["מ.מ.ר. ב", "טרופים כמו כל ינישא فيه אויברים כל־ודים. אם ייהו לי מוסר באך או כה שמשויף בו רופ' אן דריהפיה האה וכל עוד היהו לרדיה בזיבש או כל' ליהא אלא על רך שוף האכרים ארי חשתו והטעמים והואים הרפואה כותת נראת", "פֶּרֶק נ\nבכָּבֵי הַאַרְבָּקִים וְהוּא\nשִׁב\nשִׁכְלִיל הַנְּקִים וְיִדְעַת הַנֶּהָב\nזֶה תֶּה", "הסבה הנפלת כהלים האלה היא האבר הנככל והסבה הצלוע הוא המזנים והליחות והסבה הנככל הוא דוחה העכרים השגיים והקיצי או יצירה אדוש מteraBALT ZA TISHA HAMON VAZON VAKNOT. OZ KI BAKOL LAI TISHA HAMON VASHEV VASHEV VASHEV VASHEV VASHEV VASHEV

["ספר נ. אופן כה", "והנכללים כחולי אך לא יוננו נפשם כענין זה כי הם\nיחישו כחם מהעקול הטוב וכל שמו אם נתראו כמשה\nזוהת הרקה השלמה ודיה נכרת וחמלה בקבות בפרקים כהיהם יותר רקים כשאר הצברים ויותר ר\nרבי התגעה ויותר הלשי המז ויתר קיים והנחתם כקב\nבקצנות דהוק כהנהנה הראשונה ולפעמים\nוחאבו הליחות כן הפקים וישוב כחריית וכל כן הג\nהנה מהם ופעמים רכות יצמה עליו כשר בין פר\nפרקיה ווקעקם ויתוח עתים וישקוט לעתים ורוב\nכה שיהה כהו זה כן בעלי המז המה ורוב מה שיצמה יהו\nה Brief הוא אם היה הליכה דמיה ורוב כה שיקר\nלהם כadian הפקים שיקר לתחלה נקרס יכבי הפקים\nוהחיית המותרים מהם הוא אם סה למות כ\nכי אותם המותרות אשר הודגנו שיתורו ויוולבו אל הפקים\nישוכו אל האברים הראשים וואל לא דדו אל הפקי פעם\nאהר יקר בעלי כסיק ותגון יותר מוכן שיתח\nשיתדשו בכאבי הפקים והנקרים הוא האיבכ בתנעות\nהדר והליחות בו והחורף לרדת הליחות והעכל הדרה\nהרבה תנקבים בקץ כן החום אשר יתחזק בקץ זה אם\nהשנת כבי הפקים בתחת כה שיתראה יקל רופתה וא\nואס יתחזק בקץ זה יקבע ויתק וכל שכן הגדון הלי\nהליחות המחלפות לא יתרפא ואס יתראף הדריות בע\nבעלי כבי הפקים והנקרים ויהיה רופת בה והנפגעים\nבכאבי הפקים יש שהם שיביאו נפשו הפסד תכנית אמריו ורועה כבד\nויש כם שיביאו וואס כוח ורוחב כבד\nמעכרו עורקו והולד הליחות ורעות ברל לרד מז אגר\nאבריה השישים וום יתעורר כבי הפקים בקדות ועלי\nדעליהם כמו שית第一个 בקדת", "## פרק ד", "בכאב ניד הנשה וכלין\nסנטיקס וואכון", "ניד הנשה הוא מכל כ\nבאבי הפרקי הוא כפרק הידך ויורד אחוריו\nעל פחד הידך ולפעמים נתחו על הארכובה ועל הע\nהקב וכל עוד שיאר זוכן ינוף רידיד וכפי הליה ו\nוכעושה ורובה ולפעמים ימחח אל האצעות וישה ממנו\nאל הרגל והפחד ובאחריתו יתענג בעהה ובחוך המועיש\nאל קצאות אצבעתו ווקשה עליו רכפיפה וישוהו העמיד\nהemptidah ולפעמים ישתלשל בו השבע ויקכל תועלת בו וק\nוהנה יוניל אל הקעת קצה פחד הידך וואו בשכטיו באמת\nבכאב הידך אבנ him בקב הידך הוא אותו שיהיה הureau\nקבוע כייר לוא יירד איא עירק ליניד הנשה ולפעמים רב\nרבות יקרה מחרשה אשר תשיג הידך בסתת הישיבה עליה\nהדברים הקשים בסבת הכא ישיגרו וכסבת התכדת רב\nהרכיבה זכבותם כם אותם רכבות אל רוב מה שיהיה י\nיהיה מליהה נאה ופעמים רכות יעתק כמאב הרח\nהרחם הנוכן הנשאר זן ארוך וממלוי עוור הידן דס וסן\nהמורשות הפנימיות בעומק המoste כי לא יתראה לעו", "לעומק כהוראות מורסות שאר הפרקות ונא נטער כי שמו\nשהיה בו בכדי ידך חזק ויתורא כיכיר אך אודן חזק שעור של\nשלש צבענות כלא יכיבנה אוירקיה בזח כחן חזק התחי\nוהותה לשתן כהמשה ועשרים זומל כלב אבר שי\nשייהו בו כבא פרקים\nהנה היא יתחו ויהה ומא\nוכאכ הפקים אשרם זולמי גיד הנשה והנקיס אשר י\nיפא ושתרשה ליהתמל לא שיפאו תשרד בסרדה וואכון גיד ווא\nהנשה והנקיס אפף שיפאו תשרד בסרדה וואכון גיד ווא\nכמה ישוב כהיר בפחורה שבכיתה הזה להנחת אבר וגלן\nהעלות כמה שווה ירף וכל כן הנקרים וליהית נזרה\nהנשה ברוב תיהו בפרקים ולירם עמו בצם הרח וסיכ\nיכוכ ינון לשלמה הליחות כהיכר בפרקים ולירם עמו בצם הרח וסיכ\nזולמי הליחות הצעצות בתחת הטעון והנה ידידן ש\nשלא יהו בפרקים אלא כעצב הרח ופעמים רכות יתוי\nהליחות הטעמים ככף הירך ותתפא הקשהים אשר בין ת\nהתוספת וככף וואו בוק דאשטא בלישונג ותקוע הירך\nומנין זה כנבעיה והקלה שפיה בקלי הער ותועדו הוש\nהיציא ותיהה החודה מאד הוא מהתחז שבכבי הפיק\nוהנית ובעס כהני\nהפרקים והנה מתחלין כן האצעות כן הבן ופעמים
תיהו יתנדי וענקי בקץ וואל יכלן\nולפעמים צדכנו ולא יכלן\nאל פחד הירך ופעמים נופף במורם ידידן זה שלא יתוי\nבמטרים והצלמיים אבל כחיות בנגשים המקופים בפרקי\nכחוך כמי שאר לינוי וואל ידידן לא אפר יתונע ענף\nלבעלי ונקרਸ שארה כיס אשהינדים ונקדס המבר יפעי\nדבורה יכיא המז מתחא כיש איר הנתחדורה\nהאותות\nלמה שיצטך שתדנו סטבות אל הילוי\nוהליחות הנח אונוריז תחלה הוא ענין מזון הפנוט אוח\nהרכבתי עס ליהוה ופעשים יהו סוטע ובלואה יתוי\nכז בקב כיבד וואל פח וואל ככוי ראה וואל אוחל\nליה וואכון בעלי הליהה הנה תחללה מה ש\nשארא לינוי לעריזת כהנין הליהה וידן הורע היותם כ\nכטראה המ公 וואס כמראה מוסרתו עס כלו שיהיה מקד\nבקעם וום המשו האה וואס כו קאום נלה אוכ\nכפי התחנה\nואס מככרי ה>KAB a\nזומל וואס מהתהבות שê ומשיהה או עס מתחווה\nלבר\nואס כה שיקבל הועלת ישקו עמו המא\nאם לא שעה התרדקה כמרדכיים ששהב פנין האות\nהקור שהליהה חמה וואכון היהו נאות לו בהדנו\nבדכמתו או לא שעה חוספה ה>KAB ככית התחיד ו\nוהתכללות שהליהה קהא או שעה לא שטה השקט ה>KAB\nבעת החבכה מיהיש שהליהה יהה בכה נחכת ומקה\nה>KAB אבל ראו ישמור כל זה וואכון סעת המא\nוהוכפתו האם הוא בריקות או על המלוי"]

["אשא אסף אסף אסף אסף אסף אסף

["מפר ג'ופן ככ", "ופיצא כו והשמר לָך בתיאלת הענין ברפואה משליחת חן\nהלושה כי הוא כניע הלהיו ולא תשלל דבר נתחב כונם\nאללי תוק ליחות אחר ותשאם ותזילם אל האבר ורוי\nלמי שירצה שיקח רפואה בכקר שיאזר המזון ואחר יקח\nאחר שלש שעות עשה משקלים להם בחם ויוו כים מעש נ\nואחר שש שעות יונס למרץן וירחין ואחר יזין כמה שיא\nשיאות וארף תתחס בגדנה כי ההנה כנובק לי\nליחת כאכיה והפרקים הקרים והמזנים הליהו נקבו חוע\nחועלים בששלו הרב בתיהו ווקה וואם ויפגאו בנירמים\nיבריאו ווישן הנופי הזרום גופים שלא יסבלו המשליח\nוהכנירים הגדה ווילד כהם שריפה בדס הלהיו ישמר כ\nכל זה ותזריאק גם כן כועיל בכקר וכל שכן איר הורקה\nשכנתה שארי היותו לארט ויכיכם ויהילך כל האי ריסו\nואכנס ורעתת הלהיה כן ראבר הנה אין דאוי שתהיה כו\nבזה והלהיה הזקת השפיכה רבת המתיהה כי זה יועשה שני\nדריכר רעים אחד מהם שינא חליה ויכן חנועה ית\nיהודש כאב גדלו וואם יוקרה כמו זה יתעדה או ההעסק בר\nברדכים\nהראשי יזדה בسنנה ואכנס אם ליהיה הלהיה רכה\nאו שחייה מעשת המתיהה אין רעה בהערתיה בכהלה\nבה שיהיה אלי בניגת הגשה כי הרהיעה בו עזער הלהיה\nבענוכ ונהר א יתיהיה עכט וחליש או שיעז ויעשה ב\nהברקות ואכנס באחריתו הנה ראוי שיתעסמה בנה שיחף\nזיזדק ותצא הלהיה מהוונק אל החוץ וופי בקרן הכצ\nהמציעה בשיט או במציצ ומכיוו ובכאדמים ובמאדוי\nדזבעבעשים יזון סהים הלהיה ותלא חברה עד איר\nזמן והבעבע ירושם וכבד ווינכ ווינכ ווינכ כו כל לא יוביל אל הרתאנו בפרקי כו\nהבעבע כס כן כאשר כחך כן מחליף העכ וויער לערב\nבמתיכים ומכעבעים השולי ווהיק וורחיקה קור וואין רא\nראוי שיכיר המיכים החזקים כתלת הענין קודם ההד\nהדרה כי ידיד עשר ליהוות רבות ואחר יתיכו בשכעת ויעבה\nהנשר ויעזרה וואוי שיכיר זה ברוב הענין כס כן ווַכּוּ\nשכן אם תהייה הלהיה דבק או שחרדיות וואם יישק הכא\nולא יוכל שתא ווי אפשר בכלי השקטה הכא כשתיה וב\nברטיה אם שיקיט ברקוקות החתת היותו או בתרדקה\nולא יועשה ההרדה אלי בעת ההכרה ובשעות שיקיש\nרית הכא ועשיהם בהם יותר כןז וורוי ופעמים תועי\nההרדה מעת שתביה הלהיה הפנה אלי שטער ודע ב\nכי הנכון לעסב ברפואה כי לפעמים היה רפוא כעוזיה\nלאבר זתלת אבר ולפעמים תועיל בעת ואדר זה הזק ות\nוהניע וירואק חיין עד שיבריאו בדיאות שיכה ויבארו ע\nעלויא ארבעה פרקו וופרי בזנה וראוי שיצובה ובר角נ להדרד\nויעשה בעת עזיבת המנירים הדוביש בכענרים וועדים\nולטחורי כענלי כאב הפarkiים ראוי שיתוכן טחול ותוי\nתורק שחרותם וירטס גופם וירוכך ככז והכרהות\nוכיצא כזון ולא יופר עלינו בהחת כזמה ומקת זתלת הרכט\nככז שידעת כשרשים הכלוי וראוי שירחיק: השר בקר\nכן העלה הזהת וואם או אפשר בלוֹנו אז בשר העוף ההירי", "ואר堡כת וואל וגל בטר בטע המה יואס חס'מב יוב\nיעתל ליהנתה דקינ כן היד ציצא דם הוהיה נטעו וו\nהשליש ליה יוב הנה אם יש ולשלר החרביה כס\nקיכלו תועלת מיז תשומ האריכום וזרל הלהנה אל האג\nפה עשר ארה חלן ראי שיא הוה יתשליש להם חזק כס\nמאד שיכסם היותו והובן אל דאר בכו כה לטרת\nככנו כלו כפיזים הארגונושקי חס בהדכו שנא מזיז\nהועיל לשליש מיז הלהיה הגדה ושכ בד איר דאר בוי\nבשאר איר המשליש כקיצות וחקזא ואפשר עמה שיש\nשושכו המותר ותמהיש\nברפואה איר לוי\nזידו ליחם שוניק ווינע כה שואו רקוק כס כן חס\nהמשליש כן הגדו במענים ווה כירן האמיזק לאר הלה\nהמתיכים והוהיקות החסם וויגו כיבריה העבורה יונס\nהבהים כך הארגונושקי כזק אצטוטכא חלן ראי ש\nשוערב בכו פלפ ונקב וועני וכטוני וס עזרבים בכו כה א\nאלז'ן ונקסבונא לוזיק שלישלו ווכו קטעס חנלה\nהערוביש לוי עזray הארגונושקי ווינן לוזיק לוזיק\nואכז אטני מער ליכא חקיקות הדרי גרניר אונז\nכל הלהמה ונקדום ונקדום ונקדום ונקדום\nתעלוה לוגיד הגשה ונקדום ונקדום ונקדום\nונגד וומלרים ובודד'ו אולא ונקדום ונקדום ונקדום\nוסכש וואז וקילוקונמונטוא וילא ונקדום ונקדום\nוהלמה יזיש ונקדום ונקדום ונקדום ונקדום\nנוגה כשליש כנוגת גנגל וו\nפלפ חצז זוז'אנק צ'ח זוזל ברכס בקטל כנוגת שיט\nשיש רגל העורב שיא זוזם התה כה שנה עשר טיט\nרפ'א בזג\nטובה ככון כראני נגבלן ארגונושקי כב אדז ווינס\nאלז'ן כשל כו זוז'ן שיא כמנו כש ש'נוי זוזם עז\nבכשל אג'כ כו זה טונור מיז וס ווקה כטן בזוערינק\nקלה ויהמיד עם זה נירא פיקרא יותדכ לברנשע\nיפס וצופרים יונק בתכ ויזוכי ושתב כב שילימונק א\nארכונושקי וביוריז'ן פופ שיר ופלפ התנוג'ו א\nודויז ווילש בדכס ושתה כבנלו כל יום וס ווקה אס\nארכונושקי שלשים זוז בשכ קוליקונומט'א עשת זוזם\nיכישלו בתמשה עשר ליטרים כן חס יפ שיט'ארשה\nליברים כס ומשתה כהכל כהם צ'ח ליטרים עס שלה\nאקוק סונדי וס וופלי מאד\nמקל לוגא אדוזה שלה זוזה ויהו כו\nויתערכו בשכן כואג'זים וישתם על מי ששתה כו ית\nישליש כלו יבלי שירג'נ בקב אג'ר וקז'ז לבייל חל\nהליהות וואשחיה כבלי כבאי הפarkiים וניד הגשה אלי\nאלז'ן אוקה זר אופ'רישא כהורות אוקה נטי תוי\nאקוק יולש בסחיטת הברן וואו יקז בועק צ'ח שור הלה\nהשתות לשילם וסמה שועדים ברפואה הפנ"א בזוכי\nולישן אלבישיד בתוארה ה' יקז בורא אמר ורף פס\nשהו כו אדז כס וו זיז וידואל'פ'ל המשה זוזם כ\nכיא פונאיה ווער שת כב כלו אד אוקה נועה כס ל\nעשר מחל"ס אירשטיונינה עזולה וואריכת מלאר אד\nאקוק יישת ככנו וגרינה בכי הדש וויא יכל בשבעה\nשעות ויעשה כעשת יוכים"]

["כדד אס יתלוי ותלוי ותלוי ותלוי ותלוי ותלוי ותל

["ספִּר ג'אָפָן כָּכָ", "כָּלִים וְלִחֲמָה הַנָּקֶם כָּמָה שִׁנִּיד הַלִּיחַת וְיִרְבּוּ הַנָּקֶם הַלִּיחַמָּת הַלִּיחַמָּת הַלִּיחַמָּת הַלִּיחַמָּת עַם הַחֲפִּהַת כַּגִּיִּי וּלְחַל וְלִחַל הַטָּמָּה בָּחֹל וְסַמְּזַה הָאֹם כְּמַה שִׁבְעִי בְּשִׁנִּיד הַבְּשִׁנִּיד הַקְּלִים וּקְלִים פְּנִיגְרִים וּשְׁקִל בְּשִׁנִּיד הַזְּקֵה וְזֹקֶם עַלְיוֹ דָּבָר וּבְשִׁנִּיד עַד שִׁתְקַר שִׁירָה אַרְשָׁשִׁק עַל אַכְּשִׁשִׁק עַד כְּמַשִׁלָּה וּזְקִיּוּ בְשִׁנִּיד וּבְשִׁנִּיד כְּמַזְכָּל הַזְּמַל וְעַד הַשִּׁלְמָה וּזְקִיּוּ אַרְשָׁשִׁק הַזְּמַל בְּשִׁנִּיד הַזְּמַל וְעַד הַשִּׁלְמָה וּזְקִיּוּ אַרְשָׁשִׁק הַזְ

["מסכּך", "השאלה הידעת כמה תולדת וידעה בכמה תקינה וואס תחל\nהקהה הננה הנכון לחייל האבר כמקומץ שלא יקבלו. המ\nהמותרות וכל שכן אם לא יפוחד השטחה לא אל הouve\nהראשים כפיה הקדמת ת. הגנו ואיה כמיה אקסן ו. לישניש ו\nסחישת ליציאום ו. וכשתה ו. נגפ לחייל הפקם כלקח שלא\nשחוק בשכן אלא אם היה זה ש. יכשב ו. וואס היה המורכ\nלבניית ישתתת בעיזן ארוושליניגא ענטה. משקל ב. זומ\nפ heads ו. ו. ו. ו. ו. ו. ו. ו. ו. ו

["כפֶּר נ. אָפֹן כַּב", "יווקו אַהוּוּ נַיְד הנֶשׁ וּאְמַר כִּי הָעוֹרֶק הוּזְרַח מַזְעָלָי מ\nבנַגְד הַנֶּה כָּשׁוֹ שָׁסִים מִזְרַח מִיַּעַל מַהְאַשְׁלַיָּאָ בָעַלָּת הַבָּד וְהַטַּח וְאָכְנָם הַלַּכְנֵי מַהְהַנָּשַׁפָּט כָּ\nכְּטַפֶּט וְהַוּרָסָת הַעָבֹד כְּהוּב הַרְפֹּא וּלְכָן אַזְרָאֹ לָל\nלהַקִּיִם בָּעָשִׂית הַכַּרְכָּה הַחֹק קָוֶה הַיְרַחְלָה שֶׁ\nשִׂדְעַת וְהַגָּה נִזְרַק שֶׁקֶּא יִזְרַח כְּשֶׁלֹּא וּרְצָוּ לָכָּה\nבתַּנִּזְעַת הַלּוֹחָה הַרְעָה לְצַד הַבָּא וּזְקִיָּ וְנַגִּיִם כָּמָן וּלְכָן\nהַטּוֹב וּשְׁיִה בְּבָרֶק וּחֲכַמַּךְ וּכְשִׁקִּיאוּ בָקִיאִם הַחֹק\nהַצְּרִיכַם אַלְיָהֶם כָּלָיהֶם הַקִּי הַעֲדֹת וּלְכָן רַאִי שֶׁ\nשִׁיכַשֶּׁךְ לְזַה בְּדַקְלִיקָה הַמַּחְמָם וְהַנְּהַיִצְרַב לַבָּנַיִג\nוָהָיָם וְשֶׁכֶּלֶם גַּמָּהּ וְדָמָן וְרַחְאָן סְסַיִטְלִיק\nוּמָה שִׁוִּילַע מֶה וְכַבָּא הַאֲרָבָה קְרַטּוּ מַבָּעֲטִילָ\nנִגְמָה שֶׁכָּהּ הַנָּהּ הַנִּוִּי אַזְרַבָּה תַּמְּאַקְתִּוּ נַגְמָה\nשִׁיּוֹקִית פּילְטְרִא אַקְדָּה שִׁדְחַה הַפּילְטִי בָּכֶן וְמִזְ\nאַדְכְּלַת הַרְעָה וּזְעָם שֶׁלֶּה בָּכֶן הַיּוֹתֶת הַתְּחַקְלַחְיִ\nשִׁישֶׁל עַלְיוֹן הַצְּמַך וְנִשְׁיֹ וְיַטְמֶר וּרְצָוּ תַּבּוֹל בְּצַמְּמָהּ מִזְ\nחִיזְוּ לְעַל קָמָם הַבָּא כְּכֹל הַרְלָ.\nכָּל מַכְלֹּת יִקְוּ דְרָכָן מָצָן אַהֲשָׁקִים\nלִכָּל הַאֲמַכְתָּהּ חֲשָׁה וּרְצָוּם וְקָנְשִׁידַה וְקָנְשִׁידַה\nכָּל בְּנָסָבָה וּלְכָל וְהָעָה אָפְלִינָת וּרְצָוּ מָצָהּ הַמֶּלֶק\nשְׁקִלִּים חַיּוּב הַנָּהּ וּלְכָל וְהָעָה אָפְלִינָת וּרְצָוּ מָצָהּ\nכָּל בְּנָסָבָה וּלְכָל כָּשָׁם אַם הַזְּהוּ חַלְיַה הַמַּחְלַחְיִ\nהַבָּא דַּם שְׁקִלַּךְ בְּקַל וְכָל אַל הַנְּבָנְחַה וְיַצְמָּךְ\nשְׁכַלְּךָ כָּל הַקָּלַעְתָּה בָּכֶן הַקָּלַעְתָּה וּגְדַנָּה וּקְ\nשְׁכִלְּךָ יִתָּ וְיַקְוָקִים שִׁוּפְתָה וּפְחָה וּפְשָׁעַ לְכָל\nאַל הַנְּבָאַט כָּל אַדְקָה שְׁקִלִּים שְׁכַלְּךָ אַפְלִינָת הַמֶּלֶק\nוּרְצָוּ דְרָא וּרְצָוּ לְכָל אַדְקָה שְׁקִלִּים שְׁכַלְּךָ וּלְכָל\nהַנְּבָאַט כָּל אַדְקָה שְׁקִלִּים שְׁכַלְּךָ אַפְלִינָת הַמֶּלֶק\nשְׁקִלִּים חַיּוּב הַנָּהּ וּלְכָל וְהָעָה אָפְלִינָת וּרְצָוּ מָצָהּ\nעַל כָּל אַדְקָה שְׁקִלִּים אַפְלִינָת הַמֶּלֶק\nאַקְדָּוִי אַרְדָּוִי וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּכְדָנָה וּרְצָוּ וּכְדָנָה\nאַרְדָּוִי אַרְדָּוִי וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ\nשִׁוּפָבּוּ בְּפִילְטְרִא אַקְדָּוִי אַרְדָּוִי אַקְדָּוִי\nאַדְקְּמָן\nוּרְצָוּ דְרָא כְּדַבְּרַי לְכָל וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ\nוּמָא אַמְאִשִּׁ וְקָרְדָנָה כָּל אַדְקָה אַרְבָּעָה שְׁקִלִּים וּרְצָוּ\nנִגְמָה זֶחַב שִׁוּד לְכָל אַדְקָה וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ\nעַל כָּל אַדְקָה וּרְצָוּ מָצָהּ אַפְלִינָת הַמֶּלֶק\nנְפָרִית לְכָל שְׁקִלִּים אַפְלִינָת הַמֶּלֶק\nעַשְׁרָ אַקְדָּוִי אַרְדָּוִי אַרְדָּוִי עַשְׁרָ אַקְדָּוִי\nשְׁפִרְתָּהּ כָּל אַרְבָּעָה שְׁקִלִּים נְפָרִית לְכָל שְׁפִרְלָ\nבְּפִילְטְרִא וּזְקִיָּ אָשָׁפִּילְרִא הַזְּמַן אַדְקָה וּרְצָוּ\nקָטֹלִים פּילְטְרִא חֲצִי לִוִּי תַּרְדַּקְמָה אַזְרַבָּה\nחֲצִילִוּ לְכָל שְׁכִלִּים וּכְשִׁוּד הַבָּיִם וּרְצָוּ וּרְצָוּ\nוּרְצָוּ בְּכָל הַעֲנִין הַנֶּבֶשׁ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ\nשִׁיאָר עַוּנָי\nהַטּוֹבִים הַטּוֹבִים הַנֶּבֶשׁ אַרְדָּוִי אַרְדָּוִי אַרְדָּוִי אַרְדָּוִי", "שְׁפִרְתָּהּ עַשְׁרָ אַגְבָּלָם וּרְצָוּ הַמֶּלֶק\nוּיִקְשַׁהּ וּנְגַקְּוַק הַזְּמַן וּזְקִיָּ וּזְקִיָּ וּזְקִיָּ\nהִיא נִיָּוֶם עַלְיוֹן קָסִיִם וּזְקִיָּ וּזְקִיָּ וּזְקִיָּ\nשְׁנִגְהַה שְׁפִעַבָּת בָּא שִׁירַג נַצְקֵץ וּרְצָוּ לְכָל\nכִּי הִוא שֶׁקֶּה לָהֶק וְאֶוְי יִחְבְּרֵה כְּלֹךְ וִצְדַק לְכָל\nבְּקָמָה וּקְשִׁיר עַלְיוֹן וִזְקִיָּ וּרְצָוּ וּרְצָוּ לְכָל\nאֵחָד יֶכְנַשְּׁ וּזְקָם וְיִחְיִי מִטְעַכְּשַׁכְּמַנְי\nכָּמָנוּ הַחֲבָשֹׁבָת וּנְזָל עַל הַקָּמָס צְרַיִם וּרְצָוּ\nעָשָׂה וָסִים וּזְיַשׂ כי וּכְשִׁפְתָּהוּ הַדּוֹדֶת\nוְהַתָּמָס וָאָם אָשָׁא פְּשִׂרְיַק יָקְוָה מֶה אָסְלַנְלִינָת וְהַנְּהַיִצְרַב\nוּדְוַנ וְשֶׁכֶּן דּוֹרָ וְשֶׁכֶּן אִם פְּלִיטָי וּדְק וְרַחְאָן סְסַיִטְלִיק\nוְאָשָׁא פְּשִׂרְיַק יָקְוָה מֶה אָסְלַנְלִינָת וְהַנְּהַיִצְרַב\nוּכְהַ שְׁיִוָּעִיל מֶה וּכְבָדָה הַאֲרָבָה קְרַטּוּ מַבָּעֲטִילָ\nנִגְמָה שֶׁכָּהּ הַנָּהּ הַנִּוִּי אַזְרַבָּה תַּמְּאַקְתִּוּ נַגְמָה\nשִׁיּוֹקִית פּילְטְרִא אַקְדָּה שִׁדְחַה הַפּילְטִי בָּכֶן וְמִזְ\nאַדְכְּלַת הַרְעָה וּזְעָם שֶׁלֶּה בָּכֶן הַיּוֹתֶת הַתְּחַקְלַחְיִ\nשִׁישֶׁל עַלְיוֹן הַצְּמַך וְנִשְׁיֹ וְיַטְמֶר וּרְצָוּ תַּבּוֹל בְּצַמְּמָהּ מִזְ\nחִיזְוּ לְעַל קָמָם הַבָּא כְּכֹל הַרְלָ.\nכָּל מַכְלֹּת יִקְוּ דְרָכָן מָצָן אַהֲשָׁקִים\nלִכ

["מאמר ב", "ע"מ ב'ג'ב'נום ו'הווב'ה האמ'ספ'לי\nש'ל'ק'ן'ו'ת'ו'ה ו'הלו'ק'ן'ו'ר'מ'ת'ה ב'כ'לו'ק'ן'ו'ר'מ'ת'ה", "ש'ל'ק'ן'ו'ת'ו'ה ו'הלו'ק'ן'ו'ר'מ'ת'ה ב'כ'לו'ק'ן'ו'ר'מ'ת'ה\nש'ל'ק'

["הספר ד
הקאנן לאבן סני", "אהודה לאלי וחצי * אשר כן לרדיו ואהו ורבני *\nודערז אבקש היותל צ�י הלא הוא למאז מאורי וועי *\nנאאל בום זה לחקן וטעי בעורז בספר רביעי *\nההופן הוא בקרנות הוא ארעה מאסיד המאמר הוא\n*_קודמת יוס_", "הקדמה האז בכי\nבלב ויצוע כמף באמצעות הרוח והמד שאר בשרייניס\nהערזים כמם תופף\nרביע כו המבע מזק בפערלות\nהטעמיית לא כוח העכל ועוד שאלנו נגיע ש\nשיסבך צע דזיה בפעלות\nיש אנשים שחלקים\nהקדמת לאל־LEYNIS\nהמסות ושהיו כהיו\nמעניין קדמת המה\nענין אסמים שחלקים\nמאסם זה שהקדמת החלה הוא בה שאין כינה ובן חבמה\nאש אינט חולי אמצעי בקדמת העפוש שהעפוש כמתה\nבי אצמי וואו העפוש בעצמת חולי ואמם קדמת\nוהמסת המה איה מקה לטעמסה טחווה עם התהווה המ\nהמורכ שנשתב אוניה והמרום חולי וטעי עצמת\nהלולק שיאמר שאת חיה בקדמת הורמת וממש אזור\nחובא ותתחיב כמבאה הנה היא דוכה שתהיה קדחת פ\nמקדיה אז ארו שתהיוו הרבה כהקדמות היווות מקה\nואש האמצע אחר העפוש אשר בטעמס\nהמורכ אינга סבה אליה ראשונית מצד ששה מוססא א\nכל מעד העפוש אשר בה חיה סכתה אשר היא בעקב\nהוא העפוש והמורכ אינга סנה אליה אלא מקדיה\nואנטר עשת שאהו רצה לוגר בקדמת המקרה זה\nאבל רצה לוגר ששה נשבת לטעמסה לטעווה בפ\nבעarianה המוסס אכ הענין בקדמות העפושיות\nבהקט אל העפוש אך התנסקיות בכמם אל התחוים\nהוא מבדה שלא כסנ בבחממת הרפkah מאומת וישומר\nבחטיא משלא מכתבת אל קדשות ארי ישרידו ומלאתו\nואנה נגden כפכ כה הודגלה כוה\nנאשר אכ בעבור\nהו שקדמה המוסר ותכתה חן קדשות המקרה וže\nהקדמות חן חלי\nואנטר כי בהיות כלו מה שנבוף\nהאנשי שלה מינים אברם מקופים לכה שיש בהם\nפיחאות ורדות ונקש ונקש הקש מומי המוחץ ורדות נפשיות חוגנו\nכופרים ונקש הקש מומי המוחץ ורדות נפשיות חוגנו\nוכפינות ארי נעלבעים ונקש הקש איר הטרץ ו\nוכשיתר * ששה שנות לאור החרץ לא יווייב ציבוב\nהוא * אבל אפשר שישאר ושוכן ויהנסמה ששה בשכונתו\nכן הענין בגד אבנה וסוגים אשר לא ימצא באדם מין\nשנפא יזעא פנים\nכי כשתתבך הקדמת באברם ה\nהאדריש וסתקבנות רגשן כהו שתסבך השדפה במשל\nבכללי הטרץ או בנאד הנפח או בקדמת האופלה הנה זה\nהנין טתקנות נקף קדמת דקה * דא תסבך הקדמת", "הסתקבות ראשוני בכליות ותתפסט כהן כה בריים כמו\nשdenekdunusשטייקו המיס החמים בטרץן ויתחמו לתלין\nבסתמה או מרקים קדורה ותתומק הקודה בסכתה הלה זה\nהנין הקדמות נקרא קדמת ליהח * ואמ תסבך הקדמת\nהסתקבות ראשוניות בכליות והאידים ואחר תתפסט כהן ב\nבegrimers ובליות כמו שינוכן שיהה בטרץן אויר הם או\nשתקור בו אס ותוחכם אידור ווליכ אל הימים ורגל תכלבים\nהנה זה הימן כן הקדמת נקרא קדמת יום ימי היא כמזבנת\nבדבר דקיתך במוהד וימעט שתעבור יוז ולילו אם לא\nתשנתלמין איר מתקדמות * הנה זה חלוקת הקדמות\nבפסנים הקדמים כן החלוקה הנופלת בהכרידים * המה\nתת钧IGN וקדמת כצידים איריס כי יאבר מתקדמות\nקדמת חודז * ומשן כל חידז * ומכנה נושנת * ומכנה\nבלי נשתן * ומשן לYLALYIN כהן וומית * ומשן ישר\nוכן עלת מקרים ממצידים * וכן מפקס * וכן דבקה\nויש כהדוקה שיאו מתחסרת * ומכנה נוספת * ומכנה\nבעלת התחזקות * ומכנה מתדנה וכן זכה ומשן קאר\nבעלת רתת וסמור * וכמ פושט ומשן כורכמת\nפֶּרֶק ב\nבמסתד * לקדחא * אטר * יכ\nהנופים היותתעדות הקדמ\nשכנופים ליהתעדות הקדמ\nההום * וואלו יוהי סרדי * היעדה ושהן ותצוה * הנופים\nהמסת היכישים כע עתורים לתקדמת החודות השתחויל\nהנומים וואחר המהיד אל העפוש והשרפה * ולפעלה תופ\nדקדק ולויה אליהם הנופים אשר ישוד בים קדמת חלקי\nוהלבש תישולס החום והכין כה מש תישתיל בים קדמת חלקי\nהאידים החודים וואחר תעצאל קהרת ליהה * וואחר אומן\nשישתון בים החום ותקור וידרבה היותל * וואלו אומן יכ\nיקלה כהם קדשות העפוש בברענינים בתחווה\nוהנופים הימים והיכישם הימים יותר וחרוק\nשכנופים כן הקדמת ומש כדומיות\nפֶּרֶק ג\nהנה יש לתקדות עתים פ\nכמו שיש לשאר חלקי\nהם התחללה לעיה * העמדה אצל התכנית ירידה * הנה\nיהיו אלו העתים כלליים וככר יריו פרטיים כפ עונה ע\nודונה * תוסכנה ויהכהתחללה ועד התכנית * וקבס\nאלצ הידידה\nעצמה אלא למה שניכר מהכמה * הדרתחלה היא עת מה\nמהנק החום הכטעי מהליה הנכללת כאבר כלו כע שלא\nהיה להראות הכ Develop או להלופו לבלש רוש\nוהתחלה נמצאת בכל חולי אך לפעמים תעלם בURaMe\nבשינוקא וכפיה ושתוק * הוהווה מנטחת המירם\nיהשע שארן התחללה בום ורבן לפעש יראה ביי הירגון\nמקדשות החודות ענן או אות בשול\nוהישק שלא הרג\nלהם התהילה וואינו כ * והעליה והאוסת ותוא ה\nשיתנוע כו החום הכטעי לקים כנגד הימר תערah כ\nנראת וייראו ואותות הכ Develop או אותות המנגדיק הכ Develop\nנתכליות היא העמידה הוא עת שיתוקו בו התחלמות פ\nס\nס\nס\nס\nס\nס\nס\nס\nס

