektrum, zreadlovina. Vz Šfk. 330. a násł. Z mědi dělaji se krásné zelené a modré barvy (jedovaté). Vz Kov. Bf. Ruda mědi. V. Rez mědi (rus. mědenka), rez měděni. Kom. Rytina na mědi. Jg. Do mědi, v m. rýti. Us. Vz vce v S. N.

Měďáček, čka, m., slepýš, Blindschleiche, f. Jg.

Medaj, e. m., die Medaille, zastr. 1607.

Medák, g. m., medář, čmel, čmelák, zemská věela. Sp. M. zemni, bombus terrestris. Hummel, f. Frć. 172. — M., cuculus indicator, der Honiggeckuegk. Jg.

Měďák, u. m., měděnec; 2. peníz měděný. Kupfergeld, n. Jg.

Medaliárnka, y, f. Medaillenfabrik, f. Teeln.

Medalie, e. f., z fr. medaille a to z řec. mitakor nebo lat. metallum, pamětní n. čestný peníz. Rk. Vz vce v S. N. Schau, Ehren-, Denkmünze, f.

Medalion, u. m., z fr. medaillon (medaljón), velký pamětní peníz: dutý kroužek n. věnec, do něhož se může něco na památku schovati. Rk. Vz S. N. Grosse Denkmünze.

Medalíř, e. m. Medaillenstecher, m. Rk.

Medánek, nku, m., voda z voštin do husta vyvařená. Us.

Měďanka, y, f. Kieselmalachit, nerost. Min.

Medař (medař, V.), e. m., věčlár, der Waldbienenzüchter, Honigbauer. Cf. Brtnik.

Medard, a. m. Medardovo krápě čtyřicet dní kape. C. Medardův dýš čtyrycet dní plišš. Er. P. 79.

Medaření, n., der Honigbau. D.

Medařiti, il, eni, medařivati, Honig bauen. Jg.

Medařka, y, f. Honigbauerin, -händlerin, f. Let.

Měďárna, y, f. Kupferhammer, m. Rk.

Medařský, Honigbauer-, Honighändler-Jg.

Medařství, n., der Honigbau, -handel. D.

Medati co z čeho: med z květin m. (ssáti, saugen), Rk., z růžiček. V.

Medca — Mělditi.

993

Mede-a, e, f., deera kolchidského krále
Aieta, čarodějnice, pomohla Iasonovi dobyti
zlatého romu, nacež s ním a s Argonomy
uprehla a jeho chotí se stala. Vž více v S. N.

Medek, dku, m., na Mor. — z medovina,
Meth, m. V.

Mědenáŕ, e, m., kotláŕ, Rothschmied,
-giesser, m. Solf.

Měděnee, nce, m., lépe než: medence n.
mědenee. M., mědený kamnorce, Ofenkessel,
m. D. — M., mědený peníz. Kupfermünze,
f. Výb. 1. 236. — M., prostřední prst, Mittel-
finger, m. Ms bib.

Měděnice (lépe než medenice), c. mě-
děnička, y. t., měděná nádoba k myti atd.
Gieß-, Hand-, Fussbecken, n. Gl. M. k rukám
(umývadlo). M. k nohánu. V. M. bradýrská.
Malou měděničku mosznou, v niž bychom
vodu měli a z ní se sakovali. Har. II. 151.
M. zlatá. Br. Brínka jazykem jako na mě-
děnići. Cib. Vlky z měděnice vyváděti. Jg.

Měděník, a, m., Kupferarbeiter, m. Ag.

Mědenka, y, f. (rus., vz Měł), rez mědi,

hel, plíšen měděná. Pt. M., tenká zelená
kůra na mědi, učiněna působením kyseliyu
uhličité (ze vzdachu zu vlhka) a jiných ky-
selin v měł. Br. (Grünspan, m., Kupfergrün, n.

Měděnnkový, kupfergrün. M. barva. Rostl.

Měděnočervený, kupferroth.

Měděný (Spatně: měděnný. V.), z mědi,
kupfern, ehem, erzen. V. M. nádoba, peníz,
rendlík, kotel, kotlčka, hrnec, tabulka n. dška,
baňka, banička, barva, ruda, důl, couk, rez.
V., Kom., Jg., popel, konec, okuje (Hammer-
schlag), pol, kamen, Nnz., huf, mázdra (skla-
loup mědi), přišada, žíla, hamry, hory, pra-
men, plech, samokov (hamr). Vys. — M.,
barvou mědi podobný. M. nos. Us.

Mědí = medový, Kupfer-, Erz-. M. květ.
Rohn.

Mediae (literae consonantes, střední nel
jasné). Vz Hláska a S. N.

Mediace, e, f., z lat., sprostředkování,
Mediation, Vermittlung, Dazwischenkunft,
Fürbitte, f.

Medialní, z lat., střední. Vz Medium.

Medián, u m., papír, jehož format jest
prostřední velikosti 42—47 cent. vys., 50—55
centim. široký, menši sluje register, vetsi
regal. S. N.

Mediatisovati, zhaviti někoho vřehní
vlády, mediatisiren, (einen selbstständigen
Staat) abhängig machen.

Medicina, y, f., lat. lékařství; lék. —
Medicinalní, lékařský, medicinal, heilkräftig.
M. shor. — Vz Lék, Lékařství.

Medie, e, f., byla zemé v jihozápad. Asii.
Vz S. N. — Med, a, m. Medové, obyvatelé
Medie. — Medský. M. sloh. Vz KP. I. 113.

Medik, a, m., z lat., posluchač nauk lé-
kařských. — Medikament, u m., z lat.,
lék, Heilmittel, n.

Mědkruš, e, m. Kupfernicken, m. Rk.

Medil, u m., melicope. Rostl.

Mědiledek, dku, m. Kupferdäpeter, m. Rk.

Mědileštěn, u m., řezek, Kupferglanz, m.,
Kupferglas, n. Sfk. 324.

Mědilitec, tee, m. Rothgiesser, m. Jg.

Medilka, y, f., medeola. Rostl.

Mědimodř, i, f. Kupferindig, m. Rk.

Mědínek, nku, m., měděná nádoba, Kupfer-
geschirr, n. Boč.

Mědioděnec, nce, m., ein Gepanzerter.
Nej.

Mediolan, Milan, a, m, z lat., mě. Mai-
land v sev. Italii. Dal. SI. — Mediolanan
(ne: Mediolančan), Milańan, a, m., pl., vz
—an. — Mediolanský, milanský.

Mědipis, u m. Kupferstich. Techn. Vz
Medirytina.

Mědipisee, see, m. Kupferstecher, u. Us.

Mědipisectvi, n. Kupterzeichnerei. Techn.

Mědirez, u m. Kupferocher, m. Rk.

Mědirytec, tee, mědiryjee, jee, m.,
Kupferstecher, u. — Mědirytecký, mědiry-
jecký, Kupferstecher. — Mědirytectvi, mě-
dirjectvi, n. Kupferstecherkunst, f. Vz KP. I.
379.—386. — Medirytina, y, f. Kupferstich,
m. Jg. — Jint: měděrytec atd. Jg.

Mědistě, č, n. Honigmagazin, n. Tpl.

Meditace, e, m., z lat., přemýšlení, roz-
jímání, Meditation, Betrachtung, f.

Měditisk, u m. Kupferdrucke, m. Rk.

Měditiskaŕ, e, m. Kupferdrucker, m. Jg.

Měditiskárna, y, f. Kupferdruckerei. Rk.

Měditý, kupferhaltig. Tpl.

Medi-um, a. n., lat., střed, prostřed, pro-
středek. — Střední časoslovo. Vz Casoslovo,
str. 164. Medium (genus, střední rod), ten
rod časoslova, jinž vyslovuje se činnosť na
podmět se zase vracející, kde tedy podmět
zároveň podmětem i předmětem, činným
i trpým jest: myji se. Slovaňstina opisuje
medium připojením zvratného zájmena k rodu
činnému. V čestině muohá slovesa již po-
vahou svou jsou rodu středního a nelze jich
bez zvratného se ani uživati (bojím se);
taktéž když některá přechodná časoslova
povahu nepřechodných na sebe berou (něíme
se); když slozena jsou s předložkami do a
na: dovolati se, navolati se; konečně i ne-
prěechodná časoslova přijímají zájmeno zvratné
měníe pri tom i význam regulačních (utikám
— utikám se). Gb. v S N.

Medjed, vz Medvěd.

Medký = medový, houignéss. Zalt. vit.

1. Medl, něm., Medlov, Meduss. u Uačova.

2. Medl, mdu, mdlo — mělý. Ze věhni
medl bieše. Dal. 119. Vz Mdlý.

Medile, mnedle (dle mne), nun, denn. ja,
aber. Medle eo pak jsem chtěl řeći? M.,
okažte mi to. Kom. M. pověz mi, čeho neni
na prodej. Res. M. hratří povázate toho
pilně. Str. Mluv medle k sluzebníkům svým
syrsky. Br. M. nech eo není tvého, ysak
más svého do nového. Prov. Jg. Vz Dle.

Mědlení, n., das Reiben; das Riffeln (des
Flachses), die Raufe.
Mědlicce, e, f., mědlička, mědlóvačka,
nástroj k mědleni lnu, hustší než klepačka
n. trlice. Flachs-, Hanfbreche, f. Jg.

Mědlička, y, f. = mědlice. — M., die
Rifflerin. Us.

Mědlín, a, m., jistá ryba. Jg.

Mědlinky, pl., f., co při mědleni lnu od-
padává, drobnejší nez pazdeří, die Agen,
Acheln. Us.

Mělditi, il, en, ení; mědlivati na Slov.
1. másti, trítí rukama, reiben. — ěim: ru-
kama (metati). — 2. eo: len = mědlící či-

994

Mědliti — Medusa.

stiti, lámati, Hanf o. Flachs brechen, riffeln,
raufen.

Medlov, a, m., mě. na Mor. Vz S. N.

Mědlovačka, y, f. = mědlice.

Mědnář, e. m. Kupferarbeiter, m. Lex.
vet., Tk. II. 376., 381.

Mědnatosť, i, f. Kupferhältigkeit, f. Tech.

Mednatý, med obsahujič, honigreich. Čo.

Mědnatý, mědi podobný, měď obsahujič,
kupferig. M. kysličník, solnovodičnatan, Jg.,
soli. Nz.

Mednice, ves. Tk. III. 36. — M., ža-
havka.

Medník, a, m. = medař. Háj, Gl. — M.,
kdo připravoval medovinu, Methsieder, m.
Tk. II. 371., 380. — M., u, m., květná čáš
rostliny, Honigbehälter, m. Vz S. N., Kk.
51., 132.

Mědnokubec, bee, m., capparis, Kapern-
strauch, m. Rostl.

Mědnomodř, e, f., nerost. Kupferindig,
m. Min.

Mednosť, i, f., vlček, medovatý otok,
Honiggeschwulst, f. Ja.

Mednouti, medem sladnouti, von Honig
süss sein. Us. Petrov. Dch.

Mědný kámen, Kupferstein, m. Tehn.

Medný, medový, Honig-, Pitie medná =
nápoj, medovina. Rkk. 40. Medná ústa. Jg.

Medobarevný, honigfarbig. Rk.

Medodárný, honiggebend. Rostl.

Medodějka, y, f., melecta, hmyz včelov-
itvý. Krok.

Medojed, a, m. Honigesser. — M., troup,
Hummel, f. Reš. Vz Medojedka.

Medojedec, dce, m. Honigesser, m. Th.

Medojedka, y, f., medák, die Hummel. V.

Medojedný, honiggend. M. včela. Reš.

Medokvět, u, m., melianthus. Rostl.

Medokyš, e, m., kyselka, Sauerbrunn, m.
Na Slov.

Medolín, u, m., Mellilith, m., nerost. Min.

Medoliz, a, m. Honiglecker, m. Rk.

Medomilka, y, f. = včela. Kamar.

Medomluvnosť, i, f., süsse Wohlreden-
heit, f.

Medomluvný, süsstönend. Pam. Kut.

Medon, gt. Medont-a, m., bratr Aiantův
(vz Aias).

Medonosný, honigtragend. M. květ, včela.
Jg.

Medonosy, dle Dolany, ves v Litoměř.
Tk. II. 378.

Medoplynný, süss fliessend. M. výmluv-
nosf.

Medorodný, honigerzeugend. M. včely. Jg.

Medosemenec, nce, m., melicocea. Rostl.

Medosladký, honigsüss. Us.

Medossav, a, m., ficedula trochillus, Bir-
kenlaubsänger, m. Palliardi. (Mý.)

Medotekutý, -tekoucí, -toký, honig-
fliessend. Rk.

Medourka, y, f. Bienenkraut, n. Rk.

Medoštý, Honigmund, m.

Medovař, c, m. Honigsieder, m.

Medovařič, c, m. Honigsieder, m. Rk.

Medovatice, e, f., Honigthau, m. Us.

Medovatosf, i, f., medová sladkosf. Kom.

Medovec, vce, m., medovník, Honigku-
chen, m. D. — M. plást, Honigscheibe, f. —

M., na Slov., medovina, Meth, m. — M.,
matý táček, kolibri, Bienenvogel, m.

Medovice, e, f., choroba rostlin, když
listy hmotou medovitou potašený jsou. Ho-
nig-, Mehlthau, m., padlí obecné, erysiphe
communis. Vz Kk. 75.

Medovička, y, f., das süssliche Klee-
häuptlein. D.

Medovina, y, f., na Mor. medek, na Slov.
medovec = med pici, Meth, m. V, M-ny za
nápoj požívati. Háj. Vz vice v Sfk. 680.,
KP. I. 23.

Mědovina, y, f., chuf po mědi, kupferiger
Geschmack.

Mědovitý, měďovatý, kupferhaltig, ku-
ferig. D.

Medovka, y, f., hruška sladká, sladuška,
Honigbirn, f. V. — M., medovice. M. je pastva
včel. Us. — M., medojedka, hmyz včelovitý,
Hummel, f. Plk.

Medovnice, e, f. Honigfass, n. Bern.

Medovník, u, m., dobronika, doubravník,
melittis melissophyllum, Inmenblatt, n. Čl.
80., FB. 62. — M., perník, Lebkuchen; Ho-
nigkuchen, m. Plk.

Medovnikář, e, m. = pernikář. Na Slov.

Medovnikářka, y, f. = pernikářka. Na
Slov.

Medovnikářský = pernikářský. Na Slov.

Medovnikářství, n., pernikářství. Na
Slov.

Medový, Honig-. V. M. barva, chuf, vůně,
sladkosf., plást, vino, břečka, ocet, mest;
rosa (manna, medovice); hruška (medovka),
V., tráva; strom; list (matečník) V.; dítě
(milé), Zuekerkind, n. Hlas. M. dni = líbánky,
Flitterwochen. Na Slov. Kd.

Měďový n. stříbrný sloup galvanický.
Kupfersäule, f. Chym.

Medožlutý, rusý, honiggelb, wachsgelb.
Rostl.

Medřič, e, m. = Meziřiči. Mor.

Medský, vz Medio. Medisch. V.

Medula, y, f., medule, medulák, Bienen-
wolf, m., clerus. Us. Příbr. Prk.

Medulan, a, m. = Mediolan.

Medulka, y, f., medulička, medulinka,
palička u jetele, Kleehäuptel, n. Jetel jde
do medulek. Us.

Medulla, y, f., lat., dřen, duše v rostl.,
u zvířat: čís. Vz Kk. 17., S. N.

Meduna, medna, y, f., dulciana, rostl.,
Rozk.

Meduně, č, f. = medovka. Honigbirn, f.

Medunice, e, f., melissa nepeta, Acker-
münze, f. Plk.

Medunišník, u, m., tavolník jilmovitý,
spiraea ulmaria, Sumpfspierstaude, f. Čl. 45.

Meduňka, y, f. M., melissa officinalis,
včelník, rojovník, Citronenkraut, n. Kk. 178.,
Čl. 81., FB. 61.

Meduňkovitý. M. rostlina. Vz Meduňka.
Melissenartig.

Meduňkový, Melissen-. M. vodička.

Medusa, y, f., jm. vlastní, vz Gorgo. —
Medusin. — Medusky. — M-sy, acalepha, jsou
slimýši tvaru zvoncovitěho. M. celokrajní-
m. plochá, aequorea violacea; m. čapkovitá,
oceania pileata; m-sy vroubkovaně: m. svi-
tivá, pelagia noctiluca; m. kořenoňstá, rhi-

998

Mekaně — Měknouti.

Mekaně, čte, n., Plārkind, n. Rk.

Mekati, mekāvati, kričeti jako koza, mek-
kern. Koza mekā, meči. Jg.

Měkavý, etwas weich.

Mekavý, mekkernd. M. koza.

Měkce, komp. měkčěji, weich, gelind. M.
ustlano. Přivětivě a m. jim mluví. Br.

Měkčec, čce, m., Weichling, m. Rk.

Měkčení, n. M. souhlásek, vz Měkkosf,
Obměkčování.

Měkčeti, ejí, el, ení, weich werden. V.

Měčilka, y, f., malaxis. Rostl.

Měčiny, pl., f., die Weichtheile. Rk.

Měčitel, e, m., der Erweicher.

Měčitelka, y, měčitelkyně, č, f., die
Erweicherin.

Měkčiti, il, en, ení, měkčivati, weichen,
weich machen, mildern. Všecky věci mastné
a olejovaté svlažují, měčí a oslabují. Byl. —
co: železo, vyby, pole (lockern). Jg. Purk-
mistr je měkčil. Let. 371. — co kde: ve
vodě. Reš. Ten květ měčí v životě. Jád.
Lk. Vosk mezi prsty m. Us. — co kdy.
Před rozsetin n. po rozsetí pole m. nutno.
Koubl. — co čim: hrách vodou, železo
ohněm, vosk prsty.

Měkec (m. měkkec), kce, m., měkký
člověk, rozmazaný, ein Weichling. Koll.

Měkek, vz Měkký.

Mekka, y, f., rodiště Mahomedovo. Rk.

Měkko: = měkeč, weich. (Měko V.) m.
spítí, ležeti; vejce na m. vařiti. D., V.

Měkkoba, y, f., moliuris, hmyz. Krok.

Měkkohavka, y, f., paramacella, plž.
Krok.

Měkkohřebenee, nce, m., lophyrus, je-
šter. Krok.

Měkkohubý, weichmaulig. M. kůň. Us.

Měkkochlupý, weichhaarig. M. listy.
Rostl.

Měkkochvostka, y, f., lagurus. Rostl.

Měkkokožnatý, weichhäntig. Rostl.

Měkkolistý, weichblätterig. D.

Měkkolomný, sanft brechend. Koll.

Měkkonohý, weichfüssig. D.

Měkkoosten, stuu, m., vlas bylinný. Rostl.

Měkkostný, weichstachelig.

Měkkoplodka, y, f., erycibe, rostl. svlač-
covitá. Rostl.

Měkkorepí, anomura. M-pí raci čili polo-
ocasi. Rak poustevnický, polokrab. Vz Frć.
107.

Měkkorohý = měkký roh, weichhörnig;
měkký pazneht mající, weichhufig. D. M.
dobytek. Us.

Měkkosral, a, někkosrálek, lka, m. =
rozmařilý, bojácný. Weichling (ve sprostě
řečí). MM.

Měkkosrdenství, n. Weichherzigkeit. D.

Měkkosrdný, weichherzig. D.

Měkkosrstý, weiches Fell habend. Ssav.

Měkkost, i, f., netvrdosf., die Weichheit,
Weiche, Gelindigkeit, Milde. Jg. Vz KP. H. 9.
M. železa, boku. V. — M. samohlásek a
souhlásek, vz Obměkorán. — M., prznéni
sycho těla, onanie, Selbstbefleckung. Hugo,
Cas. theol. XI, 568. — M., nestatečnost,
rozmazanost, Weichlichkeit, f. D.

Měkkot, u, m., měkký kámen, weiches,
mildes Gestein. Vys.

Měkkota, y, f. M. = měkkosf. — Nepas
na m-tě t. j. na zoraném poli. Us. Bydž.
Mý. Sommeracker, m.

Měkkotina, y, f., slabizna, Schamseite, f.

Měkkotník, a, m., druh sluk. Feld-
schnepfe, f. Us.

Měkkoučko, měkkounko. Na m. se to
uvařilo. Jg. Vz Měkký.

Měkkoučký, měkkounký, na Slov. měk-
koušký. Sehr weich.

Měkkovlasý, weichhaarig. Us.

Měkkovusec, see, m., dasypogon. Rostl.

Měkkule, e, f., malachinus, hmyz. Krok.

Měkkušina, y, f., etwas Weiches. Na
Slov.

Měkušiti, il, en, ení, weich machen,
weichen. Na Slov. Rk.

Měkkozelen, u, m., nerost, Uranit. Min.

Měkký (lépe než: měký: měk, a. o + ký,
vz -ký. Skolník z r. 1864. na str. 180. háji
tvaru měký. Ale sr.: hez-ký a hez-čí, křeh-ký
a křeh-čí, leh-ký a leh-čí; tedy by měký
mělo: mě-čí, ale má měk-čí n. měk-čějsí,
tedy nutno psáti: měk-ký. — Sr. také: měkce,
měkčiti, kde druhé k v c a v č přešlo. Ht.
Měkek, měkka, o; komp. měkčí a měkčějsí
a měksí (Plk); měkkoučký, měkkounký, na
Slov. měkkoušký. — M. = netvrdý, weich,
mild. M. ruce, obili, postel, knot, vosk, olovo,
dřevo (olšina, leština, vrbina, lipina, topo-
lina atd.), len, voda (řičná, dešťná, sněžná),
půda, chlěb, země, kůže, roucho, železo, Jg.,
rána (když kulka skrze střeva nebo žaludek
proletí, Waidmannsschuss). Sp., V., Kom,
Br., D. — Měkký jako kaše, jako kůže, D.,
jako hedvábi. Pk. Sedí (líhá) na měkkých po-
duškách. Prov., D. Měkký jazyk láme kosti.
Br. Varím (k obědu) měkké s tvrdým. Prov.
Jg. Mlátiti po měkkých (když se strana
obratí a po druhé mlátí; opak: ml. po
tvrdých). Us. — v čem. Kdož jest měkek
v životě, v bríše. Jád., Krab. — M. = la-
hodný, laskarý, tichý, weich, mild, gelinde.
M. mysl; měkkého srdeč. D. Měkká odpo-
věd láme hněv, ale řeč tvrdá vzbuzuje preh-
livosf. Prov., Jg. — M. = slabý, schwach.
— komu. Někому příliš měkkým, někomu
příliš tvrdým býtí. Kom. — M. = milý,
utlý, zart, lieblich. M. blas, Nz., mladosf., V.,
lice, povětrí, zima, řeč. Jg. — M. = nu-
mužský, žženilý, weich, weichlich, zártlich.
M. muž, žena, duše. L. M. a rozkošný. Jel.
M. pes (weicher Hund, který bit jsa mnoho
běduje; opak: tvrdý pes, ein harter Hund).
Sp. Měkkého a lstivého srdeč. Ler.

Měkkýn, a, m., telephorus, hmyz. Krok.

Měkkyně, č, f., malaxis. M. bahenní, m.
paludosa, rostl. FB. 24.

Měkkýš, e, m. Měkkýši, mollusca. Weich-
thiere: = třída žiročichů bezkostných. M-ši:
hlavonožei, cephalopoda; plžové, cephalo-
phora; lastureci či mlžové, acephala a pláštěnci,
tunicata. Vz Jhl. str. 222.—238., S. N., Mlž. —
M., rak z kůže selečený, der Häutler. Vz
Kabátník. Jg. — M., ořech o tenké skořípee,
dümschälige Nuss. Plk.

Měkkýže, pl., m., jm. jablek. Ve Zlinsku
na Mor. Brt.

Měknouti, knul a kl. utí = měkčeti, weich
werden. V. — Hrách, když se vaří, měkne.

Měknouti — Melissový.

999

Jg. Srdce měkne (počiná cititi útrpnost). Jg. — od čeho. Jablka od ležení měknou. Jg. — čím. Hřach vařením, ovoce ležením měkne. — kde. Ovoce česané na slámě měkne.

Mekolit, il, ení, v Krkon., nesrozumitelně mluviti, unverständlich reden. Kb.

Mekot, u, m., mekání, das Blöcken. D.

Mekotati (na Slov. makotati), mektati — mečeti, meckern. M. jako kozel. Na Mor. Jg.

Mektati — pohybovati, schwenken, bewegen. Rtuť vždycky se m. chee. Kom. — M., mečeti, meckern. Us.

Mektavost, i, f., pohyblivosť, přemítavosť, Beweglichkeit, Flatterhaftigkeit. Přílišná vtipu ostrosť co jest než par mozkových přílišná subtilnosť a m. Kom. Did.

Mektavý, pohyblivý, beweglich. Č.

Měkuňka, y, f., mollugo, der Weichling, rostl. D.

Měkušina, y, f., etwas Weiches. Na Slov.

Měkušiti, il, en, ení, weich machen. Na Slov.

Měký, šp. m. měkký. Vz toto.

Měkyna, y, f., tluč, der Schrott in der Mühle. (Gl. 149.)

1. Měl, er hatte, od míti; mněl, er dachte, od můtí; chybnić jedno slovo za druhé se zaměňuje. Brs. 101.

2. Měl, vz Mělčina.

3. Měl, i, f., drobná, sypká země, Gerolle. Jg.

Měla, y, f. — mělčina. Na mělích se ocitati. Sš. Sk.

Mela, y, f., mlenice, chumelenice, nevole. Teď je mela. D. To je m.; to jsou mely. Jg. Teď mela spustí, jetzt geht der Tanz los. Dch.

Melaena, y, f., z řec., morbus niger Hippocratis, černá nemoc, odcházení krve ústy a řiti. Vz S. N.

Melafyr, u, m., černý porfyn, hornina. Vz S. N.

Melago, a, n., tekutina lékárnická. Vz S. N.

Melamp-us, a, m., strřec. lékař. Vz S. N.

Melanesie, e, f., veliké skupení australských ostrovů. S. N.

Melange (fr., melanž), směs, směsice, smíšenina. Rk.

Melancholický, z řeckého, těžkomyslný, schwermuthig. Rk. M. letora. Nz.

Melancholie, e, f., z řec., těžkomyslnosť, zádumčivosť (černožlučnosť). Schwarzes Geblüt, Schwermuthigkeit. Rk., Nz. — Melancholik, a, m., těžkomyslný, zádumčivý člověk. Rk. Vz S. N.

Melanit, u, m., černá odrúda granátu. Vz KP. III. 192.

Melanorrhagia, e, f., z řec. — melaena.

Melanosia, y, f., z řec., černčnka, černé skvrny nejvice na kůži. S. N.

Melasiter-us, u, m., černá žloutenka. S.N.

Melasm-a, ata, n., z řec., černá plama na kůži. S. N.

Melassa, y, f., tekutina po hlaceném cukru v truhliku hlacovacím zbývající, Jg., cukrová usedlina, kal eukrový, hnědý syrob. Rk. Z m-y dělaji se silné líhové nápoje. Kk. 107.

Melatrofie, e, f., z řec., ubytí, chřadnuti těla. S. N.

Mělce, komp. mělčaji; seicht. M. orati. Us. Mlýn jde na v náboji, když palate padełního koła méně do cev padají; naopak jde mlýn hluboce v náboji. Jg. V obec. mluvč komp.: mělč. Vz š (č) jakožto príponu komparativu.

Mělč, e, m., ves v rak. Slezsku. Vz S. N. Mělč = mělčaji. Vz Mělce.

Mělčeti, 3. os. pl. -či, el, ení; změlčeti — mělkým se díti, seicht werden. Voda mělčí (padá). Berg.

Mělčina, y, f. Untiefe, Sandbank, f. seichter Ort im Wasser. M., mělina, měl, u, m., nebo: i, f., banka, lava, Untiefe, Bank; m. písečná, písek, písčina, písky, Sandbank; m. blatná, bahnitá, bahná, Schlammbank. S. a Ž. Na m-ně uváznouti. Ler. M-ny na moři. V. Na m-nu přijíti. Kram. M. (měl) písečná, bahnitá. Tl. — M. = hořejší část dolu (naopak: hlubina). Vys.

Mělčinatěti, čí, čěl, čení = mělčeti. — kde. Rybník u (při) břehu, na břehu, k břehu mělčinatí (pískem se zanáší), bekommt Untiefen, seichte Stellen. Mus.

Mělčiti, il, en, ení, seicht naachen. Us.

Mele, zastr. — mela. Dal.

Meleagr-os, a, m. Argonaut, zabil kance kalydonského. Vz S. N.

Melec, lee, m. — měleč. Na Slov.

Melen, u, m. Vz Šfk. 508.

Melena, y, f. = mlýn, Mühle. Us. Beroun.

Mělenec, nce, m. a pl. m-ce, těsto drobené, strouhané (do polívyky), geriebener Teig; m-ce = šísky husám. Na Slov.

Meleta, y, f., 56. asteroid. Vz S. N.

Melhuba, y, m., kdo hubou mele, žvastoum, tluchuba.

Melí, n. = jméli. V.

Mělia, zastr. = mělčina. Jir.

Melický, z řec., zpévný. M. básnictvi — lyrické. S. N.

Melichar, a, m. = Melchior. Gl. 149.

Mělina, y, f., vz Mělčina.

Meliorace, e, f., z lat., zlepšení něčeho. — Meliorovati, zlepšiti. Rk.

Melirovaný, z fr., smíšený, zvl.o barvách, melirt. Rk. M. tkaniny = drobně kropenaté. S. N.

Melirový, cf. fr. měler, barvy měňavé, melirt. M. sosák. Na Mor. Lpř.

Melis, u, m., melisový cukr, cukr čistý, mající jméno od ostrova Malty, odkudž dříve se přivážel. Techn. M. pěkný, nadprostřední, nejpěknější, prostřední, sprostý. Kh. v S. N., Cukr.

Melism-a, ata, n., z řec., skupení not, jež hudební figuru činíc na jedné syllabě zpivati se má; slove také všeliká ozdoba v hudbě. — Melismatický zpěv, při kterém více tonů na jednu syllabu připadá. Vz S. N.

Melissa, y, f., meduňka, meduň, medovník, die Melisse. V., Kom. M. officinalis, meduň lékařská, doubravník, rojovník, včelník, matečník, marule, meduňka, Citronenkraut. — M. turecká, dracocephalum moldavia. S. N. Vz Kk. 178.

Melissový, Melissen-. M. vodička, D., kapky.

624

1000

Melita — Memorandum.

Melita, y, f., ostrov, Malta. — Melitský. — Melitan, a, m.

Měliti, il, en, ení; změliti = mělniti, zer-
bröckeln, zerreiben. — co kde. Chléb mezi
prsty měliti. Jg.

Melitism-us, u, m., léčení medem. S. N.

Melituria, e, f., močení medu. S. N.

Melivo, a, n. od koř. ml (mlíti), vz Gb.
II. 146. Mahlvorrath, Mahlfrüchte. Do jiných
mlnýň své m. dáti. Us. To je krásné m.
Us. — M., mlení, Mahlwerk. n. V. Nestačí
mlynáři s melivem. Pam. Kut.

Melka, y, f., obili po špicování rozestřené.
Us. Deh.

Mělko, a, n., die Seichte. Již je m. (voda
spadla). Us. Pro m. k městu přistati nemohli.
Hlar. — M., mělce, seicht. M. orati. D. —
M., drobno, kleinkörnig, fein. M. něco ztlouci.
L. Vz Mělký.

Mělkost, i, f. Untiefe, Seichtigkeit, Seicht-
heit. f. M. rybnika, řeky, základův; m. my-
slénky, rozumu, mozku. — M, = drobnost. L.
Mělkovati — měke zacházeti, verweich-
lichen. — se s čim: s tělem. Kom.

Mělky, pl., f., trusky senné, Heuabfall. m. Us.

Mělky; mělek, Ika, o; komp. mělčějsi,
měleči, mělči. Mělkoučký, mělkounký. Od koř.
nl. Gb. III. 146. — M. = mělný, drobný,
klein, fein. M. popel, mouka, pepír tlúčeny,
písek. L. — M. = nehluboký, na Slov. plitký,
nicht tief, seicht. M. mísa, talíř, moře, řeka,
voda; m. kolo v náboji (vz Mělce); m. my-
slénka, rozum (prostý člověk), mozek, roz-
sudek, hlava. L. — M. místy na Mor. =
vlhký, mokrý, feucht, nass. Jg.

Mellan, u, m., chem. sloučenina. Vz Šfk.
422.

Melné, čho, n. Mahlgeld, -groschen.

Mělněti, mělným se stávati, locker, mürbe
werden. Jg.

Mělnický, vz Mělník.

Mělničina, y, f., mělnické víno, Měniker
Wein.

Melník, a, m. = mleč. D.

Mělník (Mělník), a, m., mě. v Čechách,
Měnik, dříve: Pšov, Dal.; 44., Bženo, Pelc. kron.
ces. Vz S. N., Tk. I. 617., II. 398., III. 653.
Uhodil Mělníkem v Hošku, až se Roundnice
zatřásla ( — notně selhal). C., D., Lb. Vz
Lhář. — Mělnický m. mělnícký, vz -ský.
M. víno, Us., župa, probošt, kapitola. Vz Tk.
I. 617., II., 398., III. 653. — Mělníčan, a,
m., pl. -né.

Mělniti, il, čn, čni; změlniti, mělnivati,
mürb, locker machen, bröckeln. — co: zemi
(kypřiti, drobiti). Br. — co čim: motykou.

Mělný - sypky, kyprý, locker, mulmig.
M. zeme, prach. Ras. Sůl na prach m. roz-
tlouci. Vys. — M. člorěk = měkký, citlivý,
mürb. Jg.

Melodický, z řec, zpěvný, libozvuky,
melodisch, wohltonend, singbar. M. skala či
stupnice, vz Skala v S. N. — Melodie,
e, f., pěv, nápěk, zpěv v hudební skladbe,
Rk., posloupsňov jednotlivých, rhytmicky
sporádaných tonův. Hd. M. se nazývá vůbec
každá průvená řada tonů; zvlášť pak sluje
m. rada tonů, která se při rozmanitém stří-
dání vysokých tonů s nízkými, dlouhých
s krátkými sluchu jakožto okrouhlený celek

jistého určitého rázn aneb výrazu předsta-
vuje. Vz S. N. Tonfolge, Singweise, Melodie.

Meloditi, il, čni, muchlati, cuchati, wirren.
Obili se melodi. Us.

Melodram-a, -ata, n. (dle ‚Slovo‘), z řec,
jest mal dramatická hra, v níž se řeč a hudba
tak střídají, že hudba pokáždé city v řeči
projevené prostředky svými dále provádí.
Vz S. N. Schauspiel mit Musik zwischen den
einzelnen Sätzen.

Meloplastika, y, f., z řec, umělé tvoření
líči. S. N.

Melos, skloňuje se jako Epos, úd, Glied;
zpěv, nápěv, Gesang, m., Lied, n.

Melodesie, e, f., z řec, zpěvní skladba.
S. N.

Melothet, a, m., z řec, zpěvní skladatel.
S. N. Tonsetzer, m.

Melotypie, e, f., z řec, tištění pohyb-
vými notami. S. N. Notendruck, m.

Melouch, u, m. Na melouch pracovati,
jiti (pro sebe pracovati, ne pro mistra u te-
sařů, zedníků, pokryvačův). Také: meloucho-
vati. — Melouchář, e, m., kdo na melouchy
chodí. Us. Jg.

Meloun, u, melounek, nku, m., dýně.
M. vodní, Zk., cucumis citryllus vulgaris,
Wassermelone, f. Kk. 222., Cl. 87., FB. 36.,
KP. III. 27. Tyřá jako melounek (kulatá).

Melounový, Melonon-. M. voda, semeno.
Ras.

Meloušiti se, il, ení. — okolo čeho =
ometati se, cuněti, herumschwänzen. Us., Deh.

Melpomene, y, f., v řec. bijeslovi musa
tragodie. Vz S. N., M., 18. asteroid. S. N.

Mels, něm., Nouzka, Melže u Vyškova na
Mor.

Melu, vz Mlítí.

Melún = meloun. V.

Meluzina, y, f., přišera báječná, kteréž
se hučení a řeční větru připisovalo, pročěž
jí mouku a sůl za okna sypávali. Krok. Winds-
braut, f. M. upí (říka se, kdykoli vichřice zvuku
pískavé vydávají). S M-nou sůl lizati (= ze-
měřým býtí, ještě dle pověry trochu mouky
n. soli M-ně za okno dálaví). Vz Smrf. C.
Co bychom se už dnes k tomu chystali? Do
tě doby, kdo ví kde budeme s M-nou sůl
lizati! Us. Ber. Deh. Keď větor hviždí, M.
pláce. M. S. — Vz více v S. N.

Mělý (zastr.); měl, a, o; komp. mělejsi,
mělši = mělký, mělný, na drobno smletý,
klein gemahlen, gestossen. L.

Membrana, y, f., lat., kožka, blána; též
rukopis na pergamenu. Žer. List. Zarte Haut,
Häutchen, Membrane. Vz KP. I. 270.

Memento, lat., pamatuj, pomni. M. mori,
pamatuj na snrř. Gedenke (des Todes).

Memfi-s, e nebo -dy, f., mě. v Aegyptě.
Memphis. — Memfidan, a, m. — Memfidský.

Memmi-us, a, m., jm. rímske.

Memnon, a, m., aethiopské kníže. Vz S. N.

Memoary, pl. (fr. memoire, memoar), z lat.
memoria, paměti, zápisky. Vz S. N. Gedenk-
Staatschrift, f.

Memorabili-a, i, n., pl. dle ‚Gymnasium‘,
lat., pamětnosti, věci pamětihodné, Rk., pa-
mátnosti. S. N. Denkwürdigkeiten, f.

Memorand-um, a, n., lat., pamětní spis,
připamatováni, Rk., celkově vyjádření o ně-

Memorandum — Měniti.

1001

jaké věci, v němž rozehrána jest celá otázka a rozloženy jsou příčiny, na něž konečné rozsouzení o té věci se stavi. S. N. Gedenkbuch, n.

Memori-a, e, f., pamět. Pro memoria, promemorial, lat., pamětní spis, připanatování k učemům, pamětní kniha. Rk. Eingabe, Denk-, Bittschrift, Erinnerungsschrift, f.

-men, přípona jmen podstatných: plamen od pláti-se-men, nom. símě, břímě - břemene, kamen, pismě - písmene, růmě - ramene, ječmen, křemen, plémě - plémene, pramen, třmen, těmě - temene, výmě - věmene, řemen. Vz Mkl B. 237. Vz Tvoření slov. Jména na -men muž. rodu jak se skloňují, o tom vz Kamen, Křemen, Plamen, Pramen, Střemen, Ječmen, Kořen atd.

Měň (na Slov. měň), č. mník, mík, a., ryba, lota, Aalruppe, Rutte, f. D.

Měna, y, f., od kor. mi (v minuti), Gb. Hl. 144., změna, proměna, Aenderung, Wechsel. G. V chratné měné hledati (přízne). St. Skl. — M., měna, výměna zel. peněz, Wechsel, Austausch; tež dům, úřad, kde se peníze mění, přijímají, vydávají. Wechselstube, -bank, -haus, Münzamt. Měnu držeti (peníze měuniti. Na měné sedí (penězoměnec). Měnu ustanoviti. V. Nádavek na měnu. Reš. M., úřad, kde zlato a stříbro se kupuje. Pr. Vše do domácích měn (Münzamt. Münzwechselamt) nesli; v násich měnách každému má podle slušnosti zaplaceno býti. V. — Arch. IV. 438. M., Cours, kurs. M. směnečná, Wechselcours; m. penězná, Geldecours. Smolík. Vz Kurs. M. zemská. Landesmünze. Pr. — M., pravá hodnota věci, Werth, m. Kat. 225., 1365. Měna bohatá, Wirthsache, f. Kat. 971.

Menadská káva z okolí Menada na poloostrově celebeském v Asii.

Menage (fr., menaž), domácí hospodářství, společný stůl a oběd, společ. strava. zvl. u vojska. Da., Rk. Haushaltung, Wirthschaft, Hauswesen, Ersparniss.

Menagerie, e, f. (fr., menažří, obyč. se vyslovuje: menažerie), zvěřinec. Thiergarten, m. Rk.

Menandr-os, a, m., dramatický básník athenský nar. r. 342. př. Kr.

Měňany, dle Dolany, ves u Karlšteina. Tk. III. 90., 95.

Měnař, e, m., der Wechsler. Us.

Měnas, a, m., apatura, motýl. Krok.

Měňavka, y, f. M. obecná, amoeba radios, prvok. Fré. S.

Měňavost, i, f. Schiller.

Měňavý, schillernd (in Farben), buntfärbig, bunt. M. barva, látka. D. — Na Mor. = schielend, šilhavý. D.

Menážní, Menage-. M. kniha, dozorce. Čsk.

Menc, e, m. = Mohuč, Mainz. V.

Měnce, e, měnník, a, m. = měnec.

Mendiček, čka, m., malý mendik, kleiner Bettelstudent. Gl. 149. Mendiček ve škole byl. V. •

Mendik, a, m., z lat. mendicus, chudý, žebravý školák. Pam. kut. 226. Armer Schüler. Na Slov. ministrant. — M., Bettelmönch. Zer. List. 3. 12.

Mendikant, a, m., z lat. M-ti, žebráci, žebravi mniši. Vz S. N.

Mendlik, a, m. = mendik.

Méně, méněji, měň, míň, adv. Vz Málo. Weniger, minder. M. býti (ubývati). V. Má míň než jí. D. Ten méně věří Bohu než svénu tlumoku. D. Pije méně léky, více je chváli. T. Odtud méně za půl hodiny jest jiný kostel. Haj. Některi něco míň počítají. Br. Ani jsem ho neviděl, tím méně s ním mluvil. D. Nie méně (ne méně), nichtsdestoweniger. V. O mnoho míň. D. M. s gt. Tři tolary méně grošův. Desíti osob méně v soudu zemském, když nález udělan býti mí, nemaji seděti. Žířz. Ferd. Oč' méně, vyslovovali staří instrumentalem míry. Což méně lotem desíti hříven. Kn. rož. 80. — Na nejmíň, nejméně = aspoň, mindestens. Har., Solf. — Méněž — méněž = vždy méně, immer weniger.

Měnee, nce, m., penězoměnec, der Wechsler. Vz Měnce.

Měnecký = měnečni. Rk.

Měnectví, n. Wechselrei, f. Rk.

Měneční, Wechsel-. M. obchod. Balb. zem.

Menechněji (zastr.) = měněji, minder. Ms.

Menechný, malý, klein. M. hruec. Us. u Petrovie. Ch.

Měněji, vz Měné.

Měnek, nku, m. Bronzit. Rk.

Menekrat-es, ea nebo a, m., jm. řecké.

Menela-os, a, m., král spartský, syn Atreúv, brat Agamemnonŭv.

Měnění, i, n., měna, das Aendern, Wechseln, die Abänderung. Jg. M. líce, tváři. V. Obchod mítí v měnění peněz (měnu držeti). V.

Méněnitný, méně nití mající. M. rostliny, které mají menší počet tyčínek než částek okvětí. Rostl.

Menhard, Menrad, Menrat = Meinhart. Gl. 150.

Mění, n., od mítí, die Innehabung. Aby manžel vzdal dům svůj manželce své k mění a k držení. Kol. 45.

Měni = menší. Výb. I. Nemohl by m. býti. Št.

Měniči = měnečný. Jg.

Měnič, e, m. Veränderer; Wechsler, m. Jg.

Měnička, y, f. Veränderin; Wechslerin, f. Jg.

Měnidlo, a, n., Tauschmittel, n. Rk.

Menipp-os, a, m., cynický filosof ku konei 3. stol. před Kr. Vz S. N.

Ménírna, y, f. Wechselstube. Vz Měna. D.

Měnitelnost, i, f. Veränderlichkeit, Wandelbarkeit, f. Jg.

Měnitelný, nestáłý, veränderlich. M. svátek, výle, štěstí (vrtkavé), myšlení. V., Jg.

Měniti, 3. pl. -ni, měň, -ně (ic), il, čen, čeni, měňivati. M. vztahuje se více k celku, jináčiti více k částkám celku. Aendern, verändern, wandeln, vertauschen, wechseln. Jg. = —

abs. Člověk míni, pán Bůh měni. — co: mryavy a pováhu m. V. Když tě vidí, barvu mění (bledne n. červená). Jg. Pastvy m. Kom. Peníze m. D. Když se ženi, tolary mění, jak se ožení, malého peníze neni. D. — se. Panská láska nebývá stálá, ale brzo se měni. D. Stokrat se změnila tvář jeho. Měni se člověk, vino, krajina. Jg. Počasi se často měni. Us. Dykyta se měni, peří se měni (má pořád jiné barvy, schillert, spielt in verschiedenen

1002

Měniti — Merhovati.