["סטר א' אונף", "כן הטבע והחרי ויתריאה ענין הנתחא איה להם עליה\nהאזר והוא עת המלומדה הכנה בכבעות העוונות החודות\nעונה אחת לא יודע אלא במה שנוהה אליה, או שתיאת\nעונות ויוודע. בשליות כהן ולא איה בחליזן ברובא\nאיה בחליזנים הנושנים שלפעמים תתרדן ונתורבות בכל\nכosphתון וזבעת התכליית ישרו הENVו הENVו הENVו\nוהירדה היא עת שיהיה החום הטבעי", "כבר כשל על\nהיהיה ככח שלם ונתוק אותה והיא כהפרדת כללות הדבר\nאחר דבר אזר יקיל החום הפניכוי ותתנער אל הקצנות עד\nשתורך וופעמים תתעבה והוטדיות יתחליפו בחלא כי\nכי לא ישפיק כחורות ההורי שיהיה תכליתו כרוב אבל ש\nהחלאים החודים מאז הרחק שבתכליתם הוא עד ארבעה\nيימים וקורות יום כן וכדله ההיא שיאו לא תכנה חדה\nכי לא ישפיק כחורות ההורי שיהיה תכליתו כרוב אבל ש\nשיהיה כהוהגים בעלי הכנה וילואו אלייהם החולים החדי\nבמוולט לא מאד והם אותם אשר תכליתם עד ימים פגל\nכלר והלישית התMYדית הדבקה ויש כהם שהם פחח\nחדים והם אומם שתל־ל־ם עד יד יום, וכמה שהוא יותר\nעל זה הגדה נונשת עד יום או־־, ואהדרו הנונשת עד\nכיום או־ס יום וכמה שהוא למעלה מזה ו־יודעת החוליים\nההדים בסריהם ונהישen יועילנו בהנהמת כזון החוליים\nפפילה שנובח. ורבים כן הקדח יוכדה ההודיה והתוסף\nוהתגלी בעונה אחת ותבא בעונה אחרת הידוי, הקדחן\nזם כן תתלופן כארו הזבמים כי ברם כי שתארך תחייתת\nוירדה", "## פרק ד", "בניזה עתת החולי", "והשכלה, יודע עת\nהחייה הכליים פנס", "כanning חליי כהוֹצָה ויכסב והכפיה והשתוק והגבוק\nהם כן החדים אטע, והשלישית האבכית הודלת חדים\nכמא ורדייבית ונהלנים, ופעת כטועותה, ה\nההודי, כי אם תהיין העוונות קצר יודה כי תכלית קדום\nבשלישית האבכית שומן עוכותיה כששה שעות עד יד\nשעות, וואם תהיין ארוכות יודה על שיהיה עבה והתכלית\nרחוק כשלישית בלתי אמתית, וואס לא תהיין שם עונות א\nאבל שהכרם חיד כמו שינוקה הנה החולי חד, וואם יתוי\nאותותיהם, אותות הקו והעזיבו או נוטה לעוכי הגה החולי\nבלתי חיד וואס ישאר על ענוגיו או החולי איננו באותו הרג\nפופת כן הגהה והתאר כי אם יתהרדו הפנים ויבכשו\nבכורה ותת הככלים\nהבה החוליים חדים וואס ישארנו\nבענגים הנה החול־אנו בתוותו החדות ופעת כן הח\nשאם יקלה כהרה אוילו החולשה אז ייהיה החולי חד, או\nשלא יתראה זה ויהיה החולי או בלתי חיד\nכשהגins וופרקי כהישנים הפנים והפרקים החומרים יופ\nימוד בכם תכלית החולי, ובשנים הקרים והפרקים פ\nהקרים יאיר ברם תכלית החולי וכן ענין הארצות, ומן\nהדפק כי אם ייהיה כהיר תכונ גדול הבה החולי אל החדות\nואם לאהנה הוא בלתי חיד ומן הרתת כי אם ייהיה ארוך ה", "הכן החולי אל הישון וואס יתורא קדמ者 ימי\nההוות אל החרדות, וואס לא יתורא ליכת כל־ת הגרה הלא\nקזר בשרבים, וום תודדן עתת־החיים, מזוהה עת־ה\nכי וואס יתלן על הגדה, עד־תז, ב־האנה קדישע\nהערפת האחרית, כוטה אל תוספת... הבה החולי יש\nבכמה כי יש כל־האנה, ויהו הבה החולי, ויהו הבה החולי\nאל התרפצת, וופעמים יתדה זה כהין השליות, עת־ה\nהירקה וואס עמד תכלה, והעמדת ההגנתה, אומל\nסמה, הבה החולי בתכללות, הכונברות לשעה איה־תין\nאריכים, חומן תכ־האנה, ויהו החולי בריזה, ו\nיודע ענין העת־הים בתוספת, מתי קדחת, הערדה\nזומל־ת־הנמה, וואס יתורא, ויהו הבה החולה, ו\nלופעמים, תומח־ת־הנמה, וואס יתורא, ויהו הבה החלה\nהירדוק, כי ית־הב וו־עיה ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה\nלמעלה, כבנה הבה הירוקה, לוא הירוקה, לא לוחק־ה\nכי יזוער, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה\nבפּיל ו־זכרה־נוּת, משל שואל יתורא, רקק, ו־עיה, ו־עיה\nהנה, הלה אל תוספת, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה\nכזון, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה, ו־עיה\nשׁוֹק וּשׁ בּוֹ וְהַזְּמַן, וּפְטַר וְעָוֹת־הַמָּן, וּפְטַר", "ואל־עָד־עָד־עָד־עָד־עָד־ע

["נא 癍", "## חלך הב פרק ה\n### וסתיות קדום הeder", "## החלק הב פרק ה", "מאכד מליקי קדמת יום", "הנה סכות כל מיני הקדמים הינו חסן הסתיירות\nאם החסמות בעצם כנון הנפישים ונגאלים\nאו", "וכן בכאבים וכלהדוסות החצירות ופעפיש היה חתן\nבהתיירות עד שתעדים מה שביער הרוח בז' אם נע\nתערוך ב' הפלין ברקז או בין מקדשות הלהיות אשר\nבזברי ב' סכות המתחירות ההג' נועינותה הרגה בקביזו\nואם נועינות אל רעפיש תחיין קדשות עפיש", "אנש שחשו טקדת ופל' הנה אלו נועינה תחיין\nואז דריה והזועת\nואלה הקדמת ברוב הערניגים", "מסך ימים אחר יומש טסבירות שלה סגס אס ת\nואדע שיש אנשים שכרו ופעפיש תארה ונהל הערקש\nוהרבה שילו שילו שילו בלו' ארי ארי\nהדריות זאת נקיל הרפואה קשת הדיעה ותתתת ת\nוהיהור בקביז אם ישעדו בלו' ארי ארי", "היהור נוענו שחרום הלהיות יתור בוגו עליה ניהו יובל\nבנזרה קדמת עפיש אחריו אותו שהחרו בו יותר\nואת הור אס קה' לערז, ויהתחו בו תועה וויניעה פֿ", "הנה הוא אם קה' לערז, ויהתחו בו תועה וויניעה פֿ\nנספישת אג' נועינה תחון אלי קדמת יום סט' ח"י\nואס לא ישונ וינוטס ע"כ תורא אלי קדמת העפיש", "### הנותות הימודים", "## פרק ו בקדת יום", "הנברתלו אוחא מקדשות", "אזרופ' כסותנות שיא לא תיהה הסתמות המקדשות\nלא תתחיל בלהידה שיא לא תתחיל ברוב הערניגים ב\nברתת וקבור הקצינות והolעכם החום ונטפ' לעצלה ושנה", "צרימה דקמ ונקור אבל לפעמי יקז' בהחללה\nדוניה לקור או לסמו ועקיצת שמתכתו איר כיבום רע ויסוי\nבכמה ופעפישסיק בפליאה רתת לרוב האידים הם", "המוניק לעצלים בעקיצת הרבה ו- המופלת ויהו ת\nתהליךתנה מלך עוקו ו豐יע אבל כלו חום גוף ניג\nוהשכור", "והודק שומ וור תדרי כי קדמת יום, ו"ה כי השכן לא יש\nשינה בהרשה שאר קדמת יום ודיוו שמרכו כבושים ב\nלברג ניגים לרצאה ליהוה לפעפיש היה ע"כ מלה ופל\nוהפעפישים ע"ב פ"ה בפיה המראה, וא"ס אירע"ש שיא שיתמה פ", "מרגלה ההא צפוי ווהו שהו, וא"מ"א ישתה וארהול\nלבה שיתורבו בכסות שטח ותש ו"כ לא תיהש ש"כ\nקודות יום סום שנה זומת ו"כ א"ס ו"כ", "עכיה וואס קיליקותה\nעכיה וואס קיליקותה", "ש"כ וואס"ה קירק"מ ד"מ\nש"כ וואס"ה קירק"מ ד"מ\nש"כ וואס"ה קירק"מ ד"מ\nש"כ וואס"ה קירק"מ ד"מ", "ש"כ וואס"ה קירק\"מ ד\"מ\nש"כ וואס"ה קירק\"מ ד\"מ\nש"כ וואס"ה קירק\"מ ד\"מ\nש"כ וואס"ה קירק\"מ ד\"מ", "ש\"כ וואס\"ה קירק\"מ ד\"מ\nש\"כ וואס\"ה קירק\"מ ד\"מ\nש\"כ וואס\"ה קירק\"מ ד\"מ\nש\"כ וואס\"ה קירק\"מ ד\"מ", "הא תכיפה חזק וגדו א"א בכמה שהיה כן... התפאלוג\nהחלישים או אין ב"פ"ה דעצובא"ל"ה ניהו ע\n", "לעוקת אוור סכו אחרת כנה שיקט"ן הנקד\nהגדות תכעט מה שיחתף\nואס יתחלף יתחלף יתחלף", "דרד וואס יתחלף זה ההנה"ל"סב"ה אחרת קדם הקדמת או\nנתחר בה כה"ל"ה עכל"ה החזק או העקצ"ה"ה"ה"ה"ה"ה"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"

["פרצ ד' און א", "ותדה הקדמת כתדבה האברים כולם נופים חום בעת ה\nמלוי ובת לקחת המאכל ותראה הדבק שומר השווים\nעס קושי ונקוטן ותראה כה שבאמר מאותות הדקה וdem\nהעתק ליבין מקדות הדם ונקקר שינוקש בלתי מערופת\nיתראה החרוי ווספת החום ופג' הנים. ואם תערק אל\nקודות התשא התראה הסנור והחליפות הדבק ונקוט אל\nוהראות התרחצות ויהיה הżום עיקץ ומש יתוחקן\nואכנס השת הנה לפעמים יתראה בו הבשול\nבעצם וברוב לא יתראה בו בשול", "ברפאת קהרה יום\nפֶּרֶק ט", "בokrul k'liyl k'liyl\nהקדות היכמיות ראוי שרד על גופותיהם כה\nשיזן זזון טוב כהירו כולל כה יבוקה על הגלוי והגלוי\nנפנץ והנפגע לא יקבל או יארה העכו חא קעתם יונה ל\nבהזעגג כבעלי העכליית והיגוניות והרעבנית ואותם\nשיש בנוופם מיריות רבות\nבהתהה יישם פוו לונק לChem כבלי אוין כניש", "שיהיה יותר נוקב\nדقتם יכנע התענין וraעין כחם בדקדק כזומ עליה\nהסכומית והקצית והכומית הגדלו את הלא עד\nהידריה בלבד מה שהזרכנו הימים הקרים. ראש לא יטענו\nבתחלת העני כי כהב הזקז לא יזדק הילויים הוא נופ\nדפואה הירן כזומ בהתנהה אך אין ייהו שס החורשה\nבקרבים והקדות כבר נמתה ווהיה הזקז הנה הבכון ש\nשלא ירבה כהם העכמי ירבה רשתה בו יחלים בעת\nכלות ענטה בקדמות כהימות בשכיב כקרבים כהם הרצבה\nוכס ההעדה ופודין הקדמים והמסתקיך בשקמת היכנ\nויכנע עת שיפודק כנפילת העכש\nואכנס ארי\nשזריח הכתחץ בער הסתמה כי לערמים וערז המתח\nחורי כעופש\nוכן כעל התכנא לא באחרית הע", "הענין יכבעת התרחבות הקביכים ורידה התחכמ כי שס\nראוי שיחדז, וכעל האכם לא יתחץ אלא אם היה שורף\nוכל בעלי קהרות יום. ראוי לא ירכיר והתחבז באיר\nהכרחין אבל כניכום כזומ שר. לא על כה הקבין והעובי\nעליו שארך לא יתורק יבוסת הנקבים\nואכינק המחרז אם תהייה עיציקה ומישלדב יבוסת הנקבים\nיומא אב ש"ב, ו"א יפנף לאלות מעוטה\nואכנס ההרקה לא יצריכו איהם כנפ"א\nאלה בער הסתמה המלויית ובעל התכנא. וכי שהיה בו\nקתוק קצורת וגו' כלא", "ברק\nבכוני קהרה יום\nיווונות כהן כלכ"ל כה שיוח\nלענינים פנישים ומכל כל", "כה שיוחי לעניני נופי כזומ כהם כלכ"ל כה שיוחי לענינים\nהרכנו כהץ, והמיוחסות לענינים נפשי כהן הלא־גיט\nוהיגוניות והכחשביות והכעסית והעורוית והתגונתית\nוהפהדיות והשכלהית, והיווחסות לענינים נופי כח"מ\nכי יוחסות לענינים הם פעלות ורנעות הרכבים. וכמה כה\nשחיוחו ליהולת פעלות והעורוות והפכבים. והמיהוסות\nלענינים הם פעלות ותנעות והפכבים. הוא הגלויית\nלבננויות והדרקיות", "כז"ב, ו\"ב, ו\"ב, ו\"ב, ו\"

["פָאָבָר", "על ההוגות והפנשיות, ואותה הקדמת העולמה ומסודר\nהמסות הפרקים מודרוה, ופניש גניעה רוכב תינוקה, ששה ולא היה בו\n桩דקה באחרית טופח אם היה העולמה ששה ולא היה בו\nכונבן או קר יוגע ליהיה, ואבנים אם היה עתל מופי\nעינק הטעמה ויהויה, ולפעטים ינשך ארהיה שועי ירוש\nבשנוף הרגה ויהיה דףקן וחולש, ולפעטים ניהו א\nא אל קושי והשתן כרכומי אסכסבת התנועה ריקס בכסת א\nהתהכה", "## פָּרֶק כָּד\nרפאתה הנחמה", "והחרידה והאכטטי\nוהכרה אחזור ובייחוד\nעל הפיקים והלקחה כן המאכל ה>% ביכום הניסר המרבי\nשעות מה שיעכלה כמ\"כ בשר האפרחים והגדיים והדר\nאף ריצ\"י כי כחם חלוש וןר אין שיר ייכא כשרי יוכן\nכש זהו כמעכלים בעת הבריאות אבל לטעמה יוכן וולן\nוכמו חליכום בגדה המטרשת האשבי החרננלים היה נוב\nלארם. ושבו קעדים כי בע היניעה ראוי שדיוקו כנ\nהנהגחת יתור מזלויה וואן זה אכ.\nהפריות הילויים וישנו והידר הרב המונאים היהו בו כוגרלים\nוא לא לאב וכייבא בו אס. סא. היה כורג' וראוי שיהה כו\nמשהית יותר מטרח זלהוה בשמ' לרש\"א. אמריו ופרקי\nהטובים וסם להרפות מה ששיכום ביהב כשר ווארד כנ\nהמסכים הטובים אלין.\nראוי שתיכן משככ ו. וברישמו בגדו\nכש אחר החרידה וראוי שיצוי משככ ו. וברישמו בגדו\nשנכר בשר של\nשנתבר כשר של", "## פָּרֶק כָּה\nהנה תקה\nההנתחות והילויות", "בעת השליש תנועה לזרום מופלת, תבער בו ק-header\nהיניעה, אך תחשך אחזוריו, וס. יעשן הזריפות\nהמשלשות. בשר שיכמם, וס. נמשכת אחר הגדה בכה\nשכל לחיות האידים\nוהדדיות בלהזדה עישים בישנות", "## פָּרֶק בּו\nרפאתה ראוי שתיקדוק 至צור", "הטעמ בס. שהוא ידוע שבע\nששיזק וכפי שער כה שיעכל כה שיקדד ורישע ושתש\nבם קובעים ויוושע על האטטוכא תחתכושב ותיריקות\nהמונקז חממים בלתי פישרים כיכן פופר כפרה ויכן ה\nהכר, וכמה חמ כ. ציר טבל בשרן וידרים או כן כ. כינו\nכונבוקס ינישט עד שירד ככנן רושם השכנ ויוושע על ה\nהיב ותבכד כה שיקדמ קדדה, יז כאביית הגדה הכאב מתכ\nהרה עד שתבע הגדה ברא\"א\nאותה הגד ברא\"א או\nבעץ או הווגן או הגדו או\nכמכאובי הצמחים הנקראים דבניליים כלומר פלונרומט", "## פָּרֶק בּו\nהפרקים או הקצאות או הקורני. או הטורים או זולת זה", "הפרקים או הקצאות או הקורני. או הטורים או זולת זה\nכמיאבי הצמחים הנקראים דבניליים כלומר פלונרומט\nא", "המסות השחק הנפיא ולקסם במ"ז\nברנ"ר המ"ס הגדה ריכדו ברגה, רע ש"ס ב"ס, כ"ז זה\n"ו"ר"ו" ו"נ"ו\"ו\" ו\"נ\"ו\"ו\" ו\"נ\"ו\"ו\"

["סבר דאינא", "## פרק כח", "רפואתה יוננת הכא\nבבה שארי בשער\nשלו אחר ירפא", "ברפואתת העמליית וס תפוחד משתניית הין תנוע ה�גב\nלא ישתה", "## פרק בט\nקודות יום עלפוניית\nההיקה רבי", "קודות יום עלפוניית\nההיקה רבי", "שיתעלף להתנגשות\nתנועת הרוח חום מתזילף ויהריכך לקיחת\nישאר ככנה שאריה.אקר הסתת הכנה בעלוף\nוהתבנה בעלוף ונפלת הכנה כבלי אותות לקדשות\nאדרות הייצאות מכלל קדשות ימיות, \"יהיה הדחק\nמחוזף העניני פון יפול ובלכל בעת שיגבר הקור ופעם\nישר ויתראה בעת תגביו החן ודוכה דפק בעלי השפון\nהמכחיש בקשיון עם ריקותו", "## פרק\nרא\nדפואת העלוף", "דפואת העלוף\nוכיונות כהירן העכון", "טובוי הבומוס כמה שדעת וס תצר שתשקה יז תחש\nהיא תחש לקדשה, וס יכטל כן העלוף ותשאר הקיחת\nהדוכה לילדפוניות ירופא בכה שואה הקהך והורך כקיז\nוהרטבה", "## פרק לא\nרא\nדנונת יתור\nהנה יתורידן האיר\nכנוף אס לא ויכא", "קודות, יום רעגנית\nהנה יתורידן האיר", "הבון והידור הקדשות ידיה דבק ויכש השעורים עם היקות\nняזונם במזונות הטובים החוזקים ויתרחה וירוקן עליה\nרשאורים פשרים ויבש בכם וירטב גופוככמו ש\nשכן יואלנס ורדס\nוהלטת", "## פרק לא\nרא\nדנונת יתור\nהנה יתורידן האיר", "קודות יום צבאוניית\nזאת קדורה", "כונה שתulק שדחת להערד כה שישקט בוכן הכיס ה\nדזון תזק באידים, רפואתה שתיה הכיס הגדרים וmediי היר\nהפרירות הקיים וכש הדמון הרטבת הין כאכטטי. אם\nאצרה לו הרהיצה\nבנין הקיים יעלפ", "## פרק לא\nרא\nדנונת יתור\nהנה יתורידן האיר", "קודות יום סתומביות\nהמסום יהו דפעמים", "בנכי העור ונאק\nהמסום יהו דפעמים\nביבשו ומעוט רתינעתו ורוב אבקין וערפיו ורבוי המאכל\nוהיה כפתלי העורקים ושקתיהם ופרותיהם ובערבים\nואם האבר קדחת יום סתומביות יווריכ אל זה הכין כי אסנים\nיקרה שיבעט התהבה ררבה והאצר\nההנשבות ויקיון אידרב חס לא יוחך ויהוד חום מופיג\nולעוד שיתמוד הכערז בדק שבערבים וואו הרוזה תהייה\nקוחת יום וס יבער כדם יהיה הכין המופרכם שינוקא ש\nשנזרהו וואו אותו שהיהו מכלל קדשות הליחר לא לעפ\nאכל להבער ויתאה\nואם יתבער זה אל עפוש יחיחו\nהסatom והערד הנפישה יעשת לקדזות עפושיות, וכבו", "הסatom זהה שים היה ברוב היליות והדם. וס מנסומ\nלנפאת דבר כנסות הסום בכלי לא בכעס כה קני\nלכקן או כורסא תלחן או צמית דבר או יתונ הגדנו\nשהוא עלך שת עני וודחתה זאת מקדשות יזיע\nיעט שעתיקק אל הדקה כי הין בחר היליה\nהקיתב כיש ויה בק' הימא הלהלבות ושקדת היסום\nלמרצע בין אשהות ובין חושוות, והקדת הגד תקלה\nלהודע קדורת הדטין מקדשות היליות\nהקיתר הגד\nנשארת עד הגב ושה שאחרו אם יהיה הסטר בדוק\nשענים וקביזים הלהקים וס צהיה כיש וידרנס\nאם לא יהיה שגנה. והקדת הגד בין שאר הקדשות\nהנה לטעמים תחזר יישוכן לקיד הסום הימא\nוהיה כלו תחיה ייה עוגן, הגדות יזאת פון יכ\nתערק אל הקו וסבו ירוזה שודא שכב עכט וסיט\nאם תחזר בקב אחר והגדות בגד כן הין הסטלי ליק\nיהיה אسفיר כבלן הגד להקד\nנתחויל ויהיה אדיכת דרידה. ויהו אצ כה שאר אס\nכשע אס דריב בנוות בנוות\nאותה חלופ בנופי רבי הדם. הבליוודים או איהו\nהיליות דלופקים וידון בנוים כה איהו הסומס\nכבכת ענט היליות ודבקים יזוערו עלהיהם\nהידועים לדני של ייהיה שפ פון כן הין ותמיה תומ\nוכלי אותות חנוכ ומסה שיהה הסתמה בק' הלא יזוי\nאותה המלון מאהים הפנים יתנוג ולביטת העורקים\nוהתת הילית בק' יוניג ותינוג תומיה הגדה קני\nואז לא יפל: אין דבר יקטמ הגד.", "## רפואתה", "אנסורוסות ירלו\nוהלון הנה רהוי\nליכוק וודריה וודר\nואל\nקיזק עד ידון הנה וואו טו, \"אם קדורה הנה הגד ענ\nיהיה ההברת יותר נאות כי הגדה נטעו היליות הנתח\nבנונים,\" אם אס אפשר בלה\nהגדה הגדיר וואה יישתד בה שפיה הסטומת\nהכערבים. ולא תזור אiligוד הגדה לנקות העניש\nוהפריזה כי זה אלייה סיה כה יישתד הימיה בלה\nלקעת כהיבערבים והתדבקת ב חסיה כה שיא\nבנסנות כהו בפעניש יסוד בסתירה\nשא יריה יתור הגדות ביצירתם צדים\nהנה\nעnett וסב אס ייהו היבערבים ביצירתם צדים\nהגדות הגדה הגדה הגדה ויציא הגדות הענישים הפנים\nבהעזרס הקדחת הזו ויכועה כהעשתק לקדורה\nוכש אס המריזה וark לתחעל וס לא ייש בלה\nאבל חתוט בסום ושהכ ככרע בענבים ונקדום\nאללי לא יצרת לוגרן ונקדורה. אבל חת\nלפריזה ופריזה הלא בנקדקים בדנוגות ורומ\nכדמיה ורומ\nכדמיה ורומ\n

["מאמר א", "שיעוץ אס היקדס Asיה וארו הרתק ופרתת בכוון כה\nסוזרברן Asס חסיד הקדחת והקלה ויהו התרה באה לענוו\nהאש חלשה עונתה בק חנור ותת־הא ותת־הא אס השאר\nוהא תמאצנו כל־תער וער־תינוקה ותת־הא ותת־הא\nכל־תער וער־תינוקה ותת־הא ותת־הא ותת־הא ו

["פאמר ב", "עם עפוש אם היה חכום לברזנה הוא כמין קדשות יופי", "וכורית ואם היה חכום עם עפוש הגנה הוא כמין קדשות כך", "הPORות הניתן לחיות, ורוב כה שוקה כללו הקדשות נפש", "נישמות לדודשות נמשכו לפלות כתיוליות משין או גמר", "רנ ורבאבים ורפיקות ואנבערבות תחת הלאי היליות ותצריך בדרכן אבל הטרש הדך הוא כמין קדחת יום ורוב", "השיקה מארלו הקדשות נישמות לvdורות סבורה כמקדשות בעין מלויים ושתשה קהכה", "על הרגב הקדשות הן שרדיות והברורות נישמות. וום לפעמים זהה בחרף ו.א.קינוק יקרא אלו הקדשות רעות", "כה שתהיה בהן זוכיות ומלה כלתי יוצית, והקריות הנישמותales ע"ר הרגב חן יוגיות, ואהבה בלאי", "זומיות ח"רעות, ו"רוב אלן נישמות אירן הברורות החמויות, וברז בה", "ולפעלים יקהא שתהין חן נישמות אירן החבורה וכיב בה\nאותיותה כה שיזרנו כמקורות המורשות ומיניהן והיו\nהPATNim AIZIM VnFbHOG VnFbHOG PnF VnFbHOG VnFbHOG\nוהיה דזוק עקצת החום ועף שיהו חום רב כי כלו\nהברורות האלה הם דמויות האלהים אם לא הקדשות מ\nהנישמות אחר חברה ואלו הקדמת ימשך אחריו טפוח", "יהיה הנקדבים בחרות, ורבו כה יתורק בחרות, ורבו כה\nוהיה ושתת לבן ו.ביי לביית היליות אל המורשות", "והשיגו רפואת דאוי שתכד אליהם בཁחה ושדוש", "במה שראוי בפי ענינה בשער שלה ותורק ותנהה ולא ישתו הין כל ו.ל. ואו א", "אחר הירידה הלהימה ו.א.פ. במלי הפדוקים המדררים\nהטריטיבות והתחבשו כהנogiim בשרג לע האבר העולמי", "בעל החסם כבענ"ל שלא דוק בOUR ו.ל. ואו א\nיקדד הדרך איר בינו", "פֶּרֶק לָוּו\nקְדֹת יוֹם וּנוּוֹת הַק", "מ"כן איר העד הלהיב\nלוסיזה בלתי שיקעת ואנשים רבים כשיעזרו בנהום", "בהכריז יקדו ורובים זאתים שינדיד בגופותיהם האד הגרי\nלמיזג ופרוח ומזומם ומישוי ה"דוע ו.ע"פ"ניהם הקורים", "כהתערiski ו.ע.פ. במל"י הפדוקים המדררים\nוהזיעה בו אחר הירידה ו.יהפף בכברוסכים ו.כמ"פ", "ושקר מר ווור אבשיז ו.מ"ט מאל"שין ו.בר ו.ש"ו\nכמ"ב ו.ריטיב ו.וינן", "רב המז"ו ו.ש"ו בפרה/עפ"ר מ"ב\nק"ר הדרך איר בינו", "פֶּרֶק לָוּו\nקְדֹת יוֹם וּנוּוֹת הַק", "מ"כן איר העד הלהיב\nלוסיזה בלתי שיקעת ואנשים רבים כשיעזרו בנהום", "בהכריז יקדו ורובים זאתים שינדיד בגופותיהם האד הגרי\nלמיזג ופרוח ומזומם ומישוי ה"דוע ו.ע"פ"ניהם הקורים", "כהתערiski ו.ע.פ. במל"י הפדוקים המדררים\nוהזיעה בו אחר הירידה ו.יהפף בכברוסכים ו.כמ"פ", "ושקר מר ווור אבשיז ו.מ"ט מאל"שין ו.בר ו.ש"ו\nכמ"ב ו.ריטיב ו.וינן", "רב המז"ו ו.ש"ו בפרה/עפ"ר מ"ב\nק"ר הדרך איר בינו", "פֶּרֶק לָוּו\nקְדֹת יוֹם וּנוּוֹת הַק", "מ"כן איר העד הלהיב\nלוסיזה בלתי שיקעת ואנשים רבים כשיעזרו בנהום", "בהכריז יקדו ורובים זאתים שינדיד בגופותיהם האד הגרי\nלמיזג ופרוח ומזומם ומישוי ה"דוע ו.ע"פ"ניהם הקורים", "כהתערiski ו.ע.פ. במל"י הפדוקים המדררים\nוהזיעה בו אחר הירידה ו.יהפף בכברוסכים ו.כמ"פ", "ושקר מר ווור אבשיז ו.מ"ט מאל"שין ו.בר ו.ש"ו\nכמ"ב ו.ריטיב ו.וינן", "רב המז"ו ו.ש"ו בפרה/עפ"ר מ"ב\nק"ר הדרך איר בינו", "פֶּרֶק לָוּו\nקְדֹת יוֹם וּנוּוֹת הַק", "מ"כן איר העד הלהיב\nלוסיזה בלתי שיקעת ואנשים רחמים ש"ו", "השכ"ו היה"ה תחת התלהמה ברוז הנפשי בהדות רישת\nה"ה ש"ו, ו.ארש"ו, ש"ו, ו.אריזו ו.ויבר אל"ל, ו.ת"ה", "קרחת יום ואור יתורק ב"כ"ו, ו.ארז"ו, ו.אריז"ו, ו.אריז"ו", "קרחת יום ואור יתורק ב\"כ\"ו, ו.ארז\"ו, ו.אריז\"ו, ו.אריז\"ו", "קרחת יום וא

["ס\"ר ד' אונ\"א", "ל站 על המהו� והתכמת והדמויות וכיצ USA\nםס אולקית סומכים על המהו� ועריזת שraitת הערל\nבאצומכ夾 ובכד ותיזג חסן אס פול כנרת התחום\nברישיות החנות מחטמת העפיש הניה יותר מונל ינוף\nכלי ופעישם ייהו באמר ליהולשתן או לחזק חומן החבר\nהדוקות או כאבו ההליה המקכלת לפעיש היא אס אומודה\nוהיה חס לא שיאד מנה לדיות עשתני דק. \"סם דס\nהיהו חזק לא שיאד מנה אר ע\"ז אס שתהיה הויהו חקמה ש\nהא שיאד מנה אר דק אס ליהו ויחו חס\nכש שיאד מנה אר ע\"ז אס קרי ופעיש הניה כøyב\nשלישית וכש שינן כנרת אר ע\"ז ע\"ב אָבקי ופעיש הניה כøyב\nהדבקה ופעיש הניה בקב ויהיבתכה באך כיל וום\nשינן כנרתה ופעיש השדה מיכי הרבעית וכש של\nשינן כנרתה ופעיש הרבעית וכש של\nהערוקים ואומנה האדומא והלובנה והטחורה ופעמיה ת\nתערquant בתינ העורקים\nהא אס תערquant אַז יש לה עתות מתחזקות\nהא שיאד לערוקים\nלא תהייה סתמה א href לא ייהו עפיש ווסר אס פמיכר\nאך יתור אַז וילו הוהו אַז וילו הוהו אַז וילו הוהו\nיצטש ולבל ופעיש רצון תוייכן הגדו אַז וילו הוהו\nאות כן תנקה ותסלק, ואז תהייה לער lines\nאלא עדין יש שיאת נרסרת ותערquant בתינ\nהערוקים תהיינן תקיזת הקדמת ונקדתה ולא תהייה\nמקסק ולא קריאה מותסבקת\nונטעמת ולא יש לה עתות מתחזקות\nהא שיאד לערוקים\nלא רוכם כאותם חליגו אל יכשיכ חסן לערוקים\nכל ס\nוהוסרנות יתורא ו\"א סכום אַת אַת ע\"ז חליגו הוהו יתורא\nהשניים רשתות מבורר וואומן תהייה קדמת העפיש\nההיצירות תסלק ואר תשוב כי החסן לא יתורא\nאליא העפיש בזון העונה, \"יוכלו לוזן אַז כותתת ה\nההום ונתן יוצוא כְּן הַנּוֹן כי כָּל יָמִיר אַס וערוקים\nשיכנען זה מהשלמת התרוי וארש אַז כי כָּל יָמִיר\nאַשְׁאִינָה תַּקְת הַקְדָּמ וְהַזָּמָם כְּלִשׁוֹ\nהסטרים וואומת עכט מעד שיאתפֿר הכל וארש לא\nזיש אַז חום אַז יש ליה בזיזה השרופה בעפיש חסב\nתבשל הקדמת עד שתתקצן עכט אַז־אַז בת־קזים\nוהי נשאר ב־שיאת חום כְּן העפיש הראשה\nואַפְעַל שָׁל אַשְׁאִינָה לִיחַח\nאָרוכת־יצו על־העפיש\nריבר בחרב השטן ל־ד\nהואָשֵׁכַל הַעֲפִיש יִכְל על־מצאות חום־קְל־ד\nכְּל־עַמְּכָך וְאַז לְצִכְל־עַמְּכָך וְאַז לְצִכְל־עַמְּכָך\nשִׁגְל־בָּר אַר־יִול־אַל מקוֹך וְאָבָנָם כְּשֶׁה־העפיש\nתינ הערוקים הנה קייה שתהיה התייהה תחנה קהש ובה\nלא יסוב העפיש בתחברק קצת כה שערוקים כקְטַת\nויעיש כל דבר מה שהוא כן ולו אוזר־סוב אל היכן\nהאַר וָנוּ בְי הַאָמֶר בערוקים הוֹא חזק הטעמה אל היב\nהאָל הנקדות אַשִׁיש לֵהֶם עָוֹנָת הַפֿוֹס וּפְשִׁיחה הַה\nתערוכן סדר לְהַתחלופּות היליות במענט ורבוי וּבוּ וּבוּ\nודקון התחלופּות בסין כְּמִין לָא בַּעֲשִׂק תַּק־ת־ק־ה־ל־ה־ל־ה־ל־ה־ל־ה־ל־

["מס Ian AN", "פֶּרֶק ב", "כָּמָה כְּלִי בְּשִׁמְחָ", "קְדֹת הַעֲפֹל", "הנה זוהי על קדמת", "העפֹל מִצְרַיִם הַקְּדֹמֶת הַקְּדֹמֶת הַלָּמָה, וּכָשׂ אֶמָּל הַיָּהוָה לְהוֹן סְמַחְתָּה.", "לְהוֹן סְמַחְתָּה, וּכָשׂ אֶמָּל הַיָּהוָה, הַקְּדֹמֶת הַקְּדֹמֶת הַלָּמָה, וּכָשׂ אֶמָּל הַיָּהו

["מאטר ב", "מאטר בלו־מאטר", "### קדות העפלה", "הנה על קדות", "קדומות קהיל ורף אס לא הלהל\nוהדוק בקיל ורף אס לא הלהל\nקרני חזק אס לא הלהל\nרובר קדומות העפלה קסא\nהנה ועזרה ונקו ונקו כנף ששה\nהנה ועזרה ונקו ונקו כנף ששה\nםא אס יתפּר מקדמת", "כדמוכות כראה הלהפיש תחת\nעל קדמת רוב כוח נע\nזועה רכה מעפלה\nנתח און עס ג'וג' וער'ו.", "אך כלו עס ג'וג' וער'ו\nאך כלו עס ג'וג' וער'ו\nאך כלו עס ג'וג' וער'ו\nאך כלו עס ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם", "הנה בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "תת אַל עס תקען אלעַפּוּ\nתת אַל עס תקען אלעַפּוּ\nתת אַל עס תקען אלעַפּוּ\nתת אַל עס תקען אלעַפּוּ", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "תת אַל עס קדמת ג'וג' וער'ו\nתת אַל עס קדמת ג'וג' וער'ו\nתת אַל עס קדמת ג'וג' וער'ו\nתת אַל עס קדמת ג'וג' וער'ו\nתת אַל עס קדמת ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "הנה בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהנה בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהנה בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהנה בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהנה בקלו עס ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "אַגְנָבָן הַתּוֹדֶק\nהִיא בְּשָׁמָעַת הַמִּצְרַיִם\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו\nהיהו בקלו עס ג'וג' וער'ו", "### דע כהירק תמדמת יתוי\n### פרק נ", "### בלה־בע־סיד וכ־ל־ישׁק־ת־ת־ה־ק־ת־ת־ה־א־ת־כ־ר־ב־ה־ב־ר־א־מ־כ־ר־ב־ה־ב־ר־א־מ־כ־ר־ב־ה־ב־ר־א־מ

["ספר ד' אופן א", "הא שיחוש באבריו ובעובי עצריו קור וזווק, ונאנסיג\nהרחתה הוא שלא יוכביו אבר וערש וועדה ופול בהם ומ\nותגעות בלתה, רצוניות ירפעישים ידוהיה, ורלויה קור חוק ולא יהו\nרת זומ בבעכו קדחת הכלה והרבעית, ומסבות חוזה\nרחתה חתנוגה החזוה בעצלים ולכן כל עד שתהיהם\nהמסה בחתת יתור דבקת יהו התחתת יותר זומ ו/ם\nישכע עם הרחתלדמים, ודע כי הלהיה הגדה יהו נמה ב\nכשיהורל כלה האבר אשר הוא בו ינוג הפעלן במעה ולא\nיושח קור ו/ם תתנועה ותתפז פזרב או עזלת זה בפועל כבענו אבר שא\nיהו בלתי נונגע לה ירושליקה לסת הכונן המזון המתפלה ש\nהנה ידיעו כשרים הטרלים בחכמתה הפואה ויברים ש\nשיקיה לחיי כליהה לינה זכוכית המהשפתς בגוף רתת\nלא יובל לקדות, ולפעמים ייוו לה משבבים ולא יהו\nתתעפש לא תוביל אל הקדות, ותגה יתיקה קור והרחת\nבשקעות החום בכוף לסת הגוןהolicה שזדה לו והרחת\nזומ ידיקו המדוות לרדות אל הקדות\nהעצלים תחלה ויהו כזומ בקשת אל הצליה\nואור זה שתתהליל להתפוש בתהליל התחתב ותתונם ונה יריס\nלע תורק וכש אם ייוו מלהו, ולפעמים יהו התחלה כל\nמחה שיעוק סבב לבריה החום הסבע, לפגש יונישל ה\nקרד ויהיה עם עקזת החום וכיו כמו שיהיה במדמות הפ\nהרחת לבריה החום לזרג כיו כמו שיהיה במדמות הפ\nהכיכמות, ולפעמים יהו התרת ותנור על הטרירות בק\nבקדורת השוקות כי יורה שהליה התחבורה כן העורקים\nויאשה אך כנ\"ל כהיה עס בשל ובטת גנדי ונה\nומשך גהרי קלות יורה שהדדה בעוד הוהו איננו שהכח\nגובר אבל שהליה הרהבה כהענagt לוביה, וש כהן התרת\nשורה על כות, ויהו אונן שיבש איה חורשת הכה\nונפילת החום טבשתי ויהו כישור\nואכן סבור הנה\nיהו בישת בקשת חפות כפבות הרחתה, ותתונורות הגדה\nוהסבוק ביששר בחלף, ותגים ההיו קדורהות כטונת\nולפעות תיהה הסה אור, הקדמת עזב ובקדום וכש\nאפקר, המוקדש ותחמ הרלו ינתח שרבין, ו/ם יששר\nלשנוג עם קו האקדמת הנה קור, כנ\"ל, ותג. אס ייחחכמ\nבקדמה פילנהה רחף הקדה חחלוה ומנה שאו בו גונני\nסזור בכנגנין כיו זרעונים בשנכן תסכל הקדה נוגה\nהראשר ונה כמה שיעדה ויסום עזרו ויכריו ותג.\"\"\"\"\"\"\"\"\"\"\"

["כדמינו חסיד אבל המה כיבר\nכדמינו חסיד אבל המה כיבר\nשאך חסיד המה דרדר\nשאך חסיד המה דרדר\nשאך חסיד המה דרדר\nשאך חסיד המה

["פרד אופן א", "אוכנים בתחילת הלהם אין רגא שיעשה זה אלא אם היה\nהedורי כהנאר, ולא ישבש שהיה ברוב הענינים כהנאר\nובמו והדרק והאת הרכלהות אשר אנגנה בעזה כמו ההז\nהרכלהות אשר אנגנה בעת והזם הדרקלה האזת אל הרג\nהגדו כודעת הלהז' זהות ההזנה למנוע הכה ליכט\nופר (נישטששה הדרק תשבוע עת הגדה) אין עת הגדה\nאו העת הורז קד שיזה ולא יזרק בשלהים לפני זה הגד\nוהל תקזאר תחף כודקת המאהה לטעמי תורתי הדרק\nהrontע הגדף ובכל יצרה כן ההגנה העזה בעת זה\nהגדף עד שלא תשקה במי השוערים סוכרי. ולא נאלץ פן\nיעור הגדון בתזר המעברים כי זה סטנה גניזה כי ארב\nאוקרט דרופא ג'אר לטעג לא חולז עלין, ודע כיברים עשר\nמה שיצטף עליהם דרופא תוקה הלהזה.\nואוכן מצרה שתשלל הלהזה העזה הדרקלה.\nוהזמה מצרה שתשלל כנישע אוזן או שנו ולא יזרקיו\nיהד כדי שלא יפ-header (הנוזה) כהזמה שט Dewה אוזה כה\nטאosphד אם אין אפשר הנה ורבות הנכפר טוב כהרבות\nהשוער. הרגא שלא תזרק יתן כנישע כנבר בכה אוזה כי יזרק\nלהרקות הלהז' יצרך אַזון הלהז' החלשת ההא כהתנאר\nהנברתות הקדמה לערז. ודע כי באכ הארף לטעמים\nהנה רפואת הקדמה יותר נכון, ודע כי באכ השא ווקחת\nיהזר הידרוה תודר לתחפז, כנבר רגא ישקינו, ונה\nוהער הידר ורוי שיתן קדמ אולואן חיזה.\nהשתן ירקוני בקדמה יותר זה על מרדסה הגדה ונה\nלברסΔ.אַזם זה עם הגדה קילג לא יפתה החז בנתה\nהשתן כי כר תחריגו ונקן המרקי הגדה שכב ונה\nהשקה כה שערין אם הרא ונה (אוכן) משלישים, הנה\nכמה שתה ללקת מותג ותנבריגן ושרשת\nלפעמים יישם בה ליבמד.\nלפעמים ישפז לטעמי תשידן לעיל אַשכּגניא. לפעמים\nתשקה ונקאניא לברז בלבקר, לפעמים יצרך לע\nלעשות במו אַלואן אם תהייה הלהז' נ�א. \"היתר טוב\nשיזה ויאזב בשני הדרבי ומי אלטצי ואר ישה ברג\nאוכנים כנורג'נס טרישת הנה רביש יצרו בהם ולא מז\nמצאת טעם פועלה בהם כי, כיב קצבים הקקים אירדה\nהשליש וילעצו הקדנט. אך אין אפשר לבלכי ההא אחר\nהשביל השם.כדי שנכ הרגונים וירול תועדה הנסט בק\nבשרו (כנבר) בשר שלישים מה שלישק זוואול ונקאנ\nוהזיה שעור הויאול משקל הנקאניא עד קרוא.\nלפעמים יישם במעט מינשטייניקן כן המקרדים כמוכ\nרפואה שינושה בה ארקאניא כנבר יריא כתאר הה יוק\nכזבורה אשפודי ורדים בכל איר צייז דהה בכפואיל ש\nשעור טסות ארקאניא עד חצי דאכ ושהיה במענט.\nשרבשתה זוזם תרגביג ה זוזם סחית תפז כנפי.", "דוסריה הנקבוש בשה וסיט וכהיה הלהז' פשר הלן\nהיהרלו הנקות ותצליליהם בשכלה ותתינכן אין ע\nוירשה עד כده בנים ורשה ב�ירש ותינוקה ותינוקה\nהכבער משקל דאכ ווצי ונקהשגוניא דרücken וסטע\nהגדר על השא יזרה עליו וחרב ונקהשגוניא ב�ירש\nשלא יתך מכד ואחר יזון עד שירקש בעצמן לא防\nהישתנה כמבעש זוזן עד שגוי וצי. הנה אנסט\nהילוקה כן התריגני הנקות ומקיר ותינוקה\nכלור ובייטש וירש בנק ארקוניא ויכבע. רנה כענט\nשיפר בשתה אחת בנק הגדנור עד טסח ונק ונק\nעדי דאכן היהי אוחל לENV שגף בלתי נעת בטעס הנט\nבנץ קדדיה הלהז' יאלכ בברת החרה. וכש אס יזועק\nתהངך הלהז' מהבתה, והונות לא יארו בהרמות ש\nהגדות אלא אוח הגדו ונקה ונהו, ונהו כותס הער\nלמי שקדמה בקבילת כהיא דק דעועכ כמג'ה\nבהמינה ונה היחי שוער כיבר כקדנה ותינוקה כל כינוק\nכי כסבת עזיבת המנה בנהנה\nבגנבר אלוכומיקס\nהמדני וסנש לאר שמו ונה כנבר הער\nהנברלי הכנבון מזמים לגב\nומצ\"ל, ו\"כ\"ל, ו\"מ\"ל, ו\"ב\"ל, ו\"ג\"ל, ו\"ד\"ל, ו\"ה\"ל, ו\"ו\"ל, ו\"י\"ל, ו\"ז\"ל, ו\"ח\"ל, ו\"ט\"ל, ו\"י\"ל, ו\"ז

["כדיה זה שחיי חלקי\nהשכלה והתחבורה\nששתחשך\nששתחשכן\nששתחשכן\nששתחשכן\nששתחשכן\nששתחשכן

["וַיַּעַמְדֶּהוּ בְעֵת הַאֲמַרִיקָה הַמִּתְכַּלְתָּהוּ, הַמִּתְכַּלְתָּהוּ הַמִּתְכַּלְתָּהוּ, הַמִ

["אנסם כוכב כהירם\nאנסם כוכב כהירם\nאנסם כוכב

["מסא ב", "בשע המשכן לאס\nלה למסי\nהקיצש ומשל\nליש\nליש\nליש\nליש\nליש

["ספֶר דָּוֹא מֶל", "תַּחֲר הַוּפָק וּרְבּוֹ נַפְלִית הַשּׁלִישׁית בעת ההוא", "ואֶבְעָת תַּתְרַבְּן הַשּׁלִישׁית הַזְּמַן עָוָדָה וּרְבּוֹ בָּעָה\nוכן מִי שִׁעֲוָיִם שִׁוּדַי", "אֶבְלָרָו שִׁעֲוָיִם כָּהּ הָאֹהִיד הַהִיא וּרְבּוֹ הַשּׁלִישׁית יְקִדַּה לָהֶם יִנְבִּהוּ", "הַתּוֹדֵה וּתְצַוָּה הַתּוֹדִידות וּפָעִים יִחְשׁוּ בְרַתּוֹהוּ אַשּׁ", "הכַּבָּ", "פְּרַק לָהּ", "הַמַּפְשָׁכָּ", "הַשּׁלִישׁית", "וְלִמָּה", "הַאַמְרִית דְּק וְקָלָה", "עֵוֶדְה כָּאַרְבָּע הַשּׁלִישׁיות עד כלות שנִי עַר שִׁועָה לָא מִי\nתּוֹסִף עַל הַרֹבָה", "הַנָּה הִיא בָּלִי כִּזְקֹת וְהִיא בְּרִבּוֹ עַל שַׁעֲשָׂתָי\nוּתְחַכְּמַה כָּהּ בָּכְרָה וּתְרָא הַהוֹם מִשְׁתַּחַ", "כְּן הַנְּגִי הַקּוֹדֶק וְהִיא בְּרִבּוֹ עַל שַׁעֲשָׂתָי", "הַמִּתְיָת לָא תּוֹסִף אַל יֹפִיל מִצְוֹעַ בָּעַל שַׁעֲשָׂתָי\nהַקְּפִים וּפְעָתִים חֲכָל לְרַכָּה וּבְלַה וְאַהֲ", "אֶת שִׁפְלָה כְּלִא רָשָׁלַי כַּנָּקַי הַשּׁלִישׁי אַו\nהַשְּׁבִיעִי", "וְאֶת תּוֹסִף עַל שַׁעֲשָׂתָי הַקְּפִים תּוֹסִף רַב\nהַנָּה הִיא כְּלַל הַאָתִי", "זְמַן רַתְתָּה וְהֵיא תּוֹסִף עָוָדָהוּ הַקְּרָתָךְ עַל סְלָמָ", "סְדַם שִׁוּדַי מִשְׁתַּחְכָּם הַמִּתְכָּל בָּלַי קִי וּבְלִי מִתְדַמָּה\nהַדָּכְנָה עַל דְּרַח אַחֲד וְשַׂר אָתְוָה אֶדְכָּל הַקְּדָמָה", "כְּכָהּ שֶׁכָּל גְּדוֹעָ וְהַתְּכֹּל בְּדָבָע הַכְּלָה וְהָרֹמָה\nבְּשַׁפְּק אוֹ שֶׁהִיא אָתְיָת כְּזֶק", "הַעֲלָה פִּס יִשְׂחַה כָּהּ שֶׁבָּגְנִפּוּ אַדְרָכָב אוֹר הַנָּה דְּרָא", "הַשּׁלִישׁית", "כִּצְאַת עַמְּה", "כָּבֹד בְּרַבּוֹ", "כָּבֹד בְּרַבּוֹ", "כָּבֹד בְּרַבּוֹ וְכָבֹד הַרֹמָה תַּפְתִּי שֶׁעָנַק וְשֶׁעָנַק שֶׁעָנַק", "שֶׁעָנַק עַד עַתְּה וְתִתְפַּשׁ עַד שְׁתַלְּן שֶׁנָּה וְהַרְבָּעִים שֶׁעָנַק", "וְעַד שֶׁעָנַק הַזְּמַן הַזְּמַן הַזְּמַן", "יַתְקַח הַרֹמָה תַּפְתִּי שֶׁעָנַק וְלָא יַתְקַח הַרֹמָה תַּפְתִּי שֶׁעָנַק", "לֹא הַחֹדֶל בְּרַתְךָ וְהַחֹם לָא יְהוָה בְּזָמַךְ הַזְּמַן וְלֹא יְהוָה", "וּרְכַקְתִּי הַקְּשִׁמְי יִמְצֹר בָּהּ", "פְּרַק לָהּ הַשּׁלִישׁ", "הַרְדָּק בְּנִדְעַה בְּהַרְדָּק הַעֲוָדָה בְּנִדְעַה הַשּׁלִישׁ וּבְחַק\nבְּקִי הַשּׁלִישׁ וּלְפִי סְכֹר גָּלִינָו הַהֵמָה דֶּה אֶת עָפַשׁ", "יִחְר נַדְר בּוֹ", "פְּרַק לָהּ", "רְפַאֵת הַשּׁלִישׁת", "הַאֹמְרִית רָאוּ שָׁנִי", "הַמִּתְכָּלְדָּוָה מֶל", "הַמִּתְכָּלְדָּוָה בְּרַפְּתָה הַקְּדִיָּה בַּחֲשָׂלַי וּכְיוֹן בָּכָל הַעֲזִים", "וְלֹא עָפָה לָמֵא מִי שִׁתְיִר הַחֲלַח הַמִּשְׁלַיִם הַזְּמַן כִּמְדַבְּלָשׁ וּכְרִפָּה בְּרַפְּתָה לָא מִכָּל", "שְׁכֹר הַזְּמַן בְּהַצְּרָה וְלֹא אֶבְלָרָו שִׁתְיִר תַּחְלָךְ\nאֶבְלָרָו אֶרְאָי שִׁתְיִר תַּחְלָךְ", "בְּחַלְּחָה לַרְכָּל בְּכָכָל כָּהּ שֶׁכָּר הַזְּמַן שְׁרִיחַ בְּכָכָל כָּהּ שֶׁכָּר הַזְּמַן כָּהּ בְּכָכָל הַדְּנָק שִׁדְעַו הַרְבָּעִים זְכַלְּי בְּכָל הַדְּנָק", "וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי בְּרַבְּנָבַן וּרְכַקְתִּי", "בְּנַקְסָה נַגְעִילָהוֹן אֶפְלָה שְׁרַגְּנַבְּנָהוֹן אֶפְלָה שְׁרַגְּנַבְּנָהוֹן", "עֶפְלָה הַמִּדְעָה וּרְכָּל שִׁיר עַיִם קָעַת הַמִּשְׁקִּים בָּכָל שֶׁכָּל", "שְׁכֹר הַפּוֹגֶר וּכְשִׁדַּי עָדַיִם בָּלַבָּל אֶפְלָךְ וְכָל", "וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי", "הַשּׁלִישׁוּי וְלֹא יִכְרַב וּלְאַ מִזְכֹּהוּ, אֶל אֶשְׁכַּל בְּכַרְדָּ", "וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי", "וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי וּרְכַקְתִּי", "שִׁלְעָה לָא יִכְרַב וּבְלַשּׁלַי ב

["καμακα\nκαμακα", "לשליח ומשן כל־העשים\nלענף אפרת־כד־צינק במשה\nאכלו ראית שמרות הלהט\nבכל־השורים כהיו כהיו\nשכיב חסידים כל־הלו־אַחֲר\nכד־צינק־נִזְמַת־כָּל־הוּל\nשכיב במשה כהיו כהיו\nשכיב

["בנ\"ב", "כשישעשת ישוב אדומיה ולא ויהיה דם ותיהו הקדיש א", "אַדְמֹמִיִת לָא דְמִיִת וּת יְהוָה הַדָּלֶק תַּהוֹר וְתַלְשִׁת וְוָרָפָא אֹת הָא בְּרִפֹּה הַהִיא וְהָאָכְרָה הֵיא חַוָּל לְכָמִרָא", "אַבּוֹקֹט הַגְּפַר הַרְאִי דְבַר הַטָּמַר בּוֹ בָאָמְרוּ שָׁהֶם כֹּהוּ וְכֹהוּ בּוֹ שֶׁנִּי עָנִיגִים", "אַחֲר הַעֲפִישׁ אָדָומָה וְשַׁנִּי", "שְׁהַדּוֹם בְּעַת שִׁעֲפַשׁ", "יִשּׁוּב כָּמָו", "הַעַת אַ", "אָדָומָה כָּמָו שְׁמַשְׁ", "שַׁעַץ", "בְּעַת שְׁהֶם יִשּׁוּב אַפְּרִיָּ", "בְּכֹל אַחֲרַת הַהִיא", "הַעֲנַק הַהִיא", "הַנָּס", "ואָמַנְ", "הַנָּחָה מִפְּנֵי", "שְׁלֹמֹה הָא שְׁהֶם כֹּהוּ שְׁתַעְתַּה הַקְּקִק שְׁמוֹ לְאָדְמֹמִיִת לָא דְמִיִת וּת־יְהוָה הַדָּלֶק תַּהוֹר וְתַלְשִׁת וְוָרָפָא אֹת הָא בְּרִפֹּה הַהִיא וְהָאָכְרָה הֵיא חַוָּל לְכָמִרָא", "וְהֹוָא כְּמַצְעַבְרָה בְּשִׁמְעַל הַעֲפִישׁ", "אֶל הָאָדְמֹמִיִת לָא בָעַבְרָה וְכִל הַעֲפִישׁ מִצְרַיִם וְעַד הָאָדְמֹמִיִת וְיִתְבּוּרַת מִצְרַיִם וְעַד הַעֲפִישׁ לְפַעְמַיִם יִתְשִׁהוּ מִן הַעֲפִישׁ וְלֹא יִתְעַפְּשׁ וְלֹא יִתְבּוּרַת מִצְרַיִם וְעַד הַעֲפִישׁ מִצְרַיִם וְעַד הַעֲפִישׁ לְפַ

["פרד אופא א", "כזות קדחת יום ונקראת הגדמתה החזק הוא כLiter\nה.היות שדב בן קדמות העפוש וקרשות י组织ות וmediי\nמקדזת יום למסה שהמכלים הראינו בהליחזוה וmediי\nהעפוש כי אין לעפושה היא קדמה דהה אינה\nקדמה יום ולא קדמה דה היא קדמה עפוש ומקדמתה\nהעתק ליקרת עפוש או לקדמת דה יופעים רaras\nהנהניז גאליגוס בנטנה קדמת יום, וידמה גאליניס ש\nשהקדמת כן הדם לא ת TOMK עס שאר ומקדמת כי העפוש\nאם זהה ברם זה לגל לחייה ובזה יש פזרה קצץ\nמסרתו ולא יצר他也 לארה הגדור בזיה כי לא יקבל בזיה\nתועלת הרצום (סבת הקדמת האת מלוי וסתה הונח\nהטוח ולפי מודר. ועדיבת הדרקה ואור הירג'ה ש\nהטוח הכבד ולפעמים ייחב העפוש ברוב מימיות הדם\nבאנכלית הפדית המיכים וישנה אל העפוש ורוב הלהיה\nהנה בזיהו הערפיה ומקזא ויכל מה שולד למקזא ויכל\nלברנויות זהות בזיה ויהו, ותקזא ויכל מה חלקי\nשלשה והיהו ביטוחה שבן המתחסרת שמחתילה בקרשי\nאהו לא תוסר הלך והסור בזיה חתמה יתור בהליחזוה\nאזרז זה העומדת על ענין אחד ולפעמים תתתה שבע\nחנים והיהו רעה שבהם הארystות פנינ ששהחנה בה\nפרות כן חעפוש ומבולה עד השבי ברוב, וחלהה בה\nדיורק ותורשת א וכלו כורשת ופעלים עתק אל -\nהדרקה ותורשת א ויכל ותורשת ופרה בחרב בזיה\nלויטניאו, ופעלים עתק אל גדוי ומחצה הם מינ-ג\nנודואלי, ופעלים תחנה בה הדרכו ופרה בחרב ויהיו\nבענין כקלה הלוף ויהו יוזייוו השליש עם גפוגו ויהיו\nהשליש לא יוזלויה ואור יצר עצר חצוף רחב בזיה:\nואו כאותה הנות", "ההידר הדריק הלא בד\nההידר הדריקה ואר הירג'ה ש\nבאכולית הפדית המיכים וישנה אל העפוש ורוב הלהיה\nהנה בזיהו הערפיה ומקזא ויכל מה שולד למקזא ויכל\nלברנויות זהות בזיה ויהו, ותקזא ויכל מה חלקי\nשלשה והיהו ביטוחה שבן המתחסרת שמחתילה בקרשי\nאהו לא תוסר הלך והסור בזיה חתמה יתור בהליחזוה\nאזרז זה העומדת על ענין אחד ולפעמים תתתה שבע\nחנים והיהו רעה שבהם הארystות פנינ ששהחנה בה\nפרות כן חעפוש ומבולה עד השבי ברוב, וחלהה בה\nדיורק ותורשת א וכלו כורשת ופעלים עתק אל -\nהדרקה ותורשת א ויכל ותורשת ופרה בחרב בזיה\nלויטניאו, ופעלים עתק אל גדוי ומחצה הם מינ-ג\nנודואלי, ופעלים תחנה בה הדרכו ופרה בחרב ויהיו\nבענין כקלה הלוף ויהו יוזייוו השליש עם גפוגו ויהיו\nהשליש לא יוזלויה ואור יצר עצר חצוף רחב בזיה:\nואו כאותה הנות", "האות, א\nש\nק", "ק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\nק\n

["תליכת הנקה אין אונחן מחזורים בין בזבב אחת אבל ענט מנקד\nתת דרי דוד תזד העט כהן כהן ותליכת הנקה\nשכל כל כך כהן כהן כהן כהן כהן כהן כהן כה

["פרד אידן", "הנקטן והחלישים מהם בהתהלופים יותר, הוראת הגג", "הדק עליה בהוראות דרור אמתה, שתנה בהתלהת הנהell ולו אלן ורק לרוב הסתומ והקרר ואור יתאדם לעצר ויתכר לזרוע, והער ונס שתהשע ב בההענין עת ועתים כי אם יקלה כן הלהיה העלה ויהי כן הסעDESC ושוב הסתיכה ותכלן וארה בשיתעפ לברוב אחר זה הוהה ותפח הסתימה יתאדם עד שתר על ילבם כלים הסתיקה בה שיכמה פון אלות כMANה הלהיק בעמה שיאנתה יישות ועריבתה שש שעות וואל זהה עזיבתה עדמה כה ויהי עלה השנים והמנכל והפרק והארץ, והכזון והסכמת כמותה הקורא כת בהכמיה ווהי עליה התאר ורגבר ממאה דנייה ותפאלת האהו.", "שרורה הנקותת לבניית שתהיה עונתיה יישת ועריבתה שש שעות וואל זהה עזיבתה עדמה כה ויהי ועריבתה שש שעות וואל זהה עזיבתה עדמה כה ויהי החרס עם עוני ודרקות רב, ונס יוהו עליה השנים והמנכל והפרק והארץ, והכזון והסכמת כמותה הקורא כת בהכמיה ווהי עליה התאר ורגבר ממאה דנייה ותפאלת האהו. הלעמים יונדל עמה הטחל ויקדימה פהוק יוכן ברוב העתים הרבה:", "## פרק ט\n### אותות הבניית", "לעפ\nהשקת, ו\nהא\nהנקאת לתק\nא\nא\nא\nא\nא\nא\nא\nא

["צברב", "## פרק II", "### הקדמת העדכנית\n### הלהיזמים\n### באה בובב בפנינה", "לא להלוב פנה תכמיינות כלהשתקדש מקפורת הגדה ש", "שאמסה חנוב וברוב ינוזר עליו חరושת פה הצטומאך דף ואכשר תחנועו ותתחיל להלועenkף אגף פסיק גפ ותשים אתות כך אין לעצם חנוב שמה עליה לא ישספאל ותועדו כהנוקה בברפואה מהלך לא תשמע אנדרה אגף תשים כינן אם לעצם חנוג ליהוקה בברפואה מהלך לא תשמע אilkן ותועדו כהנוקה בברפואה מהלך לא תשמע אilkן ותועדו

["לעשתה ארק בפֿט\nלדוהי הלהישג\nע\"בوردוב בז\nההנ\"כ בז\nהנ\"כ בז\nהנ\"כ בז\nהנ\"כ בז\nה

["מפרד אופן א", "רפואת הקדיש\nהערפיה החינית", "פֶּרֶק סֵ", "להפּרָא וּדוֹך בְּפַפְתָּה הַדְּקַר הַמֹּדְרָת בָּן הַדְּקָה הַלּוֹק\nלוֹקָנוּךְ וּכָשָׁה אַהֲמַע לָא יִצְעָנוּ בִּי אוֹר תַּנְקָה וְיִש\nבחוֹקָנוּךְ שֶׁשִּׁיָּה בָּמָעַם וָהָעִיל הַדְּקָר הַכְּפָפָה וְהַגָּה הַשְּׁכָּל\nהַמּוֹרָה תֹּעֵה בְּשִׁא הַדְּקָר הַכְּפָפָה וְהַגָּה הַשְּׁכָּל הַמּוֹרָה שֶׁכָּל\nגְּלִינָוּ שֵׁא לֹא מַהֲנִק בְּרִבְנָה אַהֲמַע הַכְּפָפָה הַאֹמֶר\nהַיּוֹדַק נַכְּבֹן לְהַפּוּפָה שִׁתְחִיל מַשְׁנִי הַתּוֹדִים הַשּׁכְּלָמָּה\nיָדַיָּה מַלְעַלְּה לְכַלָּעַ שִׁעֲשָׂה כָּהַמְּטַפְּוֹת שִׁעֲרָה וְפָלַח\nהַעֲד וּא אַרְעַק אַל הִידִּים יֹדֵר כַּשְּׁבָנָה אַ הַכָּפָה דֶּשֶׁק\nשִׁדְכָּה וְאַרְגָּה וְהַזְּהוֹ וְהַאַרְשָׁ וּדוֹם וְשִׁמְכָּה הַפּוּפָה חַזְמָּה וְשָׁכַל\nאַ הַסְּדֹ וְהַדְּאַר וְשִׁמְכָּה וְצַיּוֹ וְשָׁכָּה הַפּוּפָה חַזְמָּה וְשָׁכַל\nשִׁשְׁמָא אַפָּשָׁר וְכֹל אַל יָרַקְפָּתָם דְּקָלְקָלָי\nחֲמָם מַצְדָּ הַדּוֹר וּכְשָׁמָא מַשְׁאַשְׁ וּזְעַר בְּפַפְתָּה בְּקָרָה וְכֹל\nהַדּוֹר וּכְשָׁ עַכְּמַשְׁ וּזְעַר בְּפַפְתָּה בְּקָרָה בְּשִׁא\nבְּוַא הַסְּהֵה שֶׁמַּל מִפְּלִי בְּשִׁוּ מִפְּלִי מַי הַדּוֹר בְּשִׁא\nיִוּדַח חֲזָק וְהָאָל יִשְׁלַח בִּי אַיִּמְטַ בְּשִׁוּ מִטְוֶל\nאָסְכָּם נָקַי הַזְּמַן וְצָמָעַ בְּשִׁוּ מִפְּלִי בְּשִׁוּ מִפְּלִי\nהַדּוֹר וּכְשָׁ עַכְּמַשְׁ וּזְעַר בְּפַפְתָּה בְּקָרָה וְכֹל\nדְּגַל שִׁתְיַה הַמִּכְרָם מִזְרָעָם כָּמָיִם קְרָי\nדְּגַל שִׁתְיַה הַמִּכְרָם מִזְרָעָם כָּמָיִם קְר

["פרשת הנקה\nהעל淨ה לישת\nזאת קדמת קה", "הנה חומודת כה\nדזא עסצנו כי אין\nשדי קיור קומץ\nשדי קיור בלא בלא\nהנה חומודת", "תלון משני המהיד\nתלון בזומם כל־כף\nתלון בזומם כל־כף\nתלון בזומם כל־כף", "תלון בזומם כל־כף\nתלון בזומם כל־כף\nתלון בזומם כל־כף\nתלון בזומם כל־כף", {"bbox": [1069, 3512, 1142,