Farben, wechselt). Jg. — se kde. Vše se na světč, ve světč měni. D. Ve svých způsobích, mravich, povahách se m. V. Svět se měni a my v něm. Č. — se čím. Všemi barvami se m., in allen Farben schillern. Dch. Člověk časem se měni. Č. To vrstvou se měni. Kom. — co kdy. Při jeho vstoupeni barvu změnil. Ml. — se čím — měniti něco, etwas ändern. On se s nim každou chvíli měni. S přáteli se m. hanba jest. — se komu od čeho. Měnily se mu oči od slunce. Na Slov., Plk. — se podlé čeho. Kroje měni se podlé počasi. Ml. — co po čem: zlaté po grosích. Gulden gegen Groschen umwechseln. Z F. I. XXXI. — co za co: koně za voly. Nt. — Přes den, ob den své smýšleni měni. Měnil před námi tento nákres. Měnil tuto práci s námi, aby byla lepší.

Měnivý, měnlivý, wechselnd, veränderlich. Rk.

Měnní, měnný, Wechsel-, Cours.- K měň náležitý. M. list (Courszett), světnice (měna). V., Jg. — M., ändernd, veränderlich.

Měnník, a, m. — měnec.

Meno — jméno. Kat. 1821. — Menovati = jmenovati. Kat. 1932.

Menopaus-is, y, f., řec., ustání čmýry nechorobné.

Menorrhagia, e, f., řec., přílišná čmýra. S. N.

Menorrhoea, y, f., řec., měsíčný tok. S. N.

Menostasia, e, f., řec., zástava čmýry chorobné.

Menschengedenken. Seit M., od paměti lidské (světa). Seit undenklichen Zeiten, nad (přes) pamčě lidskou. V. Není pamtnika, aby... Br. Ani za paměti lidské. V.

Menstru-a, í, pl., n., dle ,Gymnasium', menstruace, e, f., z lat., měsíčně, čmýra. Rk.

Mensura, y, f., lat., míra. M. v hudbě, v sochařstvi, v sermiřstvi atd. Vz S. N. Das Mass, Zeitmass.

Mensuralní zpěv n. hudba (nyní = figuralní), kde všecky noty přednášejí se dle přísně určité časomiry, opak: choralní zpěv. S. N.

Menšenec, nce, m. Der Minuend. J. Smolík., Sedl.

Menšení, n., das Mindern, die Minderung. D.

Menší, komp. adj. malý; superl. nejmenší; kleiner. Menším býti (ubývati). Čím dále menším býti. V. M. úředník, pacholek, D., soud v zemi české, Vš., kosatec planý menší, Byl., rádu svu. Františka menších bratrí. Aqu. Při nejmenším. V., Br.

Menšina, y, f., menší čášf ku př. v shromáždění hlasujících. Die Minorität. To je patrná m. Pro návrh hlasovala jen menšina. Návrh zůstal v m-ně. Us.

Menšitel, e, m., der Verminderer. — M., der Subtrahend. J. Smolík., Sedl.

Menšiti, 3. pl. -ši, menši, -še (ic), il, en,eni; menšivati, verringern, mindern, kleiner machen. Jg. — co: souzení někomu. Kom. Něco ve škole na stole nožem dle míry o hodný kus m. — se. Já se musim menšiti, ale on bude růsti. V. Hory, doly se menši (klesaji, zanikají). Vys. — se čím. Vzdy-

cháním jich muka se menši. Gníd. — se čeho. Menšilo se toho zlého. Bart. 136.

Menšitko, a, n., Minuszeichen (—). Sedl.

Ment, vz Mentina.

Mentagra, y, f., z lat., fikovina, lišej na bradč. S. N.

Mentěk, mentek, u, m., kožich suknen potažený. Na Slov.

Mentina, y, f., ment, u, m. Mentem, mentinou vše zkaziti, popleniti (= šnahem, napoříad, auf cinnal, gar, rundweg). D.

Mentiti (zastr.), z lat. mentiri, lháti, klamati. Leg. Proč tak mentite synové? Pass. 189. Nomentime, ale tak jest, jak pravíme. — kým. A viec těma svatýma nesměl nikdy m. Pass. 189. Lügen, trügen, täuschen.

Mentor, a, m., přítel Odysseŭv a rādce jeho syna Telemacha. — M., rādce, vůdce mladých lidi. Rk.

Mentorovati. Nestoudně m. (mentiri). Štr. Vz Mentiti. Příliš poučovati.

Menuet, u, m., vážný tanec zdrouhavého chodu v 3/1 taktu; 2. hudební skladba v témž ruchu. Rk.

Menýř, e, m., postranní, dlouhé dřevo u žebříku, der Seitenbaum an der Leiter. Rohn.

Měr, u, m., lépe: míra. Bez měru a směru (ziel- und zwecklos). Šm.

1. Mera, y, f. M. olšoví, psylla alni, mšice. Frč. 136.

2. Mera, y, f. = 100 kusův. Na Slov. Kd. Mera roku = 40 let. Na Slov.

Měra, vz Míra.

Merambulány, druh sliv. Us. Chrud. Kd.

Meran, a, m., mě. v Tyrolsku. Vz S. N.

Měrati = měřiti. Na Slov.

Meravý, erstarrt. Na Slov.

Měravý, měřící, Zielend, messend. Měra- vým okem na koho zříti. Koll.

Mereci (fr., mersi), díky. Dank! ich danke!

Mercuriali-a, i, n., pl., z lat., dle Gymnasium v pl., léčiva rtuť obsahující. Queck-silbermittel, m. S. N.

Mercurius, vz Merkur.

Měrčí, výměrčí, m., der Messer. Reš.

Měrečné, cho, n. = měřičné. Mahlmetze, f. Na Slov.

Merenda, y, f., z lat., svačina; veselá zábava, švanda. To byla m! Je po m-dě. Rk., Sm., Jir. Jux, Spektakel. M. studentská.

Měření, i, n., das Messen, die Messung. V. M. jest vyhledáváni, kolikrát jistá veličina (míra) obsažena jest v jiné stejnorodé veličině (již měříme). Blř. M. času, vz KP. I. 74. M. zemské; tyč k m. D. M. děje se skrze tříhraník. Kom. M. hvězdářské, zeměpisné, polni; m. výšky, báňské, mechanické, geometrické, fysikální. Vz Měřictví, S. N.

Měřenka, y, f., die Visierlinie beim Geschütz. Bur.

Merha, y, f., prouh, Streif, Fleck, Narbe. Jg.

Merhelec, mrhelec, lce, m., planá růže,šípek, die Hagebutte. D.

Merhovaný = pruhovaný, žižhaný, buntgestreift. M. niramor, kámen, šaty, oděv, kocour. Pref., Gl. 150., Mus. 1839. 227. M-ně růcho rál nosíše. Dal.

Merhovati, merhy dělati, buntstreifig machen. Plk.

Merhule — Merkantilni.

1003

Merhule, e, f., meruňka. Na Mor.

Merhyně, č, f., kurva. Na Slov.

Měřice, v, f. = míra. Mass, n. M. = čtvrtce, 1/16 korce, der Vierling. — 2. Rakouská m., Metzen, m. Dva české korce činí tři rakouské měřice. Jg. Poslední, neplná m. D. Měřice činí nyní 0.6148682 hektolitru (5 měřic as 3 hektolitry). Vz Hektolitr.

Měřicí = k měření. Mess-. M. hůl, konev, šňura (Messlein), stroj, klin, Jg., řetěz, Messkette), stolek, stolec. Čsk., Sp. Vz Měřický. S. N.

Měřický = měřicí, Mess-. M. praporeček, stolec, prut (tyč), Jg., náčini, nástroje, řetěz, umění, šňura, tyčka, stolek, místo. Nz. — M. — geometrický, geometrisch. M posloupnosť, Sedl., srovnalosť, poměr. Nz. Vz Měřicí.

Měřictví, i, n. Die Messkunst. Kom. jest nauka o veličinách prostorných nebo: jest ona částka mathematiky, která se obíra veličinami prostornými. Blř. M. (geometrie), longimetrie (měření délky), planimetrie (měření plochy), stereometrie neb těloměrství (měření těles); m. nižší, vyšší; synthetické, analytické; praktické, deskriptivní. Vz S. N. M. dolově, vz PK. III. 92. M. deskriptivní neb zobrazovací, analytické n. rozborné, synthetické n. souborné. Nz.

Měřictvo, a, n., das Geniecorps. Balbi.

Měřič, e, m., der Geometer, Ingenieur, Messer. V. M. zemský (vz Gl. 150.), Kom., městský (loketního zboží), Tk. II. 401., hranic, Plk.; báňský, hornický (Markscheider) měří horní jehlou n. střelkou (Bergkompass), načež na mapy rýsuje báňský rys (Markscheidezeng t. j. položení měr, štol, strek, masin atd.). Am. Byloliby třeba měříče, tomu původ má zaplatiti. O. z D. Prut měříče zemského, die Messruthe. V.

Měřička, y, f., die Messerin. Us.

Měřičné, čho, n., podlé, Nové, co se odměří za odplatu mlynáří, výmelek, čtvrtee, užitek, Müllerlohn. Měřičné vzíti, odvětí. Přetahovati meleče měřičným. D. Nedávavše než půl mírky se strychu m-ného. Břez. 265. — M., mlatečům od mlácení dávané, mlácnit, der Drescherlohn. D.

Měřični, měřičný, Metzen-. M. truhla. Us. M. umění, lépe: měřické. Jg. M. řetěz, Messkette.

Meridian, u, m., z lat., vz Polednik.

Měřidko, a, n. M. palcové (Zollstab), jednoduché, tisicinné, znenšené. Nz. Vz Měridlo, Měřitko.

Měřidlný = měritelný, messbar. Měridlny položils dni mé. Ž. kap. 38., 6.

Měřidlo, a, n., měřidko, měřítko, pravíko, der Massstab. M., sáhovka. Um. les. Měřidlo (miru) k něčemu přiložiti. Nz. Kdo nezná vlasti své, nemá měřidla pro jiné vlasti. Mus. M. klinové, Keilrichtmaschine. Čsk. M. skládací, m. pánve vnější Treitzovo, m. pánve vnitřní; m. na pánve Seyffertovo, Beaudeloqueovo. Vz Nástroje k pitvě, porodnické. Cn. Vz Měřitko.

Měřik, u, m. M. čeřitý, mnium undulatum, welliges Sternmoos. Cl. 173.

Merino, a, m., špan, ovčák. — M., nejlepší druh španělských ovei. — M., a, n, keprovaná látka z vlny takových ovei. Rk. Vz v S. N. Merinos.

Merion-es, a, m, jm. řecké.

Měřitel, miřitel, e, m., der Zieler, Richter. Bur, V.

Měřitelka, y, měřitelkyně, č, f., měřička, die Messerin.

Měřitelný, messbar. D.

Měřiti, 3. pl. -řij, měř, ře (ic), il, en, ení; měřivati, messen; přirovnávati, vergleichen; směrovati někam, zielen, Absicht, Richtung haben. Stran přísloní vz Rozumění, Krejčí. — abs. Jak kdo měří, tak se mu odměruje. C. Desetkrát měř a jednou řež. C. Dvakrat meraj a raz strihaj. Mt. S. Vzhůru měř! Hoch an! Čsk. Vimj já, kam ty měřiš (směruješ).

— co, koho: zemi, V., plátno, pole. Us. M. co = směrovati k čemu. Kat. 1133., 1320.; = vážiti, ceniti. Kat. 1417. — komu čím. Ktery (hospodský) jim píjakům pěnou měří. Er. P. 369. — co čím. V. Kružidlem, D., loktem, krokem, Kom., okem, očima. Jg. — co nač: plátno na loket. D. Na dlouhý loket. V. Všecko měří (dělá) na dlouhé lokte (dí, věc protahuje, je zdělouhavý). Jg. Věci tkané na lokte, tekuté na sudy, vědra atd., zrnaté na měřice atd. měřiti. Pt. Něco (někoho) na svou míru m. (Jaký on sám, tak i jiné posuzuje). Č. Plátno v krámě na lokte m. Ml.

— po kom, po čem: po zajici. Us. — co k čemu (přirovnávati). Když se k jiným měří (cnosť), lehce své všecko váží. Jel. — kam. Záboj hořuciroma očima v Luděk měří. Rkk. 11. V pravo, v levo měř! Rechts (links) — an! Čsk. Na zajíce m. M. k číli, Us, k teréř. Sp. Jiní měřili k tomu, aby své osvobodili. Čr. Měřím k tomu (směruji). Jel. Upřímo k nám měří. Us. Myšlením i snažností svou k tomu toliko měří. V. Potůček měří upřímo tokem svým do Lužnice. V. Slepej do oči mu měří. Er. P. 375. Střielbou, mečem proti něku komu m. — co kde. Řeč na váze měří, málo komu věř. Č. Nad slívami vodu m. Prov., D. Pod hvězdou měří stěny (opilý). C. M. něco před někým. D. Sm. Když měřili okolo kláštera sv. Jiří. Háj. Do pytle něco m. — k čemu, aby. Vždy k tomu měril, aby nás o přapy, abri pavilovil. Solf. — odkud kam, jak. Od buku k buku (takový býval loket loupežníka slovenského, který na něm ukradená plátna mezi své lidi dělíval). C. M. něco od oka, podlé oka. Da. S vrehu (do vrehu). Nz. Kdo z kouta měří, jistěji udeří. Č. Bez míry jez okem měřiti. — co s kým? Já jsem to s ním po něm jestě jednou měril. — se s kým — zápasiti. Nt.

Měřitko, a, n. Vz Měridko, Měridlo, Massstab, m. M. do ohně, palcové n. palečník, posouvací n. posuvné, s měrou vídeňskou, metrové, metrické (Metermass, Čsk.), okované, s kloubem, Sp., s roznožkou, Boekvisir. Čsk.

Merk, u, m., slín, Mergel, m. V. Hnojiti merkem. Kom. — M., z něm, znamení, stopa, Merzkéichen, Spur. Nemáte zádného merku, kdo tu věc ukradl? Na Moravě. Vzal si ho do merku, v merk; má ho v merku (na očích, pozoruje ho). Us.

Měrka, y, f., malá mira, ein kleines Mass. Na Slov. = mira osmi žejdlišků. Jg.

Merkantilní, kupecký, obchodní, tržební. Merkantilisch, kaufmännisch. Rk. M. system. Vz S. N.

1004

Merkaptan — Mésic.

Merkaptan, u, m., sulfhydrat ethylnatý t. j. alkohol, jehož kyslik sirou zastoupen. Šfk. 476.

Merkovatī, šp. z něm. merken, pozorovati, znamenati; na Slov. bděti, bedlivým býti, wachsam sein. Plk. — M. prádlo = na něm pismena vyšivati hlavně červenou bavínou, je znamenati. Da.

Merkulina, y, f., nepokojná, zlá oseba, eine unruhige, bůse Person. Us. Jg.

Merkur, a, Mercuri-us, a, Merkuriāš, e, m., bůh římský obchodu a diplomacie. Vz S. N. — M. Dobropán, nejmenší oběznice nejbližše okolo slunce se točici. Vz S. N. — M., u, m., rtut dvanáctistěnná. Nz.

Merkurial, a, m., mercurialis, Bingelkraut, n. V.

Merlík, u, m., rostlina, chenopodium, Gänsefuss. M. všedobr. ch. bonus Henricus, der ausdauernde Gänsefuss; bílý, ch. album; chilský, ch. quinoa, Quinoaplanze; nejvonnější, ch. ambrosioides, das mexikanische Traubenkraut, Kk. 150., 151.; zvrhlý či durmanolistý, ch. hybridum; zední, ch. murale; smradlavý, psoser, ch. varulria; hroznovitý, lebedník, ch. botrys. FB. 32. Vz Čl. 127. M. městský, ch. urbicum; červený, ch. rubrum; smokvolistý, ch. ficifolium; sivý, ch. glaucum; mnohosemenný, ch. polyspermum; motlovitý, ch. scoparium. Jg.

Merlíkovitý, k merlíku podobný. M. rostliny, chenopodeae. Rostl.

Merlink, a, m., niticarpo, ryba. Rostl. — M. veliký, vino červené, grosser Merling. Jg.

Mermo, mermomocén, mermomocí = docela, zcela, zhola. Mermomocí na tom stál. Chtěl tam mermomoci. Jg. Pan Černín chtěl m. jedno mouřenínšć cholepokoupti. Har. II. 163. Durchaus, schlechterdings.

Měruné, ého, n., plat od měření, das Messgeld. D. — M. = směrné.

Měrnice, e, f., šedivka černá, ballota nigra, rostl. FB. 63.

Měrnost, i, f. Numerus im Stil.

Měrný = mírný, friedlich; měru obsahujiči, eine Metze enthaltend; k mire náležejici. Mass.- Jg. — M. střelec, který dobře mříž, ein gut zielender Schütze. Šp.

Meroditi, il, čni, zle hospodařiti, verschwenden; toulati se, schwärmen. Us. Turn.

Mero-e, dle Euboea. Zk. Ostrov a hlavni město Aethiopie.

Merokele, y, f., z řec., průtrž stehenni. S. N.

Merope, y, f., chot messenského krále Kresfontana. Vz S. N.

Merop-s, a, m., jm. řecké.

Měroslovi, n. Metrologie. Rk.

Měrostroj, e, m. Graphometer. Rk.

Merotec, tee, m. Baryt, Schwerspath, t. j. siran barnatý (schwefelsaurer Baryt). Šfk. 177. Vz Bř. 29.

Merotičitý (merotík v sobě obsahující). M. dusičnan, kyslíčník, nebesičnan, soličník, solnovodičnanatan, siran, sirnovodičnanatan, síričník, uhlhan, voda, vtožan. Presl.

Merotík, u, m. (baryum), prvek nalezající se toliko v sloučení s kyselinou uhlíkovou n. sirkovou n. křemíkovou. Presl.

Měrověda, y, f. = metrika. Rk.

Merovingické pismo, vz KP. 306.

Merovingové, první dynastie králů franc. Gallii. Vz S. N.

Měrový, Mass.

Merseburg, Mezibor.

Měrstvi, n. = měřictvi. Rk.

Meršámka, šp. z něm. Meerschaun, dýmka z moršké pěny, pěnovka.

Meruňka, y, f., meruń, č, pol. miernka, z lat. prunus armenica, něm. Aprikose. V. Vz Kk. 252., Čl. 36., FB. 101., KP. III. 274.

Meruňkový, Aprikosen.- Us.

Meruzalka, y, f., ribes: červená, ribes rubrum, rybíz, Ribisel, Johannisbeere; černá, ribes nigrum, schwarze Johannisbeere, Gichtbeere; srstka (chlupatka, jahoda zelená, polka, angrešt), ribes grossularia, Stachelbeere. M. horni (hluchá, planá; rybíz planý, hluchý, ribes alpinum); skalni, r. petraeum. Vz Kk. 203., 204.; Čl. 48., FB. 96.

Meruzalkovité rostl., ribesiaceae, ribiselartige. Vz Kk. 203.

Mesalliance (franc., mesaljāns), nerovné manželství. Missheirath. Rk.

Mesec, sce, m. Kupferkies, m. Šfk. 325.

Měsečka, y, f., měsidlo, nádobá, v níž vino s vodou se misi. Mischgeschirr. Reš.

Mesenterie, e, f., otok žláz okružních. S. N.

Mesenterit-is, y, f., řec., zánět okruži. S. N.

Mesenteri-um, a, n., řec., okruži uvnitř těla. S. N.

Mesiáš, vz Messiáš.

Měsíc, e, měsíček, čku, m. (na Slov. mesac, rus. měsjaç, pol. mięsiaç, lat. menis, skr. más, lit. menesis, menů, goth. mena, strněm. máno, řec. μηρ. Schl. Cf. Fk. 153. M. od měřiti (s se změnilo v s), měsíci = měřici, poněvadž se jim čas odměruje. Jir. Slované vyměřovali rok podlé světla luního (měsíce). Slované západní zachovali stará jména měsíců ve spisech i ve mluvě; Rusově a Srbové mají jména latinská. Jir., Erb. Jména leden, duben, květen, červen, srpen, říjen atd. jsou jména přídavná a naši předkové psávali: dubna měsíce, nikdy dubna prostě. Tedy měsíc ledův, dubův, čtěvův atd. Jir. — Rozeznáváme a) měsíc planetu, jenž zemi naši průvodcem jest, lunu. Der Mond. Proměny měsíce, D.; nový m., m. je na nov., Sych, novoměsíc, novoluni, Neumond, S. a Ž.; m. rohatý, půl měsíce, první čtvrf; plný m., na plně m., úplněk; světlo měsíce, Jg., S. a Ž.; m. hrbolatý (poslední čtvrf); zatmění měsíce neb na měsíci; m. se zatměl, zatmivá. V. M-ce přibývá, ubývá. Kom. Po novém měsici měsíce přibývá, po úplku měsíce ubývá; čtvrti m-ce; podoby m-ce, die Mondesphasen. S. a S. M. v telescopu, vz KP. II. 176. Vliv měsíce na magnetičnost zemskou. Vz KP. II. 192. Čas oběhu, dráha (Mondbahn, S. N.; skvrny, hory, mapa, měna, odlehlošť, tabule, místopis měsíce; hory na m-ci. Nz. M. kosatý. Rk. Zatmění m-ce úplné, častečné. Tl. M. vychází, zapadá; m. svítí jako rybí oko. S. a Ž., Č., D. Vypadl po m-ci (= utekl). D.

1006

Mésti — Měsć.

proti zdi, ke zdi. Smeti do kouta, z kouta, ode zdi, na bromadu, v jämu, před domem, za stodolou s oráčem mésti atd. — se = meteliti se. Sníh se mete (stöbert).

Městi, zastr. = másti; mésti.

Městice, e, n. = městce.

Mesticové, z rodičův, z nichž jeden byl bílý a druhý rudy. Tl. M., smíšenci, potomci Europanů a Kreolů s Indiánkami. Vz S. N.

Městis, vz Městys.

Městisko, a, n. = místo, Ort, Raum, m. Na Slov.

Městiše, e, n., místo kde je, zastr. Dům s městšičem. Výb. I. Vz Městště.

Městistě, městistě (zastr. městšiše, měščiše), e, n. = městisko, místo, Platz, Ort, m., Stelle, f. Jg. M. děvního stavění. Troj. Na svém mšti stavěti. Mus. = M., místo, kde město stojí, der Platz für eine Stadt. Jg. Na městštími hradiští, kdež nyní Tábor. Bls. 47. — Dal., Háj.

Městiti, il, ěn, ění, uměstiti, auf einen Ort stellen, stellen, locare.

Městka, y, f. Blutadergeschwulst, f. Sal.

Městknati, městknávati, na místo dávati, in einen Raum bringen. — co kam: do pytle obili (= dávati, stlačovati). — koho (zdržovati, baviti, aufhalten, unterhalten. Tak tu městknakty ty sladkosti vraha. Ráj — se kam. Aniž vše se do stodoly městkná (Raum haben). Plk. — se čím: hrou se m. (baviti). Puch. — Lépe městni. Prk.

Mestkomin, a, m., kominík. V.

Městnan = měšan. Výb.

Městnati, il, Městknati.

Mestniti, il, ění, mstem chutnati, mostig schmecken. Jg. Vino městní. D.

1. Mětný, Vároš. = městný, městě sloužící. Rach.-. Jir., Rkk. 19.

2. Mětný, Most.-. M. nápoj. Jg.

Město, městečko, a, n., lit. městas, Schl., od met (met-nouti), tedy město m. mětto rozlišením kmenového t před příponovým t v s, tedy = rozbitý tábor. Vz Gb. Hl. 107. Die Fk. 154. od koř. mit bydleti; sry. zend. mit, lotyš. mitu, lit. mintú bydlim. zend. mačtha bydlo, obydlí. Prk. Die Stadt. — Jměna měst, která dle 1. muž. sklon. se skloňuji, mají v gt. sg. připonu-u, nebo-a. Znamenaji-lijenom jeden před mět, přjsou-li rodára, obecná, mají z pravidla -a: Rim-a, Záhřeb-a, Londyn-a, Jičín-a, ale (obecná jměna): Písek—Písku, Most-u, Potrohrad-u, Dub-u, než přece: Tábor, a. — Jměna měst v-av-a-im ukončeníjsou rodu žen.: Čáslav, Boleslav, Chrudim, Kouřim. O skloňování těchto jmen v Chrudim. Přísem v města Upsala šp. m.: Upsaly. Pk. — M. svobodné, věmě, Nz., královské n. svobodné (vz Gl. 151, S. N.), poddané, hrazené, S. N., ochranuí (Schutz)-, Rk.; velkoměsto, které má vice než 100000 obyvatelův. Tl. M. otcovské, krajní, pod ochranou, D., otevřené (zdi ohradních nemající), tvrdé n. hrazené, zavřené, veliké, malé, lidné, pěkné, sídelné, hlavní, krajské, horní (na Slov. bánské), kupecké n. obchodní, král. věnné, vnitřní, Jg., staré, při moři, skladni. V. V Praze: Staré, Nové, Židovské město (Malá strana a Hradčany). M. venkovské. Us. Město spravuje starosta (purkmistr; ne: měšanosta, vz toto) s městskou

radon vznášeje důležitější věci na výbor. Pt. M. (obec městská), vz Rb. str. 268. (Obyvatel města (měšan), usedlý v městě; m. podmáni, vybojovati, moci vzítí, ve svou moc uvěsti, hladem vyležeti; města dobyti, se zmočiti; z města vypověděti, vystrčiti; do města přijítí (za měšaná); dvůr za n. před městem. V. M. založiti, pobořiti, oblehnouti, nepříteli poddati, z kořen vyvráti ti. Flav. M. majestatem vásaditi. Kram. M. zdíti. Dal. M. zlésti, Har., m. ztéci, útokem dobyti. D. Někoho za m. vyvésti. Flav. Za městem bydleti. D. Kravím oknem z města vysvočiti. Prov. D. M. bez lidu, mlýn bez vody a dům bez střechy za nie nestoji. Jg. Vel'ké mesto vel'ké pestvo. Mt. S. — M. = obycatelé. Celé m. o tom mluví. Us. — M. nové (Hradiště nad Metují). M. nové (Neustadtl) v Jihlavsku. M. nové za Vidní. M. staré v Olomoucku. M. horní (Bergstadt) v Olomoucku. Vz S. N. Bříza na bráně, škola na krámě, fara na chrámě a krěma v chrámě jest v Novém městě nad Metují. Hrš.

Městoburec, rce, m., kdo město bouří, pobuřuje, znepokojuje, der Stadtauwiegler. Sš. Sk. 201.

Mestoměr, u, m. Mostmesser. m. Techn.

Městoprava, y, f., zastr., die Stadtverwaltung.

Mestový, Most.-. M. děber, Mostzuber, m. Jg.

Městskost, i, f., städtische Art. Rk.

Městský. Města se třikajičí, Stadt-, stádtisch, städtlich. V. M. zdi, střehnice, hrad, tvrz, kuchyně, obecné knihy, rada (magistrat), služebník, pacholek, synek, deerka, hejtman, pěčí, písař, oděv, Jg., V., Kom., D., lékař, obyvatel, obvod, zemiště, zvěznice, obec, obćan, soud, statek, hejtmanství, dům, radnice, trh, vojsko, řád, radní, výbor, zastupitelstvo, škola, voják, starší obecní, starosta, starž, erb, znak, J. tr., sady, archiv, bank, účtárna, pokladnice, hospodářství, důchě, sudi, dluh, váha, správe, celní. Šp. M. grunty, knihy, věci, vz Rb. str. 268. M. osoba osedlě, ein ansässiger Städter. Pr. 1861. str. 26. (Viel. II.) M. = měšťanský, Bürger-, bürgerlich. Ve věech válečných a městských. V. M. stav. Jg., S. N. Po městsku. Jg. — M., zdrojlový, zvečený, höflich, stádtisch. M. řeč. V. Po městku = zdvóřile. V.

Městys, městis, m., bylo nesklonné (městce, městec). Jg., Mk. V každém městys. Smrž., Stele. Ale nyní slovo to skloňujeme: m., u.; m.; ovšem starší a lepší slovo jest: městečko. Cf. Mkl. Gr. II. 328. Prk.

Měšačka, y, f., měchačka, Kochlöffel, m. U.

Měšcořezec, zce, m., Beutelschneider, m., lépe: taškář, měšečník. D.

Měšcovitý, beutelförmig.

Měšcový, Beutel-.

Měšček, vz Měsć.

Měšec, šce, měšeček, měšček, gt. ečku, m., malý měch, tobolka, taška, pytlík, vaček, der Beutel, Šačekel. V. M. zdrobnělě od, měch. M. na peníze, odutý (plný), Kom., obecní (pokladnice), zavěrací, zamišový; m. srdce, u varhan, nárokův. Jg. Do svého měšce toliko naháněti (o sobci); Trestání na měšci; Přes m. mrskati. V. Ze svého měšce platiti.

Měšec — Měštan.

1007

Ctib. Jest mi na to krátký m. Sych. Měšcem podmazal. Sych. Vz Porušený. Č. Vytřes měšec. Jir. dh. M. na to nedostačí. Har. Vzalby i s měšcem (lakomý). Č., D. Lépéc jest m. uraziti nežli osobu. Troj., Lb., Č. Na cizí měšec tráviti a hrdě sobe počínati. Reš. Nejde to z tvého měšce (správcům a potomku se říká. Vz Hospodárství). Č. Těšinskými jablky m. nacpává. D. Kdo neprohlédá očima, prohlédne měšcem. Kdo neprohlídá a neotvířa očí, musí měšcem dotahovati. D., Pr., Č. Každěmu jest jeho m. mil a mně můj. Vz Sobectvi. Lb. Kdo m. tratí, nechť hřbetem platí. D. Přítel měšec, a rodina pán Bůh (= pravě přátelství řídké). Č. Ten méně věří Bohu než svému měšci. Č. Snáze z několika měšů než z jednoho. Č. Měšcem musí notně hnuti, kdo žádá na důstojnost se vypnouti. Č. Nechaf huba nevadí se s měšcem. Č. Lb. Vz Šetrnost. Potáhl ho za měšec (vylondil na něm; ošidil ho). Č. M. plný pavyčin. M. pavyčinami zatáhnutý. Najlepsí priateľ je měšec; Cena do miška nepadá. Mt. S. M. jeho má souchotiny. Prázdný m. příčinlivosť phní (vz Pracovitosť). Vzal by i s měšcem (vz Nesyta). Srdee k Bohu, ruka ke kordu a k mči nesahej (vz Cizi). Lb. Co bratr to bratr, a měšcové úhlavní neprátelé. Pk. Vz Krádi.

Měšěčka, y, f., v již. Čech. = vařěčka. Kts.

Měšěčnatý, měšče podobu mající, bentel-
förmig. M. semena. Rostl.
Měšěčník, a, m., zloděj, který měšce krade.
Beutelschneider. M. v. — 2. Kdo měšce dělí,
der Taschner. Tk. II. 542. D. — 3. Boháč. Kon.

Měšěčný, Beutel-, Sack-. M. kamení (v mě-
chýří). Jád.

Mešek, šku, m., vz Mech.

Měšek, šku, m. = míšek.

Měšenovité rostliny, bittneriaceae, Bittne-
riaceen. Vz Kk. 226.

Měsice, ves v Táborsku. Tf.

Měšiček, čku, m. = měšček. Vz Měšec.

Měšita, y, f., medžet, u, m., jin. moha-
medanske modlitelnice. Vz S. N. Jeji štihlé
sloupy slovou minarety. Brt. Moschec, f.

Měška, y, f., miška, různice, bouřka,
nevole, Uneinigkeit, Fehde, f. Miesku učiniti.
Víz. Karla IV. Tam m. trvala dvě leté. Výb. I.

Meškač, e, m., der Zauderer. Jg.

Meškačka, y, f., die Zauderin. Jg.

Meškalec, Icc, m., ein Säumiger.

Meškání, n., dlení, zdržování, das Zaudern,
der Verzug, die Verweilung. Bez m. přijíti.
V. V. Pakli bychom toho všeho neudělali, tehda
ihned bez meškání, kteráž by dva z nás
rukojmi napomenuta byla, mánie a slibujeme
vjeti a vlehnouti. Tov. 129. — M., obmeš-
kání, překážka, die Verhinderung. V.

Meškanlivost, meškanlivý, na Slov. =
měškavost, meškavý.

Meškatel, e, m. = meškač.

Meškati, al, án, áni. M. = zdržovati hoho,
aufhalten, hindern; zdržovati, sich auf-
halten, bleiben, harren, verweilen, zögern,
V.; dílíti, nepospíchati, säumen, zögern, zau-
dern, V.; bydleti, bývati (Pk.), wohnen. Jg. —
abs. Kde tak dlouho meškaš? Us. Ať mnoho
nemeškám. V. Abychom nemeškajice na faru

šli. Vrat. Pamětliv buď, že smrt m. nebude.
V. Není možná děle m. (dliíti). D. Nemeškej
(pospěš). Háj. Aby obec nebyla meškána.
Sob. 15. — co, koho. Čas milosti meškaji.
Br. Aby soudcové meškáni nebyli. Ferd. zr.
Aby to (německé) na česko se vyložilo a
soudcové aby se nemeškali. Z. F. I. Toho,
kdo tě čeká, nemeškej. Kom. — (koho)
čím. Zbytečnon řeći koho meškati. V. Ať
nemeška dílem svým. Br. Vykonáni přísahy
vzatým odvoláním m. J. tr. Meškaš mne
ptaním. Ml. M. příjezdem. Arch. I. 71. Tiem
rać nemeškati. Výb. I. 870. Aby nemeškal
svů příjezdů. Hl. Zaplacením dané proti
řádu m. J. tr. — (koho) v čem. V této
mě prosbě nemeškej, prosim. St. skl. — kde.
V chalupách m. Us. Plavec meška za větrem
u boku ryby. Ráj. Na pustinách m. Orb
piet. — na čem. Aby pro něho lid obecní
na svých potřebách nebyl meškán. Sob. 39. —
jak dlouho. Nechtěl zde děle m. jedno za
dvě neděle. Hl. — k čemu. Na těch věcech
mysl se zatíná a k jinému meška. Kram. —
s inft. Nemeškal toho učiniti. Br. Nemeškej
přijíti. Br. — (se) čím, s čím, v čem.
Nemeškej s žádosti. Ml. Nedlouho s věcí
svou se meškal. V. Zbytečnými věčmi se
m. Us. Meškám se s tím. Kom. Meškal se
tím. Kom. M. se v něčem. Har. — se kde.
Nz. M. se na cestě. Br. M. se při čem = dů-
kladně, obšírně probíratí. Nz. — se za čím
(zdržovati se). Nemeškaj sě za tiem, co je
zde, ale toho hledaj, by všel do nebe. St.
Meškavě, váhavě, zauderhaft. V.

Meškavost, i, f., váhavost, dlení, die Zau-
derhaftigheit, Saumseligkeit. V.

Meškavý, zauderhaft, säumig, saumselig. V.
Meškovitý, beutelartig. Krok.

Meškovník, u, m., cuellaria. Rostl.

Mešnatý, mechovatý, moosig. Rostl.

Mešni, mešný, Mess-. M. kněz, kniha
(missal), Jg., roucho (humerale, alba n. říza,
cingulum n. pás, manipul, štola, ornat; tuni-
cela, dalmatika; kvadrat, mitra), nadaci,
penize, zámysl n. úmysl (obecný n. zvláštní).
S. N. — Mešné, ého, n., plat za mši, das
Messgetreide, Messgeld. Jg., Gl.

Mešník, a, m., der Messpriester, který jen
měse slouží nemaje žádného duchovního ob-
ročí. Vz Gl. 151. — M., dysdera, pavouk.
Krok.

Mešný, vz Mešní. — M., mechovatý, Moos-
voll Moos. Reš.

Měštácký = městský, s vedlejsím nazna-
čením potupy, kleinstüdtisch. Měšacky si
počínati. M. hry. Č.

Měštáček, vz Měšák.

Měšták, a, měštáček, čka, m. = měštan,
(s příhanou). Städter, Städtler, Spiessbürger,
m. D.

Měštan, měštěnín, a, m., pl. měštanč,
vz -janin. Měštané, od obměto, obyvatel
města; st před -jan v šť se změnilo. — M.,
obyvatel města, Stadtbewohner. Städter, m.
Kom., D., Kram, St. skl. — M. = práro
městské mající, Bürger, m. Mezi m-ny zapsati.
V. M-nu náleží obmyšleti dobré vlasti své.
Láška měštanů paveza vrchnosti. Pr. M-né
nejvzácnější. V. Vz Měštěnín. Vz Rb. str.
268., Obec.

1008

Měšťánek — Metall.

Měšťánek, uka, m., kleiner Bürger, Kleinstädter.

Měšťanka, y, f., žena mající právo městské, Bürgerin; žena měšťanova, f. Bürgersfrau. D.

Měšťanosta, y, m. Toto slovo utvořil Rosa, ale jest spatně tvořeno. Slova v -osta (starosta) tvoří se od slov končících se v -ost, ale slova měšťanost není. Lépe: starosta, přednosta, nebo staré: purkmistr. D., Jg., Šb. Ale správně by bylo tvořeno měšťnosta od zastar. městný (sry. místný a strsl. městný), jako přednosta od přední. Prk.

Měšťanský, Bürger-, bürgerlich. V. M. nevole, V., příšaha, daně, snlouva, Jg., právo (vz Tk. II. 294.), sbor branný, stav, živnosť, S. N., list (měšťanství), beseda, nemocnice. J. tr. — M. = zdrůdy, hoflich. V.

Měšťanství, í, n., právo měšťanské, das Bürgerrecht. V. Do m. někoho přijíti (přijati). Vz -stvi.

Měšťanstvo, a, n. = měšťané, die Bürgerschaft, Bürger. M. branné, Bürgermilizl. f. Čsk. Vz -stvo.

Měšťénin, a, m. Za m-na přijíti. V. Nyní toho slova nž neužíváme, nýbrž slova: měštan. Pl. (vz -in, -janín): měšťané, ne: měšťenínové, poněvadž připona starodávní sg. -janin v pl. v -jané se krátí. Ms. Jestli kdo kupem, cheef měšťéninem býti. Reš. M. usedlý, ansässiger Bürger. Sob. 14. Měšťeninka. měšťeninský, měšťeninství = měšťanka, měšťanský, měšťanství.

Měšťistě, vz Měštiště.

Měšťka, y, f., měšťský lid, měšťanstvo, Stadtleute. Co my chudá m. proti němu pořídíme? 1558. — Břez. — M., ženská z města, die Städterin. D.

Měšrejch, u, m., z něm. Möstrich, varené vino, gesottener Wein. V.

1. Met, mtu, m. míra rakouská 30, dle Gl. 32 měřice obsahující, Hus, Troj, V., Gl. 151 (z r. 1490.), der Muth.

2. Met, u, m. Mety v télocviku. Mety na koni, na koze, na stole metacím dělati. Mety ději se na pravo, na levo. Mety jednoduché na výsedy, výskoky, sesedy, seskoky, přeskoky a výdrže dělimé; dle pohybů nohou v mety únožmo, zanožmo, odbočmo, přednožmo, skrěmo, roznožmo, přemety. Mety s obratem v pravo, v levo, schylmo, skrěmo. Vz Výskok, Výdrž, Preskok, Výšvih, Vysed, Stríž, Skrěka, Kolo. M. s orudím od zadu, z boku. Mety na hrazdě, na bradlech, na řebřiku, vz Hrazda, Bradla, Rebrík. Tš. Vz KP. I. 572.

Met, i, f. = zmatek, die Verwirrung. St. skl.

Meta, y, f., lat., cíl na konci cirku, okolo něhož závodíci vozkové zahybati musili. Das Ziel. Vz S. N.

Metabas-is, e, f., přechod; v logice: odchylek; v řečnictví = apostrofa. S. N.

Metabol-e, y, f., z řec, proměna, změna, Umwandlung, Veränderung; v grammatiec předáni písmen za příčinou libozvuku; v řečnictví sestavení protiv v obráceném porádku. S. N.

Mataceton, u, m., tekutina. Cukr za sucha s vápnem žiravým destillovaný činí m. Šfk. 544.

Metací, Wurf-. M. stroj. Rk.

Metač, e, m., metatel, e, m., der Werfer. Us.

Metadlo, a, m. Wurfmaschine, f. Rk.

Metafora, y, f., z řec., přenáška, přenos, přenůška. M. jest tropus na podobnosti se zakladající, kde místo slova pravého, vlastního užíváme výrazu obrazného na př. jaro se usmívá; voda stříbropěná; on jest beránkem v míru ale luv ve válee, což jest skráčené přirovnání; on jest v míru jako beránek, ale ve válee jako lev. Šíre rozpředěna m. stává se allegorií. S. N. M. není než skráčené přirovnání, kladouc za vče přirovnanou přímo tu věc, ku které se přirovnává. Přenášky se činí 1. od věcí bezživotných a) na věcí životné. Bůh jest studnice dobroty nevyvažená. Byl mu štítem dobrým. b) Na jiné věci bezživotné, zvl. na činnosti a vlastnosti lidské. Vira zhasla, láska ustydla. — 2. Od věcí životných a jich činnosti a) na věcí neživotné, zvl. na činnosti a vlastnosti lidské. Odstoupila naděje vše křesťany. Rozkošem uzdy nepouštěj. b) Na jiné bytosti životné. Záboji bratře, ty udátný lve. Dítky své na tuhé uzdě držel. — Pozn. Ve příčinách velmi mnohých uživá se metafora pro nedostatek slov vlastních, a takové metafory slovou katachrese. Slunce vychází. Večer nadešel. Hrůza mne obešla. Rozum potuchne. Písmo zapaluje k dobrému. Vz více v KB. 232. Metapher, Übertragung, f., verblümter Ausdruck, Gleichniss, n. M. čistá, pravá. Vz Mus. 1844. str. 430., Zk. Ml. II. 159., 162.; Mk. Ml. 310.

Metaforický, z řec., přenesený, metaphorisch, übertragen, verblümt.

Metafras-is, e, f., řec., přendání; opsání, vyjadření jinými slovy. S. N.

Metafysika, y, f., z řec., die Metaphysik, nauka o poznání nadmyslných věcí. Rk. M. věda filosofická, zabývající se hledáním a výkladem realných principií vyjevů vůbec. Vz S. N.

Metagogie, e, f., z řec., v řečnictví: opakování týchž slov. S. N.

Metagram, u, m., přepis; překlad. Abschrift, Nachschrift, f.

Metagrammatika, y, f., filosofie mluvnice.

Metachromatopie, e, f., řec., umění přenášení lithografováné barevné obrazy na jiné věci (dřevo, sklo, kov atd.). Vz S. N.

Metachronismus = anachronismus.

Měták, u, m., nádoba, v které se řezanka s obrokem míča (koryto). Na Mor. Mřk.

Metakritika, y, f., kritika kritiky. S. N.

Metalepsi-s, e, f., řec., figura, kde se klade následující místo předcházejícího, hrob m. smŕf. S. N.

Metall, u, m., z řec., kov, Erz, n. — Metallage, y, f., řec., změna, vyměnění. S. N. — Metallický, kovový. — Metallika, y, f. (z fr. metallique), druh státních papírů v Raouskou a Rusku, poukázka na razené peníze a úroky ve stříbře splatné (ale v Rak. nyní úroky papirovými bankovkami se vyplácejí). Auf Silbergeld lautende Staatspapiere. Vz S. N. — Metallochromie, e, f., řec., barvení kovů. S. N. Vz KP. II. 224. — Metal-

Metr — Mezera.

1011

kterého psi nesnadno uštvou. Šp. Ostatně vz Maitre.

**Metra**, y, f., řec., děloha. — *Metralgie*, e, f., bolesť matky. S. N.

**Metrický**, z řec., měrný, časoměrný, skladoměrný, Rk., měroslovný, metrisch. — M. míry a váhy. Nz. M. soustava měr a váh. Vz Ar, Litr, Metr, Gram.

**Metrika**, y, f., z řec., skladoměrství, měrověda, Rk., skladoměří, měroslovi, Nz., jest nauka o rozměrech veršových, zažožena na základech libozvuku a rhytmu. Vz více v S. N., Zk. Ml. II. 185.; Ss. 3., Vers. KB. 1. Metrik, Lehre vom Versbau, f.

**Metroblennorrhoe-a**, y, f., z řec., bílý tok z materníku. — Metrocele, y, f., kýla materníku. — Metrologie, e, f., čáš prak- tické geometrie, která jedná o měřích a váhách rozličných zemi a mist. — Metro- loxie, e, f., šíkmé postavení materníku. — Metrocarcin-us, u, m., rak materníku. — Metromanie, e, f., nymfomanie. — Metro- metr, u, m. = chronometr. — Metronom, u, m., taktoměr. Vz KP. II. 45., 46. — Metronymica, pl., n., osobní jména po matee. S. N.

**Metropol-is**, e, f., mě. Thessalie.

**Metropolita**, y, m., dle Despota, v řím. církvi = biskup, Metropolit, M. Vz S. N.

**Metroskop**, u, m., z řec., nástroj se zreadlem k vyšetřování dělohy.

**Metrotomie**, e, f., z řec. vyřezání dítěte z matky, pupkórez. S. N.

**Metr-um**, a, n., z řec., rozměr, míra; míra syllab ve verši. KB. 1. Silben-, Vers- mass, n. V metrice nazývá se tak vers složený z jistějé druhu stop anč s sloha složená z ji- stého druhu versá; vers a sloha nazývají se pak podlé stop v ních užitých metrem iambickým, trochějským atd.; sloky pak někdy též dle básníků: m. sapfické atd. S. N. Vz Mk. Ml. 312.—315.; Zk. Ml. II. 188.; Ss. 15.