["ספר ד. אופן א", "להין, ויוויק כהתהילה כהיחידה הכחרשת הקדחת דבר\nכה ההקל ואסנין הקין הוא נבון, בעת הכשל כפי מה ש\nשנרכז אלייו ושיהיה א�ר העונה בזון, אחד, וואז ארי ליה\nלהאיר בתחלה בחקור ואחר לעשות הכפרופי, ויאל לא מא\nהאות הנתחווח תעשה תכנית הוקדש נוכותם אך רגוי ש\nשיוו רכבים ואסנין יותר בחוזקם אם יגיע החומר ליתנוי\nואס הרופר כבר חקר ושלשל השהווה בהתהילה פעליכום\nבשלשל חזון ותכנע העלה לינביro ארי הוא יושר עס חטא\nוראוי שיכנע יום העונה כהאכולס ושתיל ליבום ויבנע\nכן המים הקרים ביום. זה אין חק כשר הימים כמששרב\nהטחון ואמר הנקותים ואר האפרוחוים הם יותר טובים\nהתהווה הרפואה בעת העונה גלנגבין במודם במים חגים ב\nבזון פעמים או שלש ויהויג וויוים לגלנגבין בעשר זזם\nסכנבון, ותתה תדע כי השזדה אם תחי אדמוניות או א\nדרא שתשה בהמה שיזיקה ממינ מודבלנס ווארט ווארט\n(א) תחי הלהיב לנאור תשהה בהמה שרידק בחוזחלה\nבדבר שיש בו כפיפילודי ווארט וומזונים וומזונים ועז ש\nההלב נאות להם שיתרב בכה שעשמה מהכלה הגמ\nהנהדרים ולפעמים וועייר עשתיב לברום. ושכשוהה כ\nההומ כיעד הוא במקום\nהלגנגב וומוי וומוי וומזני כ\nבכשלו הלאזק מדרדז וואז המודד. ושכשוהה כ\nהלאשה או ויהו הגובר ליהזק ווארט ווארט ווארט\n(ב) תחי הלהיב לנאור תשהה בהמה שרידק בחוזחלה\nבכשלו יש בזון כפיפילודי ווארט וומזונים וומזונים ועז ש\nהלויה נאות כזב אבל כל עת רואוי ש\nשלא תכבד בתהילה בראשי הכשל בדנוק ווארט כהיה\nשינישק כן המשלשל וואל. וכ בה שחיישו בתחלה ג\nמדדוק והנהה ידוע כי אם תזתיל הרוביעות בקבץ או כפ\nבסור ורא להשקות חלהוה כי השעורים במקנגן לפתח\nהודג הסטום בהתחליה ותכליה בטחמה ואר הור הנק\nהקודם כן. שעות או ד' אם תנקה הרוביעת בתם או אין\nדיד להשקות העוגות", "כי הדברים הקרים והלחים הכומרים ליה\nלהatektol ksvi b'kavimot ator לעיה ג\nהאוז צדד הנקות וצער התנורם", "לאחד האיכות כהשהווה והוא הינו וראי שעשון כז\nבעת שלא יפוקה וקז כבשל, והשוער אשר לא פוחז מ\nכנמלו הקז בכשל או יעורב בזם דברי שיוור קיריזם, לא\nחסך לחתם ואלו הם הדברים החמים בשוי וושטרוב\nמכל קז ויבש והדברים הקרים המאותם לעיה ההאת, ה\nואסנין ראה ליהודיקם בזמן היריחק הקור ווהניצא ב\nבזמן הלהרת וואינו נמצא כאבטיש הניתוק ואסלווחה\nההנהר הכובילה לעניין הדם, ויה נמצא בכאבטיש הניתוק\nואז ילהכלה מה שנתערב בעפוש ויה נמצא בפרסمات.\nוראוי שתשנכ כזמ כז זה ואסנין המונינה החומר בשווה\nהנוטים אל תוספת הללות הם לועילים כמאד חוד hin", "דנש וריהל הלהשות חומש כשר לא ריהד שיעור בז' ליה\nהכשון כקרים הלגים בכו עזר התאנים בגדבי\nהכז בהתחלה לחתק מה שיב כז בחריפת וחלוחות נידוק\nאש לא ליאודף עשת דהה כהישיב במים חמס תערבי\nאנסר בז' כז יומ ורוהזיזה הברטנה ואנט מועירש\nשאנה מעורחת יום, ותישב הדרג ותנתחה ותנוק\nהיטלו והתנועות התנופיות והנישות, & כל אלי הנקות\nתצשר לברשיב במחלנות, בשעון מה שיציר ליה\nאלים כקרור ותור ותור הגן, & אומן & כנברן אל הכנכן\nכמה התחדש & כרור & ותור הגן, & לא בצבת ג'ון & אומן", "כשש ותער ענין האצטומב בתחבורות טוכות כמחציק, ש\nבין החס & הנקדוק & כה כה שיווהיה הענין, & ש\nיכר & ותюр & & & & & & & & & & & & & & &

["פרד אופק א", "בי אליי ללבמים יצרית ליום ענינה קרוב ממה כנפי\nהעלה הנגברת. לכן הראות שתפוך לקדשות ריכר\nכטן כך שלא תכנסה חבז חבר יתלו חמר. החלי ש\nשדיותיו, וחיי הגד יועדים.", "פראמה פל\nרביעית\nהקדמה", "ענין זאת הקדשות כפי כה שמרפרנו בה מלפכיה ווער\nדנמה לעקז הרבעית המפקת\nערבו תחניניו\nברברות מועדים מהו כי חנשה אל השווים במחסנים\nהinizר זאת יותרobre ששקדת הקדשות\nלקראתי\nשעשמה בפנינו ובכו טוכבין הסכנבין הדועט יש\nהשרשים השווה והתולות בדש\nוהי שתקה", "בזאת יתור מיזחת יניהה כניצת בעורקים וכמה פ\nהתרת הכדשים בק חת האזת פהותה", "פֶּרֶק\nכדקה הושחי\nהשטיות\nוהטעינות", "וכיצור זה ונקאות פישאומש ונהת התרקן במשה\nדארה כלומס כובנות אין תולדון ליהלמה כוחת ליהל\nוהרביעיה כך שודא עזר לעבה וחתמה רוב הידן משכ\nוהחשורה הלבנית\nואכנים השישית וערבי\nכדועה בנתה דבר ולא ראית חנישת מופשת ושמא\nאך ואינו דרucker שוחה התרה", "כדנינו התחבירות והתחשיבות הגדה אם תשהי ליהל\nהיהי קדורה. אם תשהי כהנו והת עשו חתוי הקדמת\nהיא וארו ועזב תחוני הענין לא התחייבו והחיהו הגדה\nבהתכף והזוהה הנותר ההגנה ונקחנה לא נקף ליהל\nאך ראית דרucker יש כהו שארה", "כשבעה בכנסין כנגלין דהו כדי שלא יפה יטוח איננו\nלכיזמה בה ששר אחר\nהאטרם ביצועות השבעיות ובתשיעות ואר נחן זה כה\nהכופל ולא מוחויב הכנף עד שנטן ישטח בו\nפ研发\nבשאר הקדשות האלמיים כשהבעי אדורה מיטבאות\nנאמר שהשכישת יותר רעה שבקדות ביו האהירק\nהמלו והאריז\nוכא לא אכזב חלקי בנו", "ואננו חרבים כי לנאמר זה פניש הוה\nשידואים\nשיוודר\nואכזב חלקי בנו\nהנאר\nהנאר\nהנאר", "ואננו חרבים כי לנאמר זה פניש הוה", "הנאר התרה בלו\nשיוודר\nואכזב חלקי בנו\nהנאר\nהנאר\nהנאר\nהנאר\nהנאר\nהנאר\nהנאר\nה

["באמר ב", "ברפונות והמרחץ החס מכלי עשתת המים ומכלי עשתה\nהסרטיבים", "המאמר", "בדקר ווהא איטוקה כבר ידעת שהאברמים בהם לחיות\nמתחלפי המיכים", "בהלחיות נוגנים לין ולחריב הפיקסם ווהסמה כה\nשואם כמוס בעורקים. ופֿקם כה שהוא נבעם באבריים כשר\nואליהם שנני חלקים והראenen שהם הוא חומר קהית גער\nהעצף או קדחת התריהה כמו שידעת בהיות המזון איננו\nברן מתפשך באשר גניע אבל נשר בSKIIN מה שהואHard\nהוהישטנות וכמה שהוא בדיך האצאירות", "להלחיות קריבי היכן בקפיאה והם הלאחור אשר הזרז בפע\nכון לוגר שנשגנו אל המקים אשר הסטרות כה ש\nשיווד כמענו ושבו תוספת כו ודומיס איוו שאר כשר כ\nבהיה קדקר לוגר בליט נקצאות", "בהן יתוחבר חלקי האברים והתמרד חלקי חסרים כה\nהצרים ובכשאתם שומת אל הגדור ותפתור וכמו הלהות ה\nהראשר כן התר שגרה בשרגא הלהות ה齡ני משכ\nהטעמ הגרಲ עצרה כשר התילה והשלישת משך ה\nהלחיות אשר בותוחבר חלקי הסקלשהק כמענו התר\nואס יתמערו האברים השרשים וכש הלא\nהיה החולי הוה האוזה הלהוי הידך כפי שידעת הוה ה\nהברנה הניתן להזדק אן עשתה עצרה דקף אבל ה\nדוקה מה שתתיה בסכת הלא", "רқקע ענין הירא וואצוכב אכ כל עוד שתסיד לבלת\nהליחות אשר כן החלק הראשון באברים וכל כן חן הלא\nכבו טכלהה היר השכנים המוצקים בשרגה חיהה הגדה\nהמדרגה הเรישונה המזומדת בשם הסוג ווהיא דוקה שנכ\nטנקאר במלאי בלא אישיקן כי אין ככינה וachשיכלו\nהלחיות אשר כה חלקה יתנ וקבלה אוחם כבו טכלהה היה\nאר כן החלק הלא ותחליל לכלית הכלבע בנה הגלן\nוהשכן המוצק בשרגא ותחווים בהוך הלהיו\nהיהה המודרנה השישת ונקרא צדק וקיד ויר לה מרחב\nהתהה ואסמצע תכנית", "ואכנס לא יצלח כי שמש\nשגיע לתכנית הצומע ויצוע מה שיקבל הרפואה אלא\nאותו שרשה השית וכש אם יגיע שידוקה שדר\nוכשיכלו הלהוויות האלוי ויתוחיל לברלות הלהוויות\nהחלק החשוני כבו טכונתי הגדור לשרף נר הימ\nהופתייה והלהוותה השרשי\nוהיה הגדורה החשונית\nונקרא אל נעקב אל מהשף בלשון יונני ליכור ותצוםלה\nוהשדופה\nעוגות הלא עתות עונות", "אליו כבים אם שתהיה תליית הקהירות הגדיקות ללהוויות ה\nקBritish היכן בקפיאה אם כבש וס באברים השרשים\nוהמאבר הוה תמה אס\nמהלהות השדר המזchner ב�ם היה זה והענין הראשון", "שהם ידגו לוגר שדישת כה שיכלה\nשאנו כמינו שהוא נחלה על הך שהוא מכלה מה שיש בשר\nשמה אירטיקל ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח", "לדני כמינו שהוא נחלה על הך שהוא מכלה מה שיש בשר\nשמה אירטיקל ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח\nשאנו כמינו שהוא נחלה על הך שהוא מכלה מה שיש בשר\nשמה אירטיקל ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו כח", "שמה אירטיקל ויהו כח ויהו כח ויהו כח ויהו

["פרדופן א", "הדקה היא הלהת הCYוב הXן כקיצא או בכלו הכשד או\nבאברים הראשיים הקשישים כעצמות העעבים לא יהוה ה\nהמאמר כאמר מיתנה דהקה ההג תפל אחר קדחת יום וש\nוגם תופר אחר קדחת העפוש והבורות נזרוק הוגו ישק\nשתקדה הדקה ראשונה ויהיה שהאבררים השרשים כבר\nיתבערו ולא תתבער ליהו ולא רוח קודם זה אבל ראוי ש\nשיהתחכו אלו ראשונה ואחר זה לאורך הימים תיהמכו ו\nהאבררים השרשים האלקיסא אם תקלה כה בוחת הוקה מש\nמאד — והסבה התאה היא שתיה סכה ליקוק ותג ו\nתהיה סבה לקדukt דום בכפיה וחולשת התריה כמו\nהשא כי הוא פוגע העצים על שג ינים אחד כהם על דרך\nהכמן ארהם והשני על דרך ההבעה ווקדחת העפוש", "והמורת עתק פעמים רבות אל הדקה בהזוזק הקדחת וה\nוהזוזק דקוק הגדון בה ומניעת המיש הקרים ועטש ש\nשבירת צד ההל ברשות וכתחכוכות ושכ כחלאי האבי\nהאבררים השכנים לרב ככן השרשות ועטמים כבות\nיפולו להשקות הידוי ומי הבשר ורפאת המוקם וריזב זה\nברס גם מהרכבת הדקה עם קדחת העפוש והמורשות י\nהיו דהקה בתתור העגין קשת להוריד ונקה להוריד וארית\nהקלה להודו קשת להוריד ואחרית צטוק לביי מקנה ה\nהרפואה בלא יתור כהן ויהו דק ושהק בנו\nהאותו אמנה הגדה", "## פרק ב", "תכוף חלוש עומד על ענין אחד הניה כוח למשה כחושק ויכוזה כה הנבעת\nוברחלה כה שישמש יהודה יתת שבקת ת\nההומ וואיש שאריו עד היד עס עת יתראה בחוזו ועקצית\nלא יסור כחרבות ויהיה הידוי חס שמו בציונות העורקים\nוהשריונים ויהיה חומם מתחדמה לא ישרף אך ברת ע\nעדי המזון ירבה בו והזיז וכרוחק הדפק ותחיר להיות\nגדול חלון כמה שיקת לסכלים כן הרופאים שיכנסום\nהזון למה שיקת כמו כהמכתה בנים אירכה לוגדי ה\nהויקא וואכם כמוסר ביה הידר בישכיפת השמן\nוהמחבת בעת טפיכת הימים עליה והכדורה ווהזקות\nוהמוון בשאר הגדות כלי סכינ לא תיחזיר זה\nוהתלהבות והיה לא היהיה בהחללהבות שר לא\nהלהצה וואל עס הקפז וודעים אבל כאשר יונוע באזע\nעת שחייה ויהיה בעל חריי בלתי זוזק הגדג הנקד\nבו כן חסום כי זה שומג נאות לאבי ובבר ידוע בספר\nהראשק איכת הענין בכפ我们 זה הגד יתראה בעת לקמת\nלקחת דבר כן המזונות לתחזוקה", "## ומאותות", "העקר קדחת ימים ליקדית דקה חזק ההזק בשרי יש כנבר", "תתחזק אחר קדחת שנים עשר שנות ולא יראו אותן דיווה אבל\nהגדות שנים עשר שנות ולא יראו אותן דיווה אבל\nמзнכת כך עד השדי כל יום ותתחזק ההג היא דק\nהארות חוג יוכא אחרית הירידה וואה הירדה", "הארות חוג יוכא אחרית הירידה וואה הירדה\nהשלה וצופי בכח וצופי כח כה שתחזיר הגללה\nוהזאת ושבכון ובצן וצבורה וואם תחינ הירדה תק\nוהנסטרת זלווה הרגה יהוה עלייה הדרות הגדלה בעונת\nכי כמך זה בלתי נמצא בגדה כלל. דעך כי לפעכים ההש\nתתחזק דקה סכבבת באצטום ותפסיד בגדה הכבד שמש\nבשבונה", "## פרק ב", "אותות הצופי אמם", "האות הצופי כמי הגדות כה יתור כה יתור כה יתור כה ית

["מֶאֱרֶג", "הודא מודסא או באב כארבה הניה הריא שחרפאה תחללה\n(ע"ש שאשה להיבר כהנה) ותליכו ותגלה מהו אופנים בנים פניכם", "מתחלפים מותים כפי שתחזק בו הקדחת Asa\n. רARGו שתחזיל ישקלה עוגות בכפרה. ומה ששה כנוגה\nסכטנברג בשרפז וציוריות השיכל כפי משוערים בס\nשליש אס לא יתיה כנוגע ממך האטנטומכף. הרוה\n(והוגנה) הקקרת כה שידעת כמקש בקררים וביורקות\nבקקרות ועוגות כמונת בפניכר ומחנוכנות ו-ס\n. ושירות וביורק אירן גם בתז וס לא יכלו\nהקרי מכני האש בך קור אירם הוא הגד היות מעורלה\nלהם וכמו בגדנים מצוגדים וגרנלים בפניכר וביורק\nבה ותב ורדים ועשוע בזעה ומרכץ ופרית קרים ושהא שׁיב\nרלויל כמ ידידות והשוע בזעה ומרכץ ופרית קרים ושהא שׁיב\nאריל להידידות התחבשות הקקרות מה על האברים קם\nהקידבים Asa הנשימה כי בלעמים יזק זה בגנימה ופ\n. וקבק זוג גורא ורגא שיט אט בקנוגה ושהוע וברבע\nהשובה הריהק העליל מה שבעהוים ושהיה ויהו ויהו\nאכל ג'ון ויראך ותפאה הנרכבים (היהברשות הקמרי\n. אס ר'א ר'א ע"ל ש'ע"ה ש"ע"ה ע"ל י'ויא\nיוזי כפריס ומלצם ומש וע על ה"ה ויה ויה ויה ויה ויה\nש"ש ש"ש כ"נ הנגון כ"נ כ"נ כ"נ כ"נ כ"נ כ"נ כ"נ כ"נ

["ספר ד' אופן א", "המקרדים והמרtabוים ולא היה די שישפיח כש שיעור וא\nואין ראו שיהה האכבשי ח' דם ואלו לא היה כונע\nבאמטבי ק"ל לא ה"ורר ע"א אך הכונע מ"ה חלשת גופו\nבתחסם ואכנים תחל"ת בע"ל"י הה"ה ארכומם זה", "ואכנים חודשת הגוף הנה יבריה"ו"ה"ה"ה"ה"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה

["מאמר ד", "ató\ns\ns\ns\ns\ns\ns\ns\ns\ns\ns\n

["NAACER D.", "כל וברומא שארה איה אל חצוני אכל יקרה בכו", "האטרות והעדים ובאר יתורא הגדי יוריש החכ\"ל\nואחר כך יתורא דברים כראיה הבחשים דוחנים ואחר\nיצא ויכלא מונלא ואחר יורקי ושיבן צרכת הנקארת\nלשכדשה מתערפת המרה איה אחר יופי ולע\"ס\nعנור הגדדי אל פלסטיני ושהי ודנברא מקצת מונלא\nורוב מה שתראה מיראו אל הפלאגוני אך לפעמים יש\nבמראים מתחלפים אפריים וכמראה ויאולש והשורי כי\nהגדני יש לאר כינים ומואים כי יש כמינו לבן ויכלו\nוהגדני בברכתי אדום ומוננו ירוק ובנפסנו ויכוטה ש\"ל\nלשתחרות והירוק והבנפסני עדים כלודג ויהו איה\nאל השחרות הוא יותר רע וכל מה שישה אלו הוא יתורג\nלארן הוא יותר טוב ושה אס זהה", "מע\"כ החסיד רב השעות גקר היצאה מע\"כ הצעה החול\"א\nהגדית תח\"ל עם הראותו ויציוו ויהיה התרתית ייצאת\nבש\"ל ויהו שרב כמינו ואחר עד חפשים הגדולים ע\"ל\nרבו המספר הקוראים כמינו כבוד כי ית\"ש יתחברו בע\"ל צלעות\nבקצם עד שיקיפו בתכה גודלה כן השבש בע\"ל צלעות\nואז עגולים הנהם רעיס וכן הכפלים הגדיליס\nאך הוהה בתוך הוואר כהגדני איר ואומנס הגדל ד\"ל\nהכ\"ק הקשה הקורא הקשה ל\"צאת הנהו אם חשבה כ\"ל\nברישת הענין שלום הנה יתשש עליו שיקשה לבוכ\"ל\nוירע עמו ענין העליל ויובל כמינו אל המות כי הכהש ב\"ל\nהבהו כמה שיתחלף ענינו שופי יתרא לחול וופי יוכנו\nלפנין ושכ ית' תראה בנגלות יוכן וה\"פר עד דא ש\"ל\nישתמש ופעלות ממינו כשלחת הכח ומנידרקות אברש\nואשרו ו\"מיה יתימ אס יתיהו הירוק והשחור אשה יב\"א א\"ה\nאור הידריה ל\"א פ\"ל הכח אבל נולף ע\"כ הכ\"ל לא יתיהו מ\nמשתא אלי יופיל בשרינש ונגעים וכמה ש\"ל אס במשטפ\nואשר יב\"א הקדמת קידם ו\"א ית\"ש ית\"ב בוחט\nמשהיה הגדני קודם ואיש ית\"ש ית\"ב ו\"א ית\"ב בוחט\nורוב כה שראוי לברוק בענין הגדני מכ\"ביה נישומת וק\nונקלו כי כהם נсяאר טובים יתיהו הענין בוחט וס\"ל\nדראת בעל הגדרי שיתכפו בשנות וקולו ובנ בעל הכה\nואז אמ\"ת נפישת הכה או מודרס בס\"כ\nראזתצ\"מ ינבר ותצ\"ר יצרו ויצוני יתקרו ו\"אגדות\nוהחצלה יוריקו הנה נגע העליל למות ו\"אמת זה ש\"יה\nוגד\"כ כ\"כ כה ש\"ת א\"ר צ'אנו ו\"אראות\nגנדי ימים במונק ש\"ראה כמונח ו\"כ ו\"כ ימות ל\"פליית\nהכה בפּשּט מ\"ע ו\"ש\"ל\"ו ואס\"ר תכ\"מ א\"ר ית\"ב\nהנדי ו\"תחצלה ש\"שִׁק דע\"י ית\"לף העליל ו\"א ית\"ב\nלהשתין ה\"ס. באחרונה ש\"ת ש\"ור הנה כ\"מ\nיש\"כ אם זה\"ה ש\"נ נפּילת הכה נק\"א ו\"ש\"ל\"ו ירוק ו\"כ\"י\nא\"ר א\"ר ית\"ב\nכרוצית בשר ע\"כ נפּילת הכה\nואל\"ח כה\"ה ו\"ה\"ר ע\"ל ל\"זיה ע\"כ ס\"ל א\"ר ה\"כ\"מ\nאל הקצנות", "כ\"ל ה\"כ ו\"כ\"ל ע\"כ ה\"צ\"ל א\"ר ה\"כ\"מ ע\"כ ה\"צ\"ל א

מפרקי אומן

## פרק ו

אותות רראות הגיטוי
הנה יקזם להראות הגדרי ב
כאכזב ותחכק אף ופחד ב

בשינה ועקיעה הזקה באכרי הגוף וכובד כולל ראוד
בבראה הפנים ובעץ ודמעה והלהלהות ורוב נזוק ופי
ופחק עם צורות נשימה ונחירות קלור וזרק עבה ווכדד
ראש וכאבו ויווב פה רצער וקבע בזוה ונקגר נרעש ה'ה
הלב כעת השכיבה אגרקן ונטה אלייה ועם זה כלו קקר
קדחת דקבה

## פרק ז

בזבה דעכבר החצחה ויאכאל
היא גדרי אדומי ואן

הפרש בניגי כרוב הענינים ואכנש הידור ביניהם שד
שהחציעה אדומית והודא קנתת השוער יותר כ
אינה עונרת העור ואין לה גובה נשבח בש כה בהלהלה
והגדוי יהויל לבהזלה הראות ובליט וובה וied מ
הבחנעה ופחות הזקות דלעך והגדדי ואותו הראותך קר
קרוב פאות הראות גדרי אך הציעות הם בה יותר ותפ
והצר והחבע יותר הזק וכאבו הגפ חותף כי ככתת בגרי
המלוי הרכוי המתחו העורקים המונחים על הרג בז ה'ה
הרד הגדרי הוא לרג הדם הנפסל ותצבה לחזק רזע ה
הלד הנפסד העכט והחצחה ברוב תצא בבת אחת והגדי
דבר אחר דבר

לנוזל

## פרק ט

אותות השלום כמנה בום
במה אותת שלום הגדרי
כי החרה יצרת ולהר

להראות הבושל בטוח בשלום וירוקה והכנבנית ערה
וכן שיהה באוחזר הבושל ותכופת העילוי והצרך בום
כמינה וכה שתבא פתאום בכת אחת היא רעה מעלפת

הרפואה ראי בגדרי שימה
להיצא דם יציאה כמסקת

אם יכלו התנאים כן אם
תהייה החצבה עם מלך מוד וצוגלא ותז עד יום הרביעי
ואם יצא הגדרי אז אין ראוי להתעסק בהקזה האלקים אל
אלה אם ימצא חזק כלוי ותג bod ליזה וזיקז שעור ש
שיקל והיהר כן לעישות בעלה הזהת הקזה וואם יוקז ע
עורק האף יעיל בכו תועלת הריפה ותשכף הצדי
הערלוים מרעת הגדרי ויהיה יותר נקל על הגנרים וואם
תחוויה הקהזה ולא יוקו גם בהלכות יופחד על'ו הנפסד
קשה וןך לפעמי יוחז ככלהו לבי שודגל כבודו ושווש
בטנו שתתחיל בו במזון חלהה בכה ישב חזק עשרה
הרתאה וכווי כבלי עצרה לטעך ועכו לדם כמו

הנוגנוב בתכר הגדני וקשיא פישטולא וטלקא ונא
עדשים ואמצידבאג ורכך חזק
וכן דראוי שיהה עס

זה תכר הגדוי ומה שיאתו ון והדעת ואהכטבלק אבל
ראני שיהיה השכיעה ניכר כתהלת הענין ויכוון מה שירך בו
התמר הגדוי וואם לא יבאנו השבע הופק עליו שירבשת עס
בחת שומירה או הדרנכן או כמשת פרוש ו same יקבל תוע
תועלת שישתה בתהלת הראת הגדרי משקל וזוזים פן

עסיק סיקז כנ אליכוד עם עתון כמעלות כפירה ושמה
אלטלע חזק התתילת בכמה העת היא וואם תוסיה הלה
תתמכר הימ שנות והתחיל הגדני להראות ארי היהודג
וקור סכה לתחל. גדר. כלה שיעצר המוטר בפניש ושה
והאמה על האברים הנארמה
לפעמים זהה של

שלא יהי אפשר ללו צהצ ולהלודות ויזדה צער
ואזוי ייהו הלהיל אבל רא' שער עתיזה הכותר בקבמה זהה
העת בכה שטירדויה ותפתה הסתמה termsי שומר. וסנים
וסחתם או בשול חידשה והירücken

יורách דבר כן העזראן ובי התאת שוקק כן לא
ההצנים הגדים החזרה לחויז ואות בכסות הגללט מה
מהזק, וכבה שיויל עלם יותר בzeit האת שוקק כן לא
ההצדה משקל ה זוזים צדירים קלופס זזוז דינון זעך
שוכר כב ב זוזם כיכושת ביצוע מטר כום עד שיטארו
רוכע לישא ושהה ומסה הוא חזק תעור להארו, ט
הגדוי שיאוק תאנים ברנומיים ז ווזס עדידים קלופס
זוזם לאקזג זוזם דינוג. רע שוכר כה משקל ב שומ
יבושל לגלות תצי כים עד שישום אל הלהיל סומן
וישתה כמנו ניודחה החום בגדוי ילב ווכוג הופקי
ואזוי לא ל' איבק ל' בעה האת כ' בנה רהו שונום
בגדים וירוק' וואור הק' וסב בסיוו עשה כנש
שישעה בבלב גהיעה יניקור סובב הנקבים וחרור
הליחות לאות ורוב תשתי ומים ריקוקרים כשל
לפעمات הלא הק' עז אכ
התקה ערה בזוההירות ושהיה לאהר כה שדצ' האור

התקה ערה בזוההירות ושהיה לאהר כה שדצ' האור
שישר יומים או נ' חסידיה כן ון חכ' ון ון החסיד כנפ
או שיקה העילוי או א' אפשר בכלי המנה האור הנograf
בהזיה שנות להיה הכתפירה בגדוי הכפר ותכופת העילוי והצרך
אפשר כבלי הגדות הגוף לרדה הק' וולא הגד הק' כנפ
מעת תשה
הגדה החס ובער ויהו בגדה כנפ וויכז
כן כם ייהו הגד בגדה כנפ או ציבק
הקרור וכשחית חל' הידוא ולו ייצא עכו קלה אבל יכז
יכצ' איה החס ובער ויהו בד' הידוא ולו ייצא עכו קלה אבל יכז
פ' חסחוב וראוי שירוק בער הגדרי ותצחה המשתה
הבקט יש כה כמיה מכרת הנפש ויר ויקז ל' של
שלישל רב והטרת דם ובאחרית ראוי שיטחת המפע
דיוטס תמנת הערשים כהו הם חלידים הטעק ס
שת שליקות בʃכפה השים ותבורה העדשה בקנף
בומר הגד' וערשים במ'קון וסומ וברוב ויכומא בם

הרפואות הערבות הדם
המקרות הכוכנות אתו

## ואמם

המקרות הכוכנות אתו

ברנומיה הכוכנות בום

בתלחה ה' כלו ריבש קיר וציון בוסר ובייטו ופי
הפריות הגדים ושקה אכלו ביהוד ושקה ודיורו
הנוק לעצמו הנקר' אלילע ואלג' ושקה אל נדריש
נסחא דרעות כרבי ורבוכ ורנדי נכרת בה נסיא
זוהק כופיל ותור ולקחה ב

אכלו

אכלו

אכלו

אכלו

אכלו

אכלו

אכלו

יוקא כ' עסיס אל בד' ט' הילם
יאסומ יונצ' וינצ' אilk כ' דר' השמא

## נסΔתו

אותו בגביו ויק ונסור שלו' ארו

["מאכר ד", "ודק וירוק אבץ ותשה עס עזר יצר אגד בזומן המוטב\nבכלי הטרפז או璧 במיס בוסי מזיק ויס וארז ירושליב בוב\nכשר לאף עס אינך עד שומז וארז יישת\nוירוק בן\nהסחיה וכל עוד שומז החומץ אויב כבי היסר יותר רב ה\nהנהו ויתור וארז יזרק כי אלדונ הימזון הנוגר\nכנגניתו ונאחתו הדוג אם בסגון נטרן וארז אם בבשיל\nכי תבינה עד שיכיל האמינות\nואחר יוקי קה\nשעורים ויעשה כעג ומשת החרב החומן שכר ויתוחק\nאות השיכר וארז יוכן ונאיר יוקי אויב השכר וכקות\nכי השעון וידידן וכל עוד שומזנה היה יותר טוב ולקח\nמבנה ותפשה הטרק ויקי פריש ציונות ומי כחבים חמו\nחומצות רבי חמים ומי רכבים חכמי ומי תפתה חרב רב המ\nהמים ומי לומן ומי פרושה חמצות ומי הוריות\nדלי הנגלה אלפאל הסטח ומי אלדר דהיל ומי תומחת\nהבעמים אשר לא יוכלו שולדות הכטיל ומי משכף פס\nחכון ולחישת הכvic וירבד אס סוסטס וילוי היגוי הגרבים\nולחיטת הגד וידידות גל期 ולחישת האול וילוי היגוי הגרבים\nאש וויש בקענט וילוי היגוי הגרים וילוי היגוי הגרים\nואכזב אס פליט חלק וטסחתה חומן התהוות וטסחתה כאר\nמא רעב וירש ולי ורדוי עליי ורדים לערלי וידידות וילוי היגוי\nולח וירש ולי ורדוי עליי ורדים לערלי וידידות וילוי היגוי\nהמעים אלי יקדה ללה צמPHA גדרי והוזבה עזרות נשיכה\nזוקה ולפעמים יפול בשריש אם תשתן ונאכ\nואכזב ה\nואכזב סמיכת בקג בקיגי חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו\nההיאה אלי יקדה ללה צמPHA גדרי והוזבה עזרות נשיכה\nזוקה ולפעמים יפול בשריש אם תשתן ונאכ\nואכזב ה\nואכזב סמיכת בקג בקיגי חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו חכ\"ו\nההיאה אלי יקדה ללה צ

["סידר אופン א", "## פרק יב", "בעקדות רושם הנרי", "בה נברר עוד פון א", "אהרת כדברנו בקוש", "ואכנים עתى נזבור כה שה� יותר נאות ויוותר חזק הייסר והנה כמה שיעקד רושם. הדרדי שרשי הקנים וסרקולא וודע אביחט קלפלו. היבשה ואזר רחץ או כי השעורים וחלבן ביעה וטן רך. הalistני וסומרי טברוז ומדידו וקשואים ושקירים מתקיים ו-ceם. וכן הש咨כים ש שנכ לילי ושבן נסתק וחלק הימור בשכן ורד וכיצוע בו והבים שהיוו בשלפי הגנה כשיצלה באש כי בתכלית הגוב וכמה שה� יותר חזק קצפים הים ובן אליפל וקרש וארוכנאק ולבונה ובורית ועצמות וגרבים שרופ שרובים וזוע עצון ונקה עצון יבשה וארסטורוגיה וטור ותחורום. וכן היכר המתקד הרחץ ווין החוב והלין המביעה הנברש וומיק התרגנויות ואפרוזי כריי ואלקיבן ואלטירוג פיט כופשבים וראי שיתומד בעילו וכן הכורבים יוקז עצמה עצמות שרופים וכיור וירעונים מא עשר הלקים נגרו בא באן ותורכום וקושט ואריס. שולוגיה אירוכה מא עשר הלקים נגרו בא חלקים ושרש קנים יישים רבים. חלקי קולק וידוי וירעונים מא עשר הלקים נגרו בא רישת כיוון באז במעי הקשואים או במעי שועורים או בזבבי הפיזרים. ירışה זו האבר וירוז בקב בפ酉 וואול אדר התרד חדש. עצמות נרקבות שר קנים פריסים אכידון זרע אכטיה. אוור רחץ נגרי ריכון קיטש הלקים שום יוקיז כמנו נכרוק וגם תורכום וירעונים. שורים", "## פרק יב\n### בקשות המודרנות ככר", "עדיד ענין הקדנות הבנ", "תומכת ענין הקדנות", "המורדות החצויות היות", "ברוב תזון מין קינד אוניס בהיות המורşı האלה ברוב אנט יובל אל הלב תומכס בלתי עופש וברז כמסבות כתחילויות ואבנים אם יובל עופש אל הלב לגדלו או כלקربתם. אלי תישום הקדחת כמכל מין קדחת יום ורוב פכ יכירא בהן אבנים תחיין כסבות כיקדירות גופיות ומולואי וכבר תחיין משווינים תפגנה אליהם. ליהירות כיננות והתכנן כבשרים הרפים. ואכנק הקדנות הנמשבות אחיר המודרנות. ארי לא תחיין כלהתכלת החום אל הלב בלתי העפיש והוזוקה מא שתהיוו הקדשות כן המורשות הפניגות כהיותו כמין החפשה בקעת הקדבים. ויתזוק המודרנות כה

["פֶּאֱרֶכ", "השהתית והנה תפלת ההכרה על ענים אחרים הוא\nשתרכיכת פוטשת ושוקחת מתחלפות בכין או בסיכיכו בו\nאו סכיכמות במין שלישית פוטשת עם השלישית שפ\nטוקדש וכמו שתריכת שנח ית פיסוקות כן תתחדשתי\nשוקדות והנה חשבות ששתי שוקדות לא תתחדשתי או
שתי שלישיות או הלהיה בהדיהת בתוך החורגים או אפשר\nשתחחלף מה שיפול בו והעפיש היהוד גנושה כדי דג\nוהסברא ההאת בבה שראוי בלי ספק לופי דעתי והבי ב\nהעפיש תתחיל בלוי ספק אחד ואור ירוח עד שיגע\nלמשפיטי ההתחזוקות והאוסכן כפי הדדית העפיש הרש\nתתהין לו תנועות כפי מה שהוא ואינר זרוח שיזון ענ\nשיש לו כמשלה מה יתחליל בחלק מן הלהיות אין לו\nמשבורה כה שיכשף איר זולרין אבל יתúקץ בו שיתחל\nרוכבך עמו יודד ניהיה לו הגדה והטשף ותינוקת\nקוניג ת\nComet\nהרגבות הקדשות שלשה כנסת/וכפרת/וכפרת/וכפרת/וכפרת/וכפרת

["ספר דואס", "במשפسو וואיש שיוו וاني היותו יתכל�. האמות דית\nוהיה סטוד בזוקא שלם בלאי ישתנו ולא חור ליכו", "והנה תהייה הרהכה יותר בכור סטובחת ובשקד איה\nוהיהו אגשיכרבים בשהיו סלישת ומקדש יתיהו", "השוקה היא הליברנית יתיהי רתתה וחלילה בדוק", "הלהיזה הדרוכה היא אודמה ותנין חלקי איה כבד הלא\nשאתה עשה במה שיחווי כהרמת אלת הלהיזה ויהו חלקי\nולפאות ייהיה בה קור ומקדש עד ששהה בתכד יש\nשדעת וריהה בה חום הקרבים הנצחת עם קאצטייה", "והיה הגדה יתור חזק הקהן והכיבר וואל סקרוב ווהי הגדה\nהיא האדומיה לא יתיהי רתתה ולא בקרוב ווהי הגדה יתור\nנדון ונהר ותצוד ונהר ותצוד ונהר ותצוד בתכד יש\nלא יתארה כלב ירקי להשלישית השוקה שתכדיש\nקולה הליבריה וואל לא יתיהי חורתה קולה חורתה", "ברזאת תח לישן\nהראוי בchner שולחן", "פרק יט", "ברזאת תח לישן\nהראוי בchner שולחן", "הכנה כריכת הלהיזה כפי ויכי הגדה בשילום נקמת\nוכבנה והנה יתור כן חומר בכבבים ובמשליכים", "שווכן בסה הבשל אלן אין יתיהו כנין כה שיקרנו\nויניהו ולא יכלו אליו אונו כמי קוריגניאס עס ליכן", "אם זה הנגיכ הלהיזם וכמו התינкт ושרושה ומשה\nהברכ אלי ושרושה ויאפל ויהו אין הגבר האדומיה ומשה\nשוריוב משני אלי אם זהן אין הלהיזה תורש ותורש\nוכשר הלהיזם כמם כנין עס סכננת חס וסכנת אס\nכפי הגבר ויכו סנין וס כו כנינע בזעמה בזעמה", "והנה רהו שתיה במה שיטבש\nואם תמר ליהשकות המשליכים האנ赶ה הרופאות החזרנות\nעליו השמיה ונאכד המזדהות החזרנות בזעמה הלהיזה\nוהכלית ליכן הלהיזה ולפאל להלשה פניה הנק\nהנפרות אסמתן אך אחא השביני והרהיות החזרנות\nהנ�וני וטובנו וואם כמהד בו יכע הלהיזה לא יס\nוהי צדק וערצ ופיהק קא וואר יישת כלו יכע הלהיזה", "וילוב וקבצירות וירעטר\nויפא ואותה בינו השפעות יש כה מהפלה\nוארו קצet הרופאים הראנים כבנימן כה האלן ממ", "ככלות עבדו עד שראן שיפלא כנוו ולא דע שפלה\nכיהו הגדה ומישורים מצעל הלהיזה", "חמה זה הבקשה לא יונח בענין הזה אכלעקרת\nהכנן בסעד תכע בשכוך לקומס כה חלקי האהבה\nהנה יתיה ברפאות כרבות כן כהמומ ומקרים כי\nשיכר בין שתי הכהות ויתסקו הכקרים נקדמת", "עדדי חלקי המהכמים בלהיזה ובי איר ירדה איה\nשילישית בזוהה זהה אם אין תכע חזק לברניאל\nוהנה חמה כנס", "אחרים מצעד ארה יא נאטר שנחל בחרה וזרום ונהיה\nהמאריכים והנה אמר זה החולק שיהיה ראו ישעף ו\nהמדקרים אשר אין חסן זוקה בהם כהו ברפיה ומשתת עז שיטל", "יעד שחלפיה הנה אפשר יקינד בתמשת עז שיטל\nחכינו וואו יקינד דוקנו ברפך הרב זהה ביהו חלקי", "ואעפ שאיפ כבלי עקרים אחורים היא שיהיה זמן זאת\nהגדה באחד בשמי היכים יותר אורך כהין השלישית וין\nויהר שקט החמינות ואחר זהה בון האחר יותר קל עה\nהערה וחופת כקרים ‘לפעמים יוכו שניה בתים הסכור\nברוב העניגים פעמים כהה שיקלה פהתקות שתי הלא\nהליות או להכניס אתך כהן על האחרת ‘לפעמים ימל\nזה הרשנות ששהה פעשים וכבר יתחמו האבניו והכלו\nקים עדין ‘ואת הגדחת אשר היא חצי השלישת הנה הג\nהנוף לא יקנה מכנה נקון זלם ותיה התחלה והוספת\nהזקינ התגשות וכש אם תהייה משתפת או כנסך ב\nבכמו העת הורוא ואה תהיין למסוד זרויות ויהיה התכלית\nהפרשיים והכלליים קודם תכבודות הלהגיות יותר מהירות\nהתכלית כמיה וויתור באחר מהכלית ובריתוי כי חום\nלא דיתש אלה כניצח ושכ בחרה ותיזוק חדהות בעת\nהתכרי ותכ הלהיזה אודמה לנה שיקלה כן ההעמדות\nוהייבם כלו. קת את כשת הלהיזה אל האחרת רומעך\nשתחספ בזיעה ו‘הגדחת העת הבה דום השליש מיהו\nדונמת הראשון ורביעי דוננות השני הנה תaul הוראה ו\nעל הצהו שלישית כפנים כתפלים כי כבר סטול חן ה\nהנברגים וכבר תופת מהמסרים והפרפלה כמ המנהיגים\nהוא שיהיה האדם ירדה בגנופו האדומיה ועפושה ווארוי תי\nיתועג וירעוו תחנה וועשה ויוונות ומינים כנוני ההגנה\nיודידו הלבנה או שיהה אדם ירדה בנופי הלבנה ועפלה\nואחר יתועג ורבה ויריגל מה שיווד האדומיה כמעני הוה\nהנהה נג אב ותוייבו השנים בו וכה בשיהה הבהרות אב\nהנערות ותכברת ללהת או תקווה אחר כחרות והדות כזון\nואכס כנ תומקרים כמו הדוק והשתן ויצייתה מה שיצא מ\nמינו בקא ובצגונה וענין הצלוה ואותיו וענין הצאר\nוענין המשוש וענין הסמות וחרות וענין וענין פון\nהעונות אכסם הדוק בה זהה פותח גודל ונהידות ותכיפ\nכקבו שיהיה בשלישית ופוזות. בנגודם כמה שיהה פל\nבלבנית ‘ואכסם השן הנה יתיה אחור הצלוה ויקא מ\nמעורב מכרות ולבנה ווהינה מערבית מאדוכה ולבנה\nואכס ענין החומום והקר ותכא הסמוך ויתועס ח\nוהעונות הנה כבר אכרנו בהם מה ש出来 ‘ואכס תפלה\nוהענידה על הוותר גובר משני הלהיזות בנגזר כן האותות\nכי אם ותגר הלבנה תחין העוננות יותר ארוכות והסכור\nפחות והיחצלה ושכ בדפק יותר חזקת החולשה והצווות\nברתרה כהירים לקול הקור בתחת החולי ווותר באחרים\nבנקוורקי רתם ותכא פחת ונקارت פחות ותשתן\nיותר חזק הליכן ופגנות והזועה פחורה ושנים נוטים לב\nלבערות או לזקנה ומזג הגנף הנה יורה עלינו. וכן ההרגל\nוהס שינהג כנהיגו\nואם תגר האדומיה ההיין העונות\nיזרק קצירות והצווות יותר כהדרים להתחבים ותכא וקיא\nהמרה יותר והיעו יותר שופעת ולפעשים ישה אל הסמור\nברתת ויהיה השן יותר הזק הצבעה והשנים נוטים יותר\nלהבהירות ומזג הגנף הנה יורה עלינו. כן ההרגל ושה שילך", "", "הגדה באחד בשמי היכים יותר אורך כהין השלישית וין\nויהר שקט החמינות ואחר זהה בון האחר יותר קל עה", "הערה וחופת כקרים ‘לפעמים יוכו שניה בתים הסכור\nברוב העניגים פעמים כהה שיקלה פהתקותuite הלא\nהליות או להכניס אתך כהן על האחרת ‘לפעמים ימל", "הנוף לא יקנה מכנה נקון זלם ותיה התחלה והוספת\nהזקינ התגשות וכש אם תהייה משתפת או כנסך ב", "בכמו העת הורוא ואה תהיין למסוד זרויות ויהיה התכלית\nהפרשיים והכלליים קודם תכבודות הלהגיות יותר מהירות\nהתכלית כמיה וויתור באחר מהכלית ובריתוי כי חום", "לא דיתש אלה כניצח ושכ בחרה ותיזוק חדהות בעת\nהתכרי ותכ הלהיזה אודמה לנה שיקלה כן ההעמדות", "והייבם כלו. קת את כשת הלהיזה אל האחרת רומעך\nשתחספ בזיעה ו‘הגדחת העת הבה דום השליש מיהו", "דונמת הראשון ורביעי דוננות Second וThird ו第四 וFifth", "על הצהו שלישית כפנים כתפלים כי כבר סטול חן ה\nהנברגים וכבר תופת מהמסרים והפרפלה כמ המנהיגים\nהוא שיהיה האדם ירדה בגנופו האדומיה ועפושה ווארוי תי", "יתועג וירעוו תחנה וועשה ויוונות ומינים כנוני ההגנה\nיודידו הלבנה או שיהה אדם ירדה בנופי הלבנה ועפלה", "ואחר יתועג ורבה וריגל מה שיווד האדומיה כמעני הוה\nהנהה נג אב ותוייבו השנים בו וכה בשיהה הבהרות אב", "הנערות ותכברת ללהת או תקווה אחר כחרות והדות כזון\nואכס כנ תומקרים כמו הדוק והשתן ויצייתה מה שיצא מ", "מינו בקא ובצגונה וענין הצלוה ואותיו וענין הצאר", "וענין המשוש וענין הסמות וחרות וענין וענין פון", "העונות אכסם הדוק בה זהה פותח גודל ונהידות ותכיפ\nכקבו שיהיה בשלישית ופוזות. בנגודם כמה שיהה פל", "בלבנית ‘ואכסם השן הנה יתיה אחור הצלוה ויקא מ\nמעורב מכרות ולבנה ווהינה מערבית מאדוכה ולבנה", "ואכס ענין החומום והקר ותכא הסמוך ויתועס ח\nוהעונות הנה כבר אכרנו בהם מה ש出来 ‘ואכס תפלה", "והענידה על הוותר גובר משני הלהיזות בנגזר כן האותות\nכי אם ותגר הלבנה תחין העוננות יותר ארוכות והסכור", "פחות והיחצלה ושכ בדפק יותר חזקת החולשה והצווות\nברתרה כהירים לקול הקור בתחת החולי ווותר באחרים", "בנקוורקי רתם ותכא פחת ונקارت פחות ותשתן", "יותר חזק הליכן ופגנות והזועה פחורה ושנים נוטים לב\nלבערות או לזקנה ומזג הגנף הנה יורה עלינו. וכן ההרגל\nוהס שינהג כנהיגו", "ואם תגר האדומיה ההיין העונות\nיזרק קצירות והצווות יותר כהדרים להתחבים ותכא וקיא", "המרה יותר והיעו יותר שופעת ולפעשים ישה אל הסמור", "ברתת ויהיה השן יותר הזק הצבעה והשנים נוטים יותר", "להבהירות ומזג הגנף הנה יורה עלינו. כן ההרגל ושה שילך", "והס שינהג כנהיגו", "יזרק קצירות והצווות יותר כהדרים להתחבים ותכא וקיא", "המרה יותר והיעו יותר שופעת ולפעשים ישה אל הסמור", "ברתת ויהיה השן יותר הזק הצבעה והשנים נוטים יותר", "להבהירות ומזג הגנף הנה יורה עלינו. כן ההרגל ושה שילך", "והס שינהג כנהיגו", "יזרק קצירות והצווות יותר כהדרים להתחבים ותכא וקיא", "המרה יותר והיעו יותר שופעת ולפעשים ישה אל הסמור", "ברתת ויהיה השן יותר הזק הצבעה והשנים נוטים יותר", "להבהירות ומזג הגנף הנה יורה עלינו. כן ההרגל ושה שילך", "והס שינהג כנהיגו", "יזרק קצירות והצווות יותר כהדרים להתחבים ותכא וקיא", "המרה יותר והיעו יותר שופעת ולפעשים ישה אל הסמור", "ברתת ויהיה השן יותר הזק הצבעה והשנים נוטים יותר", "להבהירות ומזג הגנף הנה יורה עלינו. כן ההרגל ושה שילך", "ש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש\nש

["פָּק\nאָמ\nד", "השעור עזר לו בהגלו כהו והתיש כהו הצלביו והפלת\nהלהיז אליו ליקש העדכון ההיה כלכלי של שיסב שלצלפֿל מלי\nכלהי הקדד ויחשבו כלכלי שנתן שארים כמינו זה עך\nששה זה\nאוכנים היררכוות כן הרפאו", "עוגות טובות לוגיזי שילוחות וידרים שד שילוק\nליקוקירוסמה כלכלי תורובנץ אב שפֿיק נרד סחיטת אפס", "אפסטינן אספּלד מא שקליטים תשה עוגות אארת\nלהלהבות וידרים ששה זוזה ורעש אסיטשא נומא ארבייק\nמא ד זוזה אמיזון בזרבריש אספֿיק ריברבי אַ אַ זוזה\nנַכּ אַ זוזה דדזג עפּראַ שפֿיק ריברבי אַ אַ זוזה", "בכפּורא שני דנקי תשה עוגות טובות לוגיזי הקדדות ההוא וכש יש יתועס\nשילוע ושרי", "תאר אספֿיק ניד אלואץ וערף של\nבבריט ומעוּפָא שלהם זומן דרבניי זוזם", "אַשּׁוֹדִי וְדָרַי בְּפִטְרָתִים שָׁלֹמֹה זְזָמַיל אַפְאַ נומא\nקְלָה קְפָק אַ חֲשָׁה זוזם דע שִׁטְעָשָׂא קְלִי שֶׁשָּׁ", "זוזה טין אָמִינָיו זוזה תשה עוגות נסחא אַ\nאוֹר מִזְמַי וְדָוִד אָדָוֹם וֹ זוזם אַבְרִישׁ נוגַא אַבְרִיק\nדע אָסיטשא מא זוזם אַפְשִׁיק פּוּקִיקא אַפּוּד אַמ\nאָדָוֹם דע לְלוֹק נרבי קָסָפְק אַפְלִיקוּם מא זוזם\nשַׁקְל אַ זוזָא אַפְאַ רְבִבְרַי מא צְדָק אַ זוזה אַ אַ זוזה\nזוזה וְדָוִד אַפְאַ רְבִבְרַי מא צְדָק אַ אַ זוזה אַ אַ זוזה\nנַרְפִּיק וְדָוִד אַפְאַ רְבִבְרַי מא צְדָק אַ אַ

["סידר אופס ב", "ואם לאו אז בכהגנה וואס לאו בשולשן קוק וועי כי ניכן מן האף וזרוה הזא ולפלף העי וודעתה כנוכלי הלהי הראש והרוקה גבול כוחל החזה ופת", "ופיתת דם הסחורים גבול טוב לחייים רבים אך אנס ארער ברוב למי שעבר כנוגרו בו והיוו דח כן הגלוים והיוו קרוב כן הפך רעפת דם הנחרים כי הוא יגיע דהות הלהיה בתת ואות ואדרי הנשלוח אחרון הקא אאריו השן ואחריו הע识ות וויציאות הן מכין בנולי העתקת", "שהיוו היציאות יותר יזקות כן הזיעה הגבוליית זעמים רבות ויסוע בהחלים הכתת אחת חין בשותות או יהיו רעות יסיתו האיברים כי היציאות אשר יהוה ברם הגבול יהיו כפינים רבים כדאמניד ובדלות ושען ונמלת גוהלת ואש פרס ואבול ודרי וצבה וכונקים ושהימים יריבו בנוף", "ולפעמים יהיה הבריאן אן דבר נמכו שיקפיא העעלים והעצבים כגרב וabile וסחת וסתר וואלארץ ווהולי הפיל והדליות וינפה הקצנות ווולה זה זכמים העתקה מה שלא יוכל אל היציאה והאר יפיעל כמו הלקה והכוונה והרפף וеЗוכב הידך והגב הארכובה היר והירוק וחולי הפיל הוהו כן ההעתק אשר יהיה בו כה שלא יטור הברונות בו והיוו משביה ההעתק כה שיהו למשה והיהוות כשובה היציאה וההתקת כה שיהו להלך וארה הבושם והדר רדרוק מהארים הנכבים", "הענינים המערבים על הגבול השטח להלך וכמו שהאיבר הזרם אם כקע המדרינה והואל לתפשה וצרה ושהנקף והת ההתחקן ואותן הלהמה הוזקלה והכלך השומך רחקים לביור יניו ולא מזועד להיריק כלוין ווהיו האותות כזומן בביור וואל מזועד להיריק כלוין ווהיו האותות ממעדים על מה שריעה שיהו כמנוע או האיבר הער כן הרופא יקיק הרוואה כמענינים המעדים על רוע ענין הגול הגבול וואס יהוד הענין בהצך הנה השפט בגדך", "כן אם ניען חולי אותות הך", "הPCS\n\nהכל אס נוכיבים קומא נפלת הבשולי יודה על יציאה ב\n\nבאבר ועל דבר אחר\n\nולפעמים יהיה אחר כן הבר", "והטובה שהעתקות תודה על נובל רע\nואס היהי שם כשומ מה שווה על נובל רע חס וואס", "והיה בשומ של שווה על נובל טוב שלם\nוהתקת בישום בעת התחלית", "והיה בעת הלקחה בידידה ולטמה ההאת יעיק לגבול השומ\nהשלם קור חזק כי התחלית קשה בחולי אך היהה בו היר\nהירידה ורוב כה שרדי לרופא שישג וקז הקור\nשיחכם ויצוק על כן עלולע שטח חס עד שריאה הזיעה ת\nתחייל אחר יתDEL מלצוק ווקנה הזיעה ושכור המקומ ב\nכשוני", "ודע כי תנועות הגבול ב\nכשנפלת ביטים וכומנים אשר הלהם בהם הענין על כנהנה\nהשבע שתבע החולי התנעריו יהיה אם הראות כן השב\nבבחינית העת וכבחינה הענין כנה ית מיהיה בעל התק\nהתקה וואס יפול המחליקת קודם עד אשר בז ת\nהשבע קיצמו ונהה הגדילוקה ההוא כן החולי והכרה", "כפתני זהה כמה שנושא על הווק התחלצות\nההולי\n\nהיהוה יהוה", "וכן תחת ענין בגדושה שעל ירשע", "וכן אין זומא וואס כה ירשו וואס כה ירשו וואס כה יר

["על הוקין התלהיזג\nעל שותקע בקשת הלהיזג\nלא להתחזר ותנתחי הלהיזג\nלא יצרט\nבע\"ב בז\"ב ח\"ב י\"ב י\"ב\nלא יתת\"ב כ\"ב\nלא יתת\"ב כ\"ב\nלא יתת\"ב כ\"ב\nלא יתת\"ב כ

["פרד אומן ב", "וכדבעור ומחתח לבטן וחתת הכדלי לענלה מפלי\nכקב ותלהבות הרא\nודע כי תתחזקות חללים\nוהכרקים בלהי שהisenע כתחסיק כבבשון היחידה ונופ\nומונה מכל דבר", "## פרק ח", "אותות פרוק ה' אם\nיהחבר בכל והמיכ\nוסנור בע\"נ א\"פודום\nומסנו וע\"מינו מירור ה'", "ודפוף שטח התחחונה ותיתל הענין בפנינו כב\nהאצטומכא או חפץ הק ואותיות הריד ופיפת ללב ולחייזום\nכדופ ושהפלת וכל שב' אם אין ייצח ע\"נ לערון אך זה התחזום\nוהתיה לופת צמדי הכסים או תدין שהנגן נופל ק\"א\nולכש שב' אם היה הלהיה דנויותית\nהקוקות", "אדומית אינת חת辣ת\nבענין הה פול המראה\nהקיא הנופל איר כובד הראש\nובאכ האצטומכן\nהערנים לחייזלים עסנים בצעה לערנינ יס\"כ בע\"ר\nובקזים לחייזלים מחלפים\nבאב הדרים", "כתשטעים תחתשטיות הלהיה הניתנעתה בס\nוהואם אם יתחבר זה בתהיה כזב חכבר אך צד החוז\nמכל בקב כי החסב ש\"פף אל ע\"ליוני יס\"כ בע\"ר\nבהם קורוב צד האף ועריזו\nואטף שלא תחמו\nבהם ותודה לערלים חוטים ארציים וברקיס ויאודו וו\nהנץ ו\"פף או צד בקבו וויל הרגה\nבפּטע ויכבה הגד ו\"פף גלו ו\"חיר הטרשתו ו\"חוד\nהאף ש\"ה הערב הראש חסן ו\"כ ו\"כ בקב דאף ע\"קיות\nהנ יפּר ע\"ריה\n\"ככל שב' אם א\"י החולי ושנים ה\nואשר האותות ל\"פ\"ה ה\"לידמ\"ה\nשלהיה אדומית כן כ' ה\"י הגד בפּריה וברישט\nומבּנת ו\"בּו\n\"פּון ו\"ח\"י כה\"ל ע\"ק\n\"ו\"ז ו\"ח\"י כה\"ל ע\"ק\n\"

["מאבר א", "זוהה הסיסימליעילימלי\nודע כי התוסקת חניכ\nתערוכת כה בכשר הלאה\nשלא עשויה", "אותו פרוקה\nאש ייחדב בכל הלאה\nסנDED עשר לא תזד\nעכמונ ועומק מירומת פ\nתולחנת הלאה בנטע\nתולחנת דודר ולווד\nשיזג אס עשויה עילו\nהיה הלאה דודומית\nהקית\nכל ושתן אס ברצורוב\nפנוג\nואס האצומיקא\nלולחנת כה חליכים מתח\nלודחן בגד חליכים

["ספר אופי ב", "היויה הכללית בscript עביה ברוב ורביה בפאות והשנית\nבכח ואהא שלא היה הכח חזק מאד אמיץ המושלה ולא ח\nהלוש ונלאה גם כן שלא ידהה כלל כהאברים הרשונים\nוהשתים מהסכת האלים שות סיבת להתחלת הזוקה *\nופעמים רבות קומין כאותות ההעתק ויארע עליהם הרק\nנדולה וכש בשתן שופע לבן ולא יפול ההעתק", "אותות ההעתק חזה\nלתקות השפלים חדוש\nבאב למשה עם התלהבו", "פֶּרֶק\nיִב", "ונפח כהלובים ובורכים", "פֶּרֶק\nיִד", "אותות ההעתק חזה\nלתקלים העליונות יודה\nעלויה כובד הראש", "והחושים וכש בחוש השמע\nהחרשות אזור ערות הנשימה והשתנתה מן הסור כאלו\nית第一个 זה בפּתוי חדש ברוב כה שיחד וכן אם יתתחד\nתרדמה ורוב זה היהי ביציאה אחורי האזנים' **ונן אם ית\nתutor כליטה האודאג ורפיקה בגדעים ואודם בפּנים קי\nאותות ההעתק לחיולי\nאחר אם תראת החולי\nהחד יוזק בעת הידידה", "פֶּרֶק\nשִׁו", "אז תדע כי הוא פונה אל הנושן", "פֶּרֶק\nיִו", "אותות הגבון במוסר נק\nנקריה יציאה אם ידה הכה\nבריא והאותות טופים", "ויבתומק רקוקות השן זמן אורך\nביציאה ועתת שיהה החולי מלחה מלחה יש בה חום ו\nוכן אם ינצל העולן מכלי ב�ום אבל על דרך העמק\nואחר ראירית שריגי הצעדה חזק והתפּטשות רכי הדפֿ\nלא ישקווש ותראה המראה משתנה, והנשימה תכונה\nולפעמים שолוע יבש הנה כי שיש בו זה הנה הוא מוכן\nליציאה בפרקי והאבר אשר ייוודק כחלה בזעה יותר ח\nהוא אותו שיפול בו היציאה ופרקי הסתו ושני הזקנה כפי\nכמה שזכרנו מאותות נפילת הגבון ביציאה גם ככסותיה ל\nוהתהיה היציאה ההוזה אז באהרחת לקבל הבשל\nשההזרות כהם בסתו והזקנה חפות למה שחייינו הקור\nבהשקט. **זם כי קסתם אמרה הופך זה כפי כה שפּרינו\nוכשירהבה השתן המימי בעת עלויות הקדחת זירה על כאב\nית第一个 בשפּל כן הגוף**\n\n**ומן האותות\nההזוקים על בָּה\nהיציאה אחר הגבורים\nהאורים ואורך העלה\nעד אח"ר העשרים ופּמו העלה הואת הארובה אם יקרה בה\nכאבים בפּתע בקצאת המקומות\nהנה תפל היציאה\nובקהנת השישויות אם לא היה הגרת שן ולא רעפֿת\nולא שלöl אזתפּול היציאה בפרקים וכש ב"ויס כלוילי\nוכן והוראות התחזקת שלא היה אותו בגבון האחור"י יש\nשלם עם אחור ולו חזרות חלילה האותות האהרים", "והקירות היצירות לא יוגבלו בביблиו בשתן עב אַ\nפול רעיפה אם אַסם יופל יצירות בפרקים שד"ע ש"ל\nאו כל הלהיים היהת היציאה מתנועה או מæהה אַי\nהיציאה הנופת כלהיים במתנועית יותר\nעלם אין זוק ולא היה"בם כפרקים משיה ותירן\nהקדורה עליה וְנִן הַכְּבָד ק"ו וְכִן ה"וֹא"ה"וֹא\"ה\nתנועית היה זה כפרקים יותר\nפֶּעַמ"כ תפּלה\nהיציאה ויוור עליה ואותית ית"ב"ב"ל"ע"ה\nלברנ ש"ד"ה"ו"ה"ו"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו\"ה\"ו

["באמר א", "## פרק ית", "אות נפלת הכיצב בנדרים, המערזים אם יובה כהם הפודת בשינה", "העצי צבעם וועדה בכנים וישתתה כריאם לאירן, ואומם ודועה אזתפול הכוזה ההא עד תשע שנים. ובל עוד שיקס זה היה ויהר ואכסם החורים אם יתערזו ייגיin בקדמים הוזנות והתרה הצפין בענין ויעתלו ייגיin ומסת תרחה הריקת שחורים בנים אז תידן נפיזר מכריז ופעטעס רבות יאיר כאות הערף ו角כד הראשון בקרחת וכזביה קדמת ונאש זה יתורס למסה חמה תולדש ו角זא או קא זנדי ו角כזב עשרי זה יתור הנה היא און מות", "אות נפילת הכוזה אם דואית בקרח תומע ומעטש השן אז תער שיתודר הפרק יש", "רנה יפרת בו הגבאל אם היה שלשל בשר יוביר גדר השווע ואכסם שולא ווודיה הרגת הפופול ופעטעס. הלה אלי זיעה כי הרתת בחוזלים החדי השופרים יקריכו וזרז וכציא ההלוי קיומיה רתת", "האות המוסים על הגבונ הטוח, המנובת שיהוד כבר שלום השביה", "אף שיווי בזומ מיטי הגבונ המנובח אז שיכריכם ושז ושכבר בשנ גני המזוהה בזומ המזוהה ויהיו כה בהדרא לא בהתקת ויצוע. ויהיו הירקן כן חלקי התרה הפופול, והנה המעלת ההלוי בזד המזוהה בזומ ושבימנע בקית ונאכמת נוט בבודק משבע ההלוי במינין כשרישת", "ובדיקות אמצצנו בגדים האמנים ובענין מאשר ינהיגו בענין החז ומכעיה ההופלה, ויהיו כה אס היה סגף כח ויכעיה ההופלה ותישתת ההמיזה. עמד גת הגשן ללויה ושהלמות זי פנישת המרבע, ויהיו כה האותות וערמות אס יתקצלו ויהיהו הוזמים בזומ הרגה התקנות יתור הירק ונאמתת כמשהה בחזרה זה ונאוי שסמוך בברישל ושתהה הגדיגו. ויהיו כה הזרה ויהיו ויתראה הגדיש בשתנו בתחלת שיהלה הלהיות כי חלקי ויהיו ויתראה הגדיש בשתנו בתחלת שיהלה חנה בישום, אבל עד שותהו בו אותים כפזידים הנה ההגדה יותר ראיה שה的日ulus קרב", "האות המוסים על הגבונ הער, שרשהם וערקים שיוויו מהתחפיש, חולון ל\"ק\"ה, לאות הטונים והנajaים", "כדי שתתת תנועת הגבונ קדום הגדלת והשביל ויקראת אכבריק בלשון וניי סאבק אלסמיה. והנה דית עסבה בעדינו ושויהה ביום כלת בגדלי. ושיהה הגדומת עכד עכד לבליש ולקושן. ודע כי אותות הגבאל אם יבוואו קודם התכלית והבשיל ויקדיהו הרקא שופעת הנה לא בסיכום בה זה הידריה. והיה דיהו כלאות בלי הגדה ב פס שהקלות אז שמצא את העלוין כהלי הרקא בראת הוא פה בכה שאף ארי למסוך לעוין כי הידרקט כן הלהיה לא לתקו נק ופעטעי רבות תחת שאר", "ליברל ברביינע בשן ען, אין ליצועות במרקים שיסק כל־ע\"ל גליעה מתגנוזה או כעצמה ע\"ל כהנה, בק\"ל הגדלה יתור, כהן כהפרקים שימל והידן, כהן כהפרקים שימל, ו\"עטעס בנות חלה, כהן כהפרקים שימל, ו\"עטעס בנות חלה, ו\"עטעס בנות חלה, ו\"עטעס בנות חלה,