**Metuje**, e, f., řeka v Čechách, v Hra- decku, něm. Metau.

**Metulenka**, y, f. — metlička, metla. Na Slov.

**Mětýnka**, y, f. = měténka.

**Metz**, lat. Mediomatrices, čes. Mety, pev- nosť něm. v departementu moselském. Vz S. N.

**Meuble** (fr., möbl), movité zhoži zvl. svršky, svrchky. Bewegliches Gut, Habe, f.; Hausgeräthe, n. Rk.

**Meute**, fr., möt, smečka psův. Rk. Eine Koppel Jagdhunde.

**Mexiko**, a, n., země v střední Americe. — *Mexican*, a, m.; pl., -čané. — *Mexický*. M. záliv. Vz S. N.

**Mez**, e, meze, e, dříve a na Mor. posud: meza, y, f., z medja. Vz Gb. Hl. 106. M. byla podlé Vacerada: „porca inter duos sulcos terra eminens“, prostřední nejvyšší místo záhonu (ostředek), když se obhání a záhonky neorané se nechávají. Meze a zá- nily vedením pluhu. Vz Hranice. Pr. 1869. str. 121. (Brandl). M., cesta úzká z pravidla travou porostlá jedno pole od druhého dě- ličí, der Rán, die Wildfahre. M. jsou místa, která grunty sousedů děli. Jíti po mezi.

Sednouti si na mez. Jg. Mez podorati, roz- orati, přeorati (na skodu souseda uorati, zmenšiti, zrušiti). Meze přeorati také = přes šnůru tesati, proviniti, vz Marnotratný. Mezi něco obchnati. D. O mez se vaditi. Dal. Choditi rychtářovou mezi (šmafthati, přišla- povati obuv, šamati, vz Svec). (Č., Jg. = Meze, í, pl., hranice, pomezi. Vz Rb. str. 268. Gränze, Angränzung, f. M. horejší, dolejší, přirozené, dělané, politické. Meze města, Kom.; v mezech obce své. V. M. roli. Jg. Za mezmi království. Troj. Mezi proti ne- přátelům brániti. V. Meze s pilnosti osaditi. V. Pře o meze (mezní), narovnání o meze; vyhraniti meze. J. tr. M. mysliveckého práva. D. O m. se tahati; mezmi krajiny dělit, Kom.; meze ukládati, mériti, vyněřovati, vyznamenati, vysadití, V., odměriti, vyká- zati, Dch., obnoviti. Sp. K mezi se blížiti. Us. V mezech co zdržovati. Kom. Meze klásti, překročiti; m-i slušnosti vykázaných se držeti. Nt., Dch. V mezech svých se nedržeti, ne- zůstávati; přes m. se pustiti, dáti; z mezí vykročiti, vyskakovati, vyvinouti, V.; přes m. sahati; z mezí vystoupiti. D. Plnomocník plnomocenství svého meze at nepřekračuje. Kom. Odkázati někoho v meze slušnosti, práva, poslušnosti. Brs. 101. M. vytkoutni, Br.; m. panství svého rozšířiti. V. Jako ně- jaké m. jim ukládaje. Br. Potok kde by byl za meze, když vyschne, přece meze staré zůstanou. Jeden každý při spravedlivých mezech gruntů svých buď zachován. Meze opatrovati řádem a právem bezpečnější jest, nežli moci a odbojem. Jistých mezi kdyby žádná strana neukázala, než aby s obou stran toho užívali, to na půly rozděleno buď. Mezi jistých kdeby strany neukázaly, v moci úřadu to má zůstati, jak to mezi nimi roz- děli. Br. = M., mezník, mezní kamen, der Gränzstein, cíl, meta. V. Vz Mezník, Hranice.

**Mečeče**, ete, mezčátko, a, n., das Junge vom Maulesel. Rk.

**Mezdnář**, e, m., ze mzdy najatý, der Miethling. 1410.

**Mezdník**, a, m., der Miethling; Söldner. Rk.

**Mězdřiti** = mizdřiti.

**Meze**, vz mez.

**Mezek**, zka, m., dříve mezh a starši megz (Gh. Hl. 108.), equns hinnus, jest mísenec zpložený z oslice s hřebcem koněm. Vz S. N., Frć. 383. Der Maulesel. Mezek od kone a oslice. V. Soumar na mezka klade se. Kom. Pracovati jako m. (tuze, úšilné). Jg. Oslové (mezkové) vespolek se drbi (hloupi se chválí). Jg. = M. = hloupi, váhavý člověk, osel, ein dummer, träger Mensch. Jg.

**Mězenec** (zastr. miezenec), mězinec, nce, m.; mězený, mezený i. e. prst, u Čechů prst mezi malíkem a prostředním (Goldfinger), u jiných Slovanů lepe: malík (der Ohringer). Jg., Sal. Lépe mězinec než miezinec od strsl. mězinč junior, minor (stsl. mězinčes = filius natu minjmus), jež Mkl. lex. srovnává s lit. mažas, lotyš. mazs = parvus. Prk.

**Mezenti-us**, a, m., kníže etrurské, pro- tvínik Aeneŭv. Vj.

**Mezera**, y, f., mezerka, mezírka, Č., od mez, vz-era; prostor mezi něčím, Zwischen-

1012

Mezera — Mezíra.

raum, Riss, m., Lücke. Spalte, f. Jg. M. mezi zuby: žlabina; mezi vory a jednotlivými částmi, loukotí a trouby (u pumpy) atd.: střilb. Sp. Zde je m. D. Prokopali jsú rucě jeho i nohy jeho; bok jsú jeho kopím otvěli: těmi mezierkami mohú okusiti, kak jest pochotný buoh mój. Ms. M. tonů, vz KP. II. 283.—285. M. v něčem. Us. Mezery zavřiti. Bř. Ve zdi žádné mezery nežůstalo. Br. Střelbou m-ru ve zdi učiniti. Br. M-ry zahraditi a vyplniti. Kom. M-ru prothrhnouti a zase zatarasiti. Kom. Mezer nadělati, viele Lücken reissen; učiněné mezery, gerissene Lücken. Dch. M. členová, Gliederdistanz, f. Čsk.

Mezeřič, e, m., mě. na Mor., Mesersitch. M. nad Oslavou, Mesersitch ob der Oslau; M. pod Rožnovem, M. unter Roschnau. — Mezeřičan, a, m., pl. -né. — Mezeřičský, mešerický. — Vz Mezeřiči.

Mezeřiti, il, ení, mezeru dělati, eine Lücke machen. Kom.

Mezerní, Zwischenraum.- Ja.

Mezerovatost, i, f., Lückenhaftigkeit, f. Jg.

Mezerovatý, lückenhaft. Um. les.

Mezh, a, m., zastar. = mezek. St. skl.

Mezi, předložka, strč. mezu, staroslovan. meždu, pol. medzi, lat. inter, jest gt. čísla dvojněho od meza, z mezú vzniklo mezu, mezi, a znamená tudy to, co s obou stran, s obou mezi. Klade se A) s akkusativem na otázku kam? O místě k vytčení běhu činnosti s obou stran več, v místo, jež věče dvěma mezema od sebe odděluje, pak vůbec uprostřed čeho, in der Mitte von, nach der Mitte hin, unter, zwischen. (Dle Mkl. S. 412. označuje předměty, mezi které, do jejichž středu pohyb se déje). Já přiběhl mezi ně dolů. Svěd. Vstoupil mezi dvěře domově. Svěd. Mezi své přišel a svoji ho nepřijali. Br. Neroznáši mezi lidi a nepomlouvá. Kom. Mezi lidi jiti, mezi nepřátely vpadnouti, mezi něco se vložiti. — B) S instrumentalem na otázky kudy, kde? 1. O místě k vytčení směru činnosti kudy s obou stran, místem, jež prostředkem obou stran jest, jež ve dvou meziích jest, pak vůbec prostředkem čeho. Zk. Dle Mkl. S. 749. označuje předměty, mezi nimiž něco je, se děje. Ten ctnosti mezi jinými předčil. V. Rozsudkové mezi nimi učiněné. Z. F. I. Řeky mezi břehy svými běží. Kom. Zběhl se mezi nimi soud. Svěd. Řeky s ječením tekou mezi úzinami. Kom. Svády mezi pány a obeč povstaly. V. — 2. O čase k vytčení součastnosti (označuje dobu, v které se co děje. Mkl. S. 749.), jako: Mezi tím otoc zemřel. Mudr. Mezi pitím nic nejedi a mezi jídlem nic nepiji. Ler. — Vz Superlativ. — Zk. Skl. 267., Ml. II. 35. — M. Slova s předložkou, mezi složená. Mkl. B. 416. Vz násl. slova.

Mezibor, u, m., Meziboří, í, n., město v prusk. Sasku, Merseburg. Vz S. N. — Meziboran, a, m. — Meziborský.

Mezibrodí, n., Ort zwischen Furthen. Jg. Mezibrví, n., místo mezi brvami. L. Mezibuničina, y, f., Intercellularsubstanz, f., u rostl. Kk. 5.

Mezičára, y, f., Zwischenlinie, f. Rk.

Mezičasí, n., Zwischenzeit, n. D.

Mezičelistní (intermaxillarní) kosť (zlatá) v hořejší čelisti některých ryb, ptákův a sssavčů. Vz S. N.

Mezidějství, n., Zwischenspiel, n. D.

Mezidobí, n. = mezičasi. Rk.

Mezidruží, n., Mittelschlag, m. D.

Mezidveří, n., der Raum zwischen den Thüren. Mkl.

Mezihájí, n., pole n. louka v lese. Us. Ber. Dch.

Mezihláska, y, f., Mittel-, Zwischenlaut, m. Berg.

Mezihory, pl., f., Mezihoří, n., poboří v Čechách, das Mittelgebirge. M. ří za Košří a za Libní. Vz Tk. II. 542.

Mezihornatý, mezihorní, zwischen Bergen liegend. M. krajina. Háj.

Mezihra, y, f., vz Intermezzo.

Mezihradi, n., místo mezi hrady. Č.

Mezichlopnuý, mezi chlopněmi jsouci. M. semenice. Rostl.

Mezichřípí, n., der Knorpel zwischen den Naselöchern. Ja.

Mezikloubní chrupavky. Ssav.

Mezikořání, n., die Stelle zwischen den Wurzeln. Dch.

Mezikorní roubeni, das Propfen zwischen der Rinde. Kobl.

Mezikrál, e, m., Zwischenkönig, m. Jg.

Mezikrokví, n., prostranství mezi krovemi. Dch.

Mezileský, zwischen Wäldern befindlich. Dch.

Meziměsčný, zwischen zwei Monaten oder Monden. Jg.

Mezimluva, y, f. Zwischenrede, f. Jg.

Mezimluvný, zwischenredend. M. úsdek (interlocutura sententia) slove ten, kterýž bývá vydán mezi počátkem pře a skonáním o leckterýs kus, ješto se pře první dotýče, jako když bývá tázáno, sluši-li tyto svědky přijiti čili nic. CJB.

Mezimný, mezi mnou a něčím jiným příchodící, jsouci, dazwischenliegend. M. výjev. Ss. Zj. 420. Tak se končí ta m-ná částka. Ss. Zj. 430.

Mezimoří, n., Landenge, f. Mkl., Plk., Ss. I. 226.

Mezimořský, zwischen zwei Meeren gelegen. Jg.

Mezimostí, n. Raum zwischen 2 Brücken. D.

Mezina, y, f., der Zwischenraum, Interwall, Abgrund, mezera, rozsedlina, propasť. Tělo, jež od místa blízkého na dalejší s pomijením a jakoby přeskokem mezin přeněsti se může. Ss. L. 219.

Mezinárodní, týkající se styků mezi dvěma nebo více národy, international. M. obchod, právo, bilance. Vz S. N.

Mezinec, vz Mězenec.

Meziplecí, místo mezi plecemi, zwischen den Schultern.

Mezipliený, zwischen den Lungen befindlich. Jg.

Mezipotočí, n., zwischen Büchen gelegen. Jg.

Meziprstí, n., der Zwischenraum der Finger. Jg.

Mezíra, mezírka, y, f. = mezera. Na Moravě.

Meziříčí — Mezovati.

1013

Meziříčí, i, n. Velké M., Gross-Meseritsch, město na Moravě. Vz S. N., Tk. I. 617., III. 119., 567., U Zer. Záp. I. 49. Mezeřič. — Meziříčan, a, m., pl. ně. — Meziříčický.

Meziříčný, zwischen Flüssen liegend. Br.

Meziříši, i, n., mezivláda, pol. bezkrálovi, lat. interregnum, Jg., mezivládí. Rk. Zwischenreich, n.

Mezisloupi, i, n., něm. Säulenweite, f. M. vidké, husté, přiměřené. Nz.

Mezislovce, e, n. M. n. citoslovce jsou částice, jiníž všeliké pohnutí mysli vyrážine aneb jakési zvuky napodolujeme: a, ah, ach! aj! ajta! e! cí! ha! he! noj! hu! hop! pst! st! atd. M. radosti a žalosti, zdivení a užasnutí, libosti a ošklivosti, žádosti a opovrhání, zvolání a zamítání. — Moc mezisloveč berou na sebe také jměna podstatná: běda, preběda, bohužel, pohřchu; pak časoslova (někdy s jméně složená): prosím, bohdá, bodejž, bohpomozi, nastojte, nevidáno, přisán bům. Kz., Zk. Vz Interjekce.

Mezisobný, vespolný, gegenseitig. M. odpor; m. láska otce i syna. Ss. J. 11.. 26.

Mezispeditor, a, m., der Zwischenspicioneur. HGB. Art. 380.

Mezistění, n., die Mittelwand. D.

Mezistěnný, zwischen Wänden befindlich. Bern.

Mezisvětí, n., der Raum zwischen den Weltkörpern. D.

Meziti, il, en, ení, begränzen. Jg.

Mezi tím, mezi tím časem; mezitímni: čas, Zwischenzeit, f., článek, jednání, majitel, mísťo, nález, nařízení, obchod, otázka, řízení, úřad, vysvědčení. J. tr.

Mezitojí = mezi tím, inzwischen. Mezitoji m. mezi tojů i. e. dobů. M. k ni svatý Vavřince přišel. Pass.

Meziůstka, y, f., trichodesma. Rostl.

Meziuzli, n., prostor mezi uzly, internodium. Rostl.

Mezival, u, m. Bod m-lu, Courtinenpunkt, übel m-lu, Courtinenwinkel. M. Čsk.

Mezivěst, i, f., věstba, proroctví do jiného proroctvi vložené, eine Weissagung, die in eine andere eingeschoben ist. Vložená m. k cirkvi hledí. Ss. Zj. 420.

Mezivěťa, y, f., Zwischensatz, m. M. jest věta vedlejsi vložená do věty hlavní: Kníže Václav soudečům, aby soudy spravedlivě činili, přísně přikazoval. Háj. — Zk.

Mezivětrí, n., Mittelwind, m. D.

Mezivláda, y, f., vz Meziříši.

Mezizahonní země, zwischen den Beeten liegend. Puch.

Mezized, zdi, f. Zwischenwand, f. Rohn.

Mezizemi, n., Meerenge, f. Balbi.

Mezizemní, mittelländisch. M. more. Jg.

Mezizpěv, u, m., Zwischengesang, m. Jg.

Mezižeberný, zwischen den Rippenliegend. M. svaly. Ssav.

Mezižilí, n., Zwischenraum zwischen zwei Adern. Jg.

Mezkář, e, m., Maulthiertreiber, m. Vrat.

Mezkování, n., úsilné pracování, das Büffeln, Rackern. Jg.

Mezkovati se čím = pachtiti se, sich rackern. D.

Mezkovský, M. práce (těžká). Eselsarbeit, f. D.

Mezkovství, n., Dummheit, f.

Mezkový, M. kůže, die Mauleselshaut. D.

Mezkyně, č, f., die Mauleselin. V.

Meznee, zence, m. = vichor (vichr) široval či sironor, řec. ešqavšišow, jenž šíre nurty a vlny vali a poháni, vichr lodim nebezpečný. Ss. Sk. 284.

Mezní, Rain-, Gränz-. M. kämen, znamení, dub, kůl, kopec chromada, prst (mezenee), Jg., zeď, soused, Šp., právo, vz Rb. str. 268., sousd (vz Sond). Vz Gl. 152. Mezních znamení má býti šetříno a nemá jich býti ustupováno. Br. = M. čistec, rostl., polní len, matky boží len, linaria, osiris, das Lemkraut. Reš. Vz Mezník.

Meznice, e, f. = mezník. Aqu.

Meznický, mezní, Gränz-. M. znamení. Pr. měst.

Mezník, u, m., mezní kämen, strom nej měnší znamení, der Gränzstein, das Gränzzeichen. Cf. Hranice, Kopec, Liha, Sádek, Uročiště. Gl. 152. Mezníci polní, zemšti. V. M-ky klásti, połožiti, vytknouti, sžiteti, vy saditi, rozdělati, V., přenáseti, měniti, převraceti, Br., vyvrhnouti, předělati, přesaditi. Us. M. z města svého hnutý, přesazený. V. Jak památka lidi zemřelých kameny hrobními, tak meze a hranice znameními mezními se vysvědčují. Pr. M. neb hraničník je dřevo n. kämen, v kterémž se spatruje znamení mezní, tu kde se grunty jednoho souseda od druhého dělí. Pr. M. jest to znamení, kteréž při začátku a konci mezi se spatruje a souseda od souseda jako hradi. Pr. M. je znamení, kteréž od jednoho hraničníka na druhý ukazuje a po mezech usazen jest. Pr. Čím starší znamení mezní se ukáže, tím jistši a hodnější viry jest; M. starý, staré právo činí; M. nový nové právo činí. Pr. Mezník přijde-li k porušení, má se hned zase obnoviti a právem opatřiti; M. a znamení mezní má obapolně sazeno býti a vysekáno. Nikdo o své ujmě m-ků nesázej, nebo mezního znamení nevysekávej; Kamen mezní má býti jiného jádra, nežli kämen toho dua; Proto jest m. vsazen, aby rozsoudil spor o grunty (limes erat positus, litem ut discerneret agri); Mladým lidem od starších zpráva o meznících činiti se má. Pr. Mezi a m-ků spatření a opravování ročně z jara býti má. Vz Hranice, Meze. Pr. Co byl dle strě. práva mezník; k čemu mezník sloužil; k čemu se mělo přihlížeti v rozepřích o meze; kdy se měly meze a hranice opravovati. Vz Rb. 158.—159. Svědkové mezníku, die Zeugen des Gränzzeichens = věci pod mezníkem zahrabané (hrnec s uhlím, peníze atd.). Gl. 152. Vz Pr. 1869. str. 117., 154. a násl.; Rb. str. 268.

Mezníkovati = mezníky klásti, begränzen. Ms.

Mezování, n., Angränzung, f. V.

Mezovati = hraniciti, begränzen, angränzen, anstossen, rainen, anschliessen. Jg. Spolu mezuji a hranice mají. V. = čím s čím. Tento mezuje svými grunty o grunty jeho. Záv. Čechy mezuji s Rakousy. D. Země moravská mezuje s královstvím uherským. V.

Kottáv: Česko-něm. slovník.

63

Míč — Míchati.

1015

Archiv f. slav. Phil. II. 708. Vz L. Misty: lopta, lobda, pucka u Kroměříže, habán u Skalice na Slov., der Ball. Míčem hráti, hážeti, biti; na míč hráti; hra na míč; míče sobě podávati; m. bráti a odrážeti. V. Míčem cukati, Tš., zůmítati. Reš. V m. hráti. Rk. Nevěra, lešf, zloš sobě nás jako míče podávají. Kom. M. nadutý, Ballon, v obec. mluvě: baloun. Vz Míčnda. — M. = kot, Katze. D. — M. tesařský, španělský (ohnivě koule železem naphněné), Feuerballen; Heronův, der Heronsball. Sedl., Jg. — M. tiskárský, Druckerballen. Jg.

Míča, čiča, die Kacă = kočka. Na Mor. Bakalář.

Míčirna, míčovna, y, f., das Ballspielhaus, der Ballspielplatz. D.

Míčovka, y, f. M. kulkonosná, pilularia globulifera, Pillenkraunt, n. Kk. 97., FB. 4.

Míčový. M. hra (hra míčem). Vz Prisvojovací přidavné jméno.

Míčuda, y, f. = míč. Us. u Nechanie, Mý., u Chrud. Kd.

Mid-as, y, m., král Frygie, vz S. N. Stáří říkali: Midáš, e, m.

Middolin, u, m., fr. midolline, gothicéké pismo nahoře i dole zaokrouhlencé; původce je franc. krasopisee Midollé. Dch.

Mieniti = miniti.

Mier = mír; micra = mira.

Mies, něm., vz Mže (řeka) a Stríbro (město).

Miesti = mísiti. — co: kal. Dal. 96.

Migraine (tr., migrén), z ſce. hemikrania, polostranní n. postranní bolení hlavy. Rk. Vz S. N.

Mih, u, m., Augenwink, m. Mluviti s někým na miby, Mienensprache. L. — V y = mihem, v okamžení, im Augenblick. L. — M., mihání, blesk, das Flimmern. L.

Mihačka, y, f., v Písku jméno podzemního vězení.

Mihadlo, a, n., tahadlo, v hornictví stroj k čerpání vody z dolů. Jg., Am. Feldgestänge, n. C.

Mihan, mhouran, a, mihač, e, m., der Blinzler. Bern.

Míhati, míhnouti, hnul a hl., utí = hýbati, bewegen, rudeln, blyšťeti, fwikeln, strahlen, flimmern. (L.) — abs. Střela mihne (zabłyšti se). L. — čím = hubou, Sm., nosem, L., okem. Koll. — čím na koho, mžikati, mit den Augen winken. Us.: očima. — se. Plamen se míbá. L. Barvy se míhaji. L. — se komu kde. Jiskry radosti v očích se míhaly. L. Co se nám před očína děje a v očích míhá. Kom. Míha se mi (zádá se mí; čijí). D. Stále se mi před očima míhá (mžíčky se dělají). D., Sych. — se čím. Větrem se blyskota míhá. Krok.

Mihavice, e, f., Augendeckel, m. Na Slov.

Míhavička, y, f., prásky ve slunečnim světle se míhající, im Sonnenlicht fliegende Stäubchen. Dch.

Míhavnice, e, f. = míhavice; míhule. Bern.

Míhavost, i, f., Neigung zum Blinzen, die Schwebe. Bern.

Míhavý, flimmernd, flatternd. Johan.

Mihnouti, v Míhati.

Mihot, u, m., mihota, y, f., das Flimmern, der Glanz. Us.

Mihotati, flimmern. L.

Mihule, e, f., pijavice, der Egel. — M., dlouhá ženská. Kb. — M., ryba. Bricke. M. menši, petromyzon Planeri; m. říčni, p. fluviatilis; mořská, p. marinus. Frč. 282.

Mihulka, y, f., jméno vězení v 16. stol. v Praze jako Daliborka. Jg. Do M-ky jest vsazen do vězení. Čr.

1. Mich, u, m., místo, kde voda se sponstí. V Opav. Pk.

2. Mich, a, Mícha, y, m. = Mikulás. Vz Prk. Příspěvky I. 21.

Mícha n. mícha (v Jg. jen mícha), y, f., mozk ve hřbetnici, v dutině páteřní, medulla spinalis n. dorsalis, jest vedlé mozku druhým hlavním středistěm soustavy nervové a jakož hlavní úlohou mozku jest opatřiti především čidla potřebnými nervy, tak m. kvídne téměř všem pohybům svobodné vůli podléhajícím, poskytujícem nervů svalům zvláště okončin. Vz více v S. N. Das Rükkenmark. Žánět, ubíti míchy. Rk. Rána do míchy. Pod jménem míchy hřbetní prodlužuje se mozek do páteře hřbetové. Krok. Vz Mozek.

Michaci, Misch.- M. stroj. Techn.

Michač, e, m., měsič, míchal, der Mischer. Jg.

Michačka, měsička, míchalka, die Mischerin. — M. = vařečka. Us.

Michadlo, a, n., čím se mícha, měsíčlo.

Michal, a, m. Ne: Michal. Michálek, lka, m., Michael. Vyhrál (získal) co. Michal na svínich (prodělal). Vz Jg. Slov. a Č. Mudr. str. 492. Vz Nešťastný. — Michal a míchal, hra slovná. Světí Michala (míchala) = 1. rád pije; 2. o hospodských vodu do piva neb vina lijících, Pantscher, m. Vz Opilství. Jest boži a Michalův. Č. Vz Michalův.

Michal, a, m. = michač.

Michala, y, f., Michaela. M-u manzelku jeho. 1448.

Michalka, y, f., měsička, die Mischerin.

Michalka, y, f. M ky, druh hrušek.

Michalovice, die Budějovice, Michelsberg, shorený hrad u Ml. Boleslavi. Vz S. N. Tk. III. 76.

Michalský, Michaels.- M. brána, trh. Us.

Michalství, n., die Pantscherei, Fälschung von Getränken.

Michalův (Michalávů). Jest boží a Michalávů (t. j. opilý). D., Č., Lb. Vz Opilec, Michal.

Michání, n., das Mischen. Us.

Míchance, e, f., směsice, smíchání, Vermischung, f., V.; 2. míchana píce, mísenina, Gemenge, n., Kom.; 3. m., kompost. Vaň.

Míchanina, y, f., sušsice, směs, Gemisch. Gemenge, n. Us.

Mícháný, gemischt. M. vejce, gerührt Eier. D.

Michati, míchám a měši, al, án, aní; míchavati, mengen, mischen. — co: kávu (když se prází), kaši, karty. Us., D. — (se) koho do čeho. Do cizích věci (někoho, se) míchati. D. Do všeho se mícha. D. M se do války, do něčího práva. Nt. Míča sa do všetkého ako varečka. Mt. S. — co mezi co. Novotní vojáci míchaji se mezi staré. Kom. — čím: těštem, kaší. Rk. — co s čím: vino s vodou. Kom. — co čím: těsto ko-

63*

1020

Milostný — Miluše.

M. obdarování, Aqu., zaslibení, Reš, práva.
Čr. — M. = milosti se týkající, Liebes.- M.
nápoj, píseň, L., svazek. Br. Dlouho spolu
hry m-né hráli. BN. O m. věcech na venkově
vz Kda. 1876. 411. — M. = milý, geliebt.
Dal. — M. = zamilovaný, oblibeny, geliebt,
kdo milost u jiného má. Br., Dal. 36. Sv.
Jan m-ný apoštol Ježišův. Pass. 279.

Milostpán, a, m., milostpaní, f., titul
nešlechtických, vznešenějšich osob. Vz Bla-
horodi, Titul, Milosf.

Milosvězný, liebend, erquickend. Dch.

Milosvitný. M. hvězda. S8. He. 130.

Milos, e, m., jm. vlastní. Mus.

Milosčemi, instr. = z veliké lásky. Kat.
96., 937. Milosč, zastr. m. milosf.

Milot, milotě = milo + t, milo jest. Us.

Milota, y, m., Miles. Us.

Milotěchý, milé útěchy poskytuječí, an-
genehmen Trost spendend. M. myšlénka. S8.
J. 172.

Milotice, ves v Hradišsku na Mor. Vz
S. N.

Milotín, a, m., ves v Kouřimsku. Tk. III.
135.

Milounký, velmi milý, allerliebst. Č.

Milouš, e, m. Geliebter. Us.

Miloušek, ška, m. Pro m-ka i náušničku
s ška. Pk. Vz Milouš.

Milouška, y, f., die Liebste. Rk.

Milouškovaći se s kým. Č. Liebkosen.

Miloutký, milý. Ten můj m. Humač. Ler.

Milovánek, nku, m., milovanec, nce,
m., der Geliebte. Lex. vet.

Milování, n., das Lieben, die Liebe, Lieb-
schaft. Jg. M. hodný, V., důstojný. St. skl.
M. děti, peněz, čistoty. V. M. čisté, Reš,
oslovské. Kom. M. cti, D., sebe samého. Jg.
M. společné. V. Největším m-ním milovati.
V. M. žen povolovati; m-ním hořeti. V.
Potkal mě mladenece k milování. Er. P. 134.
M. bez hubiček. Er. P. 204. Škoda toho mi-
lování, že netrvá do skonání. Pís. Vz Milosf.

Milovanice, e, f., milování, das Lieben.
Plk.

Milovanlivost, i, f., milování hodnosť,
Liebenswürdigkeit, f. Bern.

Milovanlivý, milování hodný, liebens-
würdig. Bern.

Milovany, dle Dolany, ves u Přerova,
Mildes.

Milovaný, geliebt. V.

Milovatel, e, m., der Liebhaber. Us.

Milovatelka, y, milovatelkyně, č, f.,
die Liebhaberin. Us.

Milovatelný, liebenswürdig.

Milovati. Vzoree časoslov VI. třídy. Präš.
Milu-j-i (Pozn. V 14. stol. došla přehláska
i m. kmenověho u v präs. veliké obliby:
praciji, vysušiji, Št.), milu-j-eš, milu-j-e,
milu-j-e-me, milu-j-e-te, milu-j-i (-ou). Stran
milu-j-i vz Průjev a U. Stran, milu-j-i' vz
U a -ou. Přechodníky a) přít. milu-je, jie,
jice; b) minulý: milova-v, milova-vsi, milova-
vše. Příčesi minul. času a) činné: milova-l,
-la, -lo; b) trpné: milová-n, -m, -no. — Inft.
milovati. — Sup. milovat. Čas bud.: budu
milovati. — Čas minulý: miloval, a, o jsem.
— Přitom. konditional: miloval, a, o bych.
— Minulý kondit. byl, a, o bych miloval, a, o. —

Imperat. praes. milu-j, milu-j-me, milu-j-te.
Kz. Slovesa této třídy vyznačuji se při-
znakem -ova a utvořena jsou bud ode jmen,
neb od sloves tříd předešlých neb i od jiných
části řeči. Kmenová samohláska jejich jest
kromě v s-úžovati verengen, naproti sužovati
plagen, jinak veskrze krátka. Kmen präsentis
mula, kmen infinitivu milora, rozvedením -u
v -ora. Vz více v Bž. Ml. str. 243, v Ht.
Ml. sr. 303.- Casoslovo 162., b.; — Casování
165., b., S. N. VIII. 666., 668., Kz., Zk. Ml.
str. 130.—137. — abs. Lepší rány milujícího,
nežli Istivé libáni nenávidícího. Jg., Lb.
Pravíf Jezuviti, která panna miluje, že je
jako kvítí. Er. P. 117. — koho, co: Boha,
rodiče, někoho jako svého bratra (jako své
vlastní dítě, jako sebe samého) m. V. Lidé
více statek a zbožie než přátely milují. Vš.
VI. 39. Pěvce dobra milují bozi. Rkk. Blázní,
kdo nemírně miluje ženu. Kom. Koho miluju,
toho biju; Kdo koho nemiluje, zřídka ho
vychvaluje. Lb. — Pozn. V Krkon. — čtikaf
někomu. Kb. — jak. Jen slovem a jazykem,
ale ne skutkem a pravdou m. D. Milovala jsem
ale v špásem. Er. P. 231., 281. M. koho
v pravde, St. N. 213., vrúči milostí. St. kn.
šest. 140., pouhým srdcem, Troj. 323., vši
silů, Kat. 92., Boha srdčenou milostí (instr.
způsobu), St., s upřímnosti. Er. P. 479. M.
bez hubiček. Er. P. 204. Největším milov-
áním někoho m. V. Boha všim srdcem. St.
M. ze srdce, V., ze všeho srdce nade všecka
stvoření. Jan z Lobkovic. — koho proč atd.
Budu ji pro její ctnosti proti váli svých
rodičů m. Us. Boha z ustanovení papežského
m. Chě. 300. — koho jak dlouho: až do
smrti. V. — kdy. Miluj mě za černa, za
bíla se tě neprosím. Č. Budu ji m. při obědě.
Er. P. 318. — se s kým. Sedící mezi pan-
nami, s nimi milující. Stele. — s adv.
M. někoho: velice, upřímně, náramně, srdečně,
vztekle, bláznivě, plaše, horlivě. V. — Lieben.

Milovec, vce, m., milovník, der Liebhaber.
Mus.

Milovidný, lieblich anzuschauen. Č.

Milovně, mile, liebreich. M. někoho při-
vítati, St. skl., příjmati. Vš.

Milovnice, e, f. Liebhaberin, f. V. M. něčí,
vlasti. Jg. Vz Milovník.

Milovnictví, n., milování, Liebhaberei, f.D.

Milovník, a, m., milovniček, čka, m.,
der Liebhaber, Freund. Hus. M. květin, uměni,
moudrosti, ctnosti, peněz, hostí, školy, sa-
moty. m. ženský, V., D., Jg., pravdy, Str.,
honbý, hudby. Nt. Vz Milenec. M. kalicha.
Kn.

Milovnosť, i, f., milování, die Liebhaberei.
Bern.

Milovný, milující, liebend. Plápolivě mi-
lovné mysli jest. St. — čeho: poctivosti,
pokoje, Boha a jeho slova, vlasti, žen, V.,
pohodlí, Sych, náděhery, luxusliebend. Děh. —
v čem. Bóh jest v lídech milovný. Hus. —
M. = milý, lieb, geliebt. M. žena. Br.

Miltiad-es, a, m., slavný vůdcě athenský,
vitěz marathonský r. 490. př. Kr.

Milulenký, velmi milý, allerliebst. Na
Slov.

Miluše, e, miluška, y, f., die Holde, das
Liebchen.

1022

Mimochod — Minda.

III. má byti: *jinochod*. — M., chod mimo, das Vorbeigehen Mimochodem néco podoktnouti, pověděti, en passant. Us., Deh., Č.

Mimochodec, dee, m., mimochodník. Th. Misto: *jinochodec*. Prk. Vz Mimochod. — M., kdo mimo chodi, der Vorbeigeher. Jg.

Mimochodem. Vz Mimochod.

Mimochodník, a, m., kůň mimochodem jdoucí, der Zelter, vz Mimochod. V. Ten mi konč mka-a jiná dva k tomu vozu daroval. Har. Misto: *jinochodník*. Prk. Vz Mimochod. — M., hříbře (dle Kopiáře z r. 1568). Km. I. 718. — M., u, m. Na m-ku néco obcházeti (ambages facere, Umschweife machen). Bart.

Mimokrajnost, i, f. Exterritorialität, f. Deh. Vz Mimozemství.

Mimoletný, mimo letící, flüchtig. Č.

Mimoměstský, ausserstädtisch.

Mimoň, č, f., mě. v Boleslavsku, Niemes. — *Mimoňan*, a, m.; pl. -né. — *Mimoňský*.

Mimoň = mimo něj, ale této staženiny se nyní málo užívá. Vz On. Mimoň, Mimoňž. Kat. 2390., 2690. Mimoňž nenie nikte jiný. Kat. 1230.

Mimořádnost, i, f., Exception, f., Ausnahmszustand, m. Rk.

Mimořádný, ausserordentlich. Mimořádný professor (mimo řád ustanovený), úřad, velitelství, vyslance; 2. = neobyčejný, selten, ungewöhnlich. Plk.

Mimorovník, u, m., souběžník, kruh s rovnikem soubězný, Parallelkreis, m. Balb. Mimosa, y, f., citlivka, rostl. Vz S. N., Kk. 257.

Mimoštenní, excentrisch. Krok.

Mimosvětý, ausserweltlich. Čas. duch.

Mimotní příčiny, šp. m. vedlejší. Jindy také: poboční, postrańni. Brs. 101.

Mimovolný, nechtějící; nahodilý, unwillkührlich.

Mimozemský, der Exterritoriale. Pr.

Mimozemství, n., die Exterritorialität. Pr.

Mimra, y, m., kdo se mimrá, Us., mimrač.

Mimrač, e, m., mimra, der Raunzer. Us.

Mimračka, v, f., eine Raunzerin. Us.

Mimrati, mít kläglichem Tone etwas vortragen, wimmern, raunzen. Koubl. — se čím, v čem: s jídlem, v jídle = nechutně, váhavě jisti. Sm., Deh.

Mimravost, i, f., raunzendes Wesen; Langsamkeit, f.

Mimravý, raunzend, runzig; langsam. Us.

Mimy, Ú, pl., řec., u Rekův a Rímanů zvláštní hry dramatické, jež představovaly výjevy ze života způsobem nejvíce komickým. Vz více v S. N.

Míň, v obec. mluvě m. méně. Vz Toto. Šb.

Mina, y, f., váha 25 lotů. V. Řeká mra (mna), asi 35 zl. Lprý — M. svatá. Minu svatů světiti (vino?). St. N. 307. Vz Gl. 153 — 2. Podkop, podzemní průchod, zvl. takový, jenž se může prachem do povětrí vyhoditi. Rk. Vz v S. N. článek: Mine. Sprenggrube.

Minař, e, m., podkopać, der Minirer. Plk.

Minartice, ves v Táborsku.

Mince, e, f., z něm. Münze a to z lat. moneta, Jg., peníz. M. jest řažený, kovový, obyč. okrouhlý plátek určité stříže a určitého zrna (Schrott und Korn), tedy určité

ceny ku prostředkování obchodu, k upamatování na znamenité události (pamětná m.), ku vyznamenání zasloužilých osob (záslužná m.). Na obou stranách m., lčě a rubu jsou poprsi mincovních pánů, znaky a nápyis atd. vyraženy. M. obchodní, spolková, zemská, drobná. Vz více v S. N. M. stříbrná, zlatá, dobrocenná, dobroplatná, berná, ražena, vážná, nevážná, zlá, falešná, dobrá, ostříhaná, obřezaná, Jg., lehká, nehodná, Er., J. tr.; m. staré, středověké a nové (staré: římské, orientalské, barbarské), S. N.; červená (= zlatá, bílá (= stříbrná), černá (= s mědi smíšená), Jg., konvenční, měděná, Us., žadnému schodku nepodrobená. Er. Prubíř m. D. Zrno, přisada, vývoz, falšovník, falšování, stříž, seznam, druh mince n. minci. J. tr. Minci biti (mincovati), Jg., zaraziti. Háj. Biti vlastní ráz na minci. Br. M-ci ražením napodobiti; minci zlehčiti, ponižiti. J. tr. Kdož by na minci nadával a kdož by nádavek bral. Er. Na minci zrna českého mincovati. Er. M-ci raziti. Us. Mince dobrého, českého zrna; přísadou minci zlehčiti; m. ostřihovati; m. v zemi jde; mince brátí. Vys. Vz Rb. str. 268., Tk. II. 542., Žer. Záp. II. 10., 95. Vz Stříž. — M. pamětní, záslužná, spolková. S. N. — M., jednotlivý peníz, latin. numisma, ein Geldstück. V. — M., mince = minceorní dům, kde peníze mincují, das Münzhaus. Jg. Zlato a stíbro do naší mine dodávati povinní jsou. Nar. o h. (Pr. I. 91.)

Mincíř, e, m., zastr. mincěř, kdo peníze mincuje, Geldmünzer. m. V.

Mincířský, Münzer.

Mincířství, n., mincěřství, die Münzerei, die Münzkunde. D.

Mincmanský mýln. Žer. Záp. II. 12. 129.

Mincmistr, z něm. Münzmeister, představený úřadu mincovního. V. Vz S. N., Gl. 154., Tk. II. 300.

Mincování, n., das Münzen. Právo k m. mítí. D.

Mincovati, raziti, münzen, ausmünzen. — co: peníze. V. — co na co. O minci drobné, aby na drobnější peníze mincovála. V.

Mincovna, y, f., budova se stroji a všim náčiníku ku zhotovování minci. S. N.

Mincovní, Münz-. M. číslo (Münzwährung), dům, hajník (na Slov., prubíř, Münzwardein), kladivo, město, nůžky, pán, písář, ráz (Münzfuss), smlouva, stříž (Münzschrott), stroj (válcovna, řezači stroj, hoblovači, kružní, ráženci stroj), tluk n. železo, úřad, váha, zlato, známka, zrno (Münzkorn), vz S. N.; V., Jg., lista, listek, právo, zkouška, zkoušení, J. tr., jednička, jednuška, jednotka; kniha, list, počet, zákon, ztráta, Šp., úředník, regal (právo mince dělati). Vys.

Mincovnický, mincovníku náležitý, Münzer. — M., Münzkenner. M. umění. Bern.

Mincovnitví, n., soubor všech práci u zhotovování užívaných minci. Vz S. N. Münzkunde, Münzerei, f.

Mincovník, a, m. = mincíř. — M., der Münzkenner. Na Slov.

Mincovství, n., das Münzwesen, die Münzerei.

Minda, y, m. = Dominik. Prk. v Arch. f. slav. Phil. II. 709.

1028

Míšička — Místo.

Míšička, y, f., die Mischerin. Jg.

Mísidlo, a. n., kopist. Mischwerkzeug,
n., Knetscheit. Jg. Vz Měsidlo.

Mísitel, e. m., der Mischer.

Misitelnost, i, f., die Mischbarkeit. Jg.

Misitelný,ischbar. D.

Místit, 3. pl. mísi, měs (mis), měse(ie), il,
šen, šení, mísvitá; míchati a míšeti, mischen,
mengen; po druhé orati, felgen, zwiebrachen.
Jg. — co: těsto; úhor, pole (pole m. = před
siji naposledy orati; protože se obyčejně
mrva spolu zaorává a se zemí mísi. Ostatně
vz Orání). Aby tu nic jiného nemiesili (ne-
opravovali, nepřidávali), než aby prostě
prostá zpověď byla. St. — co čim kde. Pekař
těsto v diži kopistí hněte (mísi). Kom. —
co s čim: pravdu se lži. Br., Hus., Kom.
— se, co v co, kam. V jedno m. Br. Mísi
všecky všudy věci v hromadu. Záv. M. se
v sůdy duchovních. Arch. I. 57. M. se v cizí
věci. V. Nemis se mezi ně. Záv. Nedopou-
štějice zjevným hříšníkům mezi dítky boží
se m. Kom. — se s kým. S ním se mísi
a poji. Br. — Vz Míchati.

Míksa, miska, y, f. M. u váhy. Jg. —
M., malá mísa, eine kleine Schüssel. Rád
cizi misky vylizuje. Vz Mísný. Č. M. na hnis
z bilého plechu; na hnis mosazná (větsí n.
mensí). — M. žabi =skorépina, Muschel.
V. — M. na tuš, odpařovací, třeči (hadcová,
porculánová, skleněná; žaludová). Kh. —
M. češule na žalud, Becherhülle, Kelch. Rk.
139.

Miskovatí = místití, mischen. D.

Miskovatý, schüsselförmig. Krok.

Miskovec, vce, m., patella, plž. Krok.
Napfschnecke.

Miskový, Schüssel-. M. váha. Schalen-
wage. Rk.

Mislau. Kirsch-, Myslová kostelník; Klein-
Myslovka; Ober-, Myslová horní u Telée.

Mislitz, Miroslav u Krumlova na Mor.

Mísnik, u, m., police na mísy, der Schüssel-
schrank; trés na mísy, der Schüssel-, Scheuer-
schaff. Přk.

Misovitý, schüsselförmig. Techn.

Mísový = míkový. Rk.

Miss (m. mistress, ang.), slečna, panna,
Fräulein. Rk.

Missal, u, m., zastr. mšal, z lat., mešní
kniha, das Messbuch; hrubé písmo tiskací.
Rk., grobe Druckschrift.

Misse, e, f., z lat., propuštění, Entlassung;
poslani, Sendung; vyslanectvo, Gesandtschaft;
Rk.; Bekehrungsgesellschaft, f.

Missionár, e. m., z lat., kněz vyslaný
k rozširování viry. Rk. Missionär, Heiden-
bekehrer, m.

Missionářský, Missionär-. M. kázání. Jg.

Missionářství, n. Missionäramt, n. Jg.

Mistečko, a, n. Plätzchen, n. Vz Místo.

Mistem, vz Celkem, Místo.

Misterkyně, č. f., mistryně, Meisterin. D.
Misterné, misternosť, misterný, vz
Místrně atd.

Misterství, n. Meisterschaft, f. Veleš.

Mistička, y, f., malá mísa, ein Schüssel-
chen. M-ky dělati, podlišky dělati, kažirky
podražeti (plochými kameny po vodě tak
házeti, aby se o povrch vody několíkrát od-

razily). Us. U Čes. Budějovic = převážeti
panenku Marii. Bž.

Místiti, il, én, ční, umístiti, setzen. —
koho, kde. Strabo troglodyty mezi Pontem
Euxinem a Istrem místi. Síf.

Mítko, a. n., ein Oertchen. Vz Místo. Jel.

Mítky, dle Dolany, něm. Mistek, mě. na
Mor. Vz S. N.

Mísně, chó, n., das Standgeld. Rk.