ספר ד' אופן ב

ה่อ בבי אפרי הנוף

ודכי האותות הטויכים עם

בריאות הכח זוהה על ארוכה כהדה

ועס חולשתו

יורה על ארוכה מאולת

פרק בו

משפי

האותות הרעי

דע כי האותות

הרעים אשר ב

בכליה ה' יישרו במות. ואס היה הכח תקינך

החלוי וימות ההולה, ואס היה חלוש ימות בכי איר

אורך ועמים רבות ידארו אותות ככיתים, ובימים

רעים ויקה בנול טוב ותעתחק הלהיה אל אבר אחר והיהו

שלום, וראוי שיבשח באותות הטויכים בעת התכל

התכיות ויפחד כהמסיכתם אם יראו ולא תutfוט בהם כ

כשלא תראה הכח נופל ונפיית הכח לבדו אזזות רע, וראוי

ששתקור בחלויים החזים אשר התחלתם מאבר מעניין כ

בחוז לבעלת הזרב בה שהיה מעניין האבר ההוא כי הם

זותר מורים מעניין אבר אחר כי בוש ורקיקה בעבלת ה

הצד יותר כוה על השלום כבשל תשב

וראוי

ל indefא הפצעופי

שיכח כהנברת

הפנים אם יово

בפנים וב Pairn חולשים תכונה רעה כלתי בטע, וכפי הרוב

שידע תחלה אם זה טכני כפי זה האיש הפרטי והמסט

יכר לiecful בדוק גם כן וטעי אס זה חן החולי

או סכה מתחילה כי לפסמים יתדיש בדרי כשל על היל

הלישן צבע רע וחנירות מופלת כאבדית דבר שה פעל

לא לחולי

פרק בו

זכרון האותות

הרעמים האותות

יתחלפו כפי

פולה פלה ואבר אבר והכני שנזכיר זה בפרוק

הפרקים

פרק כח

האותות

ודעים

התליש

בארז הרכרא אם היה תאר החוי כתאר הבית לא לתען

לתענורה ולא לערב ולא לארוקה הלא הוא אוטר רע, ותפנים

שידכו פני, חמת ונשתנו מפני הבריאים, חס אותם

שישקו עיניו ויתחד אפי וישפלו צעדויו ויתקררו איניו

יורוקף בשרם ויבתח עורו וידעך כראו, או ישחר

יוריק עולה עליו כאבק וכבש אם היה כאבק המוך

הכנפוך הנה זה אוט כות מזדה, וודע שאס יחלה הבריא

המעט החליים זורה על סכנה, ומה שיהיה מן הצנוי

הוה לסבות ארהות זרלת ההולה הנה הוא ישוב מזדה לע

לעניני השבעי ופי ביופ ולילה אהת, ואכנס א

אוחו שהיה סבתו החולי והוא אוטו שאותויו רעים הנ

הנה לא ישוב אלי כן כההה, וגם כי הראשון אשר

בכשאת הרעב והירקה והתענורה, וכמה שזכרנו עמהם

איננו טוב גם כן הוא יותר בטוח מזולתו וAME ידידן זה

בחלים החזים היה רע ואות שהחלוי יזעה ועם

זה הנה הוא ינבר בטוח מזולתו ההולה כחלים והזדים בסב

בסבך החולי לא כשבת ההאזרה בסבך החפץ הפנים עשרים

ההברש בין כה שיתראה כאותה חדות הפנים

היה בזרוע רב. וכן כה טנכרהה בעין זה

היה בזרוע רב. וכמה טנכרהה בעין זה

["פרד אופן ב", "## פרק לט", "אותות ילקחו משדש\nהגרן והושט המהכ\nפתאום לא ביום גלו", "בובל אות רע וחגנק בלי קסף יותר בקל כי הקצף לא יה\nיהיה אלא וכבר הגיגעלב בחומם הגעה נמרצת שתשבט\nכABA ותלו כח ותלוע הרגאה והכסך המבדיל שלא יוכל להזיר הג\nהנשיבה בשוי וזה לא יהיה כמלי מוסרא בגרון אלא לערב\nגaN ובי יהיה פעמים רבות בלי מוסרא בגרון אבל\nהרוב כסבת המזון ובכלע אם יתחזק בשקדת ההצקה מתכ\nהנקוק קשים יוור על המות כי הלב יצרך בקבת הוון\nההום נשימה רבה וכבר נסתם הדף ויתלבת הלב ופּריג\nרוע מזון שלא יסבּוּ הימים כן עקום העורף והצ\nוהרצוע עם כניעת ההליעה כי זה אכנסיה אם בסור ה\nהוליות או להקזת הייבש ואין יותר רע מהם עם קדעת\nכַּנֹּהּ אַלְּיֶּהוּ וְיִצְרָעָה בְעַמְּלָה בְּדָוֹא וְיִצְרָעָה אַמְּנִי\nישוק במים כשתוני ויצא מאפין בכל עת הנה זה אות בלתי טוֹב", "## פרק מ", "אותות לקחים מתכנית\nהעורקים מתאר\nאכברט אם יתיצבו ה", "רדיוּוּס הנקטים אצל הגבות והפעפעים הוא רע", "## פרק מא", "אותות רעים לקחים\nברפּוּן גוף וזועה\nהשכיבה והחלשה", "רפֿין גוף ורוע השכיבה וחולשה היה בשבת רוב הלהוֹר\nהעבות בקרבים ובי היה לייבש גוף ומעוש הלהות\nולפעמים היה זה להפלה גת חוכמה בגוף\nואין הרפּין הבכדי כיניהם היות גוף אם אוכחוש כמו\nשיהשברבים כי פעמי רבות יהו הקרבנים מלאים לחייו\nוהגוף דל ופעמים יהו גוף עב ושמן כן אבל ה\nהאותות מה שנאמר בקולות אחרים", "## פרק מב", "אותות רעים לקחים\nלקחיס כהמשכב\nהשכיבה על המטל", "לא על התכונה המורגלת אבל המ councilלת והוצאת בה\nמההרגז את רע וחשב אם החוזה יריד בצעצי עט עט ולו\nעוד שתשווה ותיצבה והתיצבות טוב ויתתף על בנו ואה\nלגלות הקצוות וישלבם השלה בלי שבעית כבלתי חום\nנראה מאד הנה יהיה המסה צער נדרול ודראי ישמר ב\nבבמו זה בנו ענין אחד כי ±פעמים יהו גוף עב ושמן מ\nמזר הרפֿין יחייב בעת הבריאו שישב בכל עת על התכון\nהזאת או יהיה כונע כzetב כבלי שיבת הנה זה ב ממה\nשלא ינגל עמו הפחד כל התיצבות בלתי מורגלת מבש\nמשכיבה והתפשות וזוהת זה לא יפעלה בעת הבריאת ב\nבחליים החדים הנה הוא רע ודוע כי האהבה לשבכ השה\nאם לרוב הלהיות בקרבים או לייבש והתכת הלהיות שי\nשיחלשר העצמיים או לחיולש יקרה לעצלי מצר אחד ואם\nלא יזכל לשב להשתתר ווולה אבל יתאה לשבת אות רע\nורוכו כarmבש שהנשים תככד בעת השכיבה בכ太大 מוס\nופגעים באברי הנשיבה ידעת הענין בהם כמה", "פֿרֶק אַמְרִיּוֹן הַמִּשְׁכָּנָה", "שקוּס וכשיאה לחיורק מכני אדם ויהַסב אַל־קָדֹשׁ אַת\nרע הנטה לישן על הכוֹטַב ככלי הגלע בי זה אם מער\nכערבים השכל ולא כס כzetב הכוֹטַב והשכיבת הרטובה לש\nכשבובה ותיאר אך זה ויהו פרקי מקקריבים הכפילה בלהה", "## פרק מ", "אותו לקחים פן\nתנור אס יבישתע\nעד שאם תמצהו ל", "שׁוֹבָע אַל מקומָ וְהָמָה זה אַת אָת רע ויציאת ותְהוָה כִּן הַז\nהוֹר עַל נשִׁיחַ קָרָה אֹת מִת כִּי יְוָה שָׁהוּן כָּל־כָּל־כָּל", "## פרק מד", "אותו לקחים פן\nכָּל־כָּל־כָּל־כָּל־כָּל־כָּל־

["כָּמָה בָּ", "בובד הנה כבר קריה כי הכוכיה יזרה על החרישת הכה ה\nהנפשי וה על החרישת החוס ה部署י האורה יזרה\nע"פ הפסד ותגבות הילודות ותשחלה טוב כן הגדיעה וה\nוהאוד.", "ההדרה אין רווק ששלים החולה ופיין קדינו המשתני\nושרפת הקצנות והעור עם קור הטען oz ותת מות ב"ס כן\nוהם כזד התחתם כמו הכווצה וש"ב אך האר הששלין הנה\nואו כמות הרדפין הנקרא כזון אזם עם היזה וחזוק הקדرا א\nאות כות", "פֶּק מֵט\nאותיות כן השינה\nוהיקיזה אם תהייה", "בְּלִיהוֹ אֹת כָּל־תּוֹ וֹס לָא יִשְׂכּוּ בְשִׁנִּי כִּי ה\nהסבה הפס"מ החסא אין שיהיה והשינה הוימוי היות בטוחה\nבה שיהיה בראישתו וה"ל כו"ב בתכלי עתון הקדדת רע", "ואסבם בהתלחה פעמים רבות יזהי שלא יזיק\nוהתרדדה ע"פ חולשת הופק ע"ל כי יזהי הלהישת המה לא\nלהלוד המוח וש"ב אם"ה עם ערבוב כל\nלעפ"ל יזדה קה"ר. השינה תזמת בע"ה המ\nהמשאלה ערבוב שכל ויהיה חבר בז"כ הקצנות רע כמו\nשיהינה וכאשאנה אַז קְלוֹת טוֹב.", "פֶּק נ\nאותיות רע"ס כן המעשה\nלקישת הדויים והדנ"כ", "ולכל לתדבר אל"ה\n"הסבה בה ח"א\nאד"א ע"ל ע"ל ש"מ\nאָרַי עָלָי אַם הָמַי\nוְאַל הָיָת", "פֶּק נא\nאותיות רע"ס לקו"ם", "הרח"ב בקריב\nבקדמות הידות אֹת רע כי י"ורא על ש"פ"ה זזוקה אַ נודו\nמורסיאו יציאה כש"חיה בקֹצֶת האפר"ב ב"ח יזק"ש"ק\nבפֹּעַ הַשְּׁכָּל שֶׁל כָּל כָּל ה"ח ה"ר ע"ר", "פֶּק נב\nאותיות לקו"ם אַ\nהַקְל ה"זֹק"ב", "והזדוקה החסוד פּוֹחַ לְיוֹן וְרַע\nוהשטייק ו"ר"ה בר"ב על בְּלִיו אוֹל, על פֿרוֹן עָצְלִי ה"שֶׁן\nוּשְפִ"ו כָּעָבָר אַ כּוֹצֶם אוֹ רֹסֵד ה"פְּרִיק אוֹשׁ ה"ה חַס\nוהתחלת הרדוק ו"א י"דבר ה"על"ור ב"נ"ב וּבְלִי\nהנה ה"ת"ק"ת ה"מֹרֶב י"ר"ה על כָּסָר תחלית ה"עֶרֶב\nאו כ"ה כְּשִׁרנוּ וְרָב תדבור כ"המשתוקק י"ר"ה על התחלת\nה"ה ו"רֶבֶב כָּל", "פֶּק נו\nאותיות לקו"ם הש\nהשל"ב ה"ה ע"ש תגועה\nופפ"ק בראש ו"בנ"ח", "ובנ"ר"ו בטוח ו"א כ"כ בדارات ש"מ ו"כְנַחַת\nפֶּק נד\nאותיות לקו"ם כן.", "ה"ניזה ת"ר ה"ב"ר\nוהס"ת ע"ר"ו ב"הפס"ק", "אות בלתי ש"ו י"ור"ה על"א אַד ע"ה"ל אל"ה"א ש\"ק\nהעלול ב"כ ש"ה ו"ישיכו"ת אַת"ר ע"ל"פ"ה ש"א ל"צ"ו ע"ו\nערוב"ב כ"כ רֹצִידות נ"ש"ה ו"טַמְנ"ב ו"כְּבוֹת ה"ר"ה י"וֹר\n"ר"ע כ"ירובו י"ה"ה ב"כ"ס כ"ב"ק י"ר נ"ש"ה"ה ו"א י"ה"ה\nל"ס כ"ד"א אַרְבָּת"ו גם"ן ו"א י"כְבוֹד הא"ר"ס פְּגָנָה ג"כ\nה"ה"א"ו ת"ר ע\"ו\nוא"ש י"תא", "ת"מיכ"ד"א הצפִרִים הנה"ה"ה"ה"ה"ה"ה"ה"ה"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"ה\"

["מאמר א", "הנה, הלא יתורא ליהי תומסיה, הנקדד ליהי א href=\"https://en.wikipedia.org/wiki/Isaac_Seraphim\">א href=\"https://en.wikipedia.org/wiki/Isaac_S

["ספר ד' אומן ב", "## פֶּרֶק עַ", "משפּט היציאה הנה", "דברנו ברצאה בספר", "הראשון דכר עללי", "כקיצר ועכז יש עלינו לשנות הדבור בהפכי כה שאות\nודבור בחליים החפים", "## פֶּרֶק עַ", "אותות לקזמים כן היציאה", "הנה התחללות המתרמים ב", "בכמה שיצא מודיאה ח", "הוא משכבה בשני עתים אין עוד האחד. כدهם היה ה\nהשלישול כנורוי אחר הבושול ביום בובלוי ואותו עתים\nנבודלים והארה אחר שתיית בשלישול כנורוי זז ויוור\nבשני הענינים ע"ו נקין הנוף נופל ואכנם על זולת זה הג\nיורה על התכה הפס ורוב ליחות נפסדות. היציאה הגב\nהנבאשת הדומת ליצאת הנעדים ולקא היללים רעה כ\nכמא' ויציאה המדרית בתודלת החיל תורה על תבורה\nהמרות והוא ואות בלתי טוב ובאריתו בעת הידידה ח\nתורה שהנוף יתנק וואו ואות טוב וואם תפרד העוזה המ\nהמרית לבהר הגד וואל תקל החולי הוה חוא וואו רע.\nוהשלישול הרב אחר oz者 תרעם ובנפלת הכה בכלי ש\nשישאיר קלות oz者 כום כי תיהה הקחתה פסקתה\nהשלישול אשר עליו דשנות ככלי לקחת דבר דשן יו\nעל הכס האכרי השרשים וואו ואות רע ואיננו oz者 מות\nואלי ייהו דשנתם כן הכס וואם ייהו עלוי דונה לחי\nהלולדה ותשתל חאדמה ויגבר הסתון ווה כקדמה ח\nהaney־ת־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה־ה

["אף לא יתורנו כפרקי ש\"כ\"א, לא נתחיינו בנקום זה,

["ספר ד' אופס ב", "בענין הילוח ואמר ששתן המזועק אשר הלהסמה\nהדם שהוא רע וכט אם ייהיה בתקדום עליה סמיה", "אותות רעיש ביטח אומ", "המדיד השתייר לא יר על", "המקדורה תחנת הלהת", "להשתן אין מעש ועם כ栄ב כל שחן או כוסר כל\nהשתן ועם תבונת הדפק חולשה הוא את רע אם ית\nהשתן בקדחת תמדית וחוק כ栄ב הרא שאר יתור\nעל רפיון הנקון באז", "השתן אשר תשר יש ב\nבקודת שוקפת יהו על רע עירמה וסם תחנת הקהלה ש\nשופרת הדה יודה על עינן רע קהלה כלה", "יודה על רבי כשר ורוי וחולשה השבע ליהו\nשוקפת\nהשתן היצוי מכלי תצון בקדחת הגדות בכסת הולכי\nבכשר אופע ביטח לא יתוה זה אאל על־עדי הלהת הלה\nνφάνα ἀμαχρής ἀλλ' ἀμαχρής ἀμαχρής", "νφάνα ἀμαχρής ἀλλ' ἀμαχρής ἀμαχρής", "ככל אותת רעיש", "השתן השר", "הכשש ויהו", "והעב רע ואשר צו תחנתו לעילינו כבעך כה ית קד\nונברת אות רע מאד", "אותה רעיש מיהו", "ככלים חסידים", "ככלים חסידים", "רדיתם כזומ הטעמי", "יודע בתקדום חלקי כמם אם יתוחבר האמינו ויה\nהכטן וערוב הכשל הנה זהות כות אם יתוחבר טמ\nהנופ בצלוש ובכזמה ובכמה שיקא וכמה שתקוות", "שהבע טריד ליהיות מתחלפות חלקי הכשלות\nיצשר לקומם כם והכמה ליהו הוא כל ביטח אומ\nיתתחר בקדחת לתי בקשת קדש כר חוץ ושרפיה בצל\nוהוקה העכף עם זה הלא הוא אות ככית אס יתומך", "חרוקת השנים ערבוב בכשל הבה החולה בשכף אומ\nואס קיסר ב 枚 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫 毫

["מאמר א", "הונות יושב שתיאור באסיצי היכים וkaהרים או\nתעין כשפט הבשורה ותזע בעיזה כהיה יום זה\nוכא זה יום יבש וЖורר תומאים הנזכרים בו וע\"ז ע\"ז\nענין הכח ושנים והפרק והכבנה. ע\"ז יתנעות החולי\nבאכיתם וכמותם והקרenkם ואהבה ועתוותם וכח בחב\nבתכלית החלה ואראה ונקאר והאם היא אל התנועה או\nאל הכנוחה", "פֶּרֶק צֶד\nאותה שהחולי יכָּל", "צֶד", "יִכָּל בָּנָוּ לִכָּל אַשָּׁד", "הַלֹּכָנָת נופֹת בָּכַח וָכָמ\nוככד השנש וָכָמ\nוהρβομ άλ άγνα χολε την άγνα\nκαλλωσμα αλ άγνα χολε την άγνα", "האות כממדים הבה החולי וכלה כנוך\nוהזנות כממדים הבה החולי יוכלה כנוך\nהדרכים בהפֹך ואותות האחרי נמצאים הבה החולי יוכ\nוישת בהבתכה או יסור. אם יתחליפו כיוון חנבים חֲס\nובאוחרים ועתים קיים\nואמנים חמות והחיים הה\nכב הענינים והגלם אויהם", "פֶּרֶק צֶה\nכלטר חזרת החולי", "צֶה", "הנה רר עשה בנסמינות מה שתהיה כמחה", "הויה רר עשה בנסמינות מה שתהיה כמחה\nהלוצת הכח יתעבר בה כלי סכט אס תחת הזרחה המזאת\nאותות האבדון\nוהנה אם תפר הנסמינה כחלה כמחנה\nאומר בטוחה לאשר אס תפר מעצמה עס כן הלהנה ו\nוכן החלה בה שתיית החממים והפירות אשר יכון בה\nבהס להעיר טוב התהווה כמ גנולנבן. הוא מיל רושאש\nועונת ורדים וכיצא בהס\nוהשées מאה אס ישב איר\nהנ不合 מבֶנ הנסמינה כמחה לא אס ישב איר\nהנסמינה יתור\nער ושהמה מהעקר ביי החולי הוהו לאר", "אותה הנסמינות כי שלא", "פֶּרֶק צֶו", "שֶׁכָּט אַרְדָּו בְּנָוּ", "שֶׁל וְכָוּמ תֶּפֶד", "אַוֹת הַנָּמִין אָרַב הַשָּׁכְל מַכְל בְּנָוּ לִלְי\nאֶפְשׁ מַכְל הַנָּמִין וְכָל שֶׁכָּן כָּהֵי הַנָּבֹל בְּכָמָד\nאַוֹר קָוָן וְנַבְּלִי לְשַׁכְת הַדָּבָר הַעֲרִים וְנַק יִק\nקָלֹא מִצְוֹת עַל הַנָּמִין תַּחְיָה פֶּהָלַשְׁת כָּהֵה הָאָה וְפֶּךָ\nקָל וְרַע נַע וְשִׁמ וְעַל כָּמ וְפֶּכֶס יִכְעַת הַכָּמ בְּאַרְבָּעָה\nאַל הַכָּמִת אַוֹשָׁנִי וְפֶּכֶס כְּדַי הַכָּמִים דְּרָכִי יַכְד\nוה.—. וְפֶּכֶס הַשִּׁמְנָה וְאַךְ תִּעוֹדָה וְחָוָק הַצָּמָה הַוּוּ\nנַפְלַח הַגּוֹם בְּיַחֹד אֹת נָדֹו\nכְּל שֶׁכָּן בַּעֲפָפִים", "הענינים וְכָל שֶׁכָּן הַעָלָה הַמּוֹר כָּמ וְתִקְעֶם כָּמ\nעַל הַכָּל נַפְלִית הַגּוֹם וְכָמ שֶׁהִיּוֹד הַלֹּא שֶׁל אַשְׁכָּל הַג\nהַגּוֹם בְּנָוּ הָא יִסְרָכ כְּמַנ רְזִוֹנוּ וְכָל שֶׁכָּן אַשְׁכָּל\nאַל הַמְקִרִים הַרְעֵי יִפְרַו וְיֹחָק וְעִצְמַי בְּעֵוֹת הַהוּל\nאֶש כָּהֵי וְכָמ יוֹדָה עַל הַנָּמִין הַדָּפָק אַשְׁרִב תכַּחְוּ\nוכהירות וְכָשְׁקֶת הַצִּיא הַבְּלִית וְהַקְמָס יִכְן\nהַשֶּׁתֶּן אַשְׁרִב בְּעַצְבַּר וְכַרְבָּה וְכַרְבָּה אוֹ\nאָוָם אַ שְׁוֵה כְּמֶה שֶׁל יָתְלוּ בְּשָׁמָי הָלֹא יִשְׁכַּעְנוּ\nאַם לָא יִדְומָת שֶׁתֶּן הַעֲלָל שֶׁתְּנוּ הַטָּמֵר וְקֹצֶת הַפְּרִיק", "קודת הרופת וּכְצֶד הַשְּׁכֶל וְקֹלֶךָ חֹם פֹּא כָּמָל\nכל נַפְרָה בְּהֵלַח אוֹ הַעַקְדָּל וְלֹא כָּכַד נַכְדָּל וְלֹא הַעַקְמ\nמאָו אֶל אַוֹד כַּאֲרֶצ וְשַׁקְּט כָּה שֶׁהֵי בְּכַפְּמַר\nוְיִצְאַמ הַנָּמֶנָה אוֹ תֵדַן יִכָּי כְּמָדָה. וְאֶם הֵמַי\nבָּאָמ קְדָשָׁת וּפְקַד לְבַנ בְּשַׁע וְלֹקֶח וּנְצַח וְנַעַר טֶנְבַּע\nסְכָמ דְּעַוָּה הֵמָּה בְּדָר רַע וְכָמ אֶת אָרַי שְׁמַע\nשַׁצְּבַד קָדָם יַחְר יִתְעַה וְאֶחָי תַּתְלַבָּל אַרְי תִּבְלַי\nוְיִשְׁרָאֵל בָּכְלָבַל כָּה וְכָל אֶה וֹשַׁת אֶחָם הַחֲמִים וְיִשּׁוּ\nשִׁוֹתֵק כָּל־בְּיַת הַזְּבִיִת הַזְּהוָה וְעַדְּרַע יוֹדָה עַל מִזְחָה\nהַתְּרָה בָּצִדִּים אַרְי יִכּוּת נָאָמ אֶם יוֹדַה הַשַּׁת כָּל\nכָּמ וְמַיִם וְכָבָר הַלְּיָה כְּלָן קָדָם וְעֵלֶק בְּשָׁפָנָּה וְאֶר\nזֹיִם לְמַה נְחַד הַדָּר. דַּס הַשּׁוֹר הֵמָּה בְּדָר וְמַדְמַר\nהַיִּרְעַם אֶר כָּרַד רַבִּים מַרְפָּאִם לְאֶפְלָה הַקָּש\nאֶל אָל קְדִיָּם שֶׁנָּמַשׁ אֶם יִתְרָא באָד הַעַל הֵל\nסְכָמ הַצְּבַל וְקִיּוּ לְיָתָה מַה־דָּבָרִים הַחֲמִים יִמָּוּ\nאָדָנִים קְשִׁים וְקָיָם לְעֵלֶי עַז וְיִשְׁכַּל קָא אֶפְלָש\nבְּעַת הַשְּׁמִיל וְכָל הַכָּבָע הַוֹא וְיִחְבֹּל הַמַּצְוַק\nוְמַצְוַק אֶפְלָה וְיָשָׂר אֶפְלָה הַוּוּה וְיָשָׂר אֶפְלָה\nוְשַׁלְּל הַמָּה וְיָשָׂר אֶפְלָה דִּעְתָּו וְיָשָׂר אֶפְלָה\nוְכָוִסְתָּה שְׁוַתָּמַי בְּיָם וְלֹא יִסְרָאֵל דִּעְתָּו וְיָשָׂר אֶפְלָה\nפֶּרֶק צֶב", "דַע כְּי אַךְ הַהוּל יָהוּ\nהִיא אַם לְעַבּוּ בְקָב", "פֶּרֶק צֶב", "כְּדָבָר אֶעֱדַכָּל בְּהִזְמָה וַלְי כָּל פֶּנִים תַּחֲל בּוֹ הַצָּ\nהַצְּמֹלָכָה בְּמֶה שִׁגְעָל וְכֵן הַאֶחָד הַתַּשְׁלִי הַשָּׁה בְּפֹ\nנָכֹו עַלְי אֶל אַוֹד הַשְּׁקִיעָה שְׁתַר הַתִּמָּה אוֹ הַתָּמֶד\nוְהַבְּמִים הַיָּהוּ שַׁחֲס סְבִינַי אַדְמָ וְיִתְמָה אֶל\nעַל אַזְרָעָה הַעֲלָל וְזֶק הַחֹל וְזֶק הַקָּל וְזֶק\nדֶּפֶק רַחַל וְכָפֶס שְׁבָנִים דְּרַי הַכָּמִים פֶּפֶס\nכַּהֲפִים יוֹדָה עַל פָּעָט הַתַּכָּה וְארָכִיכָ הַהוּלִים אֶל\nאַזְמָה הַבְּנָי בְּלֹא יִפְל הַכָּה וְלֹא יִרְאַו אוֹתוֹ\nאַזְמָה הַבְּנָה הַהוּלִים אֶרְי וְדֹע כְּי הַגָּעַת הַבְּנָה אֶל\nיִוִּל הַלֹּא וְלֹא יִשְׁק הַשְּׁאַל הַעֲנִיגִים בְּעַנָּם הַהֵל\nוְרַחֲלִפִּים בְּיַתְי הֵזֶה עַל אַרכ וְכָבָה אֶם וְחִגַּק בְּחַל\nבְּתַחֲלִי הַקְּנָן אַכָּמָי בְּאַזְמָי הֵזֶה זֹרֵכֶן\nוְאֶם יִתְכֹּא וְיִדְרָא הַדְּרָק הַמַּעְלֹות\nהַמָּוֹם עַל תּוֹגֵת הַעֲתֹת הַטָּמֵר וְהַמָּוֹת\nלְלִיהַ וְלִואִם כְּלִואִם בְּשַׁל

["ספר ד' אומן ב", "יותר מויים אל הנסינה מקצם ככן החורף שתפול בו הק\nהנסינה יותר כמה שתפול בשאר הפרקים.\nההלים גם יanzור הוראה על הנסינה כאן הקדשות המין\nהמורדיות אם יחליפו חס ותלהבות בקרבים. ובמו\nהכפיה וסובב הראשון וכיצבי הכליות והכבד והשולי פלוח\nהראש והנווע והנגלוי. וכה שיווד מהם וכן הרכבי הורלו\nוהלי הגשיטה.", "פרק צו סבות המות\nהמות אמנם תיהו אם\nבסכה שיפסד כח מזון\nהלב. ואם בכסת מה שיתך בו התח ויככה החום והוהו\nבסבת שיפסד בה מזון הלב אם כapos וזון אם איכות כופרג\nכן האיכיות הידוערים. וואס איכות ד' ארטו. וואס\nהעצר חמר הגשיטה. ולכן ראוי שלא יעזבו שוכבים\nאפקרון ולא יעזבו שיתנוב נרנס.", "פֶּר\nכָּל\nעִמָּךְ\nכְּלֹא\nוְיִשְׁכֹּל\nוְיִשְׁכֹּל\nוְיִשְׁכֹּל\nוְי

["אַזְמָן וְאַזְמָן וְא

["ספֶר ד' אומן ב", "השבועים שילם אך הנקף העשויותינו הוא יותר של ספֶר\nהארבעות ושישם וכדונים לא רלו יתבנה\nשני והדיגים הראשונים אכזם יסרו כזם בסת המדר\nארר רזג שיוודד שיוודד שיוודד עשרים ומזיו\nהראשון הוא הרבעי והרובע הכח יש בו בדוק שבר\nהיה בשנולי כי הוא שהשיג יסם וברזבגון אין פנף\nוכשבלו הוא יפל מתחזב והרובע השניש יפל באחרי כל\nשהשיג השניב בזח\n", "בארבעה עשר\nבנשריס וכרע ערבין ברבעירות עלינו והאומן\nשהרובע הראשון והשיג נתחבריס ובשיעיכור הארבעה עשר\nהוד מתחבריס ובשיעיכור הארבעה עשר הגד יפל הגלף\nוהשונחבים כלו אצוקט ונהיגוס התחזיר בנקדיס\nוהנה יהו סור דרור ונהיגים ונהו וועשרים והא מתחזיר ליה\nהנה העשרים הוא כל בשרי יתבנה עשרי מתחזיר בפֿרי הגד\nשכועים מתפרקים ליהל אלייה שלושי כחבר יתבנה ב\nאוד יתקמף כן ויהו כו כו תחבר\nהכזב כתחבר\nהיהל בתפותם כחבר ויהיו כלו אומן ויעזר על הבושת ו\nהחרכף על אן בשבירותם והשרים והיה התכון ס\nופ\nקז וקבא לא תשיג לדא שיב בינהים מזמים\nא委员 כלו ארכיניס שאר היד ייה\nתנ\nוכן ווהי כה אומן ליה בתחבר שבוע\nכזב אגמ המג ויה הגד מיה\nתערין אך פיל מה שעשו ספרקי והרובירות ושריס\nארל שׁו ליבוערו בה ביש תבנה עד עשרים ויהו\nיהערד הכה אל בשבירותיו עד דל דא יתבנה הגד\nהנה החזיר נטש כב תערקי אל העשרים אשר ח\nהנה יום כה יתור בגביל מאכן כה העשרים אשר ח\nפֿרי אציק ויהו צמר השבירות\nלא בציוק ויהו בציוק ויהו בציוק ויהו בציוק\nגנייניס וכה שאחריוו הענין על זה וכן חלוקה ב\nכזב כה ארכיניס סטרס ונהו תיל סטרס ונקהו\nהניגון לא עס חלד עם הלה עס כב עיר־יעיס\nוכן שתה\nבנה בדרי חקזם אין הענין כן ובנ. אירטיקס\nההולי ליחות ושיב בנה חלמה וחוזה ושהי בנה\nמחורשים ולא יתנתח בנה חלמה וחוזה ושיב בנה\nהארר יזק על ילבתב אחת הריגו ואהו כה יתבנה\nהרוב כה הוא כנשוב ויהיו ההתרוק בז כה כבנוב וס\nואה ביצועה באוחור התנועה או בהתרבה * אס אצוק\nהנה הימים הגבוניים כהם זונים\nשׁו בנה־יעיס\nוהנפריס יותר זומרים בנגונים בברנוגיס ונהיג\nהכפיה וכמם הוגנות ח' ה' וח' ח' וח' ח' וח' ח' וח' ח' וח

["מאמר ב", "פְּרָק אַ שְׁעִלָּה וְהוּא לָמָּלָכָי", "זְמַרְנוּ מִצְרַיִם בְּשִׁכְלָה וְהוּא בְּשִׁכְלָה וְהוּא בְּשִׁכְלָה ו

["סְטַר דָּוֹמָן בַּ", "הנַכּוּב בְּמִיס הַגָּלָיִם אַחֲרֵם הַיּוֹדְעִים וֹהֵיהּ הַרְבִּיעַבָּב\nכָּבַשׁ אַם כָּבִיעֵי אַם יִהְיֶה אַת שָׁכֹל אַם כָּשִׁי אַם יִהְיֶה\nוֹת רַע וּכָשָׁ בְּדַלְקָת וּבְדַקָּב שֶׁאֹה יִהְיֶה בַּי מַעַט שֶׁיִּהְיֶה\nבִּאְךָ בְּשַׁלִישִׁי יֹרְבָה עַל שֶׁיִּהְיֶה בַּוּ וּכְבֹל וּכְבֹל אַוְי אוֹ עַלְיָה\nהַרְבִּי בִּי אוֹ כָּכָל אוֹ בָכָל וּכְבֹל וּכְבֹל אַוְי אוֹ בָכָל וּכְבֹל\nוּכְן הַיִּתְרַכְתָּכָ וּכְל לְפָל\nבָּעָמֶצ הַנָּה גְּה וְהִיא וְהִיא יִהְרַע הַנָּה הוּה וְהִיא בָּט וּפָא\nיִהְיֶה הַנָּה כַּה וְדַעְכִּי אָוָת הַמַּכְשִׁדִּים הַנָּה יִכְטֹמַן\nיִמְיֶה כָּפִי הַמַּכְשִׁדִּים הַנָּה יִכְטֹמַן הַנָּה\nהַרְבִּים אַל כָּה שַׁלְּפַנְיָם אוֹ שַׁלְּפַנְיָם וּפָי כִּי אַם יִלּוּ\nהוֹיֹם הַכְּמִי הַבּשֹׁה בְּדַר מִמִּין כָּה שֶׁיִּהְיֶה בַּיּוֹם.\nהַבּשֹׁה הַנָּה הַחֹוִי כְּמִידֶּה הַתָּנָעָה וּתְעַיִין הַאֶתְתּוֹת\nהַמַּכְשִׁדִּים הַנָּה אַחֲרֵם וּתְיִדַּי בְּיִהְבּשֹׁה אַשְׁרִ יַכְשִׁרוּ בָהּ\nבְּשִׁמְכָּה אַם יִכְהְרוּ אוֹפָא יִאֲהוּר כְּהוּ", "פְּרֶק", "דִּיעַת יֹום הַנָּבוּן אַם שִׁסּׁפּ\nדִּיעַת יִכִּי הַנָּבוּן אַם", "יצְרַעַךְ אַלְיוּ לְכֹנָת רָבָר", "ברִאשְׁיָה שֶׁאַמְיָה הַנָּבוּן קְרַשׁיָה בְּהִנְה וּפָא יִהְיֶה\nרַחְקַשׁ שֵׁנַגָּה בְּהִנְה אַחֲרֵה וּרְאַךְ כִּי הַנָּבוּן אוֹ בָכְמָה שֶׁ\nשִׁקְרַב כָּמָנוּ שְׁתַמֶּדֶּה הַנָּה אֲדֹמֶת הַנָּה מִיָּחֹדֶת לְאַיּוֹכַל כָּל\nברַפְּלֹה כְּשִׁמְתַל כִּי אַלְי יִשְׁתַּדְל הַטָּבַע בְּהִקְדָּ\nרִפְקַד בְּהִזְפָּל הַזֹּקֶל וּפְלָמָּוּ אַגְנָדָה בְּצֹד וּוֹדָוֹל\nכָּל חֲמָה לְאַ בְּבוּל לְאַ רְדָק וּבְזֹה כְּמָ שְׁבוֹת כָּבָנָה וּרְאַ\nבִּדְעִית יִכִּי הַנָּבוּן שְׁתָמָר גַּב הַעֲכִינִים הַמַּשְׁנִי לִיכִי\nהַנָּבוּל הַיּוֹדְעִים וְאֹהֵן תַּמָּא הִיא דְּמַקְתָּל לְשַׁנִּי פֿוֹנִי\nצַח כְּמָה כָּמָן כָּנָבוֹל הַחֹוִי בְּכֹכֹל אַחֲרֵן בָּעָצִם כָּמָו הַנָּבוּל\nכָּכֹל זְמִין יִהְיֶה בַּוּ הַנָּבוּל כִּי אַלְי אָרֵכְי יִכְמַהוֹ נָיִם\nוּרְשֹׁכְלָלָא כְּהֵמֶן מִיְחֶס וְאָכְנָה צְדַ הַרְגָּשִׁן\nקִּיבַל מִפּוֹת עַלְיוּ לְשַׁנִּי פֿוֹנִים מֹזֶק אַקְצִל הַחֹוִי וּרְאַךְ\nוּכְעַבְדִּי הַתָּנָעִים וּכְמָה וְאָכְנָה הִיא הַזֹּרָה כְּמַזְרָאָ\nוּרְקַד אָכְנָה יִהְיֶה כְּפִי כָּלָת הַחֹוִי כְּמָה שֶׁקֶר\nכְּמָה שֶׁאַי אַפְשֶׁל שְׁכֹלֶה בְּרַבִּיעִי וּבָנָה אַלְיוּ\nשְׁכֹלֶה כְּוֹ וְאָהֵרְיָ אַם יִתְרֹא וָאָוָת הַשּׁנִי הָרֹאֹת הַוֹרָת טוב\nבְּכָה שְׁלוֹה הַד יִקְדַּה שִׂיבַל הַנָּבוּל בַּוּ אַיָּם יִתְרֹא וָאָוָת אַ\nאַזְרַך הַחֹוִל הַנָּבוּר בְּשַׁעֲרֵם דַּע כִּי בְּבוּלִי יִתְאַדְר\nוְיָהוָה אַרְכּוֹת בְּבוּל וּפָא לְאַ תְּרֹא אַדְרָבָה כְּהֵמֶן תַּקְה\nשְׁכֹלֶה הַחֹוִל בִּין הַשְּׁבִיעִי וּדְעַ\nוּרְקָה הַנָּה כְּמָה שֶׁיִּשְׂעַת בְּלַיִם בְּשִׁנִי נַפְד וּכְלַל בְּדִמִּי הַוּוֹם וּפָא\nבְּכָה שְׁלוֹהּוּ הַנָּה אַפְלִקְוּ מִפּוֹת עַלְיוּ וּפְנִים\nבְּכָה שְׁלוֹהּוּ הַנָּה אַפְלִקְוּ מִפּוֹת עַלְיוּ וּפְנִים\nאַכְמָנָה הַשְּׁבִיעִי בְּשִׁנִי יִקּוּבְל מִפּו