Mísně, kompar, místněji = na pravém
místě, vhodné, am rechten Orte, passend.
V. V čas a m. odpovídati. Eus. Místně a časně
se přimluviti (ažby nań od purkmistra po-
dáno bylo). V. O něčem m. mluviti. Ml. —
M. = určitě, bestimmt. Poslali k němu, aby
se na to m. vyptali. Br. Něco m. si přede-
střiti, vyšetřiti. Kom. Ve věc nějakou míst-
něji se pouštěti. Dch. Něco m. věděti. Žer,
Br.

Místní, Orts-, Lokal-. M. číslo (č. místa),
duchovní, správce duchovní, obec, policie,
obyčej, povaha (pov. místa), soud, úrad, (Lo-
kalbehörde), Čsk., J. tr., velitelstvo (Platz-
o. Etappen-Kommando), Čsk., právo, vrch-
nosť, Jg., fond, jednatel, kniha kupní, kom-
misse, míra, nadací chudých, nájemné, okol-
nosť, poměra, zvěř (domácí, která svého by-
dlište neměni aneb daleko od něho se ne-
vzdaluje), přídavek, průměrná cena, směnka
Sp., J. tr. — Vz Mísný.

Mísník, u, m. (ale užíváme všeobecně
slova Lokal). Dch.

Mísnost, i, f. = místo, Oertlichkeit, Stand-
ort, Lokalität. Tyto m-sti k našemě obchodu
se hodi. Najal si krásné, prostranně m-sti
v prvním patře. M. skladní. Pr. — M. protidů-
kazů, Zulässigkeit des Gegenbeweises. Trest'
zák. — M., hledistě, stanovisko, Standpunkt,
Gesichtspunkt, m. Stach.

Místný, co na místě jest, örtlich, Ort.-
Kom. M. právo, D., choroby. Rostl. — M. =
na pravém místě, vhodný, am gehörigen Orte,
passend, schicklich, entsprechend, statthaft.
Každá rána bude místná a pevná. Br. Zdá
se mi to místné býtí. Zlob. Nebude zde ne-
místné. Gnid. Rozsudek jistý, místy, hlavní
a konečný. Pr. — M. = bez prátahu. M. konec
učiniti (hned ukončiti). D. M. právo, Stand-
recht, n. — M. = určitý, zevrubný, jistý,
genau, bestimmt. Chei vám místnou zprávu
o všem dáti. Br. Rozsudek k místnému konci
přivěsti. Zlob. O takových věcech přemýšleti
a je na místném konci postaviti. V. — Vz
Místní.

Místo (zastr. miesto), a, n., místce, e, místko,
mistečko, a, n. — M., na kterém co jest n.
býtí má, der Ort, die Stelle. M. bahnité, Byl.,
vlhké, zápasní, Aqu., pohřební (V.), taneční,
D., svaté, D., samotné n. soukromé (poušť),
veřejné, ohrazené, zaviřené, pevné, branné,
hrazené, nepřístupné, Jg., ku procházce, V.,
útočištne, Kom., zeměstření (geocentrické),
slunostřední (heliocentrické), střední, zdán-
liv, pravé, obsazené, neobsazené, prázdné,
kupní, skladní (skladistě); m. v knize, v básni,
Nz., m. suché: výsuch, výsucha; m. skalnaté:
skalisko, skalistě, skalovisko, skaloviště; za-
hájen: hajuště, zápořěd; nad hrázi u ryb-
níka: brozna; m. k štípáně dřivě: dvoteň,
nátoň; m. úžke mezi dvěma domy: zahata;

1030

Místo — Mistrovkyňě.

Unterkommen, Posten. Jg. Řádné m. ustanoviti (systemisovati). Nz. O m. nějaké se ucházeti. J. tr. Na něči místo přijítí. Jg. Ne m. muže, ale muž místo zdobiti má. L. A mne na m. mi uložené usadil. Žer. Na místo Žižkovo vstoupil. V. Dodělati se místa při úradě. Ml. Místa nějakého hledati; místa nemajíći; ústav k zaopatřování míst. Pheirungs-Institut. Dch. Místo své jiným osaditi. Zer. Něči m. zastoupiti, držeti. Zer. Někoho na něči místo postaviti. Br. Podlé místa a povolání jeho. Br. — M. nadané. Er. — M. co, vz toto.

Mistoadmirál, a, m. Vice-Admiral. Kram.

Mistoadmirálský, Viceadmiral.- Jg.

Mistoadmirálství, n. Viceadmiralstelle, f. M.

Místo co, während, anstatt dass. Místo co bychom za nimi kráčeti měli, lépe: místo abchom za nimi kráčeli. Km. Lépe co byste pracovali, statt zu arbeiten, nesprávné m. místo abyste pracovali. Brs. 74.

Mistoděkan, a, m. Vice-Dekan. Ros.

Mistodržící, ího, náměstek, Statthalter, m. V., Kom. M. arcibiskupský, nejvyššího maršáka, purkmistra. D., Kom. Stran titulu vz Excellence. Vz Gl. 155., Zer. Záp. II. 186.

Mistodržitel, e, m., náměstek. Statthalter. S. N.

Mistodržitelský, Statthalter.- M. rada.

Mistodržitelství, i, n., náměstničtvi, die Statthalterei. Titul: vysoké, vysoce slavné e. k. Vz Titul. Sr., K m. něco podatí (spis, zádosť). Vynesení m. M. rozhodlo, ustanovilo, na tom se usneslo, zakročilo, rozkazalo atd.

Mistofarář, e, m. Tk. III. 160.

Mistohejtman, a, m. Vicehauptmeister. Gl. 155.

Místojméno, a, n. = zájmeno, náměstka. Fürwort, n.

Místokanclěř, e, m. místokanclíř. Jg. Vícekanzler, m. V.

Místokomornictví, n. Bart. Vicekamereramt, n.

Místokomorník, a, m. Vielandkämmerer. V. Vz Vš. 565., Gl. 155., Tk. III. 3., 4.

Místokonsul, a, m. Vicekonsul.

Místokrál, e, m. Vicekönig.

Místopis, u, m., zevrubné popsáni místa, Topographie, f. D.

Místopisár, e, m. Vielandschreiber, Kanzler. Vz Vš. 565., Gl. 155., Tk. III. 3., 4., Zer. Záp. II. 186.

Místopísařství, n. V. Vielandschreiberamt, n.

Místopisný, geographisch. Rk.

Místopraesident, a, m. Vicepräsident. Rk.

Místopředseda, y, f. Vicepräses. Rk.

Místopurkrabí, m. Vieburggraf. Vz Vš. 565., Tk. II. 300., Tk. III. 3., 6.

Místoředitel, e, m. Vicedirektor, m.

Místoředitelství, n. Das Amt eines Vicedirektors.

Místorychtář, e, m. Tk. II. 283.

Místarostarosta, y, f. Viebürgermeister, m. Rk.

Místosúdi, m., Vielandrichter. Vz Vš. 565., Gl. 155., Tk., III. 3., 4.

Místovitel, e, m. Vicekommandant, m.

Mistovladař, e, m. Stellvertreter in der Regierung, m. Dch.

Mistr, a, m., ném. Meister, m., z lat. magister; v již Čech. mistr. Kts. Vok. sg. mistrě. M. tesařský, zednický, pivovárský, polní (ovčický), lodní, zpěvu, hudby, m. hudební, svedobných umění a mudretví. Jg. M. starsí (póřádku, cechmistr, cechovní), mladší, nejmladší (u ovčátku). Jg. M. = první dělník u peci vysoké, v slévárně. n. v hamru. Vys. M. dlouhého meče, der Meisterfechter vom kangen Schwert. Mus. 1848. 305., Gl. Také = m. ostrého meče, m. popravní. Scharfrichter. V. — Vz Tk. II. 385. Někoho mistrem udělati, za mistra přijati. Sp. Stal se mistrem. Us. I mistr tesař se utne. C. — M. = kdo něi, uitel. Lehrer, Lehrmeister. V. M., magister, dříve nejvyšší stupeň akademický na fakultě filosofické, tolik así co nynější doktor filosofie. KB. 311. Vz Magister. Akademie bakaláře, mistry, licenciaty a doktory tvoři. Kom. Co m. povída, to po něm piši. Kom. M. krále. St. skl. Skolní m. Mistr Nouze načila Dalibora housti. — M. = dokonalý ve své věci, Meister. M. svého umění. V. Mistrem se délati; Ne hned umění toho mistrem byl; za mistra někoho mítí. V. I největším místřům umění chybuje (schází). C. Ne tak draho, co z čistého zlata jako co od výborného místra. Pk. — M. řádu nějakého. Ordensmeister, m. D. — M., pes, který dobře chodi. Sp.

Místreček (Aqu.), místřiček (Us.), čka, m. Meisterchen, n.

Místrík, a, m., první pacholek, der erste Knecht. Us.

Mistrně něco udělati, vykonati, Us., uměle, meisterhaft, künstlich, kunstvoll. V.

Mistrněti, čl., ční, Meister werden. Na Mor. Chm.

Místrnost, i, f., mistrovství, die Meisterschaft. — M., dokonalost věci, kunstvolle Beschaffenheit. Kunst. Jg. — M., Neigung andere zu meistern. Na Meistern. Chm.

Místrný = dokonalý v něčem, umělý, kunstvoll, Meister. M. tesař, člověk. Jg. Místrnější se činí nežli Bůh (zěna hříče se). Rad. zvíř. — M., umění velikým délaný, meisterhaft, kunstvoll, künstlich, kunstreich. Jg. Novi pokrmové ponejprv nám místní se býti zdáli. Ler. M. obraz, Jel., řeč, Plk., správa, V., dilo, Háj., věc. V. — M. = dirny, wunderbar, seltssam, sonderbar. V. Jistě něco měho a potvorného v mysli své krýti musí ten, kdož zatměle a nesrozumitelně mluví. V. M. štěp a ker. Jg. Potvorné a měné jsou, potvorních. Ler. — M., kdo jiné rád kará, wer andere gern meistert. Na Mor. Chmel.

Mistrová, č., f., die Meisterin. Us.

Mistrování, n., das Meistern. Br. M. nad někým sí osobití. Kom.

Mistrovaný, gemeistert. Jg.

Mistrovati, cvičiti, předpisovati, meistern, hofmeistern; mistrovství provozovati, seine Kunst üben. Jg. = abs. Když kůře něj slepici, tuf mistrůji něcdhlicí. Lom. — co, koho. M. boží nařízení a opravovati. Br. — koho v čem. Jg. — koho jak: po své vůli. Pref. Po někom předělávati a m. Us.

Mistrovkyňě, č., f. Meisterin, f. Č.

1036

Mívati — Mlad.

na nohy. Rým. Mívej, radímf, jazyk za zuby.
D. Chlapec nezbedný mívá kone nešfastný.
D. — Ostatné vz Míti.

Mixtura, y, f., z lat., směsice, smíšenina,
míchanina. Gemísek, n. Rk. V lékárničti: lék,
skládající se z tekutých a hustých částek
rozpuštěných. Vz S. N. — M. c ľudbě slove
ve varhanách každý hlas, v kterém na jeden
kláves více písal (tonů) připadá. Vz S. N.,
KP. II. 328.

Míza, y, f. (dříve: mízga, odtud: mízha;
mízka, Jg.; v již. Čech. míza. Vz L.). Instr.
sg. mízou (ne: mězon, jako: měrou, věrou
od míra, víra). — M. žiročicňa, lympha,
Lymphe, tekutina círa, bezbarvá a bledé za-
žloutlá, poněkud lepkavá, obsažená v cevách
střebavých n. míznících. Vz v S. N. — M. =
stára výživná, codnatost, která ze stromu
tčeće. Vz S. N. Der Baumsaft. Jg. M. st-
rová. Mízu pouštěti, dostávati. Mus., Šp. Za
mízy jest lýči dříti. C. Za mízhy ti lýka dříti.
Mus. Vz Lýko. — M., vůbec štára, Saft., m. Kom.
M. zeředkve, bzová, z jablek, révová, zrhovnů.
Jg. — M. = užitek, Vortheil, Nutzen, m. Mizu
z čeho bráti. Kom. — M. = síla, Kraft, Saft.
Městům všecku mízu a krev vyssší. Kom.

Mizati se kam = jiti. Pulk. 101. — se
s kým = mazati se (v Klatovsku). Rk.

Mizdříci, postrouhaci, Schabe-. M. už n.
železo (skobla, protahovačka), Gárbereisen,
n.; m. stolice (postruh, Gärberbank, f.). D. Vz
Koželuh.

Mizdrídlo, a, n., das Gärbereisen. Rk.

Mizdřiti, il, en, ení; mizdřivati. U kožehu
maso na kůži pozůstalé srážeti, ab-
fleischen, ausfliechen, abhäuteln, schaben. Jg.
— co čim: kůž nožem mizdřicím; kde:
na postruhu. Vz Mizdříci, Koželuh.

Mizení, n., das Schwinden. Pr.

Mizenina, y, f., mizina, Verderben, n. Do
mny vejiti. Kom.

Mizera, v, f., z lat. = strasf, bída. Elend.
V. Na m-ru rozený. Zlob — M., m., bídný
clověk. Vz Misera.

Mizerácký, elend, krüppelhaft. Rk.

Mizeráctvi, n., das Elend, die Krüppel-
haftigkeit. Rk.

Mizeračiti, il, ení, elend, arm sein. Na
Slov. Koll.

Mizerák, a, m. Vz Misera.

Mizerie, e, f., vz Miserie.

Mizerně, z lat., elend, jämmerlich, er-
bärmlich. Jg. M. se mítí, umřítí, zahynouti. V.

Mizernost, i, f., bídnosf, Miserabilitat,
Erbärmlichkeit, f. Jg.

Mizerný, z lat., m. zdrávi, život = špatný,
bídný, elend, schlecht, jämmerlich, erbärm-
lich, lumpicht. Jg., V., Br., D. M-né dva gro-
še! D.

Mizeti, 3. pl. -zejí, el, ení, ztráceti se,
pomíjetí, schwinden, verschwinden, verder-
ben. Jg. Smysl mizi, D., naděje. Ukazují se
časem (anděle), ale mizeji zase. Kom. —
komu. Zrak mi mizi. D. Všecko mi mizi a
různó leze. Br. — kdy. Což v okamžení
mizi. V. V tentýž den mizeji myšlenky jejich.
Žalm., 146. 4. — čím. Zahálevoostí a nedban-
livosti všecky věcí hynou a mizeji. Byl. —
kam: v nivec. Vz Nic.

Mízha, vz Míza.

Mizhýř, c, m., rus. aranea tarantola, die
Tarantel. D. — M., maja, korýš. Krok.

Mizina, y, f., mízení, psota, zkáza, zá-
huba. Na mě býti. Na m-nu jiti, přijítí, ně-
koho přivěsti. V. Když svornosti není, všecko
na m-nu přichází. Jel. Na m-nu přivedený.
V. Kdo Martinka často světí, husy, koury
(mu) zaletí, dům, dvůr, louku i dědinu, při-
vede vše na mízu. Rěs. Lehkomyslnosť tvá
přivede tě na m-nu. Sych. Stran přisloví vz
Prodělání. Das Elend, Unglück.

Mízka, vz Míza.

Mízkovatý, mízkovitý, mízu mající, saf-
tig. Rěs.

Míznatosf, i, f., Saftigkeit, f. Rostl.

Míznatý, saftig. Jg.

Míznice, e, f., v zoologii zvláštní cévy
(vasa lymphatica), které rozváději mízu. Vz
Míza a S. N. — M. v botanice prostory rour-
kovité a zvláštní šávý obyč. barevné obsa-
hující. Vz S. N., Míza.

Mízník, u, m. Saftbehälter, m. Rk.

Míznost, i, f. Hyperlymphie, f. Rk.

Miznouti, zl, utí, počínati mizeti, schwin-
den. Krok.

Mízný, saftig. Ssav.

Mizotok, u, m. Saftabfluss, m., nemoc. Um-
les.

Mizovatost, i, f., mízovitosf, šávnatosf,
Saftigkeit, f. D.

Mízovatý, saftig. Baiz.

Mizovitý, saftartig. Rk.

Mizovod, u, m., Saftgang, m. Rk.

Mizovodná vrstva, třetí vrstva pně. Vz
KP. III. 325.

Mízový, M. trubice. Die Saftröhre. D.

Míždi, zastr. mieždie, n. = míza, Saft. Hus.

Mížditi, zastr. miežditi, il, čn, éni, = mí-
zou káleti, jizviti, mit Gift, mit Geifer, mit
Schaum beflecken, vergiften. — koho. Dá-
bel míždi lidi. Ms., Rokyc. — se = mízu pou-
štěti, pěniti se, sliniti, geifern, schäumen. —
se čim. Jedem se m. L. — M., hnistí, tlá-
čiti, drücken, premere. — co. Věci a slova,
jichž význam m. nepřijde. Ss. L. 145.

Mknouti, knul, ut, uti = hýbati, rücken,
schieben. I mknuchu sě prudko v chlumek
vz horu. Rkk. Jarosl. v. 155.

Mkytati se, zastr., zkmitati = hmitati se,
sich schnell bewegen, schweben. Jg. — se
komu kde. Svět jakoby se mi mkytal před
očima mé myslí. St.

Mlacek, cka, m. Flegel, m. Dch.

Mlácení, i, n., das Dreschen. M. slove
vyklepávání zrn z klasů neb lusků cepem.
S. N. M. obli. Pleva při m. odehází. V. —
Vz S. N., KP. III. 242, 256.

-mláceti ve složených: domláceti, vyml-
ceti. Jg.

Mlachuba, y, f., m., mlafhuba, hubař, Maul-
drescher, m. Jg.

Mlaenouti = praštití. koho čim. (V Kla-
tov.). Rk.

Mlačka = mláka.

Mlad n. mlád, u, m., mláď, i, f., mládi.
i, n. = mladosť, mladý cěk, Jugend, f. Z mládi.
V., Br., Dal., Kat. 2273. Z mladu. Chc. 166.
a. Hned z mládu. Dal. 36. Z mládi se známe.
Jg. Z mladu. Ben. Z mládi odchovati. V.
Z mladu. St. skl. K umění hned z mládi

1038

Mladíčký — Mladý.

Mladíčký, mladíčký, sehr jung, blut-
jung. Jest ještě m. D. M. děfátko, pacho-
látko, panenka, kuřátko. V. Měl pani m-kou
v letech osmnácti. V. Decry všecky m-čké
pomřely. — Jg.

Mladik, a, m., mladý člověk, ein junger
Mensch, Junge, Bursche. M. jak orlik a rozum
tetřeví Pk. Již na m-ku vidět, co z něho
bude. Vz stran příslaví: Kopřiva, Kuře, Mládi,
Mladý, Stěnč, Tele, Žalnd. — M. = mladý
zajic, březnák, junger Hase. Märzbase. D., Šp.

Mladina, y. f. M. = mladý plod n. oroce,
junge Frucht, D.; m. les. mlází, mládí. V. —
M-ny = kravavý kal ze ženy před slehnu-
tím vycházející. Jg.

Mladinka, y, f., Bierwürze, sladký odvar
sladový. Kk. 113. Stahováni (ne: přečišvo-
vání m-nek. M-ky se kvasí (ne: kysají; ky-
sání děje se v octárně). Vz Pivovár. Pokrok.
M. chmelovaná, gehopfte Würze. Techn. —
M., vz Mladina.

Mladinkování, n. Bierwürzfärbung. Tpl.

Mladínký, vz Mladoučký.

Mladistvec, vce, m., nováček, Rekrut, m.
Na Slov.

Mladistvení, n. die Verjüngung. Um. les.

Mladistvěti, čl, čni, jugendlich werden. V.

Mladiství, -stvo, a, n., mlází, junges Holz.
Jg.

Mladistviti, il, en, ení, verjüngen. Um. les.

Mladistvost, i, f., Zartheit, Jugendlich-
keit, f. Reš.

Mladistvý, mladý, útlý, jung, jugendlich,
zart. M. proutek, V., roub, Jel, kůra, vrbi,
(V., rostlina, D., stromek, Sych., obíli, Lom,
Nej, tělo, Mus, tvář, Byl, věk, Sych., maso,
Ler, kmen. Kom.

Mladiti, il, zen, zení, mladivati, verjü-
gen, erneuern. — koho, co: mysl, St. skl,
ryby (čerstvou vodou). D. — se. Strom,
rána se mladí. Žena se ráda mladí. Toms.
Ptáci z jara se mladí = párí. Kom.

Mládka, y, f., mladice, ein Mädehen. Koll.

Mladkov, a, m., Wiegstadtl, msto v Čech.

Mládkovati = mládkem býtí, als jüngerer
(Gesell dienen. Vz Mládek. — kde. U mlynáře
N. v Červeném mýlně.

Mládkovství, n, die Stellung des jüng-
sten Meisters in der Zunft. Gl. 156.

Mladně = mladě, v mladém věku. Kat. 151.

Mládník, u, m., mladá ratolesf, Spross,
Zweig. Pk. Na Slov.

Mladnouti, mládnouti, dnul a dl, utí,
jung werden, außblühen, sich verjüngern.
Jg. Petr mladne. D. On takměř mladne. D
— od čeho. Od koprového semena také tvář
mladne. Jád. — čím. Lakounství vždy mladne
žádosti. Čtib. — kde. Sláva má mladne při
mně. Br. Když den na obloze mladnul. Krok.

Mladnutí, n., das Jungwerden. Us.

Mladoch, a, m., subst. z adj. mlad =
mladík. V Opav. a na Mor. Pk.

Mladoň, č, m. = mladce. Č.

Mladoňov, a, m., ves v Budějovsku, Plat-
terschlag Mus.

Mladořezanec, nce, m., jung verschnit-
tener Oehs. D.

Mladost, i, f., věk mladý, das Jungsein,
die Jugend. V mladosti; v květu m-sti;
v pravém květu krásy a mladosti; z m-sti

v m-sti, od mladosti. V. M. věku. Har.
Chyba m-sti. Jg. Za mé m-sti. M. někde
ztráviti. Rad. zv. M. výší, starosf hrbi. Jg.
Pk., Km. Já jsem se od m-sti utahal dost.
Toms. M. radosf. M. nerozum. Jg., Š. a Ž.,
C. M. radosf, starosf žalosf, po zadu hre
pre. Jg., D., Lb. Cemu se nenaučí Janoušek
v m-sti, tomu se nenaučí Janek v starosti.
Jg., Lb. Cemu přvyknes v m-sti, budeš činiti
v starosti. Jg. Člověk jevi už v m-sti, jaký
eche býtí v starosti. S. a Ž. Dětství bez u-
mění, mladosf bez cvičení, mládenectví bez
studu, děla hroznou ostudu. Sbr. Vz Mlad,
Mládi, Slunce.

Mladota, y, m., mlaďoch, ein junger
Mensch. Na Mor.

Mlaďoučký, mlaďounký, mladinký,
sehr jung. Us. u Ber. Dch.

Mladouch, a, u. = mladik, ein Junge. Na
Slov. — M., mladé zvíře, ein junges Thier.
Bern.

Mladovdaná, č, f., eine Neuvermählte. D.

Mladověkost, i, f., mladosf, das Jugend-
alter. Us.

Mladověký, jung. Jg.

Mladoženatý, ein Neuvermählter. D.

Mladoženice, e, f., nevěsta, die Braut.
Na Slov. Baiz.

Mladoženich, a, m., ženich, der Bräutigam.
Na Slov.

Mladství, n., das Jünglingsalter.

Mladšina, y, f. Neuwiese, f. Rk.

Mladšinka, y, f., dévečka ošetřující ve-
průvý dobytek. Us. u Slan. Mý. — M., nová
louka, nové pole. Neuwiese, f. Us. u Ber.
Dch.

Mladucha, y, f. = mladoženice. Na Slov.
Plk.

Mladuchný, zastr. = mladý. Pass. 321. 1.

Mladušký = mladuchný. Na Slov.

Mlady, ů, pl., m., hody, které se stroji
s dní po svafbě rodičům nevěstíným, die
Nachhoehzeit. In Slov. Plk.

Mladý; mlád, a, o; kompar. mláši (v již.
Čech. mlejší, zřidka mlajší m. mlazší. Kts.
Dříve: mlazší, mlačší, mlajší. Jg.). Jung,
jugendlich. M., nestarý, z pravidla o věech
ústrojných, kdežto o neústrojných říkáváme:
nový, ale i: m. vino, posvíčení, Boleslav
(město). S. N. M. člověk, kněz, dévečka,
pán, pani, pták, junec, zvíře, srnec, jalovice,
slepice, slad (dokud v pivováře roste), vi-
nice, věely, zajic, veseli (druhý den svatby),
věk, posvíčení (8 dní po starém), bratr, to-
varyš (vz Mládek). mistr. Jg. M. Anglie,
Italie atd. snažící se o proměnu dosavadních
poměrův. Vz S. N. M. lid, die erwachsene
Jugend. Dch. M. zajic, husa (jídlo) šp. m.
droby husi, zaječí. Vz Drob. Brt. — čím.
Ač jsem mlád tělem, ale jsem stár srdeem.
Pass. 384. Vdova lety mladá. St. kn. šest.
S5. M. věkem. Prot. 217. — po čem. Vida,
že jsi po letech mladý. Alx., Výb. I. 144. —
na co. Mladý na léta. starý na rozum. Prov.
C. (Mudr. 305). — Mladé metati. Sp. Mládi a
starí. D. Dluhy m. lidí, vz Půjčka. Znaju to,
že mladý, ač řiedko, múdr bývá, ale řiedko
můdristi užívá. Dal 119. I v mladých létech
druhdy rozum bývá. Pk. I z mladé hlavy
soud pravý. Nemóž starému mladý roven

Mladý — Mlátiti.

1039

býti. Dal. 119. Kněz (kuže) mlád mladého (chrabrěho) se skutka dopustí. Dal. 148. Znamenajte stáři mládi. Rkk. Mladi s mládými rádi tovaryšstvi mívají. V. Mladé vlky chovati = nevděčné. V. V mladém věku. V. Dokudž jsi mlad, nech hry a nemař časů. Rym. Kteríž mladší dvacíti let byli. Mladým náleži budouenosť; Ten nulád jest, kdo zdráv; Mlad hlodej kosti a stár kaši jez; Mladého sníze na uzde držeti; Mladým dělati, muším rídití, starým přísluší se modlití; Mladý se má i na ledě zahřáti; Mlčení mladému uzdoba. Pk. Zlaté časy = mladá léta. Ku. O čem mladi nevědi, to jim stáři povědi. Kor., Č. Sbr. Jak stáři dělají, tak se od nich mladi učí. V., Č. Stáři ptáči jak zpívají, mládi po nich tak vrzají (evrkaji). Reš., Č. Mladý ze všeho vyrosté. Co se m. nači, stauj jako by to našel. U mladého holi, u stářeho bidla (řeba = mladý se dá snadno pobídnouti. Týká se též manželství). Mladi ležiací, stáři žehrácí. Mladší svícky v echu hasi (ustup starším). Mladý ničema starý zločinec; Mladý jbař starý zloděj (vz Chlapec, Nemodlený, Sibeřnice). Starého pro radu, mladého pro vádu. Mladý se starým nesouhlasí. o tom vz: Beran. Mladý nabývej, starý užívej. Mladi slávičkoveč učivaji se od starých zpívati. Č. Zelený hrozen není sladký a mladý člověk není stálý. S. a Ž. Mlad jsa pamatuj, že stár budeš. Pk. Čím se mladý příliš veselí, na starosť toho poželí. Já jsem ti vždycky říkala, čemu se z mláda načís, o to že té ani dráb neoloníp. Us. Rychn. Vz Mládi, Mladik, Pivo, Mladost. S. a Ž. Vz Rb. str. 268.

Mlágl, mlázgl sebou o zem. Na vých. Mor.

Mlak, u, m., die Lackmussauflösung. Am.

Mlaka, y, m., zastr. = močí, bahno, Přítze, f., Weichland, n. Kat. 3149. — M. jméno lesa v Bělohradsku v údoli bářinatém. Us. Přr.

Mlask, u, m., das Schnalzen mit der Zunge, der Schmatz. Koné mlaskem (hla-holem jazyku) vede. Us. — M., políbení (s takovým zvukem). Schmatz, m. Jg.

Młaskač, e, m., kdo mlaskà, der Schmazer. — M., lizač, mlsný, der Lecker, Näscher. V., Kom.

Młaskačka, y, f., die Schmatzerin; Näscherin.

Młaskání, n., das Schmatzen. Us. Vz Mlaskati.

Młaskanina, y, f. M-ny, lahůdky, das Naschwerk. V.

Młaskati, mlaskávati; mlasknouti, knul a kl, uti; mlaštěti, 3. pl. -šti, čl, éni, mit der Zunge schnalzen, schmatzen, klatschen. Jg. — abs. M. jako svině. Poceloval ji, až to mlasklo. Us. Zemé mlaští. Us. — M. = lahůdky jistí, naschen. V. — M., na Slov., bez chtíće jistí, ohne Appetit essen. Plk. — čím: hubou, ústy. Jg. — komu kde. Voda mně v botách mlašti. Us. Petrov. Dch. — na koho: na koně. Vz Mlask.

Młaskavý, schmzend. M. hubička, ein Schmatz. Jg. M. chléb, na Slov. = měkký, nevypečený.

Młasknouti, vz Mlaskati.

Młaskot, u, m. = mlaskání.

Młaskotač, e, m. = mlaskač.

Młaskotati = mlaskati.

Mlaskoviny, pl., f. M. někomu dělati, Sm., činiti (einem den Mund wissrig machen). Dch. Dostavá na to m-my, der Mund ist ihm darnehm wissrig. Dch. Vz Laskomina.

Mlástěti, vz Mlaskati.

Mlat, u, mlátk, tku. mláteček, čku, u., od ml (ml-ří). Ht. — M., náčiná ku kle-pini nch tluceni nevíce zelezné, zvláště ve-like kovářské kladivo, kterým tovaryš při kováři buší, ková, der Hammer. M. růdbický. D. Mezi mlatem a kovadlem býti. Vz Pod-voj. Nebezpečenství. D., C. — M., mláčení, das Dreschen. Jaký mlat (jaká príce), taký plat. C. Sp., Lb. Vz Mzda. — M, dříve ná-stroj vojenský, hrubé kladivo kamenné, po-zději zelezné, S. N., der Streithammer. Tobě protiv jemu braně silná, ostrá, tobě jemu v hlavu těžek zelezny mlat. Rkk. 28. I. chopí Záboj svój mlat, napřeže mlat Záboj výš vzhoru. Rkk. 12. Mlatem německé helmy ko-váše. Dal. 155. — M., z hliny pěchovaná po-dlaha, na níž se mláti, humno, holohumnice, V., Jg., mlateň, mlatnice, mlatoveň, mlatebna, mlatevna, mlatevně, mlábiště, humno stol-dní, tok, holovnice, Sp., die Tenne, Dresch-tenne, Scheunerflur. M. pěchovaný, nabíjený; lepenice na m. Sp. Mlatci na mláče cepy mláti. Kom. Na malém mlátku také se mnoho za rok vymláti. Jg., C, Pk., Na čím mlatu se mláti, tomu se zrní vozi. Pk.

Mlatba, y, f. = mláčení, das Dreschen, D.; čas mláčení, die Dreschzeit. Koll.; co mláceno jest, das Gedroschene. Ben. V.

Mlatbiště, e, n., humno, Tenne, f. Boč. 1518.

Mlateova, ves na Mor. Brt.

Mlateovka, y, f., die Drescherin. Us.

Mlateovský, Drescher.

Mlateový, mlateň, -ova, -ovo, Drescher-Mlateový len. Vz Mlatec.

Mlatebna, y, mlatevna, f. = humno. Jir. Vz Mlat.

Mlatební, (-bný). M. vůz, Ben., humno, Bern., plat (mlatebné), zkouška, rejstřík (se-znam). Sp. Dresch-.

Mlatece, tee, m., der Drescher. V. Mlatci na humně cepy mláti. Kom. Pokazil pán Bůh mlatce (cepy mu do ruky; měl býti mlatcem). Bern. Ji jako m. Vz Žrout. Č. Bílá vrána a m. nekradce maji stejnou vzácnosť. Sk. — M., len, který se mláti, der Reinflachs. Vz Len, Mlatecový. Jg.

Mlatečka, y, f. = mlatecovka. Rk.

Mlatečný, Drescher.- M. klepání. MM.

Mlátek, tku, m., vz Mlat.

Mlateň, tné, f. = mlat, humno, Tenne, f. Mlatevna, y, f., vz Mlat. Na Mor. u Přer. Kd. Vz Mlat.

Mlátici stroj (mlatidlo), ne: mlátící. Vz-čí. Mlátící = ten, kdo mláti, der dreschende; mlátici to, čím se mláti, Dresch-.

Mlatipysk, a, m. = tlučuba, Plaudermanul, n. A Mor. Bkř.

Mlátiti, mlat, mlátě (ie), il, cen, ení, (dříve těn), mlátivati, dreschen. M. od ml (ml-ří). Sf. M., mláčeti, cepovati, rozmlátití, pomlá-titi, omlátičti, do., vymláti. — abs. Nejprv mláti, potom platí. Bern., Č. Vz Mzda. Kaž se lačnému postiti a sytému sedláku mlátiti,

1042

Mléko — Mlíčen.

kravské, kozí, ovčí, V., čerstvě, kyselé, ssedlé (sraženéj, dobrý, špatné, křténé, navinulé, syrové, vařené, S. a Z. (Walter), skyslé, sladké, ranní, polední, večerní, modré, první po porodě: mleziva, mlezivo, mlezina, mládza, kuřástva, Sp.; smetana, čiré n. sbírańé, osli, koňské, velbloudí, S. N., sražené kyselé ve Zlinsku na Mor. kyška, Brt., falšované, hořké, těhlé, červené. Konvice, hrnee na m.; polivka, kaše z mléka; zimnice k mléku, peníze za m. Jg. Nádoba, hrnee na m.: doják (pncák, pnclák, buelák, ušák, nehač, krajáč), sito, cezátko na m.; nateční (od natky) m. Sp. Drobota, vady, nemoci mléka. Z mléka ssedlého dělá se tvaroh, sýr (syrce, syrečky), homolky. Pt. M. vláčkovatý, kyše (kyška), se ssedá, se sraží, se vaří, se tálne. Sp. M. se dojí do dížky (hrotu) a z této přelévá n. cedi se sítkem n. čistým plátmén do krajáče (ušáku). Sp. Vz Smetana. M. dáti (díťá), táhnouti. ssáti, dojiti, vytláčiti, V., sbírati. Sp. Krajáč mléka. Us. Zadržení mléka; m. v prsou se ssedlo. Lk. Káva s mlíkem (bílá). Jg. v prsou chovačka dosti mléka měla, vezmi žemli bilon, natopíž z ní topeníček a ježíž je s kozím mlíkem. Ms. brož. Bývalas, má milá, aby chovačka dosti mléka měla, vezmi žemli bilon, natopíž z ní topeníček a ježíž je s kozím mlíkem. Er. P. 198. Také černá kráva bílé m. dává. Od každé černé krávy m. bílé. Jg. Kac kotě od mléka! Jg. Ještě m. materžino na bradě à chce se ženiti (a už chce mudrovatí). Vz Nedospělý, Holobrádek. Lb., Č. Ještě mu m. na bradě teče. C. Vše侯 u něho až na ptačí mléko. Vz Blahobyt. Č. Jako krev a mlíko. Bíł jako m. V. Taký si mi ako kyslé mlieko. Mt. S. Svátý Ján ubele mléka plný džbán: sv. Maří Magdalena seneb ho do břemena. Us. na Mor. Když ho spodyně dává m. z domu, namoří v něm prst a udělá tři kríže na čelusti a žádná čarodenice mléku neuškodí. M. se nemá dáti z domu neosolené, aby se kravám nesrazilo (ho by kravám neubylo); Skype-li m., zavirej honem dvěre. Vz více v Kda. 1876. 330. a nášl. Bývají-li na sv. Valentina bíle vrychy, je toho roku hojnosť mléka. Kda. Vz Pumpa, Stroj. — M. makové, z bílého máku, rostlinné, bíla štáva některých rostlin. Jg., S.N. Oblijej v m. ce. V Přer. Kd. M. mandlové (Amandine, Kk. 252.), olivové (Olivine), fialkové, panenské, okurkové, růžové, hořkomandlové prostředky kůži čistící. Prm. III. č. 9. M. kokosové, palmové. Kk. 120., 121. — M. rápenné (hasené vápno ve vodě rozetřené; s píškem složené činí maltu k stavbám). Br. — M. sirkové, ammoniové, skalni. Nz., Kh. — M. v hot.: M. vlčí, hadi polni, euphorbia esula, Wolts., Eselsmilch. M. psi menší, euphorbia peplis. M. panenské, Jungfernilch. Jg.

**Mlékobilý**, milchweiss. Us.

**Mlékodry**, u, m., der Kuhbaum. Rk.

**Mlékojed**, a, m., capriniulus, pták. Aqn.

**Mlékojedy**, dle Dolany, jm. místní. Mus.

**Mlekolice**, e, f., Chrysoberyll, nerost. Min.

**Mlékoměr**, u, m., Galaktometer, Milchmesser, m. (K.)

Mlékonoš, e, m. Milchstein, m., galactides. Aqn.

Mlékopijec, jce, m. Galaktophag, der Milchtrinker.

Mlékoplodný, -rodný, milcherzeugend, milchbringend. Rk.

Mlékosrkač, e, m., příliš mladý člověk, junger Lecker.

Mlékotekoucí, milchfliessend. Rk.

Mlékotok, u, m. Milchfluss, m. Rk.

Mlékovatí, mlikem potáhnouti, co čim: štenu teplým mlékem (natříti), mit Milch anstreichen. Us.

Mlékovatosf., mékovitosf., i, f. Die Milchartigkeit. Rostl.

Mlékovatý, mékovitý, milchartig.

Mlékovina, y, f. Laktein, n. Rk.

Mlékovod, u, m., Milchsauger, m., pro sestinedělky. Rk.

Mlékovratný hrnee, ze kterého mléko vaří se nekypí. Dch.

Mlékový, Milch-. M. barva. Jg. M. (lépe: mlečná) kyselina. Vz S. N.

Mlendravý, útlý, zart. Na Slov.

Mlení, n., mletí, das Mahlen. Slad k m. V.

Mlenice, e, f., mlení, das Gemahle. — M., mela, das Geraufe, Gedränge. Bl.

Mlený, gemahlen. Ječný slad nemlený. V. M. píce, tluč. Rohn.

Mlétí, vz Mlítí.

Mlétí, i, n., das Mahlen. Od m., za m. platiti. Právo mletí. D., Jg. Mám ten čas skrovné m. Nouze o m. Peníze od m. (melné, měřičné). — M. hubou. Maulwerk, n. Dch.

Mlétý = mlený. M. obili. Us.

Mleza, y, f., der Baumsaft unter der Rinde. Rk.

Mleziva, mlezina, y, f., mlezivo, a, n., die Saugmilch. V. Telata z vemena m-vo ssaji. Kom. — M., mličná šťáva, Milchsaft, m. Hadí mléko má m-vo. Us. — M., škraloup na hlavé děti, der Kopfgrind. Us. — Vz Mléko.

Mlha, správněji mhla od mh-nouti. Ht. Vz Gb. Hl. 123.—125. Der Nebel. Vz Mhla; Oblič, Voda.

Mihavec, vce, m. Nepbelin, nerost. Min.

Mihlavý, Nebel-. M. obraz, Nebelbild, Ck., pruh. Dch. Vz S. N., Mhlavý.

Mihnouti, nebelig werden. Rk. — M. na Slov. a Mor. schlotzern, zummeln Rk. Vz Mlhoň.

Mihokalný = mhlokalný.

Miholiti, il. ení, mžíti, wie der Nebel falten, sieferu. Mlholí. Us.

Mihoměr, u, m. Drosometer, m. S. N.

Mlhoň = cumel, der Zulp, Schlotzer. Na Mor. D.

Mlhovatý = mhlovitý, nebelig. Jg.

Mlhovina, y, f. Nebeldeck, m. S. a Ž., Rk. M. nazývaji se v astronomii belavé oblačky na čiré obloze nebské v prostoru hvezdnému. Vz více v S. N.

Mlihevitý, nebelartig.

Mlihový = mlihavý.

Mlič, vz Mlič.

Mličatěti, čl. čení, milchig werden, o obili. Puch.

Mličatý, milchicht. D.

Mličen, čnu, m., šat k czečení mléka, mličnik, mličnice, na Slov. cedidlo. Seihtuch, n. — M., kas košile z hadhol čem jící. M. mu z kalhot visí. Jg. Na Mor. cedilko. Mřk.

1044

Mlsati — Mluviti.

Us. Tu je mšáno. Jen když může mlsnouti, již se chuti dodělá. Lb. — odkud. Sedí a mlsá z hrncův. Reš. — od čeho kde. Děvčka v kuchyni ode všeho mlsá. Jg. — kdy: po cesté. Jg. — co. Rk.

Mlsavosť, i, f. = mlsnosť, Naschlust, Schleekerei, t. D.

Mlsavý, mlsný, na Mor. paskudný, naschhaft, genšischig. D., Dch.

Mlssek, sku. n., vz Mls.

Mlsiti, vz Mlsati.

Mlska, y, f., mls, ein Naschwerk. D.

Mlsna, y, f. = mlsačka.

Mlsnosť, i, f. = mlsavosf. Rd. zv.

Mlsnota, y, f. = mlsnosť. — M., Naschwerk, lépe: mlsota. Jg.

Mlsnouti, vz Mlsati.

Mlsný, mlsavý, na Mor. paskudný, lecherhaft, schleckerhaft, nasechhaft, näschig. D. M. huba (na Mor. mlsná punda, mlspunda). Lom. M. jazyk, polizač. Kom. Mlsnému jen když ukápne. Jg. M. jen když chuti dojde. Sych. M. jako kočka, jako koza. Us. Mlsný, jen když lízne. Vz Pes. Sk. Stran příslori vz Fatka, Hubr. Huba, Choutka, Jazyk. Kuchyně, Kůzle, Kůže, Laskominy, Lýtko, Miska, Nos, Oko, Provázek, Roh, Sliina, Srdce, Stůl, Sfáva, Vítr, Zub.

Mlsón, č, mlsoun, a, m. = mlsač. Us. Mlsota, y, f., mls, mlska, pamlsky, Naschwerk, Näscherei. M-tu si koupiti. Us. — M., y, m. = mlsac.

Mlspunda, y, m., vz mlsný. Leckermaul, n. Mlstva, y, f., mlsky, Näscherei. Us., D. Mlsov, a, m, u Blovic. Tk. III. 38.

Mlunidlo, a. n., Elektrisirmaschine, f. Rk. Mlunný, elektrisch. Presl.

Mluno, a, n., elektrika; tvoreno od mln, vz Mln. M. sklové, pryskyriéné, odstrkavé. Vz Elektrika.

Mlunoměr, u, m. Elektrometer, m. Krok. Mlunorobec, bee, m., der Elektrophor, u Presla, nyní elektronos, vz Elektrofor.

Mlunostroj, e, m. Elektrisirmaschine, f. Světoz.

Mlunový = elektricky. Světoz.

Mluva, y, f., mluv, u, m., pronášení zvuků článkovaných co sluchem pojimatelných znánek myšlenky, vz více v S. N., řeč Kat. 1241. Die Sprache. V. Ztratil mluv. D. Rk. Teď se k mluvě chystá. Raj. Zel jí mluvu přetrhł. Mus. Mluva konversační (pospolitá, obecná), krásná, prostá, surová, důstojní, obrazová n. obrazná. Lahodná mluva jistá předmluva. Km. Obraznosť mluvy. Nz. Lidská mluva mořška vlna. Pk.

Mluvce, e, mluvee, ce, m., der Sprecher. Us.
Mluvčí, ího, m. = mluvee. Us.
Mluvení, i, m., das Sprechen, Reden. M. lahodné, obširné (okliky), široké, přátelské, nemravné, opzlé, pokorné, přikladné, libé. Jg. Dáti se v m.; od m. se zdržeti; umění dobrého, krásného, lahodného, ozdobného m.; krátkým být v m.; překázeti v m.; m. k lidu; přístup k m.; konce řeči n. m.; nevážný v m. V. Dobré české m. Jg. Způsob m. Obraz k m. D. Jeden mudře pověděl, že se za mluvení často styděl; mlčením pak kam chtěl obrátil, na tom že jest nikdy

Us.

Mluvčí, ího, m. = mluvee. Us.

neztratil. Rým. Od mnoha m. hlava bolí. Pk. Kde jest mnoho m., tu jest častá lež. 1410. Mluvenie častokrát škodi. Smil v. 607. Stran příslori vz: Barva, Hana, Kleveča, Koltra, Kura, Klobouček, Nečistě řeči, Nemluvný, Odseknouti, Ohrádka, Odmoulvání, Peklo, Povyk, Přemoulvání. Pomluva, Papír, Reč, Slovo, Soudek, Tajemství, Tlachal, Usta, Váda, Vrzati, Zlato.

Mluvený, gesprochen, geredet. Us.

Mluvice, e, f. = mluvnice. Plk.

Mluvieč stroj, Sprachwerkzeug; mluvieči (kdo mluvi), der Sprechende, Sprecher. Mluvicimu v řeč neskákej. Kom. Vz -ici.

Mluvidlo, a, n., das Sprachrohr. Rk. — M. Mluvice pronášine hlásku za hlákou a ústroje télesné, které tutto práci vykonávají, jmenují se mluvidla. Vz více v Gb. Hl. 10. Sprachwerkzeuge, n.

Mluvilek, Ika, m., der Phrasenmacher. Rk. Mluvírna, y, f., hovorna, das Sprechzimmer. D.

Mluvitel, e, m., der Sprecher. Plk.

Mluvitelka, y, mluvytelkyně, ě, f., die Sprecherin. Jg.

Mluviti, 3. pl. -vi, mluv, -vé (ic), il, en, ení; mluvívati, reden, sprechen. — abs. Dítě se učí m. Kom. Nemohu m. V. Dva spolu mohou zpivati, ale ne spolu m. Jluvi jako liška před smrtí. Reč se mluvi a pivo se pije. Reč se mluví, čas se obchodi. St. skl. Mlaf, dokud se máli a mluv, dokud poslouchaji; Kde dva mluvi, tam třetí nepřistupuj; Lépe jest více věděti a méně m.; Nevi, kdy má přestat mluviti. Pk. Mluvi jak by bíčem slehal (vz Výmluvný). Lb. Mluviti jest střibro. Km. Mluvi, jako zlato krájen, er führt goldene Rede im Munde. Dch. Mluv tehdáž, když hus prdne a veš zakašle. Jg., Lb. Vz Mlčeti. Jakž lidé vůbee mluvi. V. Jakž písmo mluvi. Jg. — co. A když přečte, strany mluví svou při. Vš. Pravdu sobě mluvme a dobří spolu buďme. Jg. Jiné mluviti a jiné mýsiły. V. Hánlivá slova m. D. Mnoho pílíš mluví, ale málo škodi. D., C. Mluvi (to), co mu slina (k ústům, na jazyk) přinese (přivede). D. Mnoho mluviš, neprodáme plátna. C. Kdo mnoho mluvi, neb že, neb se chlubi. C. Kdo mnoho mluvi a jinému v řeč skakuje, ten své trouství a bláznovství ukazuje. Rým. Mluvi, co nemůže hrdlem dokázati. Kdo mluví, co chceš, uslyší, co by nemárd. C., Lb. Cíň to, co máš, a lidí nech m., co chtěji a pokoj bude. Pk. Každý mluv, co by jej etilo. Cokoli mluvíte, dříve promyslete. Lb. Co mluvie, nevědi. Vš. VI. 34. Mluv, co mluv, nie platno. Dch. Básně, klevety m. V. Také blázen někdy pravdu mluvi. Krivdu m. (lháti). V. Jednu a touž řeč m. V. Jedno myslí, druhé mluví a třeti činí. C. Mluviš (to), co chceš, ale nemáš, co chceš. C. Vz Chlubný. — před kym, kdy, kde a) dříve počíti, b) za něčí přitomnosti, c) Mluví, jako liška před smrtí. — po kom (kdy, později m.). Sv. Inaned po nem (psu) mluvi sova. Smil v. 1360. — O tajné věci a nejistě lidé po důmyslích mluví. Vz Důmysl. Jel. — komu. Nic jiného jsem vám nemluvil, než co vám jest k užitku. Flav. Mluvila mu zrušivě. Kom. Tatínek tobě mluvili (domlouval).

1046

Mluvně — Mlýn.

Mluvně, čte. mluvnátko, a, n., malé dítě mluviti počnající. Píšelí.

Mluvní, Sprach-. M. trouba, das Sprachrohr. Koll.

Mluvnice, c, f. M. či grammatika, z řee. γούγιαα = písemnost, jest nauka o jazyku, védecká soustava zákónů jazykových, die Sprachlehre. Vz Jazyk. Jazyk jest předmětem mluvnice. (Gb. Uv. 6., Hl. 1. M. všeobecná, zvláštní, filosofická, srovnavací, historická, theoretická, praktická. M. nauka o větách (skladba, Syntax), o slovech (o tvoření a ohýbání slov, tvaroslovi, Formenlehre), o zvucích (fonologie, zvukoslovi, Lautlehre). Vz více v S. N.

Mluvnický, mluvnice se týkající, grammatisch. M. pravidla. Mark.

Mluvnictví, mluvnietvo, a, n., die Sprachkunst, Grammatik. Jg.

Mluvničný = mluvnický. Mus.

Mluvník, a, m. Grammatiker, m. — M., u, m. = mluvnice. Puch, Sych. — M., dalekomluv, Sprachrohr, n., D., telefon.

Mluvnost, i, f., hovornost, Gesprächigkeit, Redseligkeit, f. Kron. tur. — M., snadnost v mlivení. Die Fertigkeit im Reden. L.

Mluvný, hovorný, řečný, gesprächig, redselig. Víno panny učiní mluvné. Br. — M. mluvici, redend. Žváč m. Kom. — o kom. M. o Bohu. Reš. — čeho. Vieme, že pravdy mluvný jsi. Hus.

Mluvočistitel, c, m., der Sprachreiniger. Rk.

Mluvokrása, y, f., zastr. Die Rhetorik, f. Rozk., Aqu.

Mluvolomec, mce, m., der Redebrecher. Mus.

Mluvoučení, n., die Sprachlehre. Vz Mluvnice Kram.

Mluvověda, y, f., die Sprachwissenschaft.

Mluvozpyt, u, m., die Sprachforschung, Philologie. Šf.

Mluvozpytec, tee, m., der Sprachforscher, Philolog. Šfr.

Mluvozpytný, sprachforschend, philologisch.

Mlýn, u, mlýnec, nce, mlýnek, nku, mlyneček, čku, m. Také: mlýn, a, hlavně po předložkách: do mlýna. Viz popis mlýna vodního v Š. a Ž. r. 1864. str. 87. Vz také: Korečník. Die Mühle, das Mühlwerk, die Mahlmühle. M. slove každý přístroj, jímž hnoły na drobné kousky neho na prach se rozmělňují. Blí. M. od ml (ml-iti). — M. žertovné: repetáč, rapotáč; m. malý a špatný: křacílek, drucálek, Šp., čaračník. Jg. M. o více kolách. Žer. M. o dvou, třech atd. složeních; o dvojím, trojím atd. složení; moučný, Jg., vodní (na vodě). M. vodní: a) na spodní vodu, hřebenační či hubenační, S. N., spodní vodomlýn, spodák, Šp., m. se spodní vodou, m. spodní vody, se spodáky, povodník, Vys.; b) na vrechní vodu, korečník, S. N., svrchní vodomlýn, Šp., se svrchní vodou, s korečníky, m. svrchní vody. Vys. M. pansky (v němž poddání nuceni byli své obili mítí), obilni, S. N., pilní, Sägemühle, Boč, náruční či ruční, Handmühle (1702), na slad, D., Vys., sladovy. Er., na srot, Vys., větrní s křidly, V. (větrovec, na Slov. větrák, Jg., na Mor.

povětrnák, vz více v Prm. III. č. 21.), suchý, Jg., lodní, Sedl., N. N., na lodi, Vys., samotížný (který lidské ruce táhnou, ruční, pěší, žernov, vz Samotížný). St., V., S. N., Sp., Vys., tažný (který koně, volí táhnou: volský, Jg., Rk., volní, Jg., koňský, Jg., osličí, Kom.), mramorní (na mramor), D., rudní, Sedl. (kde se rudy rozdrobuji), prašný (prachárna, Jg., prachovní, Vys.), krupník, kávový, kakaový, кукerní, makový, masový (na maso), tříselní, parní, S. N., americký n. anglický, ve vodě na piliřích stojící: šejnovna, Šp.; m. na prvním, na posledním střiku, valehovní, papirní, na dráty, na prkna (pilni, pila), vrtaci, olejní, na kolí, na potoce, na řece, hladký (jehož křes se omlel a tedy z nova křesati se musí), ostrý (jehož kameni nové křesáno), Vys., brousící, Us., bušný (Bock-), Nz., porvaný (vz Porvati). Jg. M. o dvou složeních na jednom vodním kole: mrňák. Vys. Mlýny na potoce mají nápad, mlýny se spodní vodou střik; mlýn má 5—10 loket nápadu. Vz Nápad. Vys. M. pozemský (na zemi stojící). Vys. Vz Kámen (mlýnský). — Hlavní hřídel otáčí kolmě vřeteno, nesouci na svém vrchním konci válcovitý kámen (běhoune) pod tímto je zpoví kámen, zpodek, zpodák. Nad běhounem padá koš, dno koše slove korčák. Korčákem padá obilí, dno koše do díry běhouna (oka), odtuď mezi oba kameny, kde se buď na kroupy n. krupení, lamanku n. na mouku mele. Melivo padá přes kraje zpodku do lubu (dřevěné kádě), odkud padá do pytloviny (do pytle z hustého plátan, který se otřásá, aby mouka děrami jeho do moučení se proprášila a od otrub a hrubšího meliva se podělila. Vz S. N. M. pustiti, D., strhnouti, Šp., založiti, porvati (vz Porvati), namrsknouti, uvážiti, vymělčiti, vlhoubiti, omleti, rozhoditi, složiti, přístrojiti, zaraziti, m. po vodě, proti vodě hnáti; m. na prázdné pustiti, škrtiti, zastaviti; mlýnu přitáhnouti, z kamene vžiti; m. jde, zadejte před jeho do prázdné tahem, svázaně; m. běží, zavařil se, zarazil se, zamlel se, škrtí se, šlemí se, hřeje, jde to demod, láme, bouří; m. má zátopu, tluč to mlýn. Vys. Kázala mlynářka zeťovi, aby m. (větrný) na všecky lopaty spustil; Čarodějnice certa a kámen daly a lopaty (mlýnské) na celý vítr spustily. M. Poh. II. 29., 30. M. jde z ostra, hluboce v náboji, pod (nad) křížem, tiše, nepokojně, proudem (žene se), Vys., mělee (vz Mělee). Vz Náraz, Složení, Korečník. — Mlýni klepaní (al. mlýny křesané) lépe meliů. Dal. 125. To voda a jeho m. (to se mu hodí; o milých věčech). Jg., Č., Šp. Hledal vodu na svůj m. Puch. Kdo se prve ke mlýnu uteče, ten také prve semele. Jg. Kdo dřív do mlýna dónese, tomu dřív melí (ten dřív mele. Lb.). Č. Koho oči boli, nechoď do mlýna, Lb., D., Šp. Kdo často do mlýna chodí, zamoučí se (vz Společnosť). Jg., Č., Šp., Lb. Darmo ve mlýně housti. Vz Marný. Jg., Č., Šp. Ve mlýně nehuď, a ožralec, když spí, nebuď. Ve Jg. Snesnédne jest ve mlýně hůsti. St. Ve mlýně hudba neplati. Šp. Ne vždycky rač ve mlýně, někdy také žába se trefuje (vz Stěsti). D., Šp., Lb. Stojíš tu, jako osel u mlýna. Klat. Jakoby mu ve mlýně hudl. Vz Nědbalý. Č. Jaký

1048

Mniechu — Mnoho.

Mniechu, zastr. = mněli, domnivali se. Kat.

1. Mniech, a, m., z lat. monachus, samotář, Rk., samotník, rehohnik. Jg. Nom. pl. mniši (a mniši). M. zebravý. D. M. chocholatý. Bart. 195. M. šerý, der graue (Cisterzienser), černý, der schwarze (Benediktiner, Augustiner u. s. w.), bílý, der weisse (Prämonstratenser), zravý, der rothe (Kapuziner, Franciskaner) Münch, m. Mus. 1849. I. 72. Klášter pro mniuch. D. Kde m., tu kápě. Pam. kut. Snědl mniicha, kápě mu v hrdle zůstala (= chraptí, mů překřičený hlas). C. Byl jeden mnič, měl mnoho knih a nic nevěděl z nich. Trnk., C. Na děvčata fortelem, na mnichy s kor belem. C. Když m. mluví, almužnu lovi. C. Ceho vz se chápě opat, toho i mniši. Pk. O mniších vz více v S. N.

2. Mniech, a, m., ves v Táborsku. Vz S. N.

3. Mniech, a, m., hora na Slov. Fr.

Mniechov, a, m., mě. v Bavořích, München. — M., Einsiedel, mě. v Chebsku. — M. nad lesy, Waldmünchen, m. v Bavorsku. Vz S. N., Tk. I. 398. — Mniechovan, a, m., pl. vané. — Mniechovský.

Mniechovice, dle Budějovice, mě. u Řičan. Vz S. N., Tk. I. 47., III. 654.

Mniechovo Hradiště, gt. M-va Hradiště, dat. M-vu H-sti atd. Mnichoro dle ,Otecův; vz -ův, -ova, -ovo. Mě. v Čechách, v Bolešlavsku, Münchengrätz.

Mniechovsky, z Mniechova. — M., mnišský, Mönchs.- M. zboží. V.

Mniechovství, n. = mnišství, das Mönchsthum. Kom.

Mniechovstvo, a, n. = mniši, die Mönche.

Mniechův, -ova, -ovo, mniču náležející.

Mník, mík, a, m. M. obecný, lota vulgaris, ryba. Vz S. N., Frč. 292.

Mninka, y, f. = domnění. Plk.

Mniše, etc., n., mnišátko, Mönchen, n.

Mnišek, šku, m. bylina. M. dobrý (jedhoj), zlý (voměj obecný). — M., a, m., mě. v Bersonsku. Jg. Vz S. N., Tk. I. 87. a = uníše.

Mniši, Mönchs.

Mniška, y, f., die Nonne. V., Kom. U mnišek v klastěře. BN.

Mnišní = mnišský. Mönchs.- M. roucho. D.

Mnišský, co mnichům přisluší, Mönchs.- M. latina (spatna, písno (či gotické, ač neprávem; m. písno jest to, kterým od 13.—16. stol. rukopisy psány byly; z něho se vyviniла nynější nem. fraktura), S. N., kápě, V., pokojík, flanda, haluza, habit, pleš, D., peníz. Koupení něco za mnišský peníz (groš, za „Deo gratias“, Bohu díky, děkuji). Mus. 1829. IV. 61., C.

Mnišství, n. = mnichovství. Zlob.

Mništvo, a, n. = mnichovstvo. Jg.

Mniti, vz Mněti.

-mno, přípona jmen podstatných: humno. Mkl. B. 238.

Mnohdy, vielmal, manchmal. Často, všelikým, mnolody i hrubým způsobem. Kram. — Mnohdykrát, mnohokrát. Kom. Proti tomu m. mýslína. Stele.

Mnohem, vz Mnoho, Málem. — M. u komp. — daleko, weit, viel. Mnohem větší. V. M. menší, horší. D. Žádnému na zdrávi, mnohem meně na životě ublíženo. Jg. — Kom., Br., Háj.

Muohemkrát = mnohokrát, vielmal. M. více. Br.

Mnohemnásob, vielfältig, vielmal. Br., Stele., Cyr.

Mnoho, kompar. vičiji, více, vic; viel, Menge, Grosses. V již. Čech. a na Mor. vždy moc m. mnoho. Kts. Užírámé tohoto slova takto: a) jako jm. podstatného, jež podlé ,Slovo' se sklání: mnoho, -a, -u, -o, -o, -u, -em; jméno podstatné klade se do genitivu, jen někdy do téhož pádu, v kterém ,mnoho' položeno, vz Spodobení; b) mnoho, -a, -a, -o, -o, -a, -a (mnoho objevuje se v nepřímých pádech s koncovkou genitivu -a), zde je v nom. a akkus. jménem podstatným a poji se s genitivem, v ostatních pádech jest jménem přídavným a srovnává se s jménem podst. v pádě; c) někdy býrá nesklonné a genitiv mjena klade se do tohoto pádu, v kterém by mnoho býti mělo. Po mnoho dnech. Pass. 573. Po mnoho časich. Půh. I. 285. Což jest pravil před mnoho dobrými. Arch. I. 191. Poslali list s mnoho visutými pečetmi. Arch. I. 7. Paní mnoho (mnoha) zámků. D. — Vz Čislo. — Substantivně. Mnoho řeči nadělati, V., m. práce vynaložití; m. času zmařítí, ztráviti; m. peněž miti, V. M. získati, vydělati, miti. V. M. o sobě mysliti. Us. M. pamtovati. V. Mnoho mluvití. V. Mnoho co na poli klasů, co na hlavě vlasů. Pk. Mnoha neni hoden. Není o m. činiti. N. nebude se báti mnoha tisící lidí. Br. Od mnoha let. Har. Z tak mnoha dětí. Koráb s mnohem lidí. Leg. Māš dvakrát, však ne po mnohu jísti. Krab. Ne mnoho scházi. M. obili; m. práce miti; m. radosti někomu činiti; m. lidi, zlata, stříbra; jest nás m.; m. na koho dátí; m. s kým obcovati; m. o něčem přemyšleti; o něco m. se starati. Nt. Ne mnoho jídej a málo zvíjej. Jg. Co mnoho, to m.; co příliš, to m. Us. Co m., to příliš. V. Co vhdot, to dobro, co příliš, to m. Reš. M. čapů, málo žab. M. vřesku a málo vlny. M. vřesku, málo zisku. M. hluku, málo zvuku. M. řečí, málo skutku. Mnoho zakázky, málo pokázky. Reš. M. hostí, málo jísti. Jg. M. chrtů (psů) zaječi smrtv. V. M. dotud jestě vody uteče. Mnoho s růšňů mnoho much zapouzi. Dal. Doměni (zdání) mnoho v pytel vchází. Kdo m. mluví, budě lže neb se chlubi. Kdo má široká plece, ten m. unese. V. Kdo m. slibuje, málo plni. Reš. Kdo si mála neváži, mnohu af nebaží. Trnk. Mnohu ani na spěsnosti nezáleží. Aesop. Není nás mnoze. Sš. P. 575. Koráb s mnohem lidi přel veliků bůři na mori tapá. Pass. Ve množě jsem zemiech byl (m. zemi. Vz Spodobeni). Výb. I. 118. Mnohu pánom káza hlavy stieti. Dal. 102. Po mnohu časech. Pulk. 139. Vz Spodobeni. Mnoho písku, málo získu. Us. Kde jich mnoho veli, tam se mysl děli. Pk. Co je m., všecko skodí. Vz Setrnosť. Lb.- To je příliš mnoho = to jest až přes čaru. C. Ne mnoho po nich. C. Jak mnoho (m. kolik) vás pram bylo. Us. Vz Mnoho-li. M. jako na cestě prachu, jako na louce sena, jako na roli žita, jako na stromečku listí, jako máku drobného, jako na trně trnek, jako čečiny, jako lista. Sš. P. Nebo málo Čechov proti mnohu Švábov jdieše. Dal. 166. — Adjektivně. Spisy před

1050

Mnohonásobný — Mnohovodec.

Mnohonásobný, vielfach, vielfältig, viel-
artig, vielerlei, mannigfaltig. V. M-bným způ-
sobem. D.

Mnohonažka, y, f., falkia. Rostl.

Mnohonif, i, mnohonitka, y, f. Finger-
fisch, m. Rk.

Mnohonituň, vielfältig. M. rostliny. Rostl.

Mnohonoh, a, m. Der Vielfuss, julus. Krok.

Mnohonohý, vielfüssig. V.

Mnohonosň, hojný, reichhaltig. D.

Mnohonožka, y, f. = mnohonoh. M-ky,
chilognatha, die Zweipaarfüssler. M. oblé,
julidae: m. zemni, julus terrestris; m. pruho-
vaná, j. bilineatus; b) m. ploché, polydes-
midae, vz Plochule; c) m. okrouhlé, glome-
ridae, vz Svinule. Vz Frč. 127.

Mnohook, a, m., mnoho oči mající, viel-
augig. M. jako Argus. Sš. Sk. 240.

Mnohooký, vieläugig. D.

Mnohoastrovi, n. Balbi. Inselgruppe, f.,
Archipel, m. S. a Ž.

Mnohopaznehtný, vielhufig. Krok.

Mnohopilák, a, m. polyprion, ryba. Krok.

Mnohopisák, a, m. Der Vielschreiber.
Mus.

Mnohopisalství, n., Vielschreiberei, f.

Mnohoplamec, mee, m., polymnatus,
hmyz. Krok.

Mnohoplavnosť, i, f. Vielwichtigkeit, Viel-
gültigkeit, f. Jg.

Mnohoplatný = mnoho platící, viel gel-
tend. M-ným byti. V.

Mnohoplodné rostliny, polycarpicae, viel-
früchtige, které mají mnoho semenníkův.
Kk. 205.

Mnohopočetný, vielfach. Berg.

Mnohopodružný, v mnohém podruži
jsoucí. Pass.

Mnohopolný, vielfeldig. D.

Mnohopracný, schwierig.

Mnohopražka, y, f., conoplea. Rostl.

Mnohopůsobný, einflussreich. Rk.

Mnohořadý, vielreihig. Byl.

Mnohoroh, a, m., polycera, plž. Krok.

Mnohorohý, vielhörnig, -eckig.

Mnohorozumný, gar klug. C.

Mnohoruký, vielhändig. V.

Mnohosemenný, vielsamig.

Mnohosetletý, vielhundertjährig. M. zku-
senosť.

Mnohosímný = mnohosemenný. Rostl.

Mnohosíni, n., mehrere Vorkammern ha-
bend. Krok.

Mnohoslabičnosť, i, f. Vielsilbigkeit, f. D.

Mnohoslabičný, vielsilbig. D.

Mnohoslavný, viel berühmt. Háj.

Mnohoslovný, viel berühmt; wortreich. D.

Mnohosložný, zusammengesetzt. Krok.

Mnohosmyslnosť, i, f. Vieldeutigkeit, f.
Dch.

Mnohosmyslný, vieldeutig. D.

Mnohosołec, łce, m. Polyhalit, m. Mus.

Mnohospavatel, c, m. Vielschläfer, m.
Tabl.

Mnohospřež, i, f., das Vielgespann. Rk.

Mnohosť, i, f., množství, Vielheit, Menge,
f. Ben. V. Mnohostí věcí mysl přesype. Žk.
M. (v národních písních) se opisuje vz: Div-
čina, Galán, Hubička (v Dodatčích), Mnoho,
Panenka, Slza, Syneček.

Mnohostebelný, stebelnatý, vielhalmig. D.

Mnohostěn, u, m., polyedron. M. pravi-
delný (platonův; čtyrstěn, šesti-, osmi-, dva-
nácti-, dvacetistěn), polopravidelný č. Archi-
medův (s rohy troj-, čtyr-, pětibokými). S. N.

Mnohostěnný, vz Obrazcový.

Mnohostoletý, lépe: mnohosetletý.

Mnohostranný, vielseitig. D. M. čislo,
vz Obrazcový.

Mnohostrun, u, m. Polychord, m. Ck.

Mnohosvalný, vielmuskelig. Ssav.

Mnohosvárný, zánkisch. C.

Mnohota, y, f. = mnohosť. Víd. list.

Mnohotečka, mnohotka, y, f. Kalk-
koralle, f. Rk.

Mnohotnosť, i, f. Vielheit, f. Ros.

Mnohotný, Vielheit enthaltend.

Mnohotrubečný, vielröbrig. Hank.

Mnohotukosť, i, f. Die Reichhaltigkeit
an Fett. Krok.

Mnohotvárně, rozmanitě, mannigfaltig.
Ctib.

Mnohotvárnosť, i, f. Mannigfaltigkeit, f.

Mnohotvárný, mannigfaltig, mannig-
förmig, vielfältig, vielförmig. M. chudoba,
užitig, bezbožnosti, ohavnosti, modlárstvi,
náboženstvi, hovada, hříchy, marnosť, učeni,
úroda, umení, znamení, zvířata, hmyz (=
rozmanitý), Jg., ptactvo. Ler. Deery své
mnohotvárnou pýchou stroji. NP.

Mnohotvárný, vielgesichtig. Mus.

Mnohouhelnik, polygonum, das Vieleck.
M. jest přímočarný obrazec, který má více
nežli čtyři strany. Blí. M. řádný stejnostran-
ný; každý m. Ize rozdělití přímkami proti-
ůhelnými do pouhých trojůhelníků. Sedl. M.,
troj-, čtyř-, pěti- atd. úhelník; obecný, hvězdo-
vitý (muří noha), pravidelný, tělesný (má
boky, hrany, kouty n. plošné úhly a spo-
lečný bod slove vrchol. S. N.

Mnohouhelný, vielwinkelig. D.

Mnohoumělý, vielwissend, gelehrt. Koc.

Mnohovaječný, vieleig. M. rostliny.
Rostl.

Mnohováženosť, i, f. Werthschätzung,
Vielgültigkeit, f. Jg.

Mnohovážený, mnohovážný, vielgeschätzt.
M. pán. D., V.

Mnohovážnosť, i, f. Hochachtung, f., An-
sehen, n., Werth-, Schätzbarkeit, f. V.

Mnohovážný, achtbar, ansehnlich, wichtig,
hochschätzbar. V.

Mnohověd, a, m., der Vielwisser. D.

Mnohověda, y, m. = mnohověd.

Mnohovědec, dce, m. = mnohověd. Rk.

Mnohovědomosť, i, f. Vielwissenheit, f.
Puch.

Mnohovědomý, vielwissend. Puch.

Mnohovědoucnosť, i, f., die Vielwissen-
heit. Jg.

Mnohověký, viele Jahrhunderte dauernd,
Jahrhunderte alt.

Mnohoveličina, y, f. Polynomium, n. Rk.

Mnohovětevný, vielästig. M. keŕ. Rostl.

Mnohovláda, y, f. Vielherrschaft, f.

Mnohovlas, u, m., plonik obečný, poly-
trichum commune, der gemeine Widerthon.
Kk. 89.

Mnohovlasý, haarreich. Rk.

Mnohovodec, dce, m. Polyhydrit. Rk.

1052

Mobilisace — Moc.

Mobilisace, e, f, z lat., strojení n. při-
pravování k hotovosti (na př. vojska). Rk.
Die Mobilisation, Ausrüstung.

Mobilisovati, z lat., převěsti vojsko ze stavu míru v stav válečný, aby v každé chvíli hotovo bylo k vytržení do pole, S. N., vojsko ku zbraním svolati. Čsk.

Mobilní, z lat., pobybný, ku př. sbor vo-
jensky, k rychlým pochodem způsobilý. S. N.

Moc, i, f. m. mogtb — moft, ht v e, vz
ht. — M., možnosť něco učiniti. Jg. Nejez
přes moc, mehr als du vermagst. Dch. M. =
mocnost, síla k něčemu dostatečná, Kraft,
Stärke, Wirkung, f., Vermögen n. V. Moc
pěti mužů mítí. Dal. S1. M. rozumná, Kom,
živná, Vus, zraková, Ja., rozdělující, vysu-
sující, stírací, stahující, shušující, divná,
znamenitá, pudící, Byl., čtedlná n. čitcdl-
nosti, V., vytvařující (představující),
Marek, mšlicící, Hlas, pamětí, Jel., plodistvá, hý-
bavá, hnutelna, V., podivná, záračná, těžká,
V., žádostivá, zachovávací, požívavá, upu-
divá, Ros, pudící, požívaci, Us., obrazo-
tvorná, Rk., m. důkazu (důkazná, dokaz-
vací), poznávací, branná, válečná, vojenská.
Nz. Kdo má mnoho moci a síly. V. M. mítí;
bez moci a síly (mdlý); moc odnítí. V. Přes
m. pracovati, pití, běžeti. D. Opásati se moci.
Ms. O své moci. L. M. s něco mítí. Solf. M.
mítí k něčemu. Br. M. něčemu vzítí, odnítí.
V. M. velikou moc mysli. Jel. M. vrtratiti,
potratiti. Byl. M. jejich je stířati, vlhkosti
rozrážeti. Byl. M. svou provoditi, prokazov-
vati, působiti. Jg., Br., D. Moci zbaviti. Plk.
Jaký kdo jest, v jeho moci (jest) a jak o něm
se mysli a mluví, to v cizi. Plk. Veliké moci
býti. Kat. 593. Celou moci se do něчеho
dáti. Dch. Počal v něm ten prach svů moc
mítí (wirken). BN. Nech se moci honosi,
nedbám tvé moci znaje vyšší. Kom. M. ne-
odolatelná. Pr. — M. = právo něco činiti,
die Macht, Gewalt, Befugniss zu (über) etwas,
Herrschaft. Jg. M. plná, vrehni, nejvyšší,
královská, svrchovaná, nestihla, neskonala,
V., světská, D., otcovská, mateřská, Jg., m.
práva, právní, soudu, D., osobní, V., rodi-
cův, roditelská, soudcovská, úřední, J. tr.,
státní (zákonomářní, výkonávací, soudní, svr-
chovaná), zřízená, zákonná, zákonitá. Nz.
Moci zákonni nabyti, Gesetzeskraft erlangen,
pozbyti. Pr. M. dáti, mítí. D. Snesení pánů
radních m. mějte. V. M. soudní vykonávati.
Pr. Vm. právní vejiti. Pr. Nálež panský m.
mél proti každému. O. z D. M. mítí něco
učiniti; nad něčím m. a vrchnosť mítí v ně-
cem moci nemítí; relaci tak zapsané nemá
žádné moci mítí; mají m. tu louku prodati.
Zř. F. I. S moci někoho na svém místě po-
slati; listové ty m. hlavního listu mají. Váel.
II. Pr. 1861. 26. Tehdy teprva a prve nie
pán těch gruštm mítí má. Nar. o hor.
Tehdy ksaft moci nemá. Sob. so. Že to žádné
moci mítí nemá; má v skutečné držení uve-
den býti králem a nahoře psanou moci: moc
dáti někomu na zisk a na ztrátu. VI. 2, 456,
21, 71. Soudní m. někomu půjčiti. CJB. 275.
Pravo stánné ve dvou nedělích pořad zheb-
lych v m. svou právní prícháži. Kol. 33.
Dotud zmocnění svou moc a místo mítí má.
Žer. Moci tohoto listu dávám. Dsk., Tov.

93. Moci svého úřadu něco činiti. Ží. F. I.
Z moci královské; vyslali jsme je s plný
mocí; někomu něco v moc dáti, Tov. 79.;
že jest neměl té moci na statek jeho se dlu-
žiti. Žer. Záp. 243. Co v moc nevešlo, žádné
moci nemá. V. Nález moci nemá. Vš. Což-
koli na místě našem budou činiti, to má mítí
plnou moc (platnosť) a právo. Solf. Plná moc
jinak = plnomocenství. S plnou moci někoho
vyslati. Solf. Někomu plnou m. dáti. D. Ve
své moci mítí. Us. Moci něčí poddánu býti;
pod moci a panstvím někoho býti; pod svou
moc připraviti; moci své podrobiti; u veliké
moci postavený; mítí m. nad jinými. V. Z moci
božské vám rozkazuje. Solf. M. nad jinými
panovati si přivlastnil. Br. Néco v moc něčí
odevzdati. Jel., z moci něčí něco vyniti. Har.
Moc života i smrti nad někým mítí. Kom.
K moci přijíži. D. V moci a úřadu býti. V.
M. králováni dáti. V něčí moci býti. M. mám
panovati. V. Moc držeti, zachovávati, říditi,
spravovati. Br. V moc svou uvěsti. V. Ko-
muž moc nad lidem dána. Smil v. 1096.
Svou při v něčí moc dáti. V. Nemítí sebe
v moci. Kom. Pod tyranskou moc přived-
vlastě. Har. Néco z moci svého úřadu uči-
niti. V. Ty země pod svou moci měl. V.
Moci zle uživati; v něčí m. položiti; někomu
něco v řízení a moc poručiti; moc
dáti někomu v něčem (plnou); vjítí v moc;
nabyti moci; toto nařízení nemá žádné moci.
J. tr. Néco sobě v moc uvěsti (Jazyk tak sobě
v moc uvěsti a zohybati. Bl.). Nz. Co se proti
právu děje, to nemá moci. Moc. Stoji to v jeho
moci. Lépe: Je to v jeho moci, může to uči-
niti, je s to. Kmp. Vejiti v právní moc. Rd.
Zákon vešel v moc, nabyl moci; moci přikazu
(podlé přikazu, z přikazu). J. tr. Veš svět byl
pod jeho moci vaši radů. Smil v. 40. Z moci
něčí něco mítí. To z jeho moci vychází.
Chč. 303. Z moci své úřadní něco ustanov-
viti. Chč. 303. Toho žádný mítí moci nemá.
Chč. 383. Ve své moci něco mítí. Chč. 449.
Moc nad kým ukazovati. Bart. 4. 37. Plnou
moc mítí. Chč. 306. Mám moc ukřížovati té.
Pass. 294. Mám moci živiti a umrtviti. Pass.
Dal jim moc syny božimi býti. Br. Moc s in-
initi. také v Žer. Záp. II. 152. Nedávejž
v moc mne vrahům těm. Moc. — M., síla,
přesila, přemoci, Gewalt, Uibermacht, Ober-
hand, f. Jg. S velikou moci a silou. V. Vši
moci se smáti. D. Mermo moci. D. Moci pro-
tlačiti, D., na někoho sáhnouti; moci do-
hnati, donutkatí, odehnati, vynutiti, odtr-
hnouti, odervati, přinutiti, bráti, V.; moci
užiti. D. Moci moci odpírati; moci moci za-
hnati, přemoci. Jg., Th. Vši moci a silou po
eti státi; moci otevriti, vylomiti, zdržeti, do-
byti; město moci a branou rukou vzítí. V.
Moci válečnou do země vytáhl. Har. Vyslati
vůdce s velikou moci. Ml. Vic může s hrst
moci, nežli s plný pytel práva. D., C. Vice
změžeš s hrstí moci, nežli s plným pylem
práva. Lb. Lepší moci s hrst, nežli spraved-
lnosti s pytel. Sych., C. Bral mi moci seno na
lukách. Půh. br. 1447. Moc je zastavena
násili činícímu ne je odpírajícímu. Vs. III.
23. Chtěl-li by kdo moci vtrhnouti; moci
aby žádný jeden na druhého nesahal. Ží. F.
I. Že mu učinil škodu moci bezpravné na

1054

Mocnitel — Mocný.

Mocnitel, e, m. Exponent, m. S. N. Vz
Mocnosť.

Mocniti, -ci, il, čn, čni, zmocniti, moci-
vati, mächtig machen, befestigen, mächtigen.
Jg. — se. Vitr se moci. Har. — senakoho
— vladu nad ním si osobovati, sich ein Recht
über Jemanden anmassen. Us., Deh. — M.
v mathem. potenziren. Stě. Umocniti, zmocniti.

Mocnosť, i, f., moc, síla, mohutnost. Die
Kraft, Macht, Gewalt. V. M. bylin, D., těla
Jel., kázání. Kom. M. žily rudové (šířka).
Vys. O mocnosti žil a ložisek, vz KP. III.
69. — M., moc právní, platnosť, Wirksamkeit,
Gültigkeit, f. Rozsudkové maji ve své m-sti
zůstati a před se jítí. Vl. Žíž. Poručníctví
pořadné bylo a v mocnosti své zůstalo. Žer.
Záp. I. 114. — M., vlála, moc, Macht, Gewalt,
f., Ermessen, n. V. To se při vaší m-sti zuo-
stavuje. Z. Fr. I. M. otcovská, vz Moc. Ojiž.
M. a vrehnosch krále českého je nade vším. V.
Pod svou m. néco připraviti. D. — M., plná
moc, plnomocenství, moc, Vollmacht, f. Vz
Mocný list. Ukázali jsme list m-sti. Solf. —
M., moc, mocnářství, Macht, Arm, Staat.
Mořská m., Seemacht. D. M. světská, D., cizi,
europská. J. tr. — M., lépe: mocnina, v ma-
them., potentia, die Potenz. M. součin z ně-
kolika sobě zvyných činitelů, z nichž pak
každý odmocninov, v šířím a starším smyslu
slova kořenem n. základem (basí) a čislo,
které označuje, kolik činitelů býti má, moc-
nitelem, exponentem slove. Dle Stě. Vz více
v S. N. M. stupně druhého, druhá (pro krát-
kosť: čtvereč Quadrat); třetí, třetího stupně
(pro krátkosť: kvrchle, Kubus); m. n-tého
stupně, stupně nultého n. nulového; x 2/3, x
na mocninu dvě třetiny.

$$
\left[ \frac{2}{3} a^2 \left( \frac{-a^3}{2r^3} \right)^{-2} / (6a^2 x^{-2})^3 : \frac{1}{3} \left( \frac{x^{-2}}{a^3} \right)^{-1} \right] \\
\frac{12a^{-2}}{x^3} - \frac{8a^2 x^3}{27} \quad \text{čte se:}
$$

dvě třetiny a druhé (mocniny) násobeny zlom-
kem, jehož čitatel je minus *a* třetí (mocniny)
a jmenovatel dvě *x* třetí (mocniny), uvede-
ným na (mocinu) minus druhou, násobenome
sěstí a druhé (mocniny) *x* minus druhé celé
na třetí (mocinu), děleno čtyřmi devitelnami
násobenými zlomkem, jehož čitatel jest *x*
minus druhé a jmenovatel a třetí (mocniny),
uvedeným na minus první (mocinu), násobenome
dvanácti a minus druhé dělenými *x* třetí,
ceľ výraz násoben osmi sedmadvacetinami
a druhé v čtvrté (mocniny). Stě. — *Pozn.* Je-li
exponent čislo lomené, nevynechává se slovo
mocnina a čte se tedy ku př. x 2/3 = x na
mocinu dvě třetiny; x -1/2 = x na mocinu
minus jedna půl. Stě. Povýšití, uvěstí na moc-
ninu druhého stupně; umocniti v druhý,
třetí stupni; dvojmocniti, zdvojmocniti, ztrom-
mocniti. — Potencian, lépe: dignand: —
mocnénee, základní čislo mocniny. — Pot-
tenciator, lépe exponent: udavatel u. vy-
kladatel mocniny, udavatel stupně mocniny,
mocnitel. — Potenziren = mocniti, zmoc-
niti, umocniti, povýšití na. uvěstí na mocninu.
Součin se umocňuje zmocnění jednotlivých
jeho činitelův — Potenzreihe = ráda mocni-
nová. — Potenztafel, tabulka mocnin, moc-

nilka. — Udavatel mocniny (t. j. stupně moc-
niny, exponent). Čislo s vykladatelem moc-
niny, čislo mociňné; čislo s vykladatelem
křone n. čislo odmocněné, odmocnina. Vz
Čtvereč. Nz., Stě.

Mocnostný, v mthm. Potencial-, Potenz-.
M. počitání. Potenzrechnung. Sedl.

Mocnota, y, f. = mocnosť, síla, die Kraft.
Nej.

Mocnozpupnosť, i, f., vypínání se za pří-
cinou své moci, der Machtübermuth. Ss. O.
a. 166.

Mocný, mocen, ena, o; kompar. mocnějši.
M. — kdo s néco býti, néco učiniti může,
možný, silný, mächtig, kräftig, stark. M. ruka.
Sob. M. pravice, Vrat., přimluva. D. M. jako
kůň, Pk., jako buk. Pk., Mt. S. M mocnějšim
se nevadě a s nepřítelem se neraď. C. Aby
skrle mocné přitomnosť řečniků chudým se
byla odjímána. CJB. 383. — čeho. Když by
mne mocen byl, aby mne o hrdlo připravil.
Hl. Smyslů svých mocen nebyti. Nebyl jsem
sebe mocen. D. — čim. Kdo jest přednějši
časem, bude mocnější právem. Vš. — s in-
finit. Jest mocen to učiniti. Br. Mocen est
od tebe mne sprostiti. Pass. 396. Mocen-li
jest Bůh zase vstípití je? Br. — nad co:
nad vše. Kat. 1248 — nad čim: nad všim
věkem. Kat. 1778. — M. odjindu moc ma-
jici, mächtig. M. mocnář. V. — na co: na
lid mocný. Ros. — v čem: v přátelich, Pulk,
v slávě. Kat. 1295. Pán mocný v rodě i udat-
nosti. V. — M. = svobodně jednati mohouci.
volný sobě, mächtig. M. dědic, Zlob, poruč-
ník, vz Poručník. — čeho, koho. Sebe
samého mocný a sobě volný. V. M. zbožie
(statku); dokudž by byli toho zbožie mocni.
Arch. I. 140. Když tvoj Bůh jest mocen všeho.
Kat. 1772. M. těla svého. Št. — Výb. II. 64.
Postupujeme k jméni držení mocnému a vlast-
nímu. Faukn. Žena neni sama svého těla
mocna. V. — čím. M-ný zbožím a přátely.
Troj. 424. — kde. Mocně jest v statku
muže svého hospodně a on mocný v statku
jejím hospodář. Pr. — M., pevný, stálý, jistý,
uperněný, stvrzený, uvrzený, kräftig, fest,
gewiss, mächtig. Jg. Mocněmi provazy svá-
zatí. Jel. Mocni mocné muky trpěti budů.
St. Za mocné mítí, potvrditi. V. Mocný dů-
vod. Kom. Nezdá se býti mocně, což nemůž-
býti počestné. Pr. M. snlouvy. Kol. 39. — M.,
působný, silný, co svou moci působí. M.
píseň. Cyr. Z mocna hrada volá k bohém.
Rrk. — M., právo konati mající n. dávající.
Macht-. Jsa mocen ji o hrdlo připraviti.
Půh. ol. 1475. Mocen něčiho hrada. Tov.
119. Poručník každý jest sirotkův i jich
zboží do jich let tak mocen, jako otec sám.
O. z D. A kdyžby jeden propustil z těch
tří, aby to mocno bylo, jakoby všichni pro-
pustili. O. z D. Lístem mocným (Vollmacht)
moc na zisk a ztrátu někomu dátí; K čemu
povolení dáte, to mocné býti má. Ží. Fr. I.
Kdožkoli na mocný list královský poručen-
ství udělati chtěl. Žíž. z. 1545. Vz více v Gl.
157. M. list, list mocnosti, Vollmacht. Faukn.
Má od sebe město poslati dva s mocným li-
stem. Vladis. Žíž. zem., Pr. M. slovo, vý-
pověď. Jg., skutek, čin, jednání, výrok. J.
tr. — M., sílný, celký, široký, tlustý, statný,

1056

Moda — Modlitba.

Moda, y, f., z fr. mode a to z lat. modus, způsob, mrav, zvl. v kroji, kroj, die Mode. M. pražská, videňská, pařížská; podlé mody, po modě; m. rychle se mění; novou modu uvěsti; již to z mody vyšlo. Sp. Vz více v S. N. a KP. I. 40.

Modalita, y, f., jakosť n. vlastnosť nadílila; způsob neb podmínka. Hš. Vz více v S. N.

Modařiti, der Mode dienen.

Model, u, m., vzorek, Muster, n. Vz Modla, S. N.

Modelace, e, f., zdánlivá tělesnosť předmětů na ploše malovaných, die Plastik. Blř.

Modelář, e, m. Der Modellmacher. Techn.

Modelářka, y, f. Die Modellmacherin. Jg.

Modelářský, Modellmacher-.

Modelářství, n. Modellstecherei, f. Techn.

Modelovati, v malé míře jakožto vzorek ci model zhotovovati. S. N. Modelliren, nachformen.

Modena, y, f., u Rímanů: Mutina, v Italii. — Modeňan, a, m. — Modenský.

Moderamen inculpatae tutelae, v theol. = míra či mírnost v bezvinné obraně, kdy mi nespravedlivého útočníka na život můj bez hříchu zabiti dovoleno. MP. 186.

Moderatism-us, u, m., mírnosť, střídosť. M. náboženský, politický. Hš. Vz S. N. Mässigung, f.

Moderato, it. a to z lat., mírně, Hd. (v hudbě); andante m., allegro m.

Moderator, a, m., lat., ředitel, Lenker, Regierer, m.; hybadlo u stroje. Rk.

Moderni, modni, co jest podlé mody. Vz S. N. — Modernovati, dle způsobu, vkusu n. zvyku jistého (panujícího) zřiditi. Moderisiren. Rk., S. N.

Modes, něm., Matějovice u Dačic na Mor.

Modifikace, e, f., z lat., Modifikation, Abänderung, f., změna, příspůsobení, pozměna, uzpůsobení, zmírnění. — Modifikovati, modifiren, abändern. Rk.

Modista, y, m., obchodník v moderním zboží, der Modist; fintil, strojil. Rk. — Modistka, y, f., obchodnice v moderním zboží. Modistin, f. S. N.

1. Modla, y, f., gt. pl. modl á model, vz E. Mkl.; model, e, m., modlička = vzorek, Modell, Muster, n. V. Pracovati podlé modle. Us. — Modla bečářora = míra sudn. Modla n. kroček = míra na palce u kola mělnyšného. Modla tesařská k dlahni. Jg. M. na mozek (u koláře), míra sloužici k tonu, aby diry, které se dvou loukotech za příčinou spojení jich se vrtají a do kterých mozek thřeb. přijíti má, dobre proti sobě byly. Us. Dch. M. na dlaby pro spíce (též u koláře), již se šírka i dělka dlahů vyměruje, by stejny byly. Us. Dch. — 2. Modla, podobizna, socha, již se klaněji, bužek. Der Götze. M. pohanská. Us. Modlám se klaněti, sloužiti; modly etiti, vzývati. V. Chybila (scházela) mu modla = zmylíł se v naději. Mus. Chodí jako modla přiliš se stroji, je chlubnaj. Jg., C. Zena jako kakás modla pripravice sě. St. — M. = modlem. Kat. 1103. — M. = chrám. Bbl. Jir. Mat, Tkałd. — M., modlitka, Betschwester, f. Us. u Příbr. Sml.