["מאמר א", "כִּן הַדָּם הַמִּשְׁכְּה הַעַכ הַיָּהוּ פַלְמַנִי קְלוֹקֶת הַעוֹרֶבֶנ\nהַנַּשְׁר הַיָּהוּ עַס דְּפִיקָה מְהַקִּיק הַפְּלַמָנִי אֶש\nלְקֹו הַעֵר לְבָד עָמָה אוֹל שֶׁבָּשָׁה לָכְר קְלוֹק וְיֹהּ\nיְהוָה בְּזָדְקָה וָאָמֶם הָהוּה מִדָּם הַעַכ דְּרָיו הַיָּהוּ נִכְמַד\nסְטִיִּוֹן כְּמִי הַצִּיאוֹת דְּרַיִת וָאֶת יִתְזֹק עַדְּהוֹ וְשַׁרְפִּיקָה יִת\nתִּשְׁשַׁת הַאֹד יִתְזֹק הַרֹעֶה וְהַצְּבֹר הַנְּקָר הַשְּׁבָשִׁיק\nוְיֶצְרַע עַמְּהוֹ הַשַּׁפִּיל וְמְהַקְּר הַעֵר יִתְזֹק הַפְּלַמָנִי\nאֶש דְּרָה לְהַזְלַח עַסְּפַוָּעַצְדִּיק\nוָאֶש הָיְהוָה יִתְזֹק הַקְּוֶק\nתִּחְיֶה הַחֹמֶר הַפְּלַמָנִי וָאֶש הָיְהוָה רַע תִּחְיֶה הַגְּהוֹת\nבְּעַל הַעֲבָרָוֹת וְפִגְוִית הַשְּׁפַל וְצַרְתָּת וָאָמֶם\nוָאָמֶם הַמִּמְכְּרֶת בְּלַחְיֶה וָהָיָו יִתְזֹק דֶּק\nמִכְמַדְתָּה הַמָּאַמְרֶת וָהָיָא רַע הָאָמְדַק וָאֶש\nמִכְמַדְתָּה הַמָּאַמְרֶת וָהָיָה וְיִתְזֹק עַה\nמִזְהַפִּוֹת וְתַצְדַּק בְּפִינִים יִתְזֹק כְּמִן הַרְשָׁוֹא בְּעֵר\nוְהַזְּמַן לְבָנִית תִּחְיֶה בְּמַבְלָה הַמָּמֶר הַדּוֹרִית וָהָיָה פֶּחָת\nמִתְחַלָּה וּיִתְזֹק מַאֲוֹת לְתִמִּין וָאֶש תִּחְיֶה הַלְּיָה יִתְזֹק עַ\nעֲבַדְּבָעַ עַד עָצָם הַדָּם תִּחְיֶה רַע תִּחְיֶה הַמָּלֶת הַרֹעֶה\nוּבִל הַלְּיָה הַלְּיָה בְּהֵר הַעַכ וָאֶת דְּרָה וָאֶת עַצְדָּה\nעַל וְיָהוָה בְּשִׁבְלָה דְּרַיִת הַעַכ וָאֶת הַעַצְדָּה\nתַּמְּדַת הַמָּאַמְרֶת וָהָיָה אֶש מַכְל הַמָּוֹס הַטְּמַנִי\nהַמָּאַמְרֶת וְכָל הַלְּיָה הַמָּמֶר הַדּוֹרִית וָהָיָה\nפַּס וָאֶש הַמִּמְרֶת כְּמִדְרַב הַמָּמֶר וְהַלְּיָה\nאֶש הַהִיא הַמִּמ

["ספר ד' און פון", "בריאו או־נע משישר דבר יכְר יכְל־יהו ואס לא יבריא\nבשלו־מותי וּישׁר דבר כָּל־עִת־יכְלוּ כה שִׁיש בּו חֲדִית וְזָמַק\nקְרָה כְּהוֹז הַהִרְחָה יִאֶב בּוּר טָמֵא בְּלִיהו וּמְכַשּׁוּ\nזֶמֶך יִקְרָא מִכָּוָה שְׁמַקְתָּה הַסּוֹרָס וּלְעַמָּיו\nהוּאשִׁים וּהֲהִיא יִקְרָה כְּהוֹז שִׁתְקַשְׁתָּה הַסּוֹרָס וּלְעַמָּיו\nיִקְרָה שִׁתְקַל הַאָרֶב לָנָטְתָה וּלְיִקְדִּי וּשְׁרִית וּשְׁכִּיל\nכִּי חֹזֶק הַבָּא יִצְרַד לְרָפֹואֹת הַרֹפָת כְּלִי משִׁכָּה וָאָל\nצְטַרְךָ שִׁיהו עַמְּם קְרִי בּוֹצָם שְׁלֹא יִכְעַ הַרְפִּים וְאָס\nאֶל כָּשִׁיהו כָּה שִׁכְלוּם אַלָּה כְּהוֹם עַל דְּרִךְ הַהִרְחָה וְהוּי\nהַאָרֶב הַקְּבֹלִים כְּהֵם כְּמִשְׁפֶּךָ אַלְיֶם וְאֶז אֵין דְּרִךְ לְפַל\nלְהִדִּיעַ וְלְדָהוֹת כְּלִי וְאֶס תְּפַצְדְּ שִׁישָׂה אַל הַקּוֹשִׁ תַּעַשׂ\nהַמְּרִפִּים אֶשָּׁה בְּהֵם הַמָּכְל הַרְטֹבֶת בְּבוֹצָק\nהַרְפֹּואֹות הַבֹּרִיעָוֹת הֵמֶן אָוָהוּם שֶׁכָּמָצָעֶת בְּשַחִישׁתּוֹ", "הַרְדָּכִים כְּמַה שֶׁכְּרַנְנוּ בְּמִקְחָו רַב־יָהוּ אַכְלִי כְּמַשְׁלִּת\nלְגָלָנֹת וּלְדָמָת וּבְנַדְּמַת וּבְעָרָה וְהוֹדָעָה וְזָוֹדָה וְזָמַצְתּוֹ\nעַנְבִּי הַשּׁוֹעַ בְּחַזְּדָבָר וָדָכָה שֶׁהוּכָם כְּמִצְרַיִם לָתְבּוּשָׂתּוֹ\nסְלַמִּת שִׁלִּי הַוָּקְרִתִּי כָּכַי קְרִי וּלְעַמָּים פֶּסְפִּי\nהַרְטֹבּוּ בּוּ פֶסֶפֶּת טָבַח בְּחַזְּמַי וָמָי קְרִי וּכְמַצְמַיִן הַזְּחִ\nבְּהַתּוֹחֵה וּן כְּלָפֶל דַּמָּה וְזִי לָעָוֹם וָקְמָה קְלִי כְּבּוֹשַׁל\nבְּאֹב וּכְלָשֶׁכָּמָז אוֹר וָסָומָק אוֹדָעַ שִׁיְהוָה מִיִּם וְהוּ\nצְכָבִים בְּתַכְּלִית וְאֶסְצַרְךָ לְיִחְרֶךָ זֹמֶךָ וְתִמְסִיף בּוּ\nצְגַדְּמַי וָאַקְסָמָ וְמַאֲמַי פָּפּוּר וְנַגּוֹקְמַיִן לְיַעַצְבּוּ\nנִגְבִּי וְקִצְבִּי כֹּשֵׁפָרָה וְאֶסְלָה בְּשַׁרְחָה בְּהַחֲלָה כָּמָּה־ אֶס\nיִפֹּל הַהַפְּלָגָה בְּתַעְדֹּפֶת אוֹר יִובּוּל לְהַפֶּס הַאָרֶב וּשְׁרִית\nהַלִּיהוּ הַעֲצִוֹת בְּהַסּוֹר הַמַּצְמַק הַוָּהוּד הַרְפֹּואִים וְהַתְּהוּד הַסּוֹר־\nאֶס תְּפַצְדְּ דֶרֶךָ הַתַּשִּׁבְתַּהַק כָּמַקְחָה שִׁזְרִים לָיִ\nלְכֹל אָבָל וְהָשֵׁכְל הַמַּצְמַק בְּשַׁרְחָה כְּלִי וְאֶס תְּפַצְדְּ בּוּרִין\nתַּשְׁרַטְתּוּ הַמַּצְמַק וְנִגְבִּי וְאֶס תַּשְׁרַטְדְּ בּוּרִין\nבְּשַׁרְחָה בְּשַׁרְחָה כְּלִי וְאֶס תַּשְׁרַטְדְּ בּוּרִין\nבְּשַׁרְחָה כְּלִי וְאֶס תַּשְׁרַטְדְּ בּוּרִין\nאֶס וּשְׁרַטְדְּ לִצְמַע לְיַעַצְבּוּ\nאֶס לָא לַצְטַרְךָ לְהִיא וְצִיצַלְתָּה הַסְּקַשְׁכִּי בְּכַרְפִּים\nוּדָעָה כְּלִי שִׁדְעַת הַקּוֹדֶק הֵמֶן כְּמִכָּה שְׁרַא וְשִׁשְׁ\nשִׁשְׁאֶב אַלְי בְּלַחְתָּה בְּחַלְּתָה לְהַשְּׁקַט הַבָּא אַלְי הַקְּרִבּוּ\nהַשְּׁפִיכָה וְזֶא תְּפָנָה אַל הַשִּׁן הַאַרְכִּי נָכְסָב בְּשִׁרְקִים אַ\nעַשְׁשִׁכְמָה וְדָרְדָם תְּשַׁכְּלוּ בּוֹ כָּה שִׁיהוָה מִודְרִים וְשַׁכְּן\nזִית כְּלִהַשְּׁכִּי בּוּרִין וּשְׁרַדְּ וְאֶס לָא יִצְלִיחַ זֶה וּפְ\nוּכָה שְׁאַ וּכְמִשְׁטָפֶת תַּעְשֶׂה הַלִּכְלָב אֶס קְרִיְנָדָה כְּלִי\nזֹמַק כְּמַהוּוֹת בְּהַתַּחְלָה וְתַתַּכְלָה וְאֶל סְדַי וְטַרְבּוּיִים\nמִרְנִי בְּרִפְשָׁבָ וְבָאָדְתָּךְ (1) וּלְעַמָּם כְּמַה שִׁצְמַךְ כְּן\nהַבָּא יַיּוֹת בַּתּוֹמָו בְּשַׁכֹּן וְדֶרֶבֶּמֶן תִּירֶשׂ קְרַשׁ וּמָעַטָּ", "דְּגֹן עַמְּצִי תְּשִׁרְכִּי בְּקִדַּם וּפְשֶׁכֶּשׁוּ אַל־פָּנָּה\nטַשְׁתִּוּ כְּלִי כְּשִׁר קְרִי אַל־קְּרִי אַל־שְׁפָנֶפֶּא\nוּזְפַנְפֶּא וּזְפַנְפֶּא הַסּוֹרָס אֶס תַּהְצִחָה הַסּוֹרָס לַלָּבַל עַל־זְמַךְ\nהוּשְׁקֶפֶת הַאָרֶב אֶס תַּהְצִחָה הַסּוֹרָס לַלָּבַל עַל־זְמַךְ\nהַרְפָּאָר הַגְּמַקְתָּא וְצִאְחָה אֶס תַּהְצִחָה הַקְּרִי תַּיִךְ כְּדַךְ מְה\nשִׁנְפַל וּפְתַח . וְכָשִׁיעַ הַהִרְחָה תַּתְכַּלִּית אֶר עַל־פָּנָּה\nפֿנִים תַּעַשְׂכָּה כְּמַכִּי אַנִּג וְכָבֹקְמָלָא וְאַלְיָלִיָּה וְהוֹעַ פְּעַק\nוּדְגֹא בְּהֵמָּם כְּן־מַסְפָּלַגְנָת דַּאְקָלִּוָּן וּכְלוֹקָי וּשְׁ\nבְּשִׁלְמַת הַקְּלִיקֶן נִכְוֹבַל כְּבָד אַל־כְּלִי תָּמָעֶה עִשָּׁה\nבְּעַת־הַיְהוָה כְּן הַפּלְמִגִּיּוֹת וְתָאָת אֶס לָא יִפְדֹדֶק קֶפֶּךְ\nקְבָק וּכְלוֹקָא וְהוּוּאָת־וּטָשִׂי־כְּלִי נֶבֶן כְּן הַצְּעִבֹּת כְּלִי נֶבֶן\nוּבְשַׁר־הַזְּמַן צִעְיָה־עַל־יָוָדֶק שְׁטַל־פְּנִי\nקְבָק וּכְלוֹקָה צִעְיָה־צִדְיַר נֶבֶן כְּן הַצְּעִבֹּת כְּלִי נֶבֶן\nלֹא יָשִׁוכַל לְמַצְמָּה בְּנִגְבָּה וּפְעַס־פְּחִת־צִעְיָה־עַל־יָוָדֶק\nזֹמֶךָ שְׁמַע־פְּרִיסִּים וּפְעַס־פְּרִיסִּים וּפְעַס־פְּרִיסִּים\nלְשַׁרְט־קֹדֶם הַבּוֹשִׁק וּפְעַס־פְּרִיסִּים יִקְרָא הַקְּרָבָה\nחֲלֹמֶת הַסּוֹרָס מַאֲבַר כְּבָד אַל־קְּרִבְּהַמָּה\nבְּמִשְׁכָּה וְאֶס דְּרַפְּאַ זְמַל־פְּאַ וְהוּמָנִי\nהֶלָּכְלָתָם כְּן הַשְּׁמַלְּתָהּ אַז־וּטָה בְּשִׁר־פְּאַ פְּשֶׁךְ\nהֶלָּכְלָתָם כְּן הַשְּׁמַלְּתָהּ אַז־וּטָה בְּשִׁר־פְּאַ פְּשֶׁךְ\nשְׁרַ

["מיכל אַ", "הנאכ כהו זה אַקְדוּל־נָגְעִים בְּרַצְוּ וְיִזִּיק בְּהֵם אוֹר הַכְּרַח וְאַר יִצְחַק אוֹר כְּהֵה וְיָרֶה", "הגריסרו שיכנסו", "כְּשֶׁן וְדָר וְכִי וְרָדִים", "פְּקָר ח", "ברפּהה תַּחְדָּכַיִם", "כִּי הַגָּמָה הַדְּחָנִית", "דִ", "דְּהוּה הַחֲנַכַּה בְּשַׁלַּמֶּה שֶׁהוּה בְּשַׁלַּמֶּה כְּהֵן הַתּוֹרָבִי\nאֶפְיָה בְּהֵן הַאֲפִילִיִּוִּי הַיָּהוּה\nיְהוָה יֹתֵר מָוֹכָי אַ אֲפַשְּׁר שֶׁם בְּכַל שְׁהוּה וְאֶדְרֶק עֶפֶּן וְיִצְרַח יִקְלֹת רַכ\nרַכֹּן וְשֶׁן אַכְנִי בָּעָל הַיָּהוּה וְיָרֶת עֶל־יָלִי בְּנָבֹצֶר וְהַלְדַּת הַכָּמֹק\nזֹקֵה הַהוֹאָתֹות לַעֲלֶה זֹאתה אֶפְיִרְבֹּת הַתּוֹרָה וְאֶדְרֶא ש\nשְׁרֹפָא בְּכַמְּדָ דְּמַלְחַ שְׁרֹפָא וּוֹרֶט בְּעֵין וְיֹתֵר הַזּוֹק\nכְּשֶׁן אֶפְיִתְךָ לִנְגָבַק נֶכְרַץ שְׁרֹקָד עֶל־יָלִי בְּדָוֹד וְתָשִׁמְךָ בּוֹ\nקְלִיקָוּ וְיִקְשֶׁה יֹתֵר הַזּוֹק הַזּוֹק כְּשֶׁן גָּמָר וְגָמָר־יִקְרָת כָּרָכָי שִׁ\nשְׁרֹפָת וְיִקְלַק וְכָמְתָּה בְּיַ אַו אֲפִי אַפְּרַגְנָן הַלְּקָל עֶל־", "Tina 2 ignis filius", "הנהו־תּוֹרָה וְהַאֲכְרִסִּי", "וּוֹדָה הֵא אַל־שָׁנָי", "הַתּוֹרָה אַל־שָׁנָי עֶל־", "לִכְמַד אַמְלָק בְּפָעַב וָשְׁדֹף חֲשָׁכְרִית דְּמָלָצ לַצָּרַב תַּחְדָּל שְׁהוּה וּכָהּ וְלֹפֶעֶת יִשְׁלֹחַ שִׁלְעָ שָׁאַל הָאָשָׁ", "כְּכַמְּנָה הַפְּרִסִּים שְׁוּפִים בְּכַמָּעַבִּים יִשְׁכּוּ בְּכַר־תַּחְדָּל וּלְהוּ הֵיהָ\nיהוָה נֶאֱכֹה עַמְּתַת הַשָּׁהוּר כַּעְתָּת הַפּוֹטָר וְהֵיהָ בָּצַחַב רָבִים מַשְׁתֵּים כָּמָי לְהֵיהָ שֶׁכְּל־יְהוָה הַדְּרַבְתָּה\nהַרְחִית וְבַאֲשָׁה וְהוֹלָטַל שֶׁת הַגָּלָה עֶל כָּהַ שְׁשִׁחְר הַדָּמָק וּפְחַב הַאֲכָרָבִי לֹחַ וּתְהוּר הַדְּרַבְתָּה שְׁרֹפָת", "וְשִׁכְל וְרֹכְדָת הַשְּׂמֹת תַּמִּת הַשּׁוֹרֶט הַשּׁוֹרֶט־כְּמָת הַשּׁוֹרֶט־כְּמָת הַשּׁוֹרֶט־כְּמָת הַשּׁוֹרֶט־כְּמ

["ספר ד' אופי נ' ג", "ואס תוהה העלה רעה א' אפשר מכלי שתחבר בה לעיל\nלפעמים יצריד וכש בגדחת שטרשה השדר העכז להל\nלהוציא הדם הרעה הגצר בנו אשר הוא בשבע הארס ולא\nתשה זה אם תזה הלהיה נוטה אל האדוניה ואסנים\nהרפואה במקום אי אפשר בכלי כהן רפיאת המרה אך\nאין ראוי שהיו השיחות זוגיות הקוריד כמו שהם בחכרה כ\nכי הליהו נוטה לעובי ושהיא בענין שלא תסבול הנסיג\nואפי המעש כמנה לפגים כי היא ליהה ארסית ואין ראוי\nשיזיו הזיק הקביעה גם כן כי הליהה מאחרת התתה\nואין ראוי שתשה המיכים לא בתהלת הענין כהאות\nלא בעת השקט התתלהכות כי יוסף באיכות הלהיה אבל\nשתשה הדפאות הפנגכות אשר יש בהם קוריד ותכהמ מה\nעם דהיה כמו תחכושת לקוח מלשק השה עם עפצים\nואדשים ולהם רב הסובניות כי הליהו הודק\nבעצמותו והתחבשות והדומים ליה מכה שכבת\nברוקד ונה העפצים עם חוכית יין ואלואים עם חומץ ין\nוכן הרפאות הסובות בעיה והתה ותארה שיק רומן ח\nחומץ יוכוש ויפולה עס חוכית יין עד שיתרף ושהק\nויושס על בגד וועשה כי זה האות בכל זה עד שיער\nהעלה זאת בהתלהה וכתכלית והנה יפול ברפאות\nהidades היא לא חלה ועולה עם סמה קלי ועצקים\nותאנים כיין ושמן פנור שורו יותר טוב שינוק כן\nהכל תחבשת וכן הרפאות הגונות ברוב הער主体\nאפוי ואקסר ודרגן ככל אחד שנשד דרכנים פה\nהנחת וקפל ריכן זוזאר הרפואה אמם יזענע על מה\nשלא ישתק ואמנים השבתה אי אפשר ככלי בגוב חזק\nבמורפאות אדרן וangerai וערנות אנדرو ורפואת אל\nקנקום ביי כתוק וין מכובל ושאר בשה שנאמר ברפואה\nהמסרה השמשתתת הגמלה הדוחנית וראוי שיאוש\nעלינו תחבושת בויבעמים ובלייה פעם או פעמים ולא\nיעשו המפעשים כפי יכלויך הם הימ יוסיפו ברועה העלה\nוראוי שתרנמה מה שיקף מהיר בקצום ונקתיע\nוהמה יתור וקרוב זהב צור מזוהם טכול ביי ואם ישקט\nההתלהכות ונשאר כקול השרפה וירפה בכמם אפסלמת ה\nהנקראת אל קסא וירדים דיאובטיסיאר ושר רפואות\nהשוזאים הפאכלים הנזכרים ברקוק והאגה הישן חשמן\nנכן מאר לאש הפרסי בעת הזאת", "בנופת ויבא ע\"ב", "פֶּרֶק יָא", "האבעכות ויהישדו\nעל שנ פנים", "אחד כיהם בסת מומיות שנדחת כר语ית הלהיות ותולה\nהליהה בבית אחת אל כה שמחת העור ותיצא העור יותר ע\nעכמה שתחוות ולא יעבורו בו אבל ישאר אבעכות\nמומיה השיה תכורת המוכיות דם ולקן", "ינפה מחת", "פֶּרֶק יָב", "ברפואה והאבעכות\nאכני נוגי ווהה\nוכיור בנה ההא כפ\"מ", "בה ש authorities ועשתה הנהמה והמזון ותשים עליהם בתחלת", "מה שיחשב שחתאה כמו כדשים המנושיים ביטסב\nקלהת הימין או קלת עפלו כבישים בסן\nזה כהן בפם", "שעתנו במקוטו אחר הכשל והירך פושר ואס יארו\nהאכבעות והראה לדפרא בעקבות ההתחייד תער\nיובל מה שאר", "וירקLED עיר מזם ארי־תית תקант מעצם־־־־־־־־־־־־־־־־־־־־־־

["ס\nס\nס\nס\nס\nס\nס\nס\nס\n

ספר ד. אופן ד.

ושפיח דם והלודה וכיצרא כהיו ויפול אל אכית רע אין
הלב מורך השروגים ויחיודק יש וידוי האהירן דוכן למה שיקראהו
יתוחקז כקיה תכות זהה האהירן דוכן למה שיקראו
הראשונים קומיאס. וכן הרואי שהיה הרע שהם כה
שיקה ברוב הענין בפקרים הקשים באצילים ובאరבים
ואהה האנים
יותר זזקי הראשות והכוכט שבטאעונים הכמותים כה
שהוא אדום ואחרין רברכומי ואותו הנוטה לשחרות לא
ומלט כיהם אחד והטאעינים ידבו בעת הדבר וכארצות
הדבריות והנה הורידוהיהם שמות בלשון וין דומכים לט
לטעקע כמו בטרץ וקרסא בטכית ואין אצלי בא ורב מ
משכותיהם

## פרק יי

והדפיה אכס הירוק

בהקלה וכפי שיכלהו

העת או ייהיוביה כבה ש

שרציא הילודה המעופשת והוא ראוי ואחר ראיה תשים
כנסת על הליב בשמירה וizוח כהיש כו קור ושבו
בעמו חכון הארה נרומן ולימין ועסיס תפתור קורש
ובנה חכוב ורומן חומן אד
ויריק כהיו ורדיס וקפוראג
צנידל הומז כו עז לשים בחוכמי וככן אין מצוון הino
כככר הטהון והנדיים ורואי שיוודו בית החולה בחומץ
רב וככו עלי רלפי ויאולאש וידן ונילופ וכיציא בהם ו
וישוי על הליב רשטיות כנקורות כהוקות כמה שידעת רופ
ברפואת בעלי דפיכת הליב החלה וכבעי הכבד ובכל
יונה בהנתגת בעלי הדבר האוורי ואמנים הטעון ע
עצמי וכה שהוא כמשפיר ממה שנכר
בהתהא כבה שיקוכן ויריק בסטון נבול במים חומץ או
בשנין ורדים ושמן ויד ושבו תפתור וענכי מעטכי ושון ח
הדס זה ישה בהתהלה אكنם אצלי העמידה ירפא
ברשיטה אס אפשר ויווד כה שבי
זיסף ארסות וכה שהיה מצעים היציאת או ראוי שתשה א
אל תכליתו או בקרוב להכלית שתפתוח וdem
קדמה או פנה בקרור כן השומת הילודה לאח
והתפידה היהה בככון היציאה כמו קומוכולא ושבת
ואשר הפוחות הדרקים אשר נזכירם בשער ההכות אמריקמ
קרכנאט שאנפונשוי ואש יועיל להם תחכשת בסומ
בסומאכ ורבלאב ושרש אלשיאה עס ארמולץ
וקפיהינגריש ודבש ביי א גוטל עס שופר הציגוב או
זהכת כוורת הדבורים ותורכוס וישדה בחומץ ושורש קש
קשואו החמוד עס עלך אל בטס אן נישט עס אתנים או
עס שאור

## פרק יט

בפרסום המהתהשות

בגדרהם נרדנולש

אמנם הפוסדות

הבתהשות כגדירים אינס חולכים כידר השאעונים
ולפעמים יפלו נפלת ההלה בככל הלפעמים יפלו הפ
ויפתת הדהיה כן האadayים השרשים
יבואום שהיונים ומורסות אחרים על הקזנות ייעבו
אליהם ליחות ילכו בדדכם אותם הכשרים ויסתכן בהם כ

de apocrivibus arcidis
inelandibus

ככו שיקה באצילים ובאARBUS מזליות כוריה בפ
ככי שיש בו רב או שהיונים על הידים וער הרגלים

ולפעמים זהה עם מלוי כן חנוף
בנוג דוב מלוי ורפאתם כלו שידעת בתקף רופת
המורנות הארמות בחרה כהיה בחרה כלו ולא ומר בנים דכר
אלה בחרה בקלה וששליה כי כה לא שרף בנים דכר
ואכס האפיה והאה תח ההיה יכניתם כה אס אפשר לעד
שיהבאר הענין אם ייהו על דףך וריכו כבנוג או על ידך ה
הדהיה כאות ראש או אצן ראה שיכבע כלל אבל ירא יט
שישן אל האבי איוו משיכה שאפשר ורפ' בקרית מציאה
ואכס אם ייהו כרוב הליב גה החרה החרדה הוא הרט ו
והמעט כהון ונקדוק ולא יער החרוחים אבל השרפים
נס לא תעשה המודפים בסן ככלי וירק יי חוש עלייה
האבר כישת הילודה דרבה אבל כל תשה המודפים תח
דרק על זה ו Ordor הילודה להפך הצר
הכמה ב
ברנרטיעים שיוודר הילודה אל קربים האבי אדיש
והסכל במדפים שיבוא ליחמת ליה רבה ודוחה ונתית
הילודה דבש ובריש במרחפים הסופים ככלו צומב כהו
פנים השקטה ככלו צומב כהו חם אחר תסף
לד באריתו המלך ותשהק בקלה במחסן בקלה
ובנה חללה אלי יוסף בכאכ
ואס ייהו חנוג נק וו
לפעמים יביה
בחתכה כמ קבז חסרים יותר בטעме כנו קהשע כהו
לפעמים נוגי ויהו בקלה ותשהק בקלה במחסן בקלה
תעצט לדחלה כן האaday הראים ומשן הילודה כום
אך המודים כפת עלי הראים
ומפעלים ונתוב
כדי יתבת הלהק חסן בחרוכם יוצק לכתד
והיה הומדסא בנעור גוזה רה כה יכדי ככש בקש
השנים והשכלים כפת עלי כה ותלנו
חרתיע אס כם הרגשת טניה אל קל שחי אן תרך ב' וו ב
מסק שיוו

## פרק ב

ביציאות הנות היציאה

המ כמלו החלה הלא

כש שיקזק נוגל כן ופ

המכור הלהמה ויהו שם בבדלה כנף ליב כנף מוס
משחין בפנינו בנקמת נשקף אלי ליה
ליה שתיה ויציאה אם כהם ביהניגו זה חום
יתקח כונלא ונהה מתחלה המודסא החמה כלו שתה
עם כקינ וконלא ופרוג וכרני
ולפעמים לא

יתחיוו כן
הבריאת וארה ינהפ' ענינות אל תכלית הנות
נבעית ונותר ונקליות ונקמויות וחיונות וחיות הוהם

וגם כו יש אנשים שיחיודק בשן הדבלות כה ישנו
עלרבב כהו חנמן אן גאגנו עתה בכדכ כה שיקוכו הלה
כי זה אם ייחייל יציאה בעבור כונלא דיהה ותתה הסכע
ללא יזומל לעבור על העור לא נכן כה השרק אבל חפרק
חפרה בענין בפרק נראו או נזוע ותמרת בחליוו הפך
הרוב יתראה לא ראש כמחודז וכל כן אם תיהה הילודה
חדה או היציאות יתחילו בקינק ומקומיל ואור תבש

["כברא א", "כברא א\n\nהנוגא ואור תקע\n\nבכטב ובקע ופעמים לא יאַסך כל ווד השהה\n\nהיציאה יותר זוקת הגבנה יותר חתת הראש והדמיגת\n\nהנה הלהיזה הנבשכת איה יותר זוקת החוס ווהיהו למש\n\nלשל וללהן ולבקע וכש הכובל לחיי בנתכנית ציינוכ\n\nוהי עתת הלהיזה זעה נוטה לפגין מעתה המאב ככדיה\n\nהנוגיה יותר רעה כזאת בה שהיה בקעתה לצד פנים ו\n\nיפסר בה שתעבור עלינו וש כבנה שתהווה אל צעדים\n\nוהשובה שבבקעתה בה שהיה אל החלן החידוח באב\n\nבאר אס ולו דף לחיי כמ עיצתת האצומוכא בו\n\nבצטכוכע אם תקע בפנים ובחללה יותר טוב משתקע\n\nלהיעזנו אל החלן הקצון כפרס כמ חקיעה המזוהית\n\nאל שני חללים קדמיות יותר משובה בו יש להם טברת אל\n\nהן, וואף אם תקע אל החלן הקצון כזוה אל הור\n\nהאוזר לא יומא פנאי בעבר לחיי ווייז הוקה ווין ב\n\nכלי אבר כך שתחשוד ביציאה כי הפיקרים יכבע בקציקו הור\n\nהיציאה כי הלהיזה בזם לחיי ענין ויהיה מקוקם הרוב ב\n\nכלל לחיי חסיד ווחס ונקד ויהו עזיר ליציאת העפיש\n\nואז ויהו הנה ידרר נודו\n\nשכיצירות ותגונה שבהם ומה שיצא אל קצות העצמים\n\nוכלי כך שעצ我们的和我們的贊助人與我們的贊助人\n\nכבר בנטוגתלפי הלהיזה ונקדות וענויות ומזון וח\n\nובני הנקד ושווי כהה הימר והשנים והערזים בלו\n\nובנאל לא תתכשל היציאה לא יישתה כה יש בה מוניג\n\nלצמת מעס החום הסכוע באר אכ מבת עני העצם א\n\nשאש לחייה והנה יגיע כזוה פניגלו ואחר יתראה בחוש כ\n\nבשלה כהד\n\nעפיסים לא ימעד ולא פור כפי\n\nעצירות בעני כזוה ככדיה אם התשת ותתקי אז\n\nתתריכך כזוה וואפר מה שיש על אשהה כן השר היר וו\n\nומכית היציאה ותפיסה ומקדיה ונקצאות והתנועות\n\nהמלו ורוץ הלהיזה והפסיה ומקדיה ומטרות הנקד\n\nוהעט\n\nוהצירות כזג קרא תחיסיות והיא יציאה שנשקת ווא\n\nכש שתלהזת דוקה ללבש טוב ואחר יתראה עליו כוניג\n\nוהא ויציאה שהחינ עגנולה אדוכה לא יזענע בעליה מהקר\n\nבקדוח ברוב תنجינים והתחדשות בו弘ב העניגים בראש\n\nונס יתחדש בוולו\n\nפֶּרֶק כָּא\n\nבאותו היות המורס\n\nיציאה אם אסrait\n\nדפיקובה או קושי\n\nמתרחז חזם ותתחש שהמורס כזדיה הליזה היציאה\n\nפֶּרֶק בַּב\n\nבאותו כשל\n\nסוכני אם אסrait\n\nהכਬ אצ תדע שהוא בדרך הכשל", "פֶּרֶק בַּכ\n\nהנוגא ואור תקע\n\nבכטב ובקע ופעמים לא יאַסך כל ווד השהה\n\nהיציאה יותר זוקת הגבנה יותר חתת הראש והדמיגת\n\nהנה הלהיזה הנבשכת איה יותר זוקת החוס ווהיהו למש\n\nלשל וללהן ולבקע וכש הכובל לחיי בנתכנית ציינוכ\n\nוהי עתת הלהיזה זעה נוטה לפגין מעתה המאב ככדיה\n\nהנוגיה יותר רעה כזאת בה שהיה בקעתה לצד פנים ו\n\nיפסר בה שתעבור עלינו וש כבנה שתהווה אל צעדים\n\nוהשובה שבבקעתה בה שהיה אל החלן החידוח באב\n\nבאר אס ולו דף לחיי כמ עיצתת האצומוכא בו\n\nבצטכוכע אם תקע בפנים ובחללה יותר טוב משתקע\n\nלהיעזנו אל החלן הקצון כפרס כמ חקיעה המזוהית\n\nאל שני חללים קדמיות יותר משובה בו יש להם טברת אל\n\nהן, וואף אם תקע אל החלן הקצון כזוה אל הור\n\nהאוזר לא יומא פנאי בעבר לחיי ווייז הוקה ווין ב\n\nכלי אבר כך שתחשוד ביציאה כי הפיקרים יכבע בקציקו הור\n\nהיציאה כי הלהיזה בזם לחיי ענין ויהיה מקוקם הרוב ב\n\nכלל לחיי חסיד ווחס ונקד ויהו עזיר ליציאת העפיש\n\nואז ויהו הנה ידרר נודו\n\nשכיצירות ותגונה שבהם מה שיצא אל קצות העצמים\n\nוכלי כך שעצ我们的和我們的贊助人與我們的贊助人\n\nכבר בנטוגתלפי הלהיזה ונקדות וענויות ומזון וח\n\nובני הנקד ושווי כהה הימר והשנים והערזים בלו\n\nובנאל לא תתכשל היציאה לא יישתה כה יש בה מוניג\n\nלצמת מעס החום הסכוע באר אכ מבת עני העצם א\n\nשאש לחייה והנה יגיע כזוה פניגלו ואחר יתראה בחוש כ\n\nבשלה כהד\n\nעפיסים לא ימעד ולא פור כפי\n\nעצירות בעני כזוה ככדיה אם התשת ותתקי אז\n\nתתריכך כזוה וואפר מה שיש על אשהה כן השר היר וו\n\nומכית היציאה ותפיסה ומקדיה ונקצאות והתנועות\n\nהמלו ורוץ הלהיזה והפסיה ומקדיה ומטרות הנקד\n\nוהעט\n\nוהצירות כזג קרא תחיסיות והיא יציאה שנשקת ווא\n\nכש שתלהזת דוקה ללבש טוב ואחר יתראה עליו כוניג\n\nוהא ויציאה שהחינ עגנולה אדוכה לא יזענע בעליה מהקר\n\nבקדוח ברוב תنجינים והתחדשות בו弘ב העניגים בראש\n\nונס יתחדש בוולו\n\nפֶּרֶק כָּא\n\nבאותו היות המורס\n\nיציאה אם אסrait\n\nדפיקובה או קושי\n\nמתרחז חזם ותתחש שהמורס כזדיה הליזה היציאה\n\nפֶּרֶק בַּב\n\nבאותו כשל\n\nסוכני אם אסrait\n\nהכਬ אצ תדע שהוא בדרך הכשל", "פֶּרֶק בַּכ", "בכטב ובקע ופעמים לא יאַסך כל ווד השהה\n\nהנוגא ואור תקע\n\nבכטב ובקע ופעמים לא יאַסך כל ווד השהה\n\nהנוגא ואור תקע ופעמים לא יאַ

ספר ג'אף בן

7

אות מותל לפעמים יקה ושלוש ולפעמים

יקה רקיקת כוגלא רבה בפתע אם ההזה היציאה בחוזן, ולפעמים יקה מהנק אם תבקע אל ההזה דבר רב

פתעת

ברפואת היציאות ההצו
ההיציבות אכנ

פֶּרֶק כָּ
בְּשִׁמְרָת

הודקה. והתור

בהם המורשות בהתחלתם אלא אם יופוד חזרת הליזה לא אל אמר נכבד כמו שבארנו וכמו שישעו בו הכסילים והנה הוא ענין ישתוף היציאה וההכה והגדות הגדות שאינם יציאות ואשר יוחוד כהם כן הנהגתם הוא התכת מה שיתקריב מהם והל על שני פנים כן ההנהה האחד היא ההגנה ההולכת על הסור אם לא היה החולי יוצגים כמורגלה יציאה רבה הוא תשתכם לבשל המונלא ולבקעה אחר זה ישמור כה תעצרו שלא יפולה והבא הבקוע פתאם והנה רבים כהאשי ימותו בעלון ושתות הבח אבל ראוי שיחור הרפוא לוחק והל ושררו כמה שיעדת והרא שזון בעל הדלה במונות טובים אלא אם תתה היציאה בrebכים כי אזיערך בהכרח לדקרוק מזון ושני ההנתנה ויצוע כסדר להכרח העני ותוה שאם יזהו החולי נדול היציאה עוכת בגדלה למורג ויראה ששתמה העני בהנתנת הבושל דע כי הכה יש ישים בבושל כל זה אם חמתת הכושל יוביל זה אל רושם זולמי הכושל ואז אי אפשר בכי כזון עס אזהרה בiegניעת הכבר

ה


ה


ה


ה


ה


העsted and the uppers

ע"ד כי אם זה בתכנית ציוט

הروفים והגדים זה יישום מה שיצטן לחיוך לא קדמה

הروف, ולא אחר

פֶּרֶק בָּ

בהתת

הניצירות

הניצירות

הרפואות המכשבות ראו שיהיו חומם קרוב כהום דגף

והיהו בהם דבקת מה ואזתם בתתתות המרגנה

היציקות בפרים פופרים והרשה בקלה חומם או שיעורים

והלה עוצמה יותר טובה בזה ולחיים עם כן

ואזד וועפראם ולבנה דק ותפת בשן ורדיה שומן חזרה

או רטם כן אלטיאה וורע שתפך

וגם רטיה מטע

יבשים כתנוקים זמנים ושכנבים ולבם או בקלה שיעורים

בכל וכך אם אין שיטס בו אונש וריאז מטרדי אס מוט

בנש בישובל בז מעס מיה כלב המלה

תוסף בו כן או שוכן ויוודז חומ כז אונש וריאז

הלויקים עליון או בז בז כז ויהיו כצנוקים וצטס

וגלובני וכיריא ולאדרום ושרף היציוק ומזון ותל

ופיצכי ונאשף ויה לישר קסיה-יהודור שיר שטחת

תנין ונאמרვיג גליברינוס בזכון באיסטי פיסטי סטנור בלויק יונ

כש אס יומיכים בשן בז וסכלת ויהו דינש דינש

ואספאלינש בישאליקן וחומבים בז רפואת אינק ביכריא

באמוניק וושי עליי עד ית שיפוט למסצ

פֶּרֶק בָּ

בהתה

ההיצירות

בנוגה אס

פֶּרֶק בָּ

הוǐציאה עבּת חֲזָר וְתִקַּם עִם הַבְּשַׁלִּמְקָה וְשֵׁכֶם

עָד יִתְקַדְּמֵי אַרְבָּעָה וְעָדְמֵי אַרְבָּעָה וְעָדְמֵי אַרְבָּעָה

הליזה תפס ותפסיד ותכל ותכל כמם

המונלא וושתידל שיפול שער התייד ציד ששה כפראמה

ואם כהיה בז שמה על היציאה שונן תסף בתנור כמ

אזרת כי יתידקכ השומן בז שארה ו same הירוקק

שעס המל בכל און

יתכאר במשתועה וכל כן אם תמשק בצלע עזמה תשב

תבצע אַרְבָּעָה וְעָפִילָךְ כִּי הַיִּד הַחֲרִית וְאָמָי יִדְהוּ בָּ

בהנפה ונקום המונלא יתרא כנשית מראוי או יונק

כש של יתישב כהיה נוטה לאוד

אם לא ת

המונלא נוטה ומומל על המשט בלאי יראות אָרֶכֶת

רֹאִים עַד וּנוֹ וּרְאִים שְׁכַד וְשִׁכְדַּע וְכָשָׁה

קְרָמָה וְעַד הַמַּחְלָת הַלִּפְיִים בְּשִׁכְלָה וְעַד הַמַּחְלָת

הכרב ובאברים שחלוה החת הלהיפים באהד ונקמה

הערב בדורך הנותן כי אתה אם תמשיך אַהֲד

יציאות על המהו יופר עור המהו אבל יצרו

שאשה גה הערב

ואכנס בכמה או

שחל ברוך הערב ברגוב כן העורב אם חתת הירשה

הנוצאת כה יש בו הנה הראים שתמוד ליבק העורב

בבשד שלא יקר ויתקש

וישוב בענין שלא יתוק

["פָּקָר אַ", "עַל יָמָךְ אַשְׁרָתָן בְּשִׁמְכָּל אַשְׁרָתָן

ספרד אוקינג

כל חם מתיך אם יונה על האבר פעמים כיום עם שדיathe
האבר ולחללו בהנחת החמות הפעילות ליה כמה שיש
כי והרשיבו כהה וכל מה שיתי וחבוש פעירבות המקדש
החמים בהנחת הדברים החוממים וראוי שלא יעזוב
ההנהה כהרפויות המרכבות עד שיתריכ קשה ווראוי
לעשות המרכבות לדבד ואל ווראויות המרכבות המ
המתיבות היותה הם כמכל בוקד והידר חכל העוף וורא
וסיד ואל קרדיכנא וערוב בבעמו לובנה וועלך אל ביטח ו
ובצטבי ודבק הוא גלוש ויהובר כהומ וסנין ישן והרפויות
הלקחה בשומכים והרפואה הקלה בארוחוא ורפואה לק
לקוחה מפליטרי ואשטא פשגריא וניטרי דכש ובלב זה
תנקה המkusק קודם במים חמים ורפאת כרישיתא ור
ונסתהו שיקף אכן כרישיתא יב דר ארמוניאק כמות ובק
קוזר פוליר ו זוזים יעודך בשרף ציוני רוז ורידה על
עור יוניב על המkusק עד שפוף מעצמו ווראוי שתשה
בוד כי יתנגב כהרה ורפואה לקו כארמוניאק שור
חלק באדערדובק חלק נכרה חלך ושליש שן ון שער
שעור חלך ושני שלושי חלק וילק כנוו רישה ואם לא
יועילו ורפויות ככו בנהונות היצירות

בהנאות היצירות

פֶּרֶק
לָב
פְּרֹאֵת
כָּרִישׁוֹת

הנה רaudi שנהיגם

בהרקה וכל כן אם יורו ומררנות הוצאות ובצוה והש
השין המוזה שהדם כלו־רע
ואכונם אם יתכן אוכד
ההרופא שהדם טוב־יעזב זוילו כה שידיהו אל אחר הར
ההרקה וורא שיבושל ברפויות שנות כהו הין דק ורקק
אם ישטכ כמעט וסייסך עליו בשובו היבר הקשה ל
להתשלב ו实施 הרפויות הבדקראות הננברת במדיא ו
והאריגני ושאר הבשמים ויכשף בין ריקק ישקה עליו ה
אנטריה ללויבן וכן המרכבים טריאק וSubmit וסטריטום
ואכמוניאק פֶּל

פֶּרֶק
לָב
דְּמַצְלָה
פָּלֹונָשׁ

הדמאנק הם כו כינו

יציאות דוכם פרוע עבור ון ותנעותו על רען מלוי ו
והא שהויך ככשפּט, והרע שבנים השוקע.

ברפאתם אם יתראה
פֶּרֶק
לָב

בקרוב מז' מיס בר

ברפויות הנורסות החזונות ואחור זה ריאוי שתשה בהכלה
ובשוול ולפעמים חותך והלפחות, ולפעכים יתבשל
והין ריאוי שתתעלם כרפויות הדמל כי פעמים רבות יהפך
ליציאה רבה ורפאתו הדריקה בשוער הראוי והקהו וש
ושלישל, ואם זה הדכל דפוקה ותשבת בשרש או
צריך בלי ספכ בשול ותозвור עליו והנפגע בར' יציאת ה
הרכאנל ימלשתו ושלישול ופתיחו נקביו העור בעשויית
הברחץ תמיד והתנעותו, וכן המכשבים אותם זרע אל
בריו כודק עם חלך או עם תאנים והדבש והתאנים כדש
ענוו והחשתה הלעיסה טובה לבלשלם וכן צומקים מולשים

פֶּרֶק
לָב

פֶּרֶק
לָב

פֶּרֶק
לָב

בניטוי ותאגים עם הרה מעורב בשכון ליה, ורואצן זה
הדסתיות הידיעה ורפאת שאור, ורפואה בתחי התח
ככשת חמסה אוקינע צייר שאר חסיד חסיד תקינע דינע
כרומוד ורע שליש מא אוקינע וחציר שירג'ן של א
אוקינע פנינירג'ינע דעשת פא מא ה' זוזם ירחה חליכ
ויעשה כי זה זה.
ואם יהודיה דומק קשיה וריאומ
לייק כן האומע מעט קתות העורק אשר ישקח ואור יתח
קרן העביעה במקום ווא עשה זה בהתחלה כי או־זינה
הדרי הלהויי ויעזר העב ויהיו שן עגנ קשיה וריאומ
ליא ינתח כרתהו אם ברפויות הם בבריל דער פשון ווא
שנאכן כן ייציאות וכן המופלין לבקע דער פשון ווא
ינטש וואיר

הנות היא מודס א

ברת ככש ינוק

קicca בברנידרוי

רובו בטבעת וברזם ולפעמים יתיה בטוח
יהיה רעומק

המאמר
השני

במדרשות הקור' ויהו כהשכּל

והי־היות היותו כהו ויהו

שהוא כמשטף הם ה
הלברן והטחה ויהו

או המרכז מהם וככר ידיעת מיניהם, וּמִצְרַיִם הָאָרֶבָּה וְלֹא יָהוּוּ וּ
אָפֶנֶךָ יִהוּוּ אֶפֶנֶךָ וּבְנִיָּוּ
ואֶבְלֹמִי, הַלֹּפֶת אֶפֶנֶךָ מִס
רפֹת, וְאֹם מִצְמֹת כָּמָי שִׁקְיָה לָא בְגַב כָּמָי
כְּמַשְׁכְּמַי מִנִּי בָּהּ, וְאֹם בְּדָלָת בְּדָבָר בְּשִׁכְדָּךְ
וְאֶבְלֹמִי, וְאֶבְלֹמִי כַּשְּׁלִמָּה וְשַׁעְלָקָה וְשַׁחֲיִית שֶׁב
סְדֹמָת וְאֶפֶנֶךָ מִסְכַּן, וָעֹד יִדְע הַפּשׁ בְּכָל, וְאֶפֶנֶךָ
ה־הִיאִם כָּפִתָה וְאֶפֶנֶךָ וְתִפְצִה בְּשִׁחֲיִית
כֹּתפֶשׁ מִתְצַר בָּעָם הַאָרֶב, וְהַפְּנִי כָּשְׁמֹר
הַלֹּפֶת וְכָשְׁמֹר

במדרשות הרג' לברנידרוי

הנקרת ורומיאג

כוסר לברנידרוי חן

הוסך וככל עוד שתהיה היותה יותר רקיקה וענטה היה
הרפֹת יתור חזק וואה צבעה לא יתיה בפתהה וול וער עז' טהיה
הליהיה יתור כהיה אל הקושי הקור' יתור הרכס ענ
שיה־מ' אמ' וברנידר ותיהו כמ' הנפיה וירחא וורא
כמִרְסַת שְׁמֹרָה בְעַקְדִּי קָשִׁי וָעַקְדִּי ה' וְכָל
יִכְרֵה כהמֶה וְכִוּיָא בְּהֵלַי יִעְנָלְיהו נְשַׁכְּל אַלְקָל
זֹרֵי הַלָּבָנָה לֵיהּ, לֹא יִעְלָה מִצְרַיִם זולת משׁוֹר־תְּלַבָּה חַס

כְּלֹא וְלֹא יָכְלָה

בנפאת חסיד. רח

אָכְנָה הדרק בְּשִׁמְלָה

פֶּרֶק
נָ

["אַגְלָבָי", "לְמַלְוּבָי בְּשִׁלְיָמָי הַמִּלְוָה", "תְּמַתְּהוּ לְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה, וְתַמְּרַתְּהוּ לְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה, וְתַמְּרַתְּהוּ לְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה, וְתַמְּרַתְּהוּ לְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה.", "אַגְלָבָי הַמִּלְוָה, שֶׁאַתְמַלְּהוּ, וְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה, שֶׁאַתְמַלְּהוּ, וְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה, שֶׁאַתְמַלְּהוּ, וְאַגְלָבָי הַמִּלְוָה.", "וְיִשְׂרָאֵל", "חֲרִיחַת הָאָמִילִיקָה", "רַגְמָת בְּשִׁלְיָמָי", "קְרִיחַ בְּשִׂרְדָּה", "לְפָטְרָתִים הַמִּלְוָה", "חֲרִיחַת הָאָמִילִיקָה", "לְפָטְרָתִים הַמִּלְוָה\n\nלְפָטְרָתִים הַמִּלְוָה\n\nלְפָטְרָתִים הַמִּל

["פר' אופן ג", "שרופים שני זיזים. וכל אחד יורתה ביטי אפר תיזה דקה ודישם בצלוהית עפרת הרפואה הזהות גכ כנות ליעלות לנגדים וכיצאوه בהם. והיא שיקא אירשיגש וריגד אדום וتبשיני חלקיקי.פת כנחת הירג'ן ושן. ורד וכתחתישות הטומת לרבשית יולרול היעות גב. וכה שיש בו יוחיה רבה. רפואה יוקא לאדום אירקא דילי ארכוניאס", "זוהמה הבקורת וע�ל אל ביטו החילי. שוי יוקא ממג'ן וחציתו אליברום ויעשה בורשה וע�ל הדונג וסכן. ורד אינHALS", "יוקא סיד אולק קלאשא חלזך חלק אינhal א הגדירים הדוגים לסלע והמס'ן כהגרים. אם אפשר יש ליצואם בסלע ולא. יהו זה כהזק לעצבים או לאבר שמן. וסא זהה כיד וברגל ובמקומות כהבריו", "בעצמות ובתירות, אז לא הקרב להציאו פן ופול בעלין בפיזה. אבל הרצאותו ותקשורת עלינו כה שיש לו. כובד עד ש'עכלו ורפואתו. כן העס'ה הזה. והא כהיר שאר.", "פֶּרֶק וּ וְכָלִין וְלִאְדְמִי הַנָּתָר הַמִּלְחַת הַאֲדֹמָי הַמִּלְחַת הַאֲדֹמ

["מאמר ב", "שדי אפרת, אפרת, אפרת, אפרת, אפרת, אפרת,

["ספר ו' אופן כ", "## פְּרַק ג", "בכדי המוקדש\nהנהיג'ר בפרקי\nקושד מזענין ונק\nהפרקי לא יכף\nלפעלים יוחז\nלפעלים יוזהו", "העצכים עמים תדרה מה\nקודחת הרפואה מה שכר ידעת", "## פְּרַק יד", "בנ�וגק'א\nכסבים\nולכין אל\nאלישמה\nהנה הנמטרים", "ואו סיע עתור לבן כמו רא"ש המסטר דוב כה שיקדש\nהכלה ואחר החבורות אחר רפאתם ואחר יבויב בז'ה\nהובר'גא שיעדש בברז ועצמות הגדלו שיעדים\nכניעות החלן וואוי שושיע ועריצת מה שבו או\"ז\nבדי המהיד ותימד העפרה לער'ו אס יס'ה ע\"כ כ' ש\nלהוציא ורבים מהם אם לא רפאו ישוב סטן", "## פְּרַק טו", "בס'טן ולק\nקנדי\nהא כוסר טס\"ל", "כן השודש שומ\nמייה האדניזואס", "כש שיט לחייה אדוניות דרופה בגדות וויבר מבקס\nבכאי לברז והדנ"ה וכדיות התפ\"ת ווובנה הלה\nופרחה ולהק שיכרה Ata בז'ה הלה כריהת כ'ת בז\nההנה אל האבר וואוי שאר וועפלו חזון ל'Sט'ו ו'ה\nאל כביכרו אל האבר וואוי אדונ כמ'ה שיא ל'פנוג'א אל\nהיה אדונ כמ'ה שיא ל'פנוג'א אל כנ'ה שירשה ו'ה\nודק'ה ותתחיה חזרוש הקשה היה האתק כ'ה\nהכה וויבר בסקור כ'י יש ל'רג'ה ו'ה אן ל'ורלו\nכל'ב ווב כה ש'קלה בכ'בים הרפ'ים קלו\nבנש'ים יותר ובאדר העצמים כ'ס כ'ן\nהוהלמה", "אם יתאכזמה ס\"ל\nירטאו אתנו\nוהחתו הראנו ותאה כ'פ'ן\nזקשה וערנול כהה רכ\"ב יש ב'ה חום כה ר'ש ס\"ל\nשהוא זוק ב�אכ וכהם שהוא כ'עכ'ה ה'א ב'ח\nשיובל אל ההשתה כ'ה היא שחרה ו'ה שיא דודמ'ו\nוהאוכמה הנכירה לבדה ויש מכנו ישק לא יתשן\nלפעמים יערק השכף לא רכ'ת כ'ש'ה ב'נ\nישיב'ה אל הרשנה וערפאתו בברז ו'ה ו'ה ש\"ס\n con\n ס\"ל ל'אר\n לער\n לער\n לער\n לער\n ל

["כָּמָה בָּ", "הרחצות כמו מתנתיא רחוצה שיערבה כן התשכות כ\nכוו שכן ורד וסטן כידי וואכנת כניעת האספלה ח\nנגוע אליו כהער היליח ותחזון ובזוח האבר ברפן\nברפואות הטריעות הידיעות ועשית השיחות החבזב\nכמו טית חתך הריחים ואכן המשחות וטיהו לקח מ\nמחתוך מכתב ועיל עפרת בלהות מזרקות על הכתש\nכמן שכן ורד ומי כזברא וום כן תתחבושות בבופר הע\nהענבים כתנת טוב. וואthem שرיאה כהם כניעת ההשת\nהתיחות הנזיכרות יכענף התוספת אם לא היה כהם עקצ\nכי כله מועלים וכש אם יוערבו בכוח הזרכר כהעדי. וה\nוהכשע עפרתיים אם היה בכלל טון מכתס או טין אר\nאממיני או טסן אנפקג'ן ומי חי אל עלי וסרושא בסי\nתת וריז זרע שילי וסרושא מעפרת ולא מורדכט טוב\nכמה שהוא נערין תנועת בתחבורות בסרטן כדי הדר\nולכן שום אקימיא וואכנים רפואת ההשתה כה\nשהוא טוב שתמיד לשים בו ובר פשתן כטלי במ'עכו\nהשעון ליוו וכל עוד שיחשב שיתגבנו מכנו יוחזר\nאו יקזב חשה ולבונה וסרושא לקחא כעפרת מא ש'נ\nיחובר הכל וישחק ויעשה על הרשא אכ מודר ורלו הרש\nאס'לכנית לקחן בשמן ודרים והיהר טוב שיערב בכי\nבכמהו אקימיא ווג יוער בחרפואת תומא\nנתות א dra מז' פינגריג' ורד זרע ש'לי", "## פְּרַק יָט", "בכוסת החרויות", "ונפחת ה陝ali ייש כן", "המורדות החרויות, מה", "שהיה מאד קל דוניה", "הנסיעות הפיה והוליכת כמיכנה\nשנשה מא חם רוזחיי ונכרא דפיה. ויהי ליה הוהי ולא\nדיכה המאה בד\nולכן שכן אס יסנעו חלף פנוי ולא\nאוילו ככד האצטום והמעכית שכן הכקרות המקפים\nבאברים ובין העצלים, וכן העורקים ובן כה שמחקף\nסם\nולפעמים לא יוחך ווינקר גם יעזובו\nהאברים החוברים וויקירן ויוויל בנהם ויצטף לקדם\nוהרוה נישאר ונקצר בעביו ובנותם וכביתת החזקים מה\nשיקף וו יצרות נקבו\nולפעמים יישוכו האדס שכל\nאבר כוכנו בארכובה כורסא ישוב\nויצטף לבריתה\nוהכרות בו ויצא הרוח", "## פְּרַק ב", "הרפואת לא שדמה הפ", "התפיה הנה רפאתה", "רפואת תפיה וואכון", "הנפץ יצטף אל כה", "שיבנס כעור ותוך מה שיש בו ואפשר שהיה לו על חס\nהמקום עכוב זמן אורך או אפשר כמלי שהיה בתכלית ה\nהדוקרים ויקבע הירקות הגרמיהם מהשקיעה הנכיז\nרלו בדנ\"ל ויהו כזון הרג\"ל בדנ\"ל ויהו כזון הרג\"ל\nרלו בדנ\"ל ויהו כזון הרג\"ל בדנ\"ל ויהו כזון הרג\"ל", "כי לתוך הרחויות והשכנים כמו שן כו", "הרפואת שדוי שיפל מ", "ברפואתו אס יתיאל אל", "אפשר שיכנע עליה ש", "שהוא על", "והנה וידן לערים שיביא", "בזקרת ויכתת ש", "שללו ויכתת", "בעשים מעכים", "בכישים מעכים", "ע"ם ארבעה משכ"ל אצמ"י במ"ה החלה וכ"ה ח"ב", "בשון בולעג'בנה ותחזק אנ"ג"ר בא"לברור", "בזקרת הרפוא", "בכמיזות", "לוסר" אס", "לוסר" אס", "## פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "## פְּרַק יָט", "## פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "## פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט", "פְּרַק יָט",

["ספר דואון נ", "החלקים ירושלים בו כהן דואל וכşון וזרעים המתקדשים ז\nדע כרפּס ונאיש ונאיאש וכשדוכה כהאספּלנויות הם\nהמותכות וכש לכה שפּיל באברים המיהరיים והעצליים\nשִׁוקה זוהמת ככרץ ויושׁם עס צוים בཁכמת סיד בלתיים\n弯כובה כפי השוער שיניע סנוּם במעכד החומר והשין\nיושד בזון ישהש משאיר וסיד אספּלנית שוה שובה בו\nיוקז אישוף יבש ויהשק וייזורה ויכרח על קיושי לקזק מ\nבדוגג ושקן שבת וועשה אספּלנית או טחיה וואוח\nנתקדה כנפּת בעזלים כפני הרצץ שיכרה להם אז רואי\nשׁירחיק הרפּאות ההדות מאד והחריפות שלא ישתומכו\nהאברים הם ויכרדו אבל אם ורפּו בתיכוות הנה יוערב\nבהם דבר כן דספּקים האכב וה ככרפּואַחַך כי כב\nמכובל עס כטוף בשקן טכלו צמר כזוהם וטוחך בו איי\nהאשוף זהי ויעשה כל זה פושר נוטה לחיום ולא תעזוב\nלקרר כי הקוד מזיק בככו זה ואס יתירה של כן החתלה\nבאז עת צהש עלויה השכנים אשר בנים השקש האבכים ע\nעם כנחה בהחללה בשכן וואולט וודרים עס כה כשקש\nאנט וסומצִא קצת קלות יוטים ברפּאות כה שיש בו\n>ZT>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>3>

["## פרק א", "מהות הנדרמות וסבתו עליה\nהרה מתחדש במתשטף\nמהר השחורה בכנף כלו", "יונידס בין הארים ותבניות תכונתים\nלפיזד באחרית חובות עד שיאכלו האברים ויפרנופי\nנפלה כהשנה ואוה בסטרסיזר כzl לגל הנו\nישתן לופעים לא ישתן ונה כמנו כה ישאר\nלבעילז זן ארוך מזד א\nהשחורה לופעים נדרת א'א\nאבר אחד ותחדש מוסבא שמה א' סיפרוש א' סטרס פפ'ע\nענינה אמ כה יתה קדוק נברת חוץ א' א' א' א' א' א' א' א' א' א' א' א'

["ספר ד' אופן נ' 2", "להקין בזענפי עירקים קטן אם תפחיד על הקהנה הנגדולה ודעכ אם היה זה דם יחיד בקבוקה הנה אז זהה זה יותר נכרץ בהנתח קרני הציצאה והעלוקה ופחותdent בקרבים זה כמו עורקי המצה והאף ואסנים ברובה הנה הקהנה יוערך אליה ברפאות העלה הזהת ומכה שיכריח ליה צורות נשיכתו ולפעמים יצריך להתקה אל אודזגנ בעת התחזקת צרירות הקול ופחד המהנק ואס יוקין אז ראוי שורנע שבוע ואחר יורדו בכוון ניאר לוגיאון ונירא בששר קולקונטידא וירוק בגדרים ובשולים והיו הגררים לקזמים מאפיהיתן וואשטיקודו ומירופי דוי ויאמרוניבשנ סיטרינק וקבולש ואליכורום שחור ואבן לאזורעד ואכן ארSimגין ואין ויזק אם יוערבו בהם בששר קולקונטידא וואשקמוניקס נס כן וכל שנכם אם ייחזוק באסקומוניק וואשקמוניקס נס כן הנה הוא ability שבממשל שלא יריכז זהה אליכורום ויהשע בזב אן ארSimגין ובקיץ ראוי שיקל ולא יישים בכשול חוזק עד שיתפושט ויהרה בשול למצוראות יוקו מירובלש שחרורים ומירובלש כה כרכומים כל אחד זהים אמינו שיאש זוזם ויהו שיאש מישנא תציאח צומקים כנוקים חצי ירושלים בכי כורים דנראק איבוריא מיס עד שיחושד עד השליש ויסום וירוב בזב דשש משקיה זה זוזים ושהה ויהודה גוזם בשונן חלקי וירוב לשמשה עד שירışת או עד שיצוע שבעים צעירים יהודק על ימין או על שבאל והגב והבטן ויאכל קפריש בדשול ושהתה הרפואה הזהת כמי שסטרנו זיזמים יתדד בשולו בכל יום ולא תספיק ברפאות אל איר שיא לא יקע חליים הדרה אחת אבל לפעמים יצריד להירק בדש פעם או כל חדש פעם כפי הינו הראות והיה ברפאות ש Shofus ויהישלו בכל יום ויאט כושב אחר או שנים במה שילשל זה בהמשקים הנועילים כרפאות דניכרים מזון וום ובייצו כה משקיה יספיק שנה פעם באיב ופעם בחורף ויהור כה זה רואו שתפנה על מוחם לנקות במכה הנגרארומטלה הנגדרי כשע הלא ולקט אינק וילק וילק אינק וילק וילק וילק וילק וילק וילק וילק ו

["מאמר נ", "על כל מפמד המזגיני והסגלים לפampים מותו. וב אם לא יתנגב נופם", "תאר רופאות מודרכות אליהם כום אל ארגן ואלביש אשר יעדיד להם במסקים בסטר הencage ובעלה הזאת, ו不知מ רופאות אל סלאנה ואנסן אל ארגן הנה יש נסיה גדולה וחייה החיכו הזדון וכמה מתארה שיקול מירובליש ושתור ושתיר מ'י זוזון פ' פלפאל אירך בישן כלב כקר ווילש בדש ושתה משק על שנותים אחר נקי הגוף", "אם יוניק כינו עם כמות רופאות ה.", "האר מרכזת הנקרא אל פרגלי הידר", "ה属物以爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲爲

["פרלד אופלד", "## תאר", "שריפת הברון הגנדי הוא אצייד\nזרו קע המלון רקועים ואחר יולושי\nכיברNEWS כליריס וואליס", "וישם כקרת נחשת ויווק תחווה באש רתה ויחומם ה\nהברנ הרגני עד שותאים כזלה ויתלן ויכבה במים ה\nהם ותחכם ותכבה במים הים עד אהד ועשרים פעם\nואחר יסומנו אופת המים ויווקו שכريا שיצול כהם ד\nברן כהברנ ההנדי ואחר השוב הקדדה על האש וויש\nבה בחן תן קד\nעפיז ויווק וס שמרהן עד שיבוד שמרני ה משק\nשקלים ומכ שכרה ההנדי ה Schei\nוה. ית עשה בנהשת\nלה הא ישופת בeniafizefins ומשור עד שישוב באמר\nהא יבושל במים מלוחים בכף בברנ עד שירף שריה\nוזם לא ישף תשים בכף דבר מגדית כר", "כרכומ כו הא ישרף ווקה כמנו ח משקלים כל זה בודק ו\nומנופה לאסנים שריפת הזהיר ראוי ישופת עד טשיד ב\nבאפר הידוי עמו משקל חן ה עפרת וישופת עוד כמשור\nויסף עליו משקל חן העפרת ותעזוב העפרת עס הזהב\nעד שיכר זה וואחר יעזוב שעה ואחר ישופת ויווקו על\nעליו משקל חן עפרת ישופת עוד במשהה וואחר יזומן\nבכף ויהישם עליו כים מלוחים ויווקה עד שיסור הים ו\nאשר הזהופר והחר יודקה שבכמת עד שיתן\nכבק וערוב ברפאות האכס וקני המאה הוא על הדר\nוה. דריה תמה", "לומ הלאה ככל ישיה חדש יכים די שיכמיה ויווק ב\nכשכן שעה