Modlák, a, m., Götzendienier, m. Gl.

Modlany, dle Dolany, ves v Čech. Tk. I. 363.

Modlář, e, m., modloslužebník, Götzendienier, m. V. — M., nábožníček, ein Betbruder, ein Bigotter, Scheinheiliger. D. — M., Form-, Modellmacher. Na Slov.

Modlaření, n., der Götzendienst. Č.

Modlařiti, il, ení, modlařem býtí, ein Götzendienier sein; abgöttisch verehren. Nej.

Modlářka, y, f., eine Götzendienierin; Betschwester. D. Z Modlář.

Modlárna, v, f., chrám modlářský, der Götzentempel. Obětovatelé buď v m-né buď doma z dílů obětních ustrájeli hostiny. Sš. Zj. 372. — D., Č.

Modlářský, Götzendienier-, abgöttisch. M. chrám (modlárna), člověk (modláří). Jg.

Modlářství, -stvo, a, m., modloslužba, modloslužebnost, Götzen-, Bilderdienst, m., Abgötterei, f. M. provoditi, V., zkaziti. Ojiří. Způsob ctění bohů v jich podobiznách. Hš.

Modlatý, plný model, götzenreich. Sš. Sk. 204.

Modlba, y, f., zastr. = modlitba.

Modlebna, y, f., modlitebnice, Bethaus, n.; věštína, Orakel, n. Gros. Vodn.

Modlebník, a, m., der Beter. Živ. Jež. 140.

Modlebný = modlitebný, Bet-.

Modlenec, nce, m., abrus. Rostl.

Modlenečka, y, f., ormosia. Rostl.

Modleni, n., das Flehen, Beten. Gebet. V. K m svolávati. Vrat. K modleni zvoniti; na m. dátí. Rozhněvav se na jeho dlůhé Bohu modlenie. Dal. 49. M. veřejné, obci nářízené. Nt. K m., stav (v stoj!) Zum — Gebet! Od m. vstoj (stav) ! Vom — Gebet! K m. — v klek! Kniet nieder zum — Gebet! Čsk.

Modleník, a, m. Vorbeter, m. Na Slov. Bern.

Modlenka, y, f., encharis, hmyz. Krok.

Modlený, kdo se modlil, der gebet hat, ve složených. Až budeš pomodlený, půjdesp. spat. Us. Slá jsem nemodlená spat. Us.

Modlicí, k modlení, Bet-, Gebet.- M. kniha. D. Vz -ici.

Modlič, e, m., der Beter; der Betbruder. D.

Modlička, y, f., Modell, n. Vz Modla. — M., Beterin; Betschwester, f. — M., malá modla, ein kleiner Götze.

Modlík, a, m., der Bittende. Lex. vet.

Modlikář, e, m., kdo se pořád modli, pobožnůstkař, der Betbruder. Us. Petrov. Dch.

Modlikářka, y, f., Betschwester, f. Us. Petrov. Dch.

Modlikati, neustále prositi, betteln. Plk. Modlil, a, m. Betbruder, m.

Modliłka, y, f., modlička, Betschwester, f. D.

Modlina, y, f., věc modlám obetováná, hlavně maso z obětního zvířete zbylé, das Opferleisch, tež modložertva. Jísti věci modlám obetované či m-y. Sš. Zj. 369, 372.

Modlište, č, n, misto k modleni, Betort, m., -haus, n. Sš., Sk. 192.

Modlitba, y, f. (vz Modliti se; zastr. modlitva, modltva, modlba), modlitbička, das Gebet. M. dle formy: pouze vniterná, das innerliche Gebet, oratio mentalis; m. rozji-

1058

Modrák — Moegen.

Modrák, a, modráček, čka, m., raroch, pták, falco cyanopus. — M., u, m., modráček, čku, m., chrpa, centaurea cyanus, Kornblume. Kk. 166., Cl. 101., FB. 46. Vz Chrpa. Vyhlíží modrý jako modrák. Jg. — M., houba. — M., druh hrachu. Jg. — M., motýl. Vz Frč. 181.

Modrálek, lku, m. Saphirquarz. Siderit. Min.

Modralka, y, f., kov, Kobalt, m. Mus.

Modran, u, m., prussias. Rostl.

Modřany, die Dolany, ves u Zbraslavi. Vz S. N., Tk. I. 618., II. 542., III. 654.

Modrášek, ska, m., motýl, der Adonis. Rk.

Modráše sě = modrala se (duha). Kat.

Modrati, modravati, blau werden, blauen komu. Nos mu modrá. Kram. — kde: na celém téle modrá. Lk. — čim: zimou. — od čeho: pod okem od uhození. — po čem: po tom uhození ruka mu modrá. — se: Nebe se modrá. Us.

Modratý, modravý, bläulicht. Puchm.

Modrava, y, f., modrá barva, zmodralosť, die Bläue, blane Farbe. M. těla. Cf. Černava.

Modravec, vce, m., Aquamarin, m. (kamen). Rk.

Modravka, y, f., sýkora modrá, die Blaumeise. Jg.

Modravosť, i, f., die bläuliche Farbe. Jg.

Modravý, bläulich. M. barva, oblaka, Jg., kyselina. Techn.

Modře (blau) něco barviti = na modro. Jg.

Modřec, dře, m., kämen modrý, Lazurstein, m. Jg.

Modřenec, nce, m. M. hroznatý, muscari racemosum, Tranbenhyacinthe. Cl. 147. M. chocholatý, m. comosum; tenkokvěť, m. tenuiflorum; širolistý, m. botryoides. FB. 20.

Modřeniště, č, n., blaues Feld, das Blau (ku př. nebe). C.

Modřenka, y, f., trachelium. Rostl.

Modřeti, či, el, eni, blau werden. Jg.

Modrcha, y, m., Fitzer, Verwirrer, m. Us.

Modrchati = motrchati.

Modřice, c, f., modřina, ein blaues Mahl. Na Mor. Chm. — M., Medritz, mě. v Brnensku. Vz S. N. — M., Modrschitz, ves v Boleslavsku. — M., delphinellum, čeleď některých ostrožek. Rostl.

Modřička, vz Modř.

Modřidlo, a, n., blaues Färbmittel. M. hlinité. Vz Prm. III. č. 16. M. ku prádlu, kamínky, Waschblau, n. Techn.

Modřil, u, m., indigofera tinctoria, Indigopflanze, f. Kk. 256.

Modřilka, y, f. Waschblau, n. Rk.

Modřín, u, m., strom, abies larix, Lereche, f., Lerchenbaum, m. Jg., vz S. N., KP. III. 308.; Kk., 99., 102., Cl. 162., FB. 5.

Modřina, y, f., ein blauer Fleck, das Blutmahl. M. od zbiti. Jg. Zbil ho, až nä mmy na téle. Jg. — M., vino. Vz Vino. — M., modrá ssedlina v moči, Cyanurin.

Modřinka, y, f., parus caeruleus, druh sykor. M. sibiřská, p. cyanus. Frč. 354. Blaumeise. — M., malá modřina. Ja. — M., větší ozanka, myosotis palustris. Vid. list.

Modřínokam, u, m., versteinertes Lerchenholz, der Larizit. Rk.

Modřínový, Lerchenbaum-, Lerchen-. M. houba, D., pryskyřice. Balb.

Modřiti, il, en, ení, modřívati, bläuen. — eo čím, kde s kým: plátno, prádlo, modří n. modřičkou v neckách se služkou m. O modření papíru vz KP. I. 278.

Modřítko, a, n. Neublau, n. Deh.

Modro, blau. Něco na modro barviti. Us. Z modra šedivý. D. Na modro rybu vařiti. Us. Do modra.

Modrobarvířství, n. Blaufärberei, f. Techn.

Modrobledý, blassblau. M. oči. Kom.

Modrobríšek, ška, m., der Blaufink. Rk.

Modrohlávek, vka, m., phalaena bombyx caeruleo-cephala, der Blaukopf, hmyz. — M., der Mandelspinner. Rk. — M., vku, m., allenuja, jetel kyselý n. zaječi, der Sauerklee. — M., šťovík větši, rumex acetosa, gemeiner Sauerempfer. Ja.

Modrohlavý, blanköpfig. C.

Modrojasný, hellblau. Rk.

Modrokríček, čka, m., das Blaukehlchen, der Spiegelvogel. Rk.

Modrokvěť, mit blauen Blüthen.

Modrooček, čka, m., der Blauäugige, der Blauauge. Rk.

Modroočko, a, n., druh zemčat.

Modrooký, blauäugig. M. děvče. Us.

Modrosmolina, y, f. Pittokal. Rk.

Modrosokol, a, m., modrák, der Blauffuss. Ros.

Modrosť, i, f., das Blau, die Bläue. M. nebeská. V.

Modrosvětlý, lichtblau. C.

Modrošedivý, šedý, blaugrau. V.

Modrošerý, blaugrau. Th.

Modrota, y, f., die Bläue. Rk.

Modrovina, y, f., der Blaustoff. Presl.

Modrovoký, v obec. mluvě = modrooký.

Modrovous, a, m., der Blaubart. Rk.

Modruška, y, f., sýkora modrá, parus caeruleus, die Blaumeise. Palliardi. Mý., Mus. VII.

Modrý; zastr. modr, a, o., blau. M. barva, fiala, kämen atd. Jg. M. vino. Vz Vino. Us. Jasně n. z jasna m., z šera m., z temna m. Jg. K modru vrchu. Rkk. M. jako chrpa. Us. M. nebe, obloha, vrch. Brt. od modrého (i. e. kvítí t. j. chrpy) sedm oděl do nového (i. e. obili). Na Želivsku. Sř. Modré barvy: indychová, blavá, lazurová, fialová, slívová, lavendulová, šmolková, blankytná. Min. M. pondělek, na kterém buď po celý den nebo aspoň odpoledne se nepracuje. Vz Sl. N. — od čeho: od zbiti, od ran. V. Modrá rána od bití. Sob. 165.

Modulace, e, f., z lat., přechod v hudbě z jednoho tonu do druhého. Rk. M. náhlá, zponenáhlá, obyčejná. Vz S. N. Die Modulation, der Übergang einer Tonart zur andern.

Modulovati, moduliren. — eo: tony.

Modus, vz Způsob.

Moedlau, něm., Medlov u Židlichovic na Mor.

Moedritz, Modřice u Brna.

Moegen, něm., překládá se a) způsobem rozkazovacím. Dokonalé vás učin, utvrď a upevni. Br. — 2) Způsobem žádacím. Rád bych zdráv byl. Rád bych to ze srdce uči-

Moegen — Mochodř.

1059

nil. — 3) Způsobem oznamovacím po storech:
kýž, krž, at, nechat. Kýž to celý svět slyši.
Nechť jest tak. Mk. Vz Kýž. Nechť.

Moesi-a, e, f., nynějsi Bulharsko a vých.
částka Srbska. Vz S. N. — Moestjský. Moesi-
ové.

Mogador, u, m., druh likéru. Us.

Möglich, něm. So schnell als m., jakž n.
eo n. pokudž nejrychleji. Mk.

Mogontia-cum, ka, n., m. Vz Mohuč.

Mohač, e, m., mě v Uhřich, Mohatsch.
Jg. Vz S. N.

Mohamed, Mahomed, a, m. Vz S N.

Mohan, a, m., řeka Main v Něm., Moenus.
Vz S. N.

Mohbitosć, i, f. = hýbání, Regsamkeit,
f. Nejlépe počištěni života se stává m-sti a
praci. Krab.

Mohbitý = mohvitý.

Mohelnice, e, f., ves v Bolesl.; mě. na
Mor., Müglitz. Vz S. N. — Mohelníčan. — Mo-
helnický.

Mohol, u, m., prach, drf, der Staub. 1707.

Moholný = mocný. Sardy město moholné,
bohaté a rozkošem oddané. S. Zj. 375.

Mohoucí, mohúci, der könnende; mächtige.
Jaroslav jak orel leté, tvrdú ocel na mohu-
cech prsech. Rokk. 55.

Mohoucnosć, i, f. = moc, die Macht.
Krok.

Mohoucný, mocný, mächtig. Jg.

Mohovitina, y, f., mohovité jmění, die
Fahrnisse. Kom.

Mohovitosć, i, f., majetnosć, jmění, zá-
možnosć. mohutnosć, das Vermögen, Hab n.
Gut, die Habschaft, Wohlhabenheit, Vermö-
gensumstände. Jg. Mělo mítí na m-sti; dań,
plat z m-sti. D. Osoby, o jichž m-sti byl kon-
kurs vyhlášen. RGB. 1850. — M., morité
n. pohybne jmění, bewegliches Gut, Fahrnisse,
das Mobiliarvermögen. Zlob.

Mohovitý, mohutný, zámožný, majetný,
vermögend, vermöglich, reich, wohlbend,
bemittelt, begütert. Mohovitéjsi (mocni). Kn.
Slibujeme a máme jiného rukojmé místo toho
umrlého tak dobrého a mohovitého... k sobě
přistavité a podlé sebe zapsati. Tov. 96. M.
panstvo, král, Rozml. Petr. s Jul. 1520., měšan,
Vid. list., muž. D. — M. — pohybny, mor-
vitý, mohvitý, beweglich. Všecka mohovitá
zboží. V. M. statek, V., zboží, Kom., vče,
Brike, jmění. D. Počátkem 17. stol. věni
často в tomto významu slova užívali. Blk.

Mohrdörft, Míroveček u Mohelnice na
Mor.

Mohren, Javorník u Svítavy na Mor.

Mohúci = mohutný. Kat. 2935. Vz Mo-
houci.

Mohuč, e, m., Mohuc, e, f., mě. Mainz
(lat. Mogontium, Mogontiacum) v Německu.
— Mohučan, a, m.; pl. -né. — Mohucký (m.
Mohućský, vz -ský). Vz S. N., Tk. I. 618.,
II. 542., III. 654.

Mohutněti, čl, ční, mächtig heranwachsen.
Deh.

Mohutnosć, i, f., mocnosć, moc něco uči-
niti, die Macht, das Vermögen. Jg. piše mo-
hůtnosć z mohutnosć, ale neuvádi žádného
příkladu, v kterém by se slova mohutnosť
užívalo. Vz Mohutný. K m-sti přijiti, D., ji

nalbyti. Má velikon m. Troj. — M., jmění,
statek, mohoritosć, das Vermögen, die Wohl-
habenheit, die Vermöglichkeit. Jg. K m-sti
přijiti. D. — M., v loq., das Vermögen, fa-
cultas. M. citici (Gefühls-), mluvici (Sprach-),
myslici (Denk-), nazíraci (Anschauungs-),
obnovovaci (Reproductions-), odtahovaci (Ab-
stractions-), představovaci (Vorstellungs-), sna-
žici (Bestrebungs-), žádáni (Begehrungs-).
Hs.

Mohutný z mohutý, Mkl. B., 204., lépě
než mohutný, n v příponé -ný jest vedlejsi
živel a mohlo by rovněž tak dobře býti mo-
hutý, slovutý, jako máme tekutý, smrdutý,
visutý, mružutý, zdvihutý, kterážto slova mají
vesměs u krátké. Mk. Cf. Mkl. B. 204. Mo-
hutný, od moh-u a přípony -utný m. -utý.
Kt. Ponévadž o kvantité rozhodují často
příčiny fonetické, tedy nelze vlastně proti:
mohutnosć, mohutný, slovutný atd. bojovati
leč autoritou spisovatelů, tou však zde roz-
hodnouti jest nesadno, ponévadž aspoň
dle Jg. slovníku oba tvary stejně často se
ohjevovaly: mohutnosć: Troj. (Jg.), D., mo-
hutnosć: Troj. (Jg.), D., mohutný: Jel., Ráj.,
mohutný: Jel., Troj., Mand., C., Lom., D.;
slovútný: V., Dal. (Jg.), Kom., Br.; slovutný:
V., Dal. (Jg.), Br., Troj. (Jg.), Kron. mosk.,
Zlob. — M. = mocný, silný, statný, vermöglich,
mächtig. M. pán, Aqu., ustanovení, Troj,
panství, Mand., kůň, C., správee, čin, vrah,
umění, vojsko. Ráj. — M. bohatyř, reich. M.
muž, zámožný, D., Lom., V.

Mohutý, mohutný, mohovitý, mächtig.
Rozml. Petr. s Jul. 1520.

Mohvity (zastr. mohbitý). mohovitý, mo-
vitý, pohybny, beweglich. M. zhoží, V., sta-
tek, svršky, náhytek. D.

Mohyla, y, f., pahorek, Hügel, m.; nad
hrobem nasyaná hromada, D., náhrobek ze
cemé a z pisku nasyaný, Brt., vysoký ze
cemé nasyaný hrob pamětní u Pólkův a
u Rusův, Grabhügel, m. Rk. M., homila, ho-
mola, sopka, vlčí kopec, želník. Vz S. N. a
KP. I. 98.

Mohylek, Ika, m., der Aasküfer, silpha. Jg.

Mohýlik, u, m., hřbitov; jm. přivrší u Ho-
nice. Jg.

Moyhlník, a, m., orel křiklavý, Schrei-
adler, m., aquila nevia. Pallardi. Mý.

Mohžditi, vz Hmožditi.

Moch, u, m. = mech. Na Slov.

Mochanina, y, f., motlanina, jistě jídlo.
Aqu.

Mochna, y, f., rus., rostl. růžovitá. M.
potentilla, Fünffingerkraut, n. Kk. 250., Cf.
45., Fl. 99. M. bilá (p. alba); jarní, p. verna;
husí, p. anserina; krátkopňová, p. subacaulis;
lehavá, p. inclinata; položená, p. supina; příma,
t. recta; prostřední, p. intermedia; stříbrná, p.
argentea; tmavá, p. opaca; zlatá, p. aurea;
Jg., plazivá či pětiprstka, p. reptans; roz-
prostřená, p. procumbens; nátržník, p. tor-
mentilla; sedmilistá, p. heptaphylla; pope-
lavá, p. cinerea; skalní, p. rupestris.

Mochňanka, y, f. Stachelbeere, f., na Slov.

Mochnovité rostliny, potentilleae, Finger-
blättrige. Vz Kk. 250.

Mochodřž, e, f., zastr., hra na slepou bábu.
Hus.

1060

Mochomůrka — Mol.

Mochomůrka, y, f., lépe: muchomůrka.
Jg.

Mochov, a, m., ves v Kouřimsku: tam
byly rybníky, jichž voda časem ovšem se
blyštěla, otud prý: Blyšti se ti pod Mo-
chovem i. e. jsi usmrkaný. Us. Kouř. Vz Tk.
I. 409., II. 542., III. 182.

Mochyně, ě, f., physalis. — Židovská
třěsně, p. alkekengi. FB. 55.

Mój = můj.

Moje, i. e. žena, vz Můj.

Mojemu m. mému. Vz Můj.

Mojich m. mých, vz Můj.

Mojim m. mým, vz Můj.

Mojvin či Ojvin, a, m., ves v Čech. Tk.
II. 241.

Mojžiš, e, m., nyní také píši Mojžiš.
Moses. Stoji jako prkenný M. Vz Hloupý.
Jg. C. Držeti s Mojžíšem (= dělati co mož-
něho). C. — Mojžišův. Mojžíšový knihy. Br.

Mok, u, m., tektutina jako voda atd., Flüs-
sigkeit, f., das Nass. Mokem na jichě huby
lel. Troj. Kde řeka m. svůj valí. Ráj. Z hroznů
mok. Ráj. — M. = močení ku př. Inu, ko-
nopí, die Röste. Sláde ječmen z moku do
humna dí. Kram. — M., tinktura, Tinktur.
M. sazový, cukrový. Techn. 234.

Mokárna, y, f., likérna, Liqueurfabrik, f.
Techn.

Mokerec, rce, m. = moč. Na Slov. Harn.
m. Plk.

Mokern, Mokrá v prus. Slezsku.

Mokka, y, f., mě. při moři v Arabii, odkud
výborná káva. Rk.

Moklec, klee, m., lentiscus, rostl. Rozk.

Moklina, y, f., die Nassgalle, nasser Ort
im Felde. Rk. Vz Mokřín.

Moklost, i, f. = mokrosf. Jg.

Moklý, vlhký, feucht, nass. St. skl. II.
165.

Moknouti, knul a kl, ut, utí = mokrým se
stávati, vlhnouti, nass werden, V.; měknouti
weichen, eingeweicht sein. Jg. — abs. Oni
mokli co doch. Kom. Len mokne. Us. — čím:
mzokli jsme deštěm. Jg. — komu od čeho:
Mokne mi kožich od tě hustě mlhy. Sych. v
— čem: v slzách m., L., ve vodě.

Mokrá, e, f., u Opočna ve Hradecku. Tk.
III. 55. — M., jm. louky u Dalečína na Mor.
Km.

Mokřad, i, f., mokřada, y, f. = mokřina.

Mokřák, u, m., Sumpfmoos, n. C.

Mokravý, nass, M. rok. Us. Petrov. Dch.

Mokře, nass, adv. Us.

Mokřec, krece, m., der Phlegmatiker, zastr.
Ms.

Mokřeti, el, ení, nass werden.

Mokřin, u, m., mokřina. Wassergalle, f.
Us. Kouř.

Mokřina, y, f., mokré místo v poli atd.,
temenee, Wasser-, Nassgalle, f., nasser Fleck,
Bruch, m. Ovce na vršitá místa a ne do hlu-
bokých mokřin hnáti. Puch. — Kon., Zlob,
Ráj.

Mokrinky, pl., f., jm. poli u Palonína na
Mor. Km.

Mokřiště, č, n., ein nasser Ort, Fleck (im
Felde). Dch.

Mokřiti, mokří, -kře, (ic), il, en, ení;
mokřívati, nass machen, netzen. V. co: šat,
zemi. — co čím kde: šat vodou v neckách
m. — kam: na stěnu = scáti, močiti, pis-
sen. Č.

Mokřítko, a, n. Benetzer, m. (Apparat).
Dch.

Mokro, vz Mokrý. — M., a, n. = mokrosf.
V. Dnes je m. D. Ležíme v mokru. Berg.

Mokropsy, dle Dolany, ves u Zbraslavi.
Tk. I. 618., III. 121.

Mokrost, i, f., die Nässe. Míti vláhu a m.;
m. vytáhnouti. V. M. vodnatá v oku, Sedl.,
vlačitá (epkosť). Ja.

Mokrota, y, f. = mokrost. 1572.

Mokrovlasy, nasshaarig.

Mokrovousy, dle Dolany, bývalá tvrz
v Královéhrad. Vz. S. N.

Mokrsko, a, n., ves u Knína. Tk. III. 121.

Mokruška, y, f., tetanocera, hmyz. Krok.

Mokrý; mokr, a, o; kompar. mokřejší;
nass. M. zem, pole, šat atd. Mokré a sutě
věci měriti. Br. M. jako hnůj, Č., jako myš,
Pk., jako doch. Lb. Bratř z mokré čtvrti;
Probošt z mokřého pole; mokrý tovaryš. Vz
Opilstvi. V., Smrž., Kom., Č. Suchý marec,
mokrý máj, bude humno jako háj. Na Slov.
Suchý březen mokrý máj, bude ve stodole
ráj. Vz Březen, Máj. Jako mokrá káně (chodi).
Jg. Skrz na skrz m. D. Mokrá cesta, vz
Cesta. Mokrý deště se neboji. Vz Zlý. Lb.
— čím: krví jsa mokr. Jel. — na co: Je
až na tělo mokrý. Šm.

Mokrýš, e, m., slezinník, chrysosplenium.
M. střídavý, ch. alternifolium; střičnolistý,
ch. oppositifolium. FB. 97.

Mokva, y, f., lenosť, Faulenzerei, f. Na
Slov. Bern.

Mokvan, a, m., lenoch, der Faulenzer. Na
Slov.

Mokvanka, y, f., lenoška, die Faulen-
zerin. Na Slov.

Mokvar, u, m., bahniště, Nassgalle, f. Us.

Mokvati, mokvávati, nüssen, nass sein. V.
Oko mokvá; kámen, neduh mokvá. Us. —
čím: rána mokvá hnisem.

Mokvavý, co mokvá, nässend. M. pole.
Us. Petrov. Dch.

Mol, e, m. (nov. mol, a, m., v Klat. mola,
y, f.), z ml v ml-iti. Vz Gb. Hl. 146. Moli
(tineidae) litaji v noci a sežíraji vlhné
látky a kožesiny. Pt. Die Motte, Schabe.
Vz Hmyz. M. šatńí (tinea sarcitella), kože-
snický (t. pellionella), čalounický (t. tapet-
zella). S. N., Frč. 176. M. obilní (tinea gra-
nella), housenka mole voskovního (t. cerella).
Vz S. N. M. spížírní, t. lacteella. Vz více
v Frč. 175., 176. Sežráni od molů. D. Molové
šaty, molíci knihy hryzou. Kom. Kosatec
mezi šaty do truhel vložený zachovává je od
molů a kazů. Byl. Kožichy byly vyneseny,
aby jich molové nesnědli. Svěd. 1569. Roucho
vše od molů jest pokaženo. Mel. Jak. 5. 2.
Proti molům v kobercích: položi se přes
koberce mokré sukno a žehli se. Prm. M.
v drahém rouše, živá ryba na suše, vlk mezi
kozami, žák mezi pannami, kozel v zahradě,
Němec v české radě, můž tomu každý roz-
uměti, že ty věci bez škody nemohou býtí.
Prov., Jg. Trn v noze a myš v stoze, moucha
v jíše a mol v drahém rouše. Rým. Před moli
te je nen poklad bezpečný. Smil v. 1455. — M.,

1062

Monoecia — Morana.

Monoecia, jednodomstvo rostlin. Vz S. N.

Monogamie, e, f., jednomanželstvo, spojení muže s jedinou ženou; v botan. u rostlin, které mají obojaký jednoduchý květ o jediném pestiku. S. N.

Monografie, e, f., z řec., pojednání n. spis zvláštní; popsání jednotlivého místa. Rk.

Monogram, u, m., jménoznak, jest jednotlivé písmeno aneb i více stažených začátečných písmen nějakého jména při podpisech, na mincích, uměleckých dílech atd. Vz S. N.

Monochord, u, m., řec., jednostrunník. Vz S. N., KP. II. 282.

Monochrom, u, m., řec., malba jednou barvou provedená. Vz S. N.

Monokol-on, a, n., z řec., stejno-, tožverší, Rk., baseň složená z veršů jednoho druhu ku př. ze samých hexametrů. S. N. Vz Zk Ml. II. 199., Ss. 27.

Monolog, u, m., z řec., samomluva, Km., když jediná osoba na jevišti jest a tam mluví. Allein-, Selbstgespräch, n.

Monometr, u, m., z řec., jednoměr, jednoměři, verš jednočlený. Vz Zk. Ml. II. 188; Ss. 16.

Monopodie, e, f., z řec., jednostopí, činí-li ve verši jedna stopa takt n. míru (u daktylů, choriambů, ioniků). Vz Dipodie. Zk. Ml. II. 188., Ss. 15.

Monopol, u, m., z řec., samoobehod, samotřba (a sice: samokup, samoprodej). Nz. Výsada samoobehodu (že sám jediný smí něco prodávati n. kupovati ku př. monopol tabáku, soli). Vz více v S. N. Alleinbandel, -verkauf, m.

Monostrof-on, a, n., z řec., baseň se stejnými strofami. Rk.

Monotheism-us, u, m., z řec., víra v jediného Boha a to netoliko živého než i osobného. Vz S. N.

Monotheist, a, m., vyznavač jednoho Boha. Rk. Vz více v S. N.

Monotonie, e, f., z řec., stejnotonnosť, zpěv jednotvárný n. v týchž tonech se pohybující. — *Monotonní, monotonický, jednotvárný* (ve zpěvu).

Monroeova zásada jest zásada, již přijí okolo r. 1823. praesident severoamer. spojených států Monroe, že se musí všechen vliv europských států v Americe zameziti. Rk.

Monseigneur (fr., mon sénér), milostivý pane. Rk.

Monsieur (fr., mosjé), pan; pl. messieurs (mesjé).

Monstrance, e, f. (-ei), z lat., nádoba, v níž se u katolíků veľkná svätosť chová. Jg. Vz S. N.

Monstre (angl. z lat. *monstrum*), něco ohromného, velikého; m. meeting, m. petition (zádosť o velikém množstvi podpisív), m. process (ohromná pře právní). Rk.

Monstrum-um, a, n., lat., potvora, netvor. Rk. Vz S. N.

Munsuny, pl., m., dva větry (severovýchodní a jihovýchodní) v indickém moři. Vz KP. III. 362.

Mont (fr., mon), z lat., hora. Rk.

Montanistický, hornický. Vz Mont. Rk.

Montblane (fr., monblānk), a, m., bílá hora v Alpách. Rk. Vz S. N.

Montura, y, f.; montur, u, m. (fr., montýr), vojenský odčv. J. tr. — Montirovati, opatřiti odčvěm, zbrani atd. Vz více v S. N.

Monument, u, m., lat., památka, pomník. Monumentální: pomníkový.

Mops, muplík, a, m., odrůda psů. Vz S. N.

Mor, u, m. od nr (mříti, vz r v or). M. či morová rána sluje každá záhubná daleko rozšířená epidemická choroba. Vz více v S. N. Die Pest, Seuche, Pestilenz. Jg. Morní čas, nakažení, morová rána. V. M. na lidi i na dobytek. Kram. Obyčejně mor o lidech, pád o dobytku se pravi. Jg. Mor dobytka, die Viehseuche. Dch. M. na skot spadne. Alx. Tu valný m. bývá na lidech. Br. Uvážáni, odpor i půhon k odporu zdvižli pro mor. Nál. 216. Přišel mezi ně m. Har. V mor mříti. Jel. M. v zemi, po vší zemi, v městě. V. Čas moru. D. Morem raniti, poraziti koho. Br. Už jsem tam nebyl od kočičího moru, od vlčího moru (vz Dávno, Nikdy). Č. — Kat. 2809. Q moru v Čechách a na Mor. vz Tk. II. 542., Žer. Žáp. II. 186. — M. ovči = božec, náhlec, střelec, die Schafpest. Ja. — M. psi, die Hundseuche, Staupé = nákaza, ozhřívost. Ja. M. mezi psy. Us.

Mór, u, m., rus. mor, pol. móra, něm. Mohr, z fr. moire, vlas. moerro, špan. muér, druh hedvábne tkaniny. M. s vodou, bez vody, zlatý a stříbrný, hladký a květovaný. Jg.

Mora, y, f. = můra, která lidi dusí. Vz Mára. Kda. I. 247.

Mórák, a, m., pelamis, had. Krok.

Morák, a, m., na Mor. a na Slov. = krocan. Brt. Vz Krocán. — M., candát, mořský okoun, Seebörs, m. Us. — M., moran, mourovatý pes, graugestreift. Us., Jg.

Moralisovati, z lat., mravná naučení dávati. S. N.

Moralista, y, m., dle ‚Despota‘, z lat., mrovakare, učitel n. soudee mravův. Der Moralist, Sittenrichter, Tugendlehrer. — Moraliita, y, f., mravnost. Die Moralität, Sittlichkeit, sittliches Betragen. — Morálka, y, f., naučení mravné n. o mravích, mravověda, mravouka. Die Moral, Sitten-, Pflichten-, Tugendlehre. Vz S. N. — Moralni, mravni. Moralisch (sittlich, tugendhaft). M. osoba (hromadná). S. N. — Moralnost, i, f., z lat., mravnosť. Moralita.

Morán, u, m. = hřbitov, Kirchhof, m. Us. v Meziříči na Mor. Chmel.

Moran, u, m., moraň, č, f., pavlač v chlěvě. Us. Vz Moranč. — M., a, m., vz Morák.

Morana, y, f., bohyně smrti starých Slovanův. M., Morena, nyní Mořena, na Mor. Mařena, pol. Marzana, Gl., od koř. nr (mříti, mařiti, mořiti, lat. mori, mors), znamená byťosť mařiči, usmrceníči, smřt. Kořinek. Po půti vs jej z Vesuy po Moranu = od mládi až do smrti. Rkk. S. Mořena jej sýpáše v noc ěrnu. Rkk. 23. Vz více o Moraně v Gl. 158.—160., v S. N. a v Mte. 1876. 59. (Brandl). Vz Mříti. Fk. 148.

1064

Moře — Mormoni.

Veslo. Nepouštěj se bez vesla na m. Jg., Lb. Vydal se jako nemudroch bez vesla na moře. C. M. nevypiješ, Boha nepřevališ. Do moře vody přílévati. V. Do lesa dríví nikdá nevoz a do moře vody nenos. Jg. Jakoby na moři utonul (je ten tam, vz Zmízení). Jg., C. Jako by kámen do moře hodil (vřitil, uvrh). C. Mní se mn. m. do kolenů (věcí snadnou). Smil. Brodiš jako v moře. Vz Odvážlivý. Lb. V moři vody hledaš. Bern. na kříž projižděti. D. Do m. řeky vpadají, padají. V. Plavei po moři se plavi. Kom. Ža mořem (zámoří). D. Do m. písek sypati (vody přílévati). Vz Marný. C. Kdo na moři býval, ten i strach vídal. C. — M., reliká prostora vodou naplněná. Z nevelikých potoků veliké a široké moře bylo. Bart. Voda z břehů vystoupila a krajinu v moře proměnila. Us. — M. rzhledem k nepokoji, velikosti a jiným vlastnostem jeho, das Meer. Bonuřlivé m. světa toho. Br. V modlářském moři tonouti. V. V moři nešlechetností utonul. Us. — M. sargassové, prostory moře atlanstěkho chaluhami pokryté. Vz Kk. 82.

Morea, e, f., poloostrov v Řecku, Pelonpones. Vz S. N.

Morein, něm., Mouřinov v Brněnsku. PL.

Morek, rku, m., z něm. das Mark, čížek, mozek v kostech, špik, Jg.; lýk, čís., Pt.; čížek, tuk, v hřbetnići: micha, v byliňách: dřěň, střen, stržěň, duše, jádro, puka. Sp. Vz Čížek, Čís.

Mořemalba, y, f., lépe: malby mořské. Km.

Mořena, y, f., bohyně smrti a zimy; smrti Proti Mořené není kořene. Jg. (a proti smrti není léku). C. Vz Morana. — M. barrířská či brotec, Färberröthe, Krapp, rubia tinctorum, rostl. a její kořen. Stupník na m-u, die Krapp-stampfe. Techn. Vz Sfk. 584., Kk. 169., KP. III. 266.

Mořeni, n., das Foltern, Plagen; na Mor. také: hryzení, njímání, das Grimmen. D.

Mořenovina, y, f., das Krapproth. Presl.

Mořenovité rostl., rubiaceae, röthenartige Pflanzen. Vz Kk. 168.

Mořeplav, u, m., die Seefahrt. Šf.

Mořeplavec, vce, m., der Seefahrer. Dch. Biancof. 54.

Mores, u, m., lat., způsob, zdvořilosť, Artigkeit, Höflichkeit, f. Nemáš moresu; žádného m-su nezná. Na Slov. Aby se moresům naučil. Reš. M-sy, pl., na Mor. — Moresňy = zvedený, zdvořilý, mravný, artig, höflich. Na Slov. a na Mor. — V Cechách toliko v obec. mluvě: Nančím tě mores. Jg.

Mořevládce, e, m., der Meerbeherrscher. Rk.

Morfe-us, a, m., v bajesloví řeckém bůh snů. Vz S. N.

Morfin, u, m. či morfí-um, a, n., jest alkaloid obsažený v opiu. Vz S. N. a Sfk. 624., Kk. 211.

Morfologie, e, f., řec., tvaroslovi-, -zpyt., jest nauka o přírozených tvarech přírodin, vz S. N., jest natka o vnějším tvaru rostlin a částí jejich. Kk. 1.

Morganatické manželství, manželství na levou ruku (když některý panovník pojme manželku nižšího stavu). Rk.

Morchov, u, m., dlouhý člunek, ein lauger Nachen. D.

Mořici, čím se moří, Aetz-, Beiz-. M. ferneš. Aetzfirniss, m. Plk.

Moříčko, a, n., malé moře, das Meerchen.

Mořídlo, a, n., die Beize, das Beizmittel. M-y slovou v barviřství soli kovové sloužici k upevňování barvív přímětných či adjektivních na tkaninách. M. bezbarvá a barevná. Vz S. N. a Sfk. 603. — M., trapidlo, die Plage. Vzal jsem si sirotka, mám m. Us. Chotič.

Mořihad, vz Nohoum.

Mořil, a, m., Plagegeist. Rk.

Mořina, y, f., ves u Karlštejna. Tk. III. 654.

Mořinka, y, f., ves u Karlštejna. Tk. III. 654.

Morion, u, m., černý, neprůhledný krystal. Bř. 42., KP. III. 195.

Morisonské či Morisonovy pilalky (od Morisona), nejsilnější projímavý lék. Vz S. N.

Mořiti, moř, -ře (ie), il, en, ení; mořivati, z koř. mr (ve mřiti) — mor — mořiti. (ib. III. 146. M., usmrecovati, tödten, umbringen; trápiti, soužiti, plagen, kränken; močiti, beizen, ätzen. Jg. — co, koho: červy, škrkavky. Byl. Lidi více hrdlo moří, než ostrý meč. L. Nepřátelství m. V. Mračná mysl ho moří. Sych. Hmyz jej moří. Us. Týž zápis král vyzdvihnje, moří (maří), kazí a v nie obraci. Bart. 304. 23. Zápisy moříme, kazíme a v nie obracujeme, erklären für ungültig. Vl. žr. 469. Již se věrně ruky moří, die die Cessionen werden ungültig. Puh. olm. 1475. M. blínu (míchati ji s prachem, aby nebyla přiliš mazavá. V hrnčířství). Us. Dch. — co, kde: zvěřinn v hrnci. Us. — co čím. Drak samým dýcháním, basilišek hleděním moří. Kom. Bujnosť ostrým dojímáním m. Kom. Někoho hladem, Us., sebe péčí, V., prádlo lůhem m. Sych. — co k čemu: rúť ho prachům m. a připravovati. Vys. — Mořil ho s bratrem bez příčiny proti vůli otrově až do večera, aby se pomstil. Us.

Mořivka, y, f., mořivá nemoc. Die Abzehrung. Nej.

Mořivost, i, f. = mořivka. Bern.

Mořivý, co moří, žravý, tötdend, verzehrend. M. zimnice, V., bolesf. Mus. — M., traplicy, plagend, quälend. — M., beizend. Jg.

Mork, u, m., šp. z něm. Mark, vz Čis. Mozk v hnátech. Cern.

Morka, y, f., moratá (monurováta, černě žíhaná) kráva, Us.; krůta na Mor., Brt.; moře; racék; pes, der Mops. Jg.

Mořkov, a, m., Murk, ves v Přerovsku. Mus.

Morkovice, dle Budějovice, ves u Kroměříže na Mor. PL.

Mořkovjané ve Valašsku na Mor. Kda.

Morkový. Mark-, markig. M. knedlíky, kned. s morkem. Morková kosf., tuková. Vz Morek.

Mloráci, Morlakové, Morlaši, čeleď jihoslovanská v Dalmacii. — Morlacký. Vz S. N.

Mormoni, náboženská sekta v sev. Americe. Vz. S. N.

1068

Motoška — Motylkovati.

Motoška, y, f. = motolice.

Motoul, a, m., podskočný člověk, ein
Verschmitzter. Us., Dch.

Motouz, motovouz, u, motouzek, mo-
tovouzek, zku, m. (zastr. motúž, motovúž),
provázek z niti stočených, špagát. Slaninu
z motúza řezati. Baiz. — M. slove úrazek,
kterým se v přádenku pásma děli = motka.
Jg. — M., v tělocviku tenký provázek, ob-
tězkaný na obou koncích koženými pytilčky
pískem naplněnými, pověsený na dvou sto-
jancích, přes nějž se skáče. Vz KP. I. 447.
(Tš.). — M., a, m., hlupák, nešika, neoher-
baný, Tölpel, m. V Želivsku. Sf.

Motověr, u, m. = motolice ovči. Die Dreh-
krankheit der Schafe. D.

Motovidlo, a, n., vijadlo, motadlo, moták,
die Weife. Haspel. M. klapací, zapadací. D.
S motovidla n. svijadel viji se klubka. Kom.
Každý na svoje vije motovidlo (si nahání).
Jg., Lb. Vz také Osud. Motovidlem střeliti.
Vz Nejapný. Lb. Z m-dla vystřelil. Rovné
co by m-em a neopeřeným klukem střelil
(o prohloupení slovy n. skutkem. Vz Lhár,
Hloupý). Jg., Č. O světe, kulatý jako m.!
Jg. Hlodi se k tomu, jako m. do čepáku.
Sk. Rovné jako m. Č. Podobné jako m-lo
sudlici. Br., Č. Trefilo, co by motovidlem
střelil Vz Chybování. Č. Z m-dla nebude
šíp. Č. To je m. (hloupý)! Jg. Tym. (= točíš
se jako m.). Pk. Je neobratný jako m. Us.,
Brt.

Motovouz, u, m., pás uzlovatý, z koň-
ských žíní spletený. Us. — Vz Motouz.

Motrcha, y, f. = pleticha, motchal.

Motrechal, modrechal, a, m., der Wirrer. Us.

Motrechati (modrechati, D.) = másti, ma-
chlati, pletichati, fitzen, wirren. — co: niti,
věc. Jg.

Motrlák, a, m., motylák, místy; můtrlak =
motýl. V Opav. Pk.

Motto, a, n., it., propověď, úsloví, heslo.
Rk. Denk-, Sinnspruch.

Motus primoprimi, m. secundoprimi, m.
secundosecundi (theol.) = hnutí (Sš.) či po-
hyby smyslnosti n. vášně prvoprvé (mimo-
volič), druhoprvé, druhodruhé (dobrovolné).
MP. 37.

Motvice, moutvice, e, f., tyč s kotoučem
dirkovaným, kterou se máslo tluče, jinde
tlukadlo. V Klat. Kd.

Motyčka, y, f. M. k pletí, D., na kukuřici,
a na mák, zahradni. Kh. Das Häckchen, die
Reuthane, Krauthacke. D. Zpilý, opilý na
motyčku. Us. u Pelhřimova. Ptů.

Motyčník, a, m., kdo pracuje motykou. Vel.

Motyka, motyčka, y, f., krace, kracec,
kopáč, klučnice, štěnér, ve mlně: kypřice.
Šp. O původu vz Mz. 257. Eine Haue, Reut-
hane, Reute, Hacke. V. Mot. má způsob
sekery, toliko že ostří na příč má; krace
má ostří těměř srdeové, nosatec kočité
jako roh. Jg. M. špičatá: špic, špičák, no-
satec; s čepelem srdecovitým: krace; jsou-li
dva — tři rohy místo čepele: kopáč. S. a Ž.
(Walter). M. viniční (ma podobu tříbraného
štítku). Čk. Motyčky koňské (okopávaci
brány). Vz KP. III. 232. M-kou trávu ple-
niti, něco kopati, okopávati. Kom. Jsí jako
nabroušená m. D., Lb. Vz Hloupý. M. se

rozehrálá (o neohrabaném). Č. Když pán
Bůh dopustí, i m. spustí. Auch eine blinde
Henne findet ein Korn. Dch., D. Tobě
nicht nesvědči než m. Na Mor. Z. motyky
střeliti nebo: Jakoby z m-ky střelil (něco
hloupěho učiniti). Vz Hloupý. Č., Rk. Sá-
pati se m-kou na slunce (= marně hroziti).
Vz Vyhrůška. C. Ty m-ko (tupý jako m.);
Co kolébka kolébala, to m. zahrabala. Pk.
Vz Motyčka.

Motýl, e, motýlec, lee, m., v Čech. v obec.
mlužě nyní: motýl, a, m. M. od mot (mot-ati),
vz -ýl. Motýlově: denní, večerní, noční. —
M. denní: bělášek, otakářek, pavi oko denní,
žlutáček, modráček atd. S. a Ž. — Večerní:
čeled lyšajův, č. vřetenušek (smrtihlav. S.
a Ž.) — Noční: čeled drvopleňův, č. přa-
dákův, č. bourčů, č. harpii, č. můr, č. pi-
dálek, č. zavináčův, č. obalečův, č. molů,
c. pernatušek. Vz S. N. — Rozdělení mo-
týlů dle Frč. 172. a násl. Motýlově, šupino-
křídlí, lepidoptera, Schmetterlinge, Falter, M.
I. M. drobní a) pernatušky, pterophoridae,
vz Pernatuška; b) moli, tineidae, vz Mol;
c) zaviječi, tortricidae, vz Zaviječ; d) oba-
leči, pyralidae, vz Obaleč; II. píďalky, geo-
metridae, vz Píďalka; III. můry, noctuidae,
vz Můra; IV. prástevníci, bombycidae,
a) bourci, bombyces, vz Boure, Bouveoc,
Bekyně, Drvopleň; b) pytlanky, psychidae,
vz Vakonoš; V. motýlově večerní, crepus-
cularia; a) lyšajově, sphingidae, vz Lyšaj;
b) vřetenušky, zygaenidae, vz Vřetenuška;
c) nesytky, sesidae, vz Nesytka; VI. moty-
lově denní, diurna a) lipíři, hesperidae,
vz Soumračník; b) zářešníci, suspensa, vz
Babočka, Okáč, Perlefovec; c) záklesníci,
succinenda, vz Bělášek, Modráček, Otakářek.
Vz tam více. Motýl noční, v již. Čech. ne-
sytka. Kts. M. večerní (večerňatko). Nz.
Na Mor. (na Zlínsku atd.) rozděluje lid m-e
jen na m-e (denní a můry (noční). Brt. M.
chytati, lapati, z spendlíky napichovati,
napinati, ukládati, řaditi, určovati atd. Us.
Vz Hmyz. Vyšlapal ho jako m. žábu (marně
mu hrozil. Vz Vyhrůžka). Č. Nestálý jako
m. Vidiš-li z jara prvního m-a červeného,
budeš živ, pakli bílého, umřeš téhož roku;
Kdo uvidí na jaře prvního m-a černého, bude
míti zármutek, kdo červeného, neštěstí, kdo
žlutého, štěstí. Kda.

Motýlář, e, m., der Schmetterlingsfreund.
Rk.

Motýlčí, Schmetterlings-

Motýleček, čka, m., kleiner Schmetterling.
Jg.

Motýlek, lka, m. = motyleček. Jg. —
M., muška, die Lichtmücke. V.

Motýli = motýlčí. Rk.

Motýlice, e, f. M., libellulidae, šidla, hadi
hlavy. M. modrá či šídlo vodní, callypteryx
splendens. Vz Vážka a vice ve Frč. 147.
— M., vz Motolice, neduh ovči a kozi. Jg. —
M., volový jazyk planý, echium vulgare,
rostl. Us.

Motýličný, motýlice mající, drehig. M.
ovce. Ms. ovc.

Motýlka, y, f., der Schottenklee.

Motylkovati, herumflattern (wie ein
Schmetterling).

Mouňa — Mozkovina.

1071

Mouňa, dle Báča, mouňák, a, m., ein
schmutziger Mensch. Us. Bělehr.

Mouně, čte, n, špinavé dítě, Sudelkind,
n. Us. Poličan.

Mouniti, il, čn, ční, umouniti = čmouditi,
černiti, schmutzen, schmitzen. Jg. — abs.
Uhlí mouní. D. — se kde. Nemouni se u
prsku. Jg. — se čím: uhlím. Us.

Mour, u, m, prach z uhlí, der Kohlen-
staub. D. Není žádný mů, mám samé uhlí
(kusy a ne rozdžadně). Us. — M. saze z ko-
mina, Russ. m. — M. na můří, drn a lesní
zem, Stauberde, f. Jg. — Vz Mz. 257.

Moura, y, f., mourka, graue Kuh. Us.

Mouranda, y, f., mourandia. Rostl.

Mouravý (do černa, jako mour, schwarz-
grau.). M. vůl, kocour. Us.

Mourek, rka, m., vz Mourovatý, Moura.

Mouřenín, a, m., mouřenin, z latin.
Maurus, s příponou -ční, jako: měšťenín;
černoch, der Mohr, Neger. M. nebude bílý,
by ho více myl. V. Murin nebude bielý.
Mt. S. M-na bíliti (marnou práci konati). V.
— Mouřenínka, -ninka, y, f., die Mohrin,
Negerin. D. — Mouřenínský, -ninský,
Mohren-. M. země, hlava. Jg.

Mouřeninstvo, a, n., die Mohren. Rk.

Mouřinov, a, m., ves v Brněnsku. Morein.
Mus., PL.

Mouřinský = mouřeninský. M. země. V.

Mouřiti, mouřem černiti, schwärzen. —
co. Us. — 2. M., vz lépe: Hmouřiti. Vz H.

Mourka, y, f, šědivá kachna, kočka,
kráva. Us.

Mourovaný = mourový, mor. M. kocour,
katzengrau, gestreift. D.

Mourovatý, mourovitý, mourový =
počernalý jako mour. M. kočka, eine schwarz-
graua Kätze.

Moussirovati, fr., pěniti se, vřiti, mous-
siren. Rk.

Moušel, šla, m., židák, přezdívka židům.
Moše = Mojžíš. Rk.

Moutev, tve, moutvice, e, f., palička,
tłukadło, trdło, tlouk, der Sterl, Stössel,
Stempel. Jg. M. u máselnice. Us. M. u hmož-
díře. — M., kverlovačka, der Querl, Quirl.
D. — Moutvice, die Wolfsmilch, rostl.

Moutitel, e, m., der Trüber, Betrußer. Us.

Moutiti, můtiti (zastr. mucu = můtim),
il, cen, cení; moutivati = mutným činiti,
trübe machen, aufrühren, umrühren; nepoko-
jiti, másti, verwirren; zarmucovati, betrüben;
máslo dělati, buttern; kverlovati, quírlen,
querlen. Vz Gb. Hl. 141. — abs. Dnes bu-
deme m. (máslo tlouci). Jg. — co (čím).
Vodu koněm m. L. Pivo moutí hlavu. L.
Lid, lidem m. (míchati, másti, znepokojovati).
Jg. Jenž by dobré lidi můtil (rmoutil) a sám
nebyl vesel proto. St. skl. — se. Víno
se moutí (mutným stává). L. Lid se moutí
(bouří). Jg. — se proč. Nemuť se proto.
St. skl. — se čím. A vám ješto můtíte
odpočinutim. Ben. — se komu kde. V hlavě
se mu moutí (tratí ducha přítomnost). L. —
se z čeho. Troj. 306., Ctib. Hád. 7. — Vz
Mútití.

Moutovník, u, m. = máshnice. Na Slov.
Plk.

Moutvice, vz Moutev.

Movens, lat., hybadlo, prostředek hybací.
Rk. Bewegmittel, n.

Movitost, i, f., das Mobilarvermögen. Nz.

Movitý, z lat., jiným majicí, vermögend.
Pány větší a movitější. Kron. trub. Sv. Pe-
lagia byla u bohatství movitá. Pass. 541. 2.,
891. Privola mistra Vojťcha doktora movi-
tého pražského. St. skl. 468. Páni soudee
ráčili se přímlouvati, pončvadž nemá co po-
ložiti a Prokop že je movitější, může po-
čkatí. Svěd. 1569. — M., mohovitý, mohovitý,
mobilis, beweglich. Vz Mohovitý. Statek m.
je vše, cožkoli vedeno, veženo aneb neseno
býti může. Statek m. Václ. II., Pr. 1861. 26.
Neb na ně všeeko jako na dědice spadne
movité i nemovité věći. Tov. 83. Vz S. N.
M. i nemovité zhoží. Br. Statek m. i nemo-
vitý. V. Kal. f. 24. Ve všech movitých vě-
ceeh. Ben. Všech movitých včí movitější
jest moudrosf. Bibl. glag. Sap. 7:24. Věci m.
a nemovité vz Rb. 268. Polsky: ruchomý. —
M. cojsko, k pochodu připravené, marsch-
fertig. Bur.

Moaika, vz Mosaika.

Mozečina, y, f., das Cerebrin. Rk.

Mozečný, Gehirn-, Hirn-, M. odvodice.
Ssav.

Mozek, zku, mozk, u, (sl. mozg., mozh,
strées, mosk, psańo mozk. Gb. Hl. 99, 108),
mozeček, čku, m. Das Gehirn, cerebrum,
ězriaková. M. hmota měkká a jemná, uvnitř
bíla, zevně sědá. Pž. M. leží v dutině lební,
ohrazen jsa lebem (lebkou, lební) a podle-
bici. Dále se táhne jakožto micha (mozek
páteřmi) do páteře a rozptyluje se v jedno-
tlivé čivy. Pt. M. veliký, malý (mozeček)
a micha prodloužená. Nz. Otrucení mozku
(Hirnenschütterung). Rk. M. v týle, v hlavě.
V. Dal mu ránu v hlavu, až se mu m. vy-
kydl. Lom. Vz více o mozku v S. N. — M.,
hlara, rozum, der Kopf. V m., na m. ura-
žený (pomatený). Č., V. M. se mu z mlదby
pohnul. Sl. 177. Člověk vrtkého mozku,
nebo: Má rtuť v mozku. Vz Nestálý. Kom.,
Č. M. vysoko, až nad kloboukem nositi
(pyšný). Č., Sých. Slepićího mozku člověk,
nebo: Snad ty rozumy někde z teleciho
mozku vytočil, nebo: Toř jsou nápady
z teleciho mozku. Vz Hloupý. Č. On to ze
svého mozku přídal. Kom. Horkého mozku
(přikrý). V. Mělý m. (blbý). Kram., V tu-
ně-
ném téle hubený mozek. Vz Břích. Č. = M.,
mozk v kostech, tuk, čís, micha, das Mark,
Beinmark. Mozk ve hřbetovém páteři. V.
M. v hnátích mu schne. Jäd. Mozku v ko-
stech se dětknouti (hlavni věci). Bart. —
M., střeň. Cern. — M., části zvětralé, měkké,
v kameni mlýnském. Vys. — M., u kolaře
dřevěný hřeb, kterým loukoti v oštřihu
u vnitř k sobě připojeny jsou. Us. Dch.

Mozh, u, m. Vz Mozek.

Mozk, vz Mozek.

Mozkovatka, y, f., meandrina, býložilee,
die Labyrinthkoralle. Krok.

Mozkovatý, mozkovitý, plný mozku,
gehirnig, markig. Jg.

Mozkovice, e, f., leb. Má hrachovinu
v m-či = hloupý. Sych.

Mozkovina, y, f., hmota mozková = mo-
zečina. Ssav.

1072

Mozkový — Mračiti.

Mozkový. M. látka, uzel, bolesf, nemoc,
Us., soustava. Vz S. N. Hirn-, Gehirn-, markig.

Mozkozpyt, u, m., die Hirulehre, die
Eunkephalogie. Rk.

Mozol, u, možulek, lku, m., na Mor. a
na Plaště f. (ale v Plzeňsku a dílem i na
Plaště m.)- Prk. Př. k nauce o tvoř. kmenů.
24. M., otlučená stěrdlá kůže na rukou i nohou,
die Schwiele. V. Ve vých. a již. Čech. mo-
zoul, u; na noze: holoubě. Lk. Molozů do-
stati (mnoho). V. M-ly zdělati. V. M. od
svrdrnutí bývá. Kom. M-ly na rukou mítí.
Us. — M., trud, těžká práce, harte Arbeit.
Na své m-ly se živiti. Vz Chudoba. Č. Lid-
skými m-ly živi jsou. Br. Na cizí m-ly se
vychovává, Kram., živí. Reš. Kupoval na
cizí mozoly šaty mladým ženám; Veseli býti
na cizí mozoly a robotu. Bart. Holé m-ly
mítí, z holých m-lů se živiti, holými m-ly
se živiti (ničeho nemítí a jen praci se ži-
viti). Us.

Mozolatec, tce, m., chiloglottis. Rostl.

Mozolatík, a, m., nassa, plž. Krok.

Mozolec, lce, m., na Mor. = mozol. Mřk.

Mozoliti, il, ení. se čím: těžkou
prací, sich abmühnen. Us. — se na koho:
pracovati nań. Us.

Mozolkovitý kůň, mit Stollbeulen be-
haftet. Ja.

Mozolnice, e, f., žena, která pro mamonu
se mozoli. Dch.

Mozolnik, a, m., kdo se mozoli pro ma-
monu, lakomec. Us. Dch.

Mozolnosť, i, f., tvrdosť na kůži, die
Hautschwiele. Ja.

Mozolný, schwielig; trudný, mühellovl.

Mozolosť, i, f., die Härte, Verhärtung. Sal.

Mozolov, a, m., ves v Táborsku. Tf. 287.
— M., ves u Něm. Brodu. PL. — M. či
Zaběhlá, u Březnice. PL.

Mozolovatěti, čl, čni, schwielig werden
Jg.

Mozolovatost, i, f., Verhärtung. Byl.

Mozolovatý, schwielig, dickhäutig. M.
ruce, nohy, kůže. Us., Jg.

Mozolovník, u, m., porina, Durchbohr-
flechte, f. — M., a, m. = mozolnik.

Mozolství, n. = mozolovatost. Na Slov.
Bern.

Mozoluch, a, m., lissa, korýš. Krok.

Možalík, a, m., angulus, žábronožec. Krok.

Možděnice, e, f., der Hirnschädel. Mus.

Moždíř, e, moždířek, řku, moždířik,
u, m., v již. Čech. moldýř, Kts., na Slov.
možiar. Dle Gb. Hl. 120. jest d přisuto. Der
Mörser, Mörsel. V. V m-ři něco na drobno
tlouci, roztloukati. — M. k střílení. Z m-řů
stříleti. D. M. pumovní, na kameny. Bur.
Vz S. N. Der Mörser, Pöller.

Moždířní, Mörser-. M. palice, Mörser-
stössel. Jg.

Moždířový, Mörsel-. M. palička, tluk, tlu-
kadlo. Jg. — M., Mörser-, Pöller-. M. kámen,
čterník (ein Mörserquadrant), pukavec (Wall-
granate). Bur.

Možditi, se něčím, vz Hmožditi.

Možení, n., das Können. Podlé našeho m.
Pulk.

Možicha, y, f., chvojka klášterská. Rk.
Možná, vz Možný.

Možně, möglich. M. se snažiti. Us. Vše m.,
möglichst. — 2. = s moci, mocně, mit Macht.
M. rozkazovati. — 3. Velmi, velice stark,
sehr. M. se napracoval, naplakal. Us. na Mor.
Jg.

Možněti, čl, čni, mächtig werden. L.

Možniti, il, čn, čni, mächtig machen. L.

Možno. Vz Možný. Sakž možno vám.
Kram. Jest jim m. to udělati. Us. Vz Přiro-
zený.

Možnosť, možitosť, i, f., Möglichkeit,
possibilitas; vlastnosť ta, když něco možno
jest. Jg. Od m-sti ke skutečnosti zavírka se
činiti nemůže. Zlob. Neviděl žádné m-sti vi-
tězstvi. Ml. Dáti, učiniti někomu m., aby...
Jemanden in den Stand (in die Lage) setzen
zu ... Dch. — M., mohutnost, moc, sila něco
činiti, das Vermögen, die Kraft, Fähigkeit.
V. Podlé nejvyšší m-sti něco činiti; podlé
možnosti (pokud možno). J. tr., V. Podlé
m-i rozšiřovati (královstvi). Žr. F. I. B. VIII.
M. něco učiniti, způsobiti, vykonati; moc a
m. mítí; m. i nemožnosť svou znáti; vyná-
šeti se nad m.; vši m-sti a snažností někomu
pomáhati; největší pilnosť dle m-sti přiči-
niti. V. Nad m. = M. = jmění, zámožnosť,
bohactví, Wohlhabenheit, f., Vermögen, n.
Hrdla a peníze, ale i statek, možnosť a etnosť
pro obecné dobré v hromadu snášeli. V.

Možnůstka, y, f., malá možnosť, malé
jmění, kleines Vermögen. V.

Možný; možen, žna, o; na Slov. možitý;
komp. možnější. M. = býti mohoučí, möglich,
thunlich. Jest mi možná, možné (mohu). Což
mi možného, pokudž mi možná, jak mi mněno
možné. V. Se vši možnou pilností. V. Není
mi možná (věc). D. Co možná, učinim. Us.
Je-li možná? Byloliby možná? Toho měníte
nebylo možné. Br. Možná, že se přepočítal;
někomu věc činiti možnou. Dch. Jak možno
vám, bratřím udílejte. Kram. Pokudž mu nej-
výše možné, snaží se o to, aby ... V. K sna-
šení nemožný. V. Nemožné věci dělati, před
se bráti. V. Jemu nic není možného. V. Nebylo
mu možné. V. Nemožné jest to uči-
niti. Ros. Není možná (nelze). D. —, Co
možná? superlativu: byl co možná nepjil-
nejší. — Nemožný = nedostatečný k plo-
zení, impotentní. Položivši ho za studeného
a nemožného, rozvedla se s ním. V. — Ne-
možný, nemocný, churavý, krank. V. — M.,
zámožný, bohatý, begůtert, bemittelt, ver-
mögend, wohlhabend, reich. Za dary odpla-
covati na možné náleží. Kon. — M., moc
mající, mächtig. V. Někteří z rodu Vršov-
ského zvláště možnější a znamenitější. Háj.

Mptu, gt. sg. slova met. der Meth. Gl. 161.

Mrač, e, f. M. dolní, ves v Budějovsku.
Vz S. N. M. horní, ves tamtéž. PL.

Mraček, vz Mrak.

Mračenice = Mračnice.

Mračénko, mračinko, a, n. V. Ani mra-
čenka na nebi není. Hlas. Das Wölkchen. —
M., Unglück. Kram., Ráj.

Mračensko, a, n. jm. místni. Tf. 266.

Mračiti, mrač, -če, il, en, ení; zamračiti,
mračivati. V již. Čech. kaboniti. Také: Nebe
se kaboni. Kts. M. od mrk (mrkati se, r v ra;
vz R, Mrak). M., tmíti, kaliti, verfinstern, ver-
düstern, dunkel machen, wölken; svraštití,

1074

Mrav — Mráz.

stydливé m. měla. Dal. K mravům lidským dohlížeti. V. Tovaryšstvo rozpustilé porušuje zajistě mavy. Kom. Porušení, zkáza mravův. Rk., Kram. Dobří mravové tuchnou. Br. I mravy i rodem Čech. Us. Má mravů co hladový pes. Jg. Na hodnost vyšel, o mravy příšel. Trnk. Zlé mravy dobrá práva. Č. Pro- měna krajů nezlepší mravů. Pk. Ukrutným mrav nezůstane práv. Km. — Vz S. N.

Mrava, y, f. = mrav, způsob, Art, Sitte, f. Us.

Mravecati, mňoukati, miauen. Us. U Rozhonie.

Mravčák, a, m., plačivé dítě. Na Slov.

Mravček, čka, m. = mravenec.

Mravčenka, y, f., myrmecia. Rostl.

Mravčí = mravenčí. Na Slov.

Mravčiti, il, ení, hemžiti se jako mravenci, wimmeln. Bern. Na Slov.

Mravec, vce, m., mravek = mravenec.

Mravencojedi, myrmecoleontidae. Vz Mravkodav a Frč. 152.

Mravcovitý, ameisenartig. Krok.

Mravencový. M. voda, koupel. Jg. Ameisen-. Vz Mravenčí.

Mravenčan, u, m. M. ethylnaty či ether mravenčí. Vz Sfk. 471.

Mravenčár, mravenečkár, e, m., kdo mravenčí vajička širá a proává. Ameiseniersammler, -verkäufer, m. Šp.

Mravenčí, mravencový, Ameisen-. M. vajičko, hmitzdo; lev (mravencojed) myrmecoleo formicarius.

Mravenčiti, il, ení, parohy mravenište rozhazovati (o jelení). Šp.

Mravenčik, a, m., myrmecophaga, der Ameisenfresser. M. hřívnatý, m. jubata, der Ameisenbär; dlouhouchý, tamandua; dvojprstý, m. didactyla; kroužkovaný, m. annulata. Ssav. Vz Mrakodav, Mravenečník.

Mravenec, nee, mraveneček, čka, m., na Slov. a vých. Moravě: mravec, mrávek, mravouch, mravouk, mrávček, brablenec, formica, die Ameise. M. lesní (f. ruřa), veliký, červený, drnový (tetramorium caespitum), stěhovavý (v Brasilii), Jhl., černý (f. ligniperda), žlutý (f. flava), Frč. 168., rezavý, červený n. bojovný, dřevokaz obeený. Vz S. N. Vz Hmyz, Frč. 167. M. malý jest, ale pracovitý. Kom. M-ce pásti (zaháleti). C. Z m-ce horu dělati. Vz Zvětšování. C. Jeden m. nedělá hromadu. Hnš. M-ci do prázdných stodol nikdy nelezů. Vš. II. 18. Mravenči-li na sv. Annu vyhazují, na tuhé mrazy ukazují. Kda. — M., nemoc, formica, die Flechtenwarze; druh svrbivky, prurigo formicans, eine Art Hautjucken. Ja.

Mravenečník, a, m., der Ameisenfänger. M. hřívnatý, myrmecophaga jubata. Vz Frč. 385.

Mraveniště, č, n. Der Ameisenhaufen. M. rozkopnouti, roztrhnouti, rozhrabati, vybrati. Us. Mravenci snášejí do m. mrvy, drobty atd. Kom.

Mravisko, a, mraviště, č, n. = mraveniště. Leg., Troj.

Mravitě, sittsam. Tiše a m. se jměješe. Pass. 507.

Mravitý = mravný, gesittet. Pass., 0 7 vstup.

Mravkodav, a, m. M. obecný, myrmecoleon formicarius, mravencojed. Vz Frč. 152. Ameisenlöwe, m.

Mravně živ býti, sobě vésti, V., se chovati, gesittet.

Mravněti, č, ení, gesittet werden. Č.

Mravni, mravný, Sitten-. M. zákon, pravda. Jg. Vz Mravný.

Mravnictvo, a, n., die Sittenlehre. Marek.

Mravnik, a, m. = mravenčik.

Mravniti, il, en, ení, sittlich machen. Rk. Mravnost, i, f., die Sittlichkeit. Jeho m. je chvalitebná, bezuhonná. M. (přestupky proti ni), vz Rb. str. 268. — M., zdravost, zvedenost, Sittsamkeit, Bescheidenheit, f. V.

Mravný, k mravům se vztahující, Sitten-, sittlich, moralisch. Jg. M. zákon, učení, naucení, knihy, bájky, povaha, Jg., poučka, průpověď, cit, krása, povinnost; cit (krása) mravného, cit mravnosti. Nz. — M., netělesný, nefysický, moralisch. M. osoba, svět. — M. = dobrých mravův, artig, manierlich, sittsam, eingezogen, gesittet. Jest m. Mravnégmluvení. Us. M. hoch, žák, děvče. Vz Mravni.

Mravoeit, u, m., moralisches Gefühl. Lépe: mravni cit. Pch.

Mravokárce, e, m., der Sittenrichter. Us.

Mravomalba, y, f. Sittenmalerei, f., lépe: učení mravů.

Mravopočestnosť, i, f. Jak se trestaly výstupky proti m-sti (smilstvo, cizoložstvo, násili panně n. ženě poctivě učiněné), vz Rb. 232.—234. Die Ehrsamkeit, Ehrbarkeit, Sittsamkeit. D.

Mravopóčestný, sittsam, wohlgesittet. D.

Mravoučitel, e, m., der Sittenlehrer. D.

Mravouch, vz Mravenec.

Mravouka, y, f., učení o mravích, ethica, die Sittenlehre.

Mravousky, pl., m., ovoce jako rybes, ale sladké. Na Slov.

Mravověda, y, f. = mravouka.

Mravovědee, dce, m., der Moralist, Lehrer der Moral. Sš. Sk. 6.

Mráz, gt. mrazu, mrázek, zku, mrázik, u, mrázíček, čku, m. Vz á. M. od mrz v mrznouti, r v ra, vz R., Gb. Hl. 147. M. je tuhá zima, již na zemském povrchu voda pevně skupenství nabývá. S. N. Der Frost. M. studený, veliký, tuhý, Us., perný, jedovatý, ein schneidender Frost. Dch. Snih oseni přikrývá, aby od mrazu nemrzlo. Kom. Mrazem zmrznouti. Kram. Dnes uhodil m. Jg. M. květy vysvědčuje. Mt. 79. Mrazem připálen; škoda z mrazu; Kolik mrazů do sv. Jiří, tolik do sv. Václava. Šp. Přišel (přijde) na psa mráz (= také se mu toho, dostalo, proč se jiným posmíval. Vz Msta). Č. Počkaj, príde na psa m. Mt. S. Mráz kopřivu ne-spálí. Vz Zlý. Lb. Přitrnou-li mrazy s Katerinou, hled se každý opatřit peřinou; v ledu nolik dešťů, v květnu tolik mrazů. Kda. Hu tele na m., D., a: Troubiti na m. nebo: Troubi jako slouha na m. Jg. Vz Hloupý. Č. = M., třeseni od zimy, od neduhu, od strachu atd. Der Schauer. M. po mně jde. Jg. Když na to myslím, až po mně mráz chodi, tak se hrozim. Br. M. ho obešel. Jg. Mráz ho prejima (strach); Mráz sa mu přechodi po kostiach (třese se strachem). Mt.

Mráz — Mřežovatě.

1075

S. M. mě pochází. Us. — M., zima s jektáním zubův, mrazení, rigor, der Starrfrost. Us. — M., jiní, der Reif. V. Padlý m. — M. starých hlav — šedivé, bílé vlasy, graues Haar.

Mrazek, zka, m., der Eisenschimmel. D.

Mrázek, zku, m., kleiner Frost. D.

Mrazení, i, n. M. v těle mítí. Das Frieren.

Mrazík, u, m., ein kleiner Frost. D.

Mrazina, y, f. — mráz, der Frost. M. na dech se vyraží. Jg.

Mraziště, č. n., der Gefrierpunkt, jest teplota, za které kapalina počíná nabýváti skupenství pevného. S. N.

Mraziti, il, en (žen), ení (žení). — koho. Jemanden frieren. Hruža nás mrazi. Us. Mrazí mne. Rk. — kde. V celém, po celém těle mne mrazi. Us. — se — mrznoutí. Jg.

Mrazito. Je m. — mráz. Us. v Pfer. Kd.

Mrazivost, i, f., die Früstigkeit. M. zimního počasi. Jg.

Mrazivý, mrazici, frostig, kalt. V. M. povětrí (studené), vítr, zimnice. D. M. směs. Vz Prm. III. č. 19.

Mrazka, y, f., kráva n. kobyla bílé a hnědé srsti. Us., Dch.

Mrazkovitý kňž = mrazek.

Mraznice, e, f., der Frost.

Mrazný, Frost. M. studenost; ruka, kalt. Jg.

Mrazomilka, y, f., psychrophila. Rostl.

Mrazour, u, m. = mráz, der Schauer. Us. Marek.

Mrazovitost, i, f., der Schauer, die Frustigkeit. — M., rozsedliny od mrazu, Risse, m. Um. les.

Mrazovitý, frostig. M. noc, Zlob., ukrutnosť. Háj.

Mrazovka, y, f., v Krkonš. = zimní čepice, Kb., die Wintermütze.

Mrazový, Frost. M. vítr, opuchlina, Frostbeule, bod, Gefrierpunkt.

Mražené, ého, n. Gefrorenes. M. ruské, šťávové, smetanové, malinové, jahodové, ananasové, višňové, meruňkové, jablkové, melounové, pomerančové, rybizové, citronové, šípkové, vanilkové, čokoládové, lískooříškové, makové, skořicové, fikové, kastanové, kávové, punčové. Vz více o připravování ho v Prm. III. č 10.—12.

Mrcas, u, mrcásek, sku, m. Jednoduchý kořen i větve kořenové bývají rozděleny v tenounké větvičky, mrcasy, Wurzelfasern, f., Kk. 14.

Mrcasatý kořen, faserig, vedlejší a tenounký. Vz Mrcas, Kk. 15.

Mrcatiti se, il, ční; zmrcatěti se, o psu, když čile sem tam běhá ocasem mrdaje. — Zmrcatiti se, närrisch werden, o člověku. Us.

Mrcina, y, f., na Slov., — mrcha, das Aas, Plk.; nízka přezdivka jako: mracha, mršina, Plk.; hubený kůň, mracha, eine Mähre. Plk. Kvapku lepší, kvapku horší: to celá m. Mt. S.

Mreka, y, f., kořalka, der Schnapps, Branntwein. Us. Turn.

Mrcmrc, e, m. homole dřevěná, vlk, mezi šňůry dávaný za příčinou stáčení jich, die Lehre. Techn.

Mrena, y, f., tulačka, liederliches Weib. Us. Iydź.

Mrcouch, u, m. — mrcas, die Faser. Cibule má m-chy. Us. — Na mrcouch choditi (na namluvy. Ve sprostě mluvě). Jg.

Mrče — mrkne, zmrači se. Kat. 3029.

Mrdačka, y, f., ein Pferdchen, n., mały kůň Res.

Mrdas, u, m., na Slov.: ocas, der Schwanz; vrkoč, geflochtener Zopf. Jg.

Mrdati; mrdnoutí, dnul a dl, nutí = (rychle) pohybovati, vrtiti, kývati, (schnell) bewegen, wedeln, schütteln. Jg. — nač. On na to mrdá. Apol. — čím (nad čím). Hlavou nad nastěstim m. Kom., V. Pes mrdá ocasem. Us. Očima m. (čerstvě jimi pohybovati). Us. Brali, až ušima mrdali (velmi dychtivě). Us. Mrdsí hlavou a zasmávši se řekla. Ler. — kde. Okolo něho mrdaje ocasem. St. skl. — se kde. Ryba mrdá se (mrská se) ve vodě. Us. — M., obsc., tělesně občovati, vom Beischlaf.

Mrdc, čte, n., flinkes Kind. Mrdali jsme ve sklepě jako mrdáta. Us.

Mrdil, a, mrdílek, lka, m., člověk mrdný, čerstvý, ein flinker Mensch. — M., der Hanzwurst. Ptr.

Mrdněti, čji, čl, ční, flink werden. Jg.

Mrdniti, il, en, čni, flink machen. Jg.

Mrdnost, i, f., mrštnost, die Flinkheit. Us. Mrdnuti oka, okamžení. Hus. Schnelle Bewegung, f.

Mrdný = mrštný, flink. Tys m. — Iron. Tyf jsi mrdný = zdlouhavý. Jg.

Mrdol, e (na Slov. u), m., ocas, chvost, der Schwanz. Jg.

Mrdolín, a, m., člověk čerstvý, ein flinker Mensch. Us. u Litom.

Mrdoliti, il, en, ení; mrdolívati = mdati, kývati, vrtiti, wedeln, bewegen. čím. Pes ocasem mrdoli. Bern. — se = vrtiti se, sich herumdrehen. On se celý mrdolí. Jg.

Mrdouceti se, el, ení, kloktati, schlanden (jako cívka). D.

Mřely, čím: zimou, erstorben, erstarrt. Us.

Mřen, č, mřeněk, ňka, m., mřenka, mřinka, y, f., na Slov. plž, slíž, na Mor. zřének, Mřk., slížek; rybicka. Vz Mřinka. Cyprinus gobio. Grundel, f., Gründling, m. — M., mřeněk, die Schmerle, der Schmerling, cobitis barbatula. — M. mořský, die Meergrundel, gobius niger. Lin.

Mřena, y, f., die Flussbarbe, ryba. Na Slov. Bern.

Mření, i, n. M. 1. umírání, das Sterben; 2. dřevěnéni, trnutí, das Erstarren. Mření údův. Byl.

Mřestěti, čl, ční, grunzen. Na Slov.

Mřeže, zastr. = mříže.

Mřěžky, pl., f. = krajky. Na východní Mor.

Mřežokřídlý, gitterflügelig. M-b, dictioptera, řád hmyzu. Krok.

Mřežování, n., das Gittern. — M, dílo mřežované, das Gitterwerk. Br.

Mřežovaný. M. rost, Br., latování, sklepení, Č., Jg., něm. gegattert, mřízkami opatřený. M. fěrtoch, quadrillirt. Jir. dh.

Mřežovatě, gatterweise. Plech m. probijený. Br.

1078

Mrkvičkářství — Mršník.

Mrkvičkářství, n., sondilkování t. j. ne-
laskavé přetřepávání malých chyb blizuňho,
das Splitterrichten. MP. 203.

Mrkvina, y, t., zelí z mrkve, das Möhren-
kraut. Us. Turn.

Mrkviště, č, n., mrkvoviště, das Möhren-
feld. Us.

Mrkvous, u, m., eine ausgeartete Möhre.
Us.

Mrkvovitý, möhrenählich. Rostl.

Mrkvový. M. voda, nat, kaše. D. Möhren-

Mrl, e, m., mrle, e, t., na Slov., = muňka,
die Filz-, Plattlaus. Necistota na údu tejém
i mrle zploditi muže. Tabl. — M. = starost,
pěče, Unruhe, Sorge, f. Mrle ho hryzou. trápi.
Bern. — M., Můbe, f. Plk.

Mrlina, y, t., umrlina, mrtrola, die Leiche.
Kdož ponese takovou m-u. Ben. M. bubři
D. — M., der Brand. M. horká, studena,
suchá, spitální. Rostl. — M., řeka, u Niu-
burka.

Mrliti, il, ení = slabé hořeti, schwach
brennen. Zlob — M., na Slov., svrběti,
jucken. — koho. Mrlí mě kůže. Bern. Vz
Mrl.

Mrlý = umrlý, mrtvý, todt, gestorben. Ms.

Mrmlati, mrmlati, na Slov., = mumlati,
murmeln. Ryb. Když nekdo jsa opilý jasné
nemluvi. Mrk.

Mrmařč, e, m. bublač. Murrer, m. Slov.

Mrňa, č, m., na Mor. blbý, blöd; na Slov.
mrňa, č, f., mruda = kurva, nevěstka. Jg.
Vz Mrnák. Die Hure.

Mrňák, u, m., vz Mlýn. — 2. Paleční n.
líční kolo, das Kronrad. — 3. Na Slov. mrňák,
a, m., murnák = smilník, der Hurer. Jg.

Mrňati, dětská hra. Us. u Bydž. Mý. —
M., točiti, drehen. Us. Poličan.

Mrňavý, verbuttet. Vz Mrněk. — M.,
plaudern. — M., mňoukavý, miauen. M.
kočka. Er. P. 376. — M., páravý, krňhavý.
Us. Petrov. Dch.

Mrněčti, el, ení, na Slov. = mečeti,
mečern. Koza, kůň mrnči. Koll.

Mrnčiti, zavřenou tlamou mučeti, munkeln.
Na Slov.

Mrnda = mrňa.

Mrndák, a, m. = mrňák.

Mrně, čte, n., škvrně, malé dítě. Ty mrně,
du Zwerg, Knirps. — M., mrňata = valousy,
frňousy, D., der Schmurrbart; chlupy, vlasy
od něčeho visící. Fasern, f. Přr.

Mrněk, úka a ņku, m., mrňka, y, f., eo
malé, zakruhlé jest, etwas Verbuttetes. Vůl,
strom u. Us. u Petrov. Dch.

Mrněti, 3. pl. ni, ěl, čui — tenky zvuk
vy dívati, wimmern. Prase, drůbež, děti mrni.
Jg.

Mrňka, vz Mrněk.

Mrňkati, skučeti, knouратi, mrnčti, wim-
mern. Dítě mrňká. Jg.

Mrňky, něk, pl., na Slov., Gewimmer, n.
Budeš mrňky jisti (misto jídla budeš mrňkati).
Bern.

Mrňoukati, miauen. Kočka mrňouká. Ko-
lečka mu mrňoukaji (vrzaji), kobylka mu
bzíká. Nár. pís. Bz. — se. Kočka se mr-
ňouká (se hělá), rammelt. Us.

Mrnous, a, m., vz Mrně.

Mrnouse, etc., n. = mrně.

Mrouskati, murren, knurren, na Mor.
Morče, kočka, slon, dítě mrouska. Chmel.

Mrož, vz Mrž.

Mrsk, u, m., mrsknutí, sňkmůti, der Schmritz,
Strich mit der Ruthe, Peitsche etc. Mrskem
préal hada. Jg. Mrsk vzítí, den Schwung
nehmnen. Dch. — M., poplítka u biče, das
Schnürchen. Puch.

Mrskaci, Schlag-. M. stroj. Techn.

Mrskáč, e, m., kdo mrška, der Geissler.
— M-či, die Geisselbrüder, kterí se v 13. a
14. stol. věrejně mrskali tak pokání činice.
Vz Gl. 161. a Naháč, Tk. II. 14.

Mrskáčka, y, f., die Geisslerin. — M.,
mrskanice, das Geisseln. Vz Mrskut.

Mrskadlo, a, n., die Wollfachmaschine.
Tptl.

Mrskanec, nce, m., der Gepeitschte. —
M., mrskání.

Mrskání, n., das Peitschen, die Geisse-
lung. D.

Mrskanice, e, f., der Stampenschlag. D.

Mrskaný pondélek = velikonoční. Us.
Jilem.

Mrskati, mrskavati; mrsknouti, knul a
kl, ut, ntí; mrstiti, il, en, čni. M. = hbitě
házeti; bíti, šlehati, lipatí, práskati. Jg. —
koho, co. Kluka, vlnu. Us. — čím. Lev oho-
nem mrška. Jg. Ryba sebou mrška. Us. —
čím kde. Ryba sebou mrška ve vodě. —
koho čím: metlou, žilou, bicem. D. Mrš
valachem berana, budem skákat do rána
(smyčćem struny na houslich). Zlob. — čím,
kým o co: o zem. V., D., Sych. — čím po
kom. Saul mrštil kopim po Davidovi. Svéd.
Okem po někom mrsknouti. Us. Mrskl po
něm okem, až se zajiskrilo. Sk. Kamenem
po někom mrstiti. Svéd. — kým kam: pod
kolo, Aesop, pod stál. — koho kam: do
hlavy kamenem (uboditi). Us. Nedarmo se
dal v zadek m. Vz Chytrý. C. — koho přes
co. Někoho přes měsće mrskati (na peněžich
pokutovati). V. — čím na koho. Na spa-
nilon Venuši okem m. Gnید. Vida, že je čas,
mrskl se nań. Stěsti, BN. — koho zač. Vz
Krejcar. C.

Mrskavka měnivá, stentor polymorphus,
prvok. Vz Fré. 18.

Mrknutí, í, n. M. metlou, m. sebou o zem.
Jg. Das Werfen, der Schmritz, Schwung.

Mrskouz, u, m. = mrskut. Na m. jíti. Zlob.

Mrskut, u, m., mrskání, zvl. slavnos
mrskací o velikonocech, pomlžka. Na Mor.
Lapi. Schmeeks Ostern. Vz Mrskáčka, Mrskouz.

Mršák, a, m., der Aasgeier.

Mršavý, mager.

Mršeti, el, ení, zur Schindmähre werden
Zlob.

Mrší smrad, jáma. Jg. Aas-.

Mršina, y, f., mrši maso. Das Aas. M-nou
se živiti. Orb. — M., mrecha, das Luder. Ta
m. příce zase přišla. Vz Mrcha, ku konci. —
Mršinee, nce, m., der Schindanger. Mor.

Mršinovatý, aashast. Th.

Mršník, u, m., vz Mrchoviště. To patří
na m. Sych. Na m. se hodi. Er. P. 356. Der
Schindanger. Zůstala tam jako na m-ku (dlouho
se nevraci). Us. — M., a, m. M. obecný,
silpha obscura, mrchožrout, brouk. Vz Fré.
188.

Mršný — Mrtvý.

1079

Mršný = mrší, Aas.- M. káně. D.

Mrštěný, geschmissen, geworfen. Jg.

Mršticí síť. Prellnetz, n. D.

Mrštichlup, a, m., nadávka soukenníkům a kožišníkům. Jg.

Mrština, y, f., řása, die Falte. Šp. glossa v MV. Vz České glossy od Pa. str. 40.

Mrštití, vz Mrskati.

Mrštně, hieb-, geisselungsweise; flink.

Jiných m. slovy dojimati. Br.

Mrštník, u, m., elater, Sporenschleuder, u rostl., neplodná, závitkovitá buňka. Vz Kk. 87., 93.

Mrštnoplod, u, m., pilocarpus. Rostl.

Mrštnost, i, f., švižnost, obratnost, hbitost, Flinkheit, Geschmeidigkeit, Gewandtheit, f. M. prutu, kapra, oka. Jg. — M., pružnost, Schnellkraft, Schwungkraft, f. Jg., Rostl.

Mrštný, švižný, hbitý, obratný, na Slov. švihký, flink, geschmeidig, gewandt. D. M. prut, D., oko. Jel. Zveličování čím kratšimi a mrštnějšimi slovy se dělá, tín lepší jest Kom. Mrštný jako shnily kapr na blitě (zdlouhavý). Jg., Č. Mrštný jsa theologus. Ler. — M., pružný, elastisch. Hlas.

Mrtf, i, f., vše eo odumřelo, mrtvina, mrlina, sněť, das todel Wesen. D. — M. na ráně, mrtvé maso, hnijící částky, todtes Fleisch, der Brand. Sal., Lk., Ja. — M. u jirchářa, co se s rubu (se strany vnitřní) od kůže seškrábe, zmízdří, das Schabaas, der Schund. D. — M. nebo nižeh, choroba rostlinná zakladající se v černání a vadnutí listí a jiných častek rostlinných, der Brand. — M., uschlé chamradí na stromích, chomůr; stelivo lesní. — Kat. 2799. Dürres Reissholz, Gestrauch. — M. země, země mrtvá, neúrodná, taube Erde. — Na mrtf = na caparty, cele, ganz und gar. Louku do mrtv spásti (zcela). Us. — Jg.

1. Mrtev, vz mrtvý.

2. Mrtev, tve, f., kusy kůže na klib, das Leimleder. D.

Mrtí, n., die Walderde. Vz Mrtf. Kouble.

Mrtina, y, f., Do mrtiny nás okradli — zcela. Vz Mrtf. Šm. — M., len uprahlý n. zpruzený a příze z něho, brandiger Flachs und Gespinst (n.) daraus.

Mrtnatý = chlupatý. Rostl.

Mrtohlavý, vrtohlavý, drehig. Us. Turn. M. ovce. Us. u Vorl.

Mrtva, y, f. (zastr.), lámání pakostnice, das Gliedweh. Rkp. — M., mrtvice nižšího stupně s obtížným dycháním, der Todtenschlaf. Ja.

Mrtvě, todt leblos. M. co činiti. Kom.

Mrtvec, evce, m., ein Todter. Nej. A stala se krev jeho jako mrtevce. Sš. Zj. 462.

Mrtenení, n., die Tödtung. Ja.

Mrtvění, n., das Ersterben. Sal.

Mrtvěti, él, čení; zmrtvěti; umírati, im Sterben liegen; dřevěněti, trnouti, ersterben, estarren. V. Údy mrtvějí. Us. — pro co. Lidé pro strach mrtvěji. Kom.

Mrtvice, e, f., poražení údů, ruka Páně, v obec. mluvé také šlak (z něm.), na Mor. guta, der Schlag, Schlagfluss, apoplexia sanguinea s. haemorrhagia cerebri, jest nemoc mozková označující se náhlým samočinným

t. j. nižádným zevnějším našilím spůsobeným ochrnutím citlivosti a pohybů vůli podřízených. Vz S. N. M. ho ranila. O našeho otce m. se pokoušela. Ml. M. ranila levý bok. Lk. — Kom., Tkad. — M., hluchá kopřiva, lamiun, die taube Nessel. Plk.

Mrtvici látka, tödtend. Šp.

Mrtvič, e, m., kdo mrtví, der Abtödter. M. těla svého. Us.

Mrtvičký, docela mrtvý, mäusetodt. D.

Mrtvičný, -ční, Schlag-, M. bylina, das Gichtkrant. V.

Mrtvina, y, f., něco mrtvého, mrlina, mŕf (mrtvé maso na ráně, todtes Fleisch), mrtvá půda, taube Erde. Jg.

Mrtviti, il, en, mrtvivatí, tödten. — co, koho: své tělo, žádosti, údy, Jg., rtut (práškem tak dlouho tríti, až všecky kulícky truti zmizeji). Vys. Smŕf vše mrtvi. V. — co, se v čem (kde). Svědomí v sobě m. Br. M. se v žádostech. Kom. — co čim: se posty. Br. Tinto listem právo mrtvím. Dopl. Tělo hladem. — co k čemu. Lidé v obětech prvních mrtvili ke cti bohu zvieřata a dobytek svójí. Št. — co v co. Býky mrtvili v obět bohu. St.

Mrtvo, vz Mrtvý.

Mrtvola, y, f., mrtvole, e, mrtvolka, y, f., mreha, mrtvé tělo hlavně lidské. V. Der Leichnam, die Leiche, todtes Thier. Mreha, hovado, které samo pošlo, mrtvola. V. M-lu cíti. Us. M. bubrí. D. M-lu pochovati, do země položiti, zahrabati, spáliti, vystaviti (slavne, okázale, Dch.). vynění. Us. M-lu ohledati; ohledání m-ly. Šp. Vz Mrtvý, S. N.

Mrtvolina, y, f., der Leichengeruch. Tpl.

Mrtvolna, y, f., die Leichenkammer. Rk.

Mrtvolnice, e, í., die Leichenwärterin. Rk.

Mrtvolnik, a, m., der Leichenwächter. Rk.

Mrtvoložravý, leichenfressend. M. ptactvo. Dch.

Mrtvonoš, e, m., necrophorus, der Bisamkäfer, hmyz. Krok.

Mrtvost, i, f., jakost, když eo mrtvé jest, der todté Zustand, der Tod. M. a neživosf. Kom. — M., zmrtvění, necitelnost, Gefühllosigkeit, Erstarrung, f., das Einschlaßen. M. údův. Kom. M-sti ducha na sobé ukazoval. Br.

Mrtvý; mrtev, tva, two. M. od mr (mr-n, mř-íti), vz Mřiti. — M., bez žirota, umrlý, todt leblos. M. tělo. V. Mrtvá těla do hrobu pochovávati, páliti, pohřebovati; mrtvého k hrobu doprovoditi, provoditi; jítí za mrtvým až k hrobu; mrtvého zahrabati, zakopati. V. Tělo m. ku pohřebnici něsti. Kom. Mrtvé hrdiny mezi bohy počítati. Kom. Na poly mrtvý. Har. Ríše mrtvých. D. Zpivaná mše za mrtvě, oběť za mrtvé. D. Zbuditi, vzkříšiti za mrtvých, V.; z mrtvých vstáti. Us. Mrtvý na pohled. Lk. Činiti oběť za mrtvě. Mrtvých z chrámu (z hrobů) nejavracují. Č. Mrtvěho už zuby nebohli. Č. O mrtvém buď dobré, nebo nic. Č. Živé i mrtvé spraviti (přesouditi. Vz Kleveta). Č. Lenivého se došleš, ospalého dobudíš, ale m-ého se nedovoláš; M. bez hrobu a živý bez místa nezůstává. Pk. Koštuje meč o mrtvého. Vz Marný. Lb. Vz Umrlý, Mrtvola. —

67*

Mrzkomluvnosť — Mstíti.

1081

Mrzkomluvnosť, i, f., garstiges, unflä-
tiges Reden. M. zapuďte od úst svých. Br.

Mrzkomluvný, schändlich, unflätig re-
dend. Jg.

Mrzkonečistý, schändlich, unflätig. Sejp.

Mrzkost, i, f., nečistota, ohyzda, ohlava, oplzosſof, Unflätigkeit, Garstigkeit, Schändlichkeit, Hässlichkeit, f. V. Vždy pěkní ve svých m-ech býti chtějí. Br. V koupelich m. smývá se. Kom. M. hříchů. V. — M., cava, poskvrna, Fleck, m. V. — M., citění ošklivosti, Ekel, Abscheu, m. Něco (hřích) v m-sti mítí. V., Hus. V m-sti býti. Br. Ktož zatvrdí neho, aby neslyšal zákona, toho modlítba bude u mrzkosf. St. M. (ošklivosť) k žene vzítí. St. N. 41. 9.

Mrzkoš, e, m., mrzký člověk, ein schänd-
licher Mensch. Res.

Mrzkota, y, f. = mrzkosf.

Mrzkoun, a, m. — mrzkos.

Mrzký; mrzek, zka, o; komp. mrzčejší
mrzutý, ohavný, ohyzdňuj, nečistý, šerední,
hässlich, schändlich, unflätig, garstig. V. Y. M.
pokrm, křik, zlobivost, Jel., klamáni, Stele,
hřích. St. M. chvíla = nepohoda, nečas. Na
Slov. Kd. — nač. Mrzký na pohleděni. V.
— komu. Je, všem mrzek. Us. Neńi smrti
mrzek starý. St. — M., hancbný, schandbar,
schńöde, schmutzig, unkeusch. M. skoupoſſ,
získ, lakomee, věc. V., Kom.

Mrzlavý, frostig. Jg.

Mrzlina, y, f., ovocná míza s cukrem va-
řená a studenem stůžená; mražené, zmrzлина,
Gefrorenes. Rk. Vz Mražené.

Mrznouti, mrzní, -zna (oue), znul a zl,
ut, utí, frieren; Kälte leiden. Jg. — abs.
Voda mrzne. Co to mrzneš, jdi do světneč.
Us. Tu noc mrzlo. Mrzne tam, až prašti. Us.
— čím: zimou. — kde. Krev v žílách mrzne.
Us. Kakby mrzli klasí v stože, by vezdy
jeseň byla? Rkk. 64. — Při kamenej mrzl.
— se = mrznouti. Dal. — adv: liútě. Dal.
127.

Mrznutí, n. das Frieren.

Mrzolce, úv, pl., m., laločky svíní a be-
ranův. Na Slov.

Mrzout, a, m., ein lästiger, zudringlicher
Mensch; ein Griesgram, m. — M., obejda,
kdo rád lacino dobře do m. Jilem.

Mrzoutiti = obejdovati = rád zdarma
dobře jísti. Us. Jilem. Vz Mrzout = — M.,
beschwerlich fallen. Us. Bělohr.

Mrzoutný, mrzoutský, mürrisch. Rk.

Mrzoutství, n., mürrisches Wesen. Rk.

Mrzuta, y, m. = mrzout. Rk.

Mrzučka, y, f., vz Mrz.

Mrzutě, mrzce, nečistě, ohyzdňěn, hässlich, garstig. V. — M., s nelibostí, nerád, verdriesslich. M. počínati sobě, odpovídati. Jg.

Mrzutín, a, m., mrzout, ein Griesgram,
m. Us. u Počát. Zl.

Mrzutina, y, m. = mrzout. Us.

Mrzutosť, i, f., mrzkosf, poskvrna, Fleck,
m., Garstigkeit, Hässlichkeit, f. V. — M.,
nevole, protimylnosť, Verdriesslichkeit, f.,
Verdruss, Unmuth, m. Umřel z m-sti. Mítí
s někým m. Rozešli se bez m-sti. Jg. V m-sti
mítí (oškliviti si). V. První m. lepší než po-
slední (nestydatého dlužníka hned odbuď. Vz
Dluh). Lb. M. někomu způsobiti. Nt.

Mrzutý; mrzut, a, o., co působí mrzení,
mrzky, nečistý, Verdruss erregend, ekelhaft,
hässlich, unflätig, beschwerlich. V. M. obraz,
Kom., dábel, skoupoſſ, věc., V., myšlení,
skutek, nemoc, Jg., pes (ospale hledíči). Sp.
Hřích těžk a mrzut Bohu. Boč. Nad lez
nic mrzutějšího není. Kom. Ano i po mrzu-
tém zlabu casto teče čistá voda. St. — čím.
Duse mrzutá hříchem. Kran. — Kat. 291. —
M., mrziet se, neerlý, verdriesslich, unmuths-
voll, unmuthig. D. M-tým býti. Jg. Stran
přístaví vz: Jěha, Kaně, Kohont, Měchýř,
Kočka, Kalendář, Moněha, Můra, Nevrly,
Noha, Lasička, Okozliti, Pysk, Prase, Sojka,
Sysel, Sup, Sršně, Vrabee. — M. = potvaruj,
hässlich, missgestaltet. Děti m., jezło nebudí
mieli dobré postavy. St. N. kř. 258. Velmi
mrzutí a serední se býti zdají. Ler.

Mružkat, mhourati. Na Rache. V.

Mrž, mrož, morž, e, m., kůň moršký, das
Wallross, tricheus rosmarinus. Vz S. N.,
Frč. 389., KP. III. 382.

Mrží, Wallross.- M. zub. Presl.

Msta, y, f., pomsta, na Slov. mstva. Vz
Gb. Hl. 28. Die Rache. Msty zádostivý; ve
msty; mstou horeti. D. M. v srdeči jeho tlj.
Sych. Stran přístaví vz: Bedro, Cert, Dabel,
Had, Hana, Hare, Hlava, Hřích, Choutka,
Kámen, Kníha, Kočka, Laskominy, Medvědi,
Míra, Mráz, Ocas, Pelyněk, Pes, Pěst, Po-
máhati, Pomsta, Povychladiti se. Pozdraviti,
Půjčka, Rána, Služba, Veta, Voziti, Vypiti,
Zavroubiti, Zlý, Žába, Žaludek.

Mstění, n., das Rächen die Rache. V.

Mstětice, ves v Čech. Vz Tk. H. 421.,
Tf. 267. Něm. Mstietitz, v okr. karlíském.

Mstice, e, f., metopia, mhyz. Krok.

Mstislav, a, m., vlastní jm.

Mstitel, e, m., der Rächer. V., Kom. M.
krve. D.

Mstitelka, y, f., mstitelkyně, č, f., die
Rächerin. Jg.

Mstitelnosť, i, f. Rachsüchtigkeit, f. M.
nevpyrositelná. Bart.

Mstitelný, mstivý, rachsüchtig. Lom.,
Eus. — M., mstěci, rächend. M. oko boží.
M. malováni. Jel. M. spravedlnosť. Solf. —
M., trestatelný, ahndbar.

Mstíti, 3. pl. msti, msti, mstě (ic), il, stěn,
stěn, čení; mstivati, rächen, Rache nehmen.
Vz Gb. Hl. 132. — co, koho: bezbožné,
Plk., křivdu. Bart. Nevinu jejich pomstil.
Zal. 35. — (se) čeho. Sebe samého a jinčo
mstíti. V. Velcí páni svých křivd náhle mstí-
vaji. V. Mstil smilstva. St. Svých přátel
přavem m. Dal. 32. Ciesař chtieše Němćov
mstíti. Dal. 117. M. pravdy. St. Medvěd ne-
důtklivý a všeho se hned mstící. Rad. zv.
Pomsti toho, matko boží; Té veliké hanby
pomstil. Výb. I. 248., 503. Chtěl m. bratra
svého smrti i svého bezpraví. Troj. 378. Žef
Buoh milostivě činí, ne hned mstí každé viny.
Smil v. 1100. Chceš-li křivdy své náležitě
pomstiti, měl č a snášej. Auth. II. 222. Chtěje
se m. svého pádu. Br. Msti toho. Br. — Jel.,
Troj., Plk. — Pozn. Věc n. osoba, již kdo
msti, klade se do genitivu přtčinného pro-
stého (nebo předložkou z opatřeného). —
(se) komu, čemu. Mstíti chtice takovému
protivenství (aby je odvrátili). Ms. M. křivdě.

Mučedlník — Mudrlantství.

1083

Mučedlník, mučenník, a, m., der Märtyrer. M. pravdy. Býti m-kem svět víry. Jg. Vz S. N. — Mučednice, e, f., katovna, Marterkammer, f.

Mučedlníkový = mučedlnický, Märtyrer. O 7 vstup.

Mučěň, čně, f., mučení, Plage, Folter, f. Us. u Ber. Dch.

Mučeni, n., muka, útrpným právem tážní. Nt. Vz Mučiti. Die Folterung. Vz více y Gl. 161. nebo v Kn. dr. 135., Tk. II. 340., Žer. Záp. I. 228.

Mučenka, y, f., passiflora, Passionsblume. Kk. 223.

Mučenkovité rostliny, passifloreae. Passionsblumenartige Pflanzen. Vz Kk. 223.

Mučený, gepeinigt, gequält. Kristus za křesany m. Pass.

Mučeti, muč, -če (ic), el, ení, muhen. Kráva mučí. Us.

Mučidlo, a, n. Jako na m-dle. Sych. Na m-dle něco vyznati, se přiznati. M-dly někoho k vyznání něčeho nutiti. Die Folter, Tortur.

Mučíř, e, m. = mučitel. Plk.

Mučírna, y, f., mučednice, katovna. Marter-, Folterkammer. Jest tu jako v mučírně. Kom. Do m-ny někoho uvrei. Kom.

Mučitel, e, m., trapić, der Peiniger, Folterer. D.

Mučitelka, y, f., die Peinigerin. D.

Mučitelný, mučí, peinigend, quälend. Novor. 1824. — M., mučen býti mohouci, quälbar.

Mučiti, muč, -če (ic), il, en, ení; mučivati, quälen, peinigen, foltern, martern. — ko, koho. Kat muči zločince: Jg., V. Nohy mučiti. St. — se, koho čím: mukou, Hus, bladem a smradem. Dal. 103. Bolestí se m. V. M. se nevděčnou praci. Ml. M. koho divokú mukú. Kat. 2736., 1117. — koho proč: pro zločin, Us., z penéz. Hāj. Vždy se pro mě mučie. Kat. 822., 1207. — se s kým a) namáhati, muckovati se s ním, b) natrápiti se ho. S Kristem se mučiti = mučiti ho. Hil. — koho kde. M. někoho v mučírně na mučidlech před svědky, aby vyznal (tresten byl) atd. Us. V plamenu. Br., v pekle, Chč. 634., na skřípci pro vívu až do umdleni. Bart. 149. — jak, Za, sucha někoho m. Die trockene Folter. Žer. Záp. II. 26.

Mučivý, traplivý, quälend, peinigend. M. lkání. Ráj.

Múčnatost, múčnatý, vz Moučnatosf. atd.

Mučný. Mučné nástroje. Marterwerkzeuge.

Mučný = moučný.

Múd, zastr. = moud.

Muďák, a, m. = muďatý.

Muďatec, tee, m. = muďatka.

Muďatka, y, f., muďatec, vstavač, žežhulka, testicus, das Knabenkraut. Byl.

Muďatý, velkých moudů, grosshodig. Us.

Mudce, pl., m. Psí m., druh muďatky. Jád.

Mudě, čte, n., muďata = ledviny, die Nieren. 1531.

Mudí, vz Moudí.

Mudiblačiti, il, en, ení, hudlařiti, pfuschen. Us.

Mudiblak, a, m., hudlař, ein Pfuscher, Stümper. Us.

Mudiblín, a, m., kominík, der Rauchfangkehrer. Us.

Mudiklatka, y, f., krňavka, druh brušek. Us.

Mudín, a, m., přezdívka malému, neoblibenému člověku. V Želivsku. Sř.

Muditi, il, ční, verpuffen. Rostl.

Mudky, pl., f., krátké, kožené kalhoty sedlské. Us. Krkonoš.

Mudlau, něm., Modlová, Modlava u Jemnice na Mor.

Múdní, múdníček, vz Moudní atd.

Mudra, y, m. = mudrák. Rk.

Mudrácký, dříve: moudrý, vernünftig; nyní = mudrlantský, sophistisch. Jg., Jel. —

Mudráctví, n., die Klügelei, Sophisterei. Jg.

Mudráček, vz Mudrák.

Mudračiti, il, ení, vernünfteln. Bern.

Mudračka, y, f., die Klüglerin. Jg.

Mudračnost, i, f. = mudráctvi. Bern.

Mudračný = mudrácký, klug, spitzfindig. Bern.

Mudrák, a, m., mudráček, čka, mudřec. Bibl. Der Weise. M. pohanský. V. Kde jest m. tohoto světa? V. — M. = mudrlant, sofista, der Klügler, Witzling, Sophist. Jg., V. M. lapavý jest. Kom. Mudráček je lapíček. Pk. — Stran příslori vz: Brk, Hnida, Litati, Přemřštěný, Přepepřiti, Rozum, Rozuměti, Salomoun, Zapomenouti.

Mudrakyně, č, f., mudrkybně, eine weise Frau, Philosophin. Záv. 117.

Mudral, a, mudrálek, lka, m. = mudrák. Rk.

Mudránek, nka, m. = mudrák. Vel.

Mudre, e, m. Vz Mudřec.

Mudrcka, y, f., die Weise, Philosophin. Jg.

Mudrcký, philosophisch. D. M. kämen, der Stein der Weisen. D.

Mudrcovati = mudrovati, philosophiren. Čas. theol. XIII. 557.

Mudrctví, i, n., filosofie, die Philosophie. Marek.

Mudřec, gt. mudrce (dla něhož nesprávný nominativ mudř utvořen), m., od moudrý. Der Weise. M. světský. Gel. Nančení mudřev (mudrcké). D. Dobře onen mudřec pověděl. Br. Brada nerobí mudrce. Trnk. Kolik chytrečv, tolik mudrečv. Vz Míněni. Lb. Mudřee Sokrates. Ler. — Iron. Ty jsi mudre! Us. Mudre, eo se do kalhot urede.

Mudřecký = mudrcký.

Múdřejí = múdřejší. Múdrý, slyše, můdřejí bude. St. = Kat.

Mudřek, a, m., der Philosoph. Tkadl.

Múdřeti, vz Moudřeti.

Mudrička, y, f., jestřábník kopeční, hieřacium collinum. Květoml. 92.

Mudřílek, lka, m. = mudrák. Rk.

Mudrkyňě, č, f. = mudrcka. D.

Mudrlant, a, m., mudrák, vtipák, sofista. Bart., V., Kom. Vz Mudrák.

Mudrlantiti, il, ení, vtipkovati, witzeln. D.

Mudrlantka, y, mudrlantkyně, č, f., mudrochyně, Afterphilosophin. D.

Mudrlantský, sophistisch. M-skou rečí toho dovozovali. Bart.

Mudrlantství, n. Die Sophisterei. Kom.

1084

Mudrlinka — Můj.

Mudrlinka, y, f., vtipná malicherná myšlénka, die Klügelei.

Mudroch, a, m., moudrý člověk; ve smyslu špatném — mudrák, mudrlant. D.

Mudrochyně, č, f., eine Weise. — M., s příhanou — mudrlantka.

Mudrolibec, bee, m., der Weisheitsfreund. — M., mudřec. D.

Mudrolibectví, n., die Weltweisheit. D.

Mudrolibost, i, f., die Weltweisheit. Jg.

Mudrolibý, weltweise. Jg.

Mudroň, č, m. — mudrák, mudroch. Puch.

Mudrosloví, n., die Weisheitslehre.

Mudroství, n. — mudrctví. Tkadl.

Mudrošek, ška, m. — mudroch.

Mudroška, y, f. — mudrakyně.

Mudrování, i, n., přemýšlení, das Philosophiren. V hluboké m. se vydávati. Br. — S příhanou, das Klügeln, die Klügelei, Sozialisterei. Věci božské viry v hádky a mudrování dány. Br. Beze všeho m. za jeho nařízením jdeme. Kram.

Mudrovati, mudrcovati, přemýšleti, rozjimati pravdy jako mudřec, philosophiren. — Vice než rozumi, chee mudrovati. Jg. 2. S příhanou, klügeln, vernünftlen. Chee m. a ještě mi materino mléko na bradě. Mus. — jak: podlé přirození. Ms. Aby člověk sám od sebe nie nemudroval. V. — čím. Jedněmi ústy m. i bláznovati. Mudr. — v čem. Ně v slovech marných, ale v umění a pravdě m. Karyon. — o čem. Mudrovali (čerti v pekle) mnoho o dobrém a zlém. Ráj. — přičem. Kom.

Mudrovník, a, m., der Sophist. Rozk.

Mudrovny, sophistisch. Rk.

Mudrovství — mudroství. Rk.

Múdrý, vz Moudrý.

Mufle, e, f., z něm. die Muffel, v slekvěrně. V.

Mufník, a, m., z něm. der Muffel, pes s vísicími pysky. Jg.

Müglitz, něm., mě. Mohelnice na Mor.

Muhar, u, m., panicum germanicum, rostl.

Mühldörfel, něm., Vísky u Litovle na Mor.

Mucha — moucha.

Mucháč, e, m., samec muši, die Fliege (das Männchen). — M., oháňka, der Fliegenwede! Na Slov. Bern.

Mucháček, čka, m., malý mucháč. — M., motacilla ficedula, der Fliegenschnapper. D. — M., motacilla curruca, die Grasmücke. Us. — M., muscicapa atricapilla, der Fliegenvogel. Us.

Muchálek, Ika, m., čermáček, motacilla phoenicurus, der Rothschwanz, pták. Us. Zbir.

Muchar, a, m. — mušec. Plk.

Muchař, e, m. — muchoplaška. — M., podbrázdník, pták. D.

Muchárek, rka, m. — muchoplaška, na Mor. — M., brůna s malými skvrnami na způsob much, der Fliegenschimmel. Bur.

Muchařík, a, m., lejsek šedý, der Fliegenschnapper, muscicapa grisola. Palliardi (Mý).

Muchati se, mouchy od sebe odháněti. Dnes se koně muchaly. Us. na Mor.

Muchavý, plný much, voll Fliegen. Bern. Na Slov.

Muchek, chka, m. M. černohlavý, černehlávek, pěnice černá.

Muchlanina, y, f., das Gewirre. Rk.

Muchlař, e, m., pletichář, der Fitzer, Verwirrer. Jg.

Muchlářství, n., pletichářství, die Fitzerei. Th.

Muchlati, zmuchlati, muchlávati — motchati. — co komu čim: vlasy, hlavu rukou, proč: z rozpastilosti. — co s kým: vlnu. Us. Verwirren, zausen, verfitzen. Jg.

Muchlovati, bíti, prátí, zausen, strafen. — koho, se s kým. Rk.

Muchnice, e, f., dvoukřídlý členovce. M. golubačská, simula maculata; m. lesní, s. reptans; m. zahradní, s. hortulanus. Frč. 157.

Muchodav, a, m., pardalotus, pták. Presl.

Muchojedka, y, f. — mucholovka. — M., agama, ještěr. Krok.

Mucholapka, y, f., dionaea muscipula, die Fliegenfalle der Venus, rostl. v Karoliné rostoucí. Kk. 219., Cl. 59.

Mucholovka, y, f., muchojedka, muchoplaška, der Fliegenschnapper, muscicapa. Rozk.

Mucholt, a, m., muscipa, pták. Žid.

Muchomor, u, m., obyčejněji: muchomůrka (zastr. muchomorka), v již. Čech. muchověrka, Kts., u Prahy: vochomůrka, jinde také: muchomírka; na Slov. muchomor, muchotravka, muchomorka, na Mor. muchorůvka, srb. muchomor, v Opavsku: mušírka (Pk.), lit. musomaris m. musamaris; z počátku muchamor, až analogie ostatních nepoměrné četnějsích složenin se sponou o staré a vytlačila. Vz Gt. F. 7. Agaricus muscarius, der Fliegenschwamm. Vz Kk. 79., Cl. 179. Muchomurka. V.

Muchoplašec, šce, muchoplašek, ška, m., muchoplaška, y, f., muchaček, konopásek, pták, V.; též muchař, muchámek, muscicapa atricapilla, der Fliegenschnapper. V.

Muchotravka, y, f. — muchomůrka. Na Slov.

Muchovati, namáhati, rackern, schr anstrengen. Us. Unhošt.

Muchovitý, fliegenartig. Krok.

Muchový, muši, Fliegen-. Zlob.

Muchule, e, f., phasia, hmyz. Krok.

Muchyně, č, f., lépe: mukyně, die Mehlbeere. D. — M. — mochyně. Th.

Muchýrka, y, f., červená ženská sukně, aus Mohair. 1578. Gl.

Muchýrový, aus Mohair. 1622. Gl.

Můj (zastr. mój), má (moje, strě. moja), mé (strč. a v obec. mluvě moje); gt. mého, mé, mého; dat. mému, mé, mému; akkus. můj (u život. mého), mou (v obec. mluvě moji), mé; lok. mém, mé, mém; instr. mým, mou, mým; pl. nom. moji (v obec. mluvě mi, Ht. Sr. ml. 237.; mý, Bž. Ml. 151.; u neživot. mé), mé (moje), má (moje); gt. a lok. mých (v obec. mluvě: mojich); dat. mým (v obec. ml. mojim), akkus. mé (moje), mé (moje), má (mými; instr. mými (v obec. ml. mojimi). V sg. f. také: moje, moji, moji, moji, moji, moji. Us. V obec. ml. můj, vz také Kts. Jsocne složeno ze starého ablativu mo nebo z kmene mž nebo z dativu mi a náměstky (Bž. Ml. 151.; Kt. 51.) ji, ja, je,

1088

Museti — Muška.

strněho a potvorněho v mysli své krýti musí
ten, kdož zatměle mluví. V. Musilo býti
veliké spaní nevěry, v tak zpětný život
Kristu uvaliti se k vůli pohannu, protože
jest byl nějak uvěřil. Chě. 306. Zlý člověk
to musí býti, kterýž pro své dohré dá
obci zlým užiti. Dal. 10. — Avšak cobybně
užíváme slovesa musití k oznáčené použí
domněnky, použího tušení; tu stává indi-
kativ ohyčejně se slovci: asi, bohdá, snad,
trávím. Město to ve 4. stol. nějak zahynouti
musilo. Tu poštačí: asi (snad, trvám) zaniklo.
Přítel můj nemusí býti bohat šp. m.: něni
asi bohat. Ta řeka musila iči tím směrem
m. tekla asi (snad, zajistě, tušin) tím směrem.
Km., Brs. 103. Ve větách žádacích ho
ovšem také nemáme uživati. Čtenář musí mi
dovoliti m. dovolíž mi.

Muséum, a, n., dle „Gymnasium.‘ M., z řec., sbírka v čeči paněti hodných, starozitných n. uměleckých. Rk. České m. v Praze. Vz S. N. Das Museum. — *Muséní, šp. musenasky*. Muséní společnost kraje jičínského. Museums. — *Muséník*, u m., Museumszeitchrift. Rk.

Musický, muzický, Musik-, M. nástroje. Br.

Musika, y, f., lépe než muzika, z řec,
hudba; nauka o hudbě. Rk. Die musik, Ton-
kunst. Vz Hudba. Chorální n. hlasová m.,
Vokal-; s nástroji, Instrumentalmusik. D. M.
po všech hlasích unie jítí. Anth. I. 91. —
M., sušené švestky a hrušky dohromady sva-
řené. Us. — Má tichou musiku = svrab.
Us. — M., v již. Čech musiky, pl. = ta-
neční zábava. Jíti k m-ce. Us. — Musikalie,
i, pl., dle „Gymnasia,“ včeri u. skladby hudební
Musikalien. — Musikalní, hudební, musi-
kálisch. Impost musikalní = daň hostinských
z hudby. Rk.

Musikant, a, m., hudebník, šumař. Rk.
Bude z něho muzikant, jako z kozla za-
hradník. Pk. Já nie, já m. (když se někdo
z něčeho vytáčí, že v nějaký spolek nepatří
atd., jako v hospodě kdo z pranice se chce
dostatí, křičí: Já se neperu, já jsem m., vám
jen hrají). Der Musikant, Musiker.

Musikantka, y, f., hudebnice, die Musi-
kantin.

Musikantský, Musikanten-. Vz Hudebník.

Musikář, e, m. = musikant. Har.

Musil, a, m. M. je větší pán než Nechtěl.
Jg., C. Pan M. jest velký pán. C. Nedluž
se u Zakusila, oplatíš zaso Musila. Lom. M.
je nejlepší učitel. Km. Der Herr Muss.

Musile, aus Nowthendigkeit. Seip. Post.

Musitelně, přinuceně, gezwungen, noth-
wendig, dringend. V. M. žádný nehřesí. Kom.

Musitelnost, i, f., nucenost, das Müssen.
Jg.

Musitelný, nucený, gezwungen, dringend.
Ros, Smrž.

Musiti, vz Museti.

Musivní práce, vz Mosaika. Musiv.

Muskau, něm., Mužakov, v prus. Slez.

Musky = mužsky.

Muslau, něm., Muzlov u Svítavy na Mor.

Můstek, stku, m., mostek, vz Most.

Musterung, něm., prohlídka; popis.

Můstkový. M. váha, die Brückenwage.

Mustr, u, m., mustřík, u, mustříček,
čka, m., šp. z něm. Muster: vzor, vzorek,
přiklad, způsob, obrazec. V. M. si z někoho
bráti. V.

Mustrovati, přehlížeti (vojsko), šp. z něm.
mustern. Na poli je mustroval (prohlížel).
Solf. — koho jak: bedlivým okem. Us. —
M., mistrovati, týrati. — koho. Plk.

Mustrovní cedulka, die Musterliste.

Mustruňk, u m., šp. z něm. Musterung,
přehlídka (vojska). V. Vz Gl. 162. M. držeti
(lépe: mítí). V. — Br.

Mušáček, čka, m., pěnice, motacilla cur-
rua, die Grasmücke. Us.

Mušák, a, m., muší samec.

Muše, cte, n., mušátko, mladá moucha,
junge Fliege, f. Ilanka.

Mušec, šce, m., ocáskovec, der Gremsig,
Fuchsschwanz, rostl. Plk.

Mušelin, muselin, u m., tkanina tenká,
řítká, z bavlněné příze. M. od města Mosul
v Mesopotamii, kde byla ta tkanina nejprve
dělána. Mz. 260. M. bilý, proužkovaný, mříž-
kovaný, květovaný, tisknutý. Hustší slove:
žakone (jaconet); zvláště hustý: batist. S. N.
Der Musselin.

Mušena, y, f., svinč, die Sau. Ve Zlinsku
na Mor. Brt. Vz Mušik.

Mušeně, gezwungen. Šel m. (bezdéky) na
vojnu. Jg.

Mušení, i, n., přinucení, das Müssen. Z m.
V. Z m. ho poslouchá. Cyr. Z dohré vůle
a ne m. Jel. M. veliká a těžká věc. V. Jsem
k tomu nucen z m. Dch. Vz Mus.

Mušenost, i, f., die Gezwungenheit, das
Bemüssigtsein. Dch.

Muši, zastr. = musi.

Muši, od „moucha.‘ M. křídlo, lejno, noha.
Jg. Fliegen-. M. kämen = jed na mouchy. Na
Mor. Fliegengift, n.

Mušík, á, m., vepř, der Eber. Ve Zlinsku
na Mor. Brt. Vz Mušena.

Mušina, y, f., moucha, die Fliege. Reš.

Mušinec, nce, m., der Fliegenkoth. Plk.

Mušírka, y, f. = muchomůrka. U Opav.
Plk.

Muška, y, f., z lat. musca, vz Moucha. V.
Je nepokojná muška (rád sváry působí. Vz
Nesvorný). C. M. svatojanská, světlomuška,
na Mor. svatojanek, cantharis nocticula, die
Lichtmücke; vodní, jepice, das Haft, V.;
vinná, culex vinarius, die Weinmücke, V.;
obilná, gurgulio, der Kornwurz, V., Kom.
M. nebojí se obuška. Pk. M. mu na nos sedla
(rozhněval se). Mt. S. — M., mšice. Vaň. —
M., u ručnice znamenko na hlavni, dle něhož
se střílí. Us. Das Korn, Richt-, Visirkorn,
die Fliege, das Absehen. Znamení to bývá
obyč. mosazné nebo stříbrné. Vídí-li se při
míření puškou větší čáš mušky, slove píná
m. (volles Korn), vidi-li se jí však málo,
slove m. neplná (spitziges, feines Korn). Šp.
— M., das Schminkpflästerchen. M. příle-
piti. D. — Mušky, prchnily, strupy, malé
vředy na patách koní, die Manke. Ja. —
Mušky před očima, das Mückensehen. Vi-
dění mušek. Ja. Mušky, komáři, pýr, kru-
pičky před očima létají. Lk. Pobrati někomu
mušky (n. dřímoty = nenadále vypátrati tajný
úmysl něčí). Vz Tajemství. C.

Muškát — Mužatý.

1089

Muškát, u, m., z lat. nux muscata, muškátový ořech, die Muskatnuss. Udělá z lejna muškát, z ničhož svádu, z černého bílé a z bílého černé. Jg.

Muškatel, e, m., muškát, vino muškatelské. Der Muskatellerwein. M. červený, bílý. Jg. M. (vino) jest vyborné k jídlu, ale do súdu se nechodi. Ck. Vz Víno.

Muškatelka, y, f. M-lky, hrušky, die Muskatellerbirne (ovesnice, makove, makovičky). M-ky vlaské. Vz Iruška. Kom.

Muškatelový, Muskateller-. M. hrozen. V.

Muškatelský, Muskateller-. Vus.

Muškátovité rostl., myristicaceae, muskatnussbaumartige Pflanzen. Vz Kk. 208.

Muškátový. M. květ ( míšek na semena muškátová, die Muskatblüthe), kulka n. ořech (semena z mísku vyloupnutá, die Muskatnuss), strom (macizeň, myristica fragrans, vz S. N.), olej, vino, šalvěj. Jg. Koffík z m. ořechu v střibře vsazený. Půh. brn. 1580. Muskat.- Vz více v Kk. 208.

Mušket, u, m., mušketa, y, f., z it. moschetta (mosketa, muška, dle které se míří. S. N.), flinta, ručnice, die Muskete, Büchse. Har. — Musketová kulka, die Musketenkugel. — Mušketýr, a, m., mušketýř, c, m., pěší voják, der Musketier; úřední sluha, der Amtsdienier. Us., Jg.

Muškovatěti, čl. ční, Kornwürmer, Mücken bekommen. Obili na sýpce, hrách na poli muškovatí. Us.

Muškovatý, plný mušek. M. žito, hrách. Voll Kornwürmer, Mücken. Us. Jg.

Muškule, e, f., muškul, u, m., musculus, die Muskel. V.

Mušle, a, mušlička, y, f., die Muschel. Vz Žabka, Lasturci.

Mušnosť, i, f. = nutnosť, die Nothwendigkeit. Br. 1514.

Mušný, Mücken-, Fliegen. Aqu.

Mut, u, m., na Slov., rmut, houšť, kal, aufgetrübte Flüssigkeit, die Trübe. — M., rmut ve vinopalně, der Mösch. Mutu do kotla naliti. Plk.

Muta (litera), lat., němá hláška (v mluvnicí). Rk. Vz Hláška.

Mutace, e, m-cí, f., z lat., změna, die Mutation. M. na varhanách, při klarinetu, v hudbě, vz S. N., KP. II. 328. — M., změna hlasu chlapčího. Vz S. N.

Mutek, tka, m. = dudek, pták. Na Slov.

Mutěnice, dle Budějovice. Mutenitz, v Brněnsku. Žer. Záp. I. 95.

Mutěnin, a, m., Muttersdorf, ves v Plzeňsku. S. N.

Mutenské jezero, Neusiedlersee.

Muthung, něm., vz Propůjčka.

Mutieše (mútití) = rmoutila. Kat. 264.

Mutina, y, f., mě., Modena v Itálii. Jg. — Mutiňan, a, m., pl. -ňané.- Mutinský. Lom.

Mútití, vz Moutiti a k tomu toto: co. Aj Vletavo, če mútíši vodu ? L. S. v. 1. Ráda bych neplakala, nemůtila srdec. Rkk. 65. — se čim = žalosti, velikou teskností. Troj.

Mutlati = žvýkatí, käuen. — co. Nemám zubů, musím tu kůrku m. Us. Polič.

Mutno = smutné, traurig. Zavzněchu m. lesy. Ty holúbče mutný, tobě m. samu. Rkk. 27. Běduje a narícaje. m. L. S. v. 23.

Mutný, muten, tna, tno = kalný, trüb. Teče voda mutná. Koll. — M., smutný, truchlívý, traurig. Ty holúbče mutný, tobě-li krahujec nehváti tvů družn ? Rkk. 27.

Mutovati, z něm. muthen, nadáni, výsada bráti na kopání rudy n. kamene. Jg. Vz Propůjčka.

Mutovidlo, a, n., moutidlo, vrtidlo, die Rührstange, der Butterstecher. Na Slov.

Muza, vz Musa.

Muzika, vz Musika.

Muzikant, vz Musikant.

Muzikář, vz Musikař.

Muž, e, mužík, a, mužíček, čka, m., pl. muží, a také muží (Kom., Br., Dal., V. Vz Vrstva. Dvanáctemuží. Alx.). Muží, Mannsleute, Männervolk. D., Mk. — M., člorék muž. rodu, der Mann, eine Mannsperson. V. Muže a ženu stvořil. Us. Půl muže (klešťonec). Muž i žena (hermafrодit). V. — M. = člověk muž. pohlaví, který vystoupil z jinostvů; po 60 letech také stáře. V sílu a muže růsti. V. M. velikých skutkův. V. M. poctivý, ctihodný, v nejlepsích letech, veliké mysli a udatného srdec, statečně a rytířský, moudrý, rozumný, rozsafný. Jg., V. Gore mužem, imže žena vlade! L. S. 74. Muže ztloušti, zvýší. D. Muž s mužem se potýkati (po dvou). D. M. dokonaly, zkušený, usedlý, dospělý, udatný, srdnatý. Jg. To je celý m. veliký. Us. Oděv dělá muže. V. Bojovati jako m. (udnatěj). Jg. M. slovo. Slovo dělá muže. Jg., Č. Kdo chce (chceš-li) moudrým mužem slouti, dej řečem mimo se plouti. V., Š. a Ž. M. namohly. Vz Namoci se. Jako muž se postavití, seinen Mann stellen. Dch. — M. = bojovník, roják. Ztratili jsme v boji 100 mužův. Us. Vz Rb. str. 268. — M. ženatý, manžel, der Mann, Ehegatte, Gemahl. V. M. a žena. Vzáti n. dáti dceru muže. V. Vzáti se to muž. Bibli Jiťi za muž. Jg., na Slov., Kat. 355. Muže nepoznala (čistá)). V. M. jde hat a žena čehy. Má muže = jest vdáná. Žena chce ve škorních muže choditi. — Žena muže želi, dokud nezevře zelí. Lom. To mám muže! nikam se mi hoditi nechce: do poštele tuze malý a do kolěbky tuze velký. Č. Ach Bože, dej muže do lože. Lb. Muž s ženou ako děti pod stenou. Mt. S. Muž měl býtí dle strčes. práva pánem ženy a rodiny; která byla práva a které povinnosti manželů vespolek, vz Rb. 139.—142. M. v domě hlavou a žena duší. Pk. — M. lesní, divý m., chlupáč, lesňák, der Büschaffe, Waldteufel, Waldmann. Jg. — Vz Člověk, Mladý.

Mužačka, y, f., žena podmužná t. j. pod pravomoci muže jsoucí, h učin drosos vyr. Ss. I. 75.

Mužák, a, m. = manžel. Na Slov. Plk.

Mužákov, a, m., něm. Muskau, mě. v Lehnicku. S. N.

Mužatěti, čl. ční, mannbar werden. D.

Mužatka, y, f., vdáná za muže osoba, manželka. Kram. — M., žena udatná, rozumná. V., Kom.

Mužátko, a, n. Čisté m. (= rozmazaný. Vz Rozmazaný, Tělo). C.

Mužaty. Za muže vdáná, verehelicht. L. — M., k muži podobný, dospělý, mannbar. Us.

1090

Muže — Mydice.

Muže, ete, n., mužátko, a, n., mužik, mužiček. Vz Mužátko. Eine Mannsperson, ein Mänchen. St. skl., Cyr.

Mužebažka, y, f., eine Mannsüchtige. Rk. Mužebojce, e, m., vrah, der Männermörder. Výb. I., St. sk. — Mužebojský, männermordend. — Mužebojství, n., der Männermord. Jg.

Mužechtivosť, i, f., die Mannssucht. Tpl. Mužesmilec, lce, m., samečník, muželožnik t. j. mužský s mužským mrzkosť pášící, agboguozoitnés, sodomár, der Sodomit. Ss I. 198. Vz Muzoložník.

Muži, zastr. = mužský. Mužie síla. Dal. 22.

Mužice, e, f. = mužatka. D.

Mužik, a, mužiček, cka, m. Malý m. (pidimužik), das Mänchen, Männlein. V. — M. lesní, podzemský, das Wald-, Erdmännchen. D. — M. v bot. mandragora, Alraun, m. Mužik lékařský, m. officinalis, der Stechapfel, starček; šibenčení, cortex; tučný (netřek menší), sedum nebo sempervivum minus, erassula, die Hauswurz. Byl., Jg.

Mužisko, a, n., člověk brídký, osklivý n. velký, schlechtes Mannsbild o. ein sehr grossgewachsener Mann. Plk.

Mužnatost, i, f., mužnosť, die Mannhaftigkeit. Us. Jg.

Mužnatý, mužný, mannhaft. Us.

Mužné, srdnaté, udatné, manuhaft, tapfer. Cíň sobe m., byť jak i na mysli nebylo. Solf. M. se jim opřeli. V M se brániti, si počinati, Us., nčečo snáseti, si vésti. Nt.

Mužnosť, i, f., mužný věk. L. — M., mužská poraba, die Mannhaftigkeit. M-stí daleko ho převýšil. Háj. M. mysli. Jel. Cínná m., der Thafennuth. Deh.

Mužný, dorostlý. L. — M., srdnatý, směly, zmužilý, muthig, tapfer, mannhaft. V., Háj. O my stateční za zdi, mužní, když jsme sami. Cr. M. žena, Res., odpověď, D., mysli, Jel., vojin, ječ, duch. Us.

Mužobojce, e, m., der Todtschläger. Vz Mužebojce.

Mužobojstvo, a, n., zabití muže, vražda, der Todtschlag. Dal. 6., 175. Vz Mužebojství.

Mužoložník, a, m., samcoložník, sodomár, der Sodomit. Vz Mužesmilec. D. — Mužoložství, n., samcoložství, němý hřích, sodomářství, die Sodomiterei. D.

Mužomor, a, m., der Männerwürger. Plk.

Mužsky, po mužsku, kompar. mužštěji; mužzile, männlich. M. se bránice zabynuli. Ku. Cechové zavřevše se bránili se m. Bart. 310. 16. M. čințe; m. si vésti. Cyr., Jg.

Mužský, kompar. mužštějí. M. = muže se týkající, k němu se vztahující, Manns-, männlich. M. šat, odčv, krejčí, rod, tvář, hanba (úd mužský); stůl jest mužského rodu; plod, hlas, Jg., věk, V., kmen (rod po meči; ženský kmen: rod po přeslici), pokolení (po meči, po strané meče), J. tr., švec. Rk. Vl.-čího máku voda jest dobrá proti pokažení mužského nádobí. Cern. Mužské tváři neponzala (čistá). V. Ot mužské rány bývá veliká muka. Dal. 19. — M., subst., člověk mužského pohlaví. V. V Želivsku pl.: muzei nejsou doma. Sř. — M. klášter (naopak: panenský, ženský). Das Mönchskloster. D. — M. = srdnatý, zmužilý. M. udatnosť (zmu-

žilosf.), srnce, mysł. V. — M. víra, vysoký bodlák, mačka, eryugium campestre, die Mannstreu. Res.

Mužství, i, n. M. někoho zbaviti (vymužiti). Die Mannheit nehmen. D. — M. = mužský věk, männliches Alter. M. pracnými věcmi stráveno bývá. Kom. — M., srdnatost, udatnosť, die Tapferkeit. Kteryž člověk jest nesmělý, ten k m. nenie dospielý. Cat. Kaša Bivoje pro jeho m. za manžela pojala. Háj.

Mužstvo, a, n., muží, lid, das Männervolk; lid vojenský, vojsko, die Manuschaft. Rozstúpi sě mustvo lesem. Rkk. 10.

Mužština, y, f., der Geruch nach Männern; mužský, eine Mannsperson. Rk.

Mužův, -ova, -ovo, dem Manne gehörig. Žena sláva unužova jest. Br. M. důlu. Ms.

My 1. nom. pl. zájmena já. Kdy se klade a kdy vynechává? Vz Zájueno, Já. — 2. Zastaralá koncovka 1. os. pl.; mámy, vieny = máme, víme. Posud se udržela. Lito, lito nesemy, bndte, pání, veseli. Er. P. 58. Vz Y, -me, Gb. Hl. 79., 85. — 3. My, zastr. = myl, od mýti.

-mý, přípona: žřej-mý, stříd-mý, D., sedmý, os-mý. Schl.

Mýcení, vz Mýtiti.

Myceny, Mycen, Mykeny, Myken, pl., f., mě. v Argolidě, v Crecku, sídlo Danaovo, Agamemnonovo. Vz S. N.

Mýceti, el, en, ení -házeti; z mik-. Gb. Hl. 110. — se = toulati se, choditi. Sem i tam se mycím. Res. Sich schnell bewegen, herumschlendern.

Mycí, Wasch-. M. lavice, nádoba, hrne, konvice, Us., klekátko (k myti podlahy). Prm. III. č. 5.

Myč, e, m., der Wäscher. D.

Myčka, y, f., die Wäscherin. M. pokoje, podlahy, nádobí, die Spül-, Waschmagd. D.

Mydélce, e, n. = mýdlo.

Mydelnice, mydlice (Kk., FB.), e, f., saponaria, das Seifenkraut. Techn. Kk. 225., FB. 82.

Mydelník, u, m., der Seifenbaum, das Seifenkraut. Rk.

Mýdelný. M. lüh, klih, Nz., forma. Seifen-.

Mydlák, u, m., měkký känen. Brt. Vz Mydelnice.

Mydlář, e, m., der Seifensieder, -händler. Jg. Vz Tk. Hl. 375., 381.

Mydlářčin, a, o, der Seifensiederin gehörig. Us.

Mydlářka, y, f., die Seifensiederin, -händlerin. Jg.

Mydlárna, y, f., die Seifensiederei. Jg.

Mydlářský, Seifensieder. M. louh, tovaryš. Jg.

Mydlářství, n., die Seifensiederei. M-ví provozovati.

Mydlářův, -ova, ovo, dem Seifensieder gehörig. M. dům. Us.

Mydlenice, e, f., mydliny, das Seifenwasser. Ms. — M., mydlíček = mydelnice.

Mydlenka, y, f., druh žlutých hrušek, eine Birnart. Us. Vz Mydliny.

Mydlí kořen, die Seifenwurz, radix saponariae. Uc.

Mydlice, e, f. = mydelnice. D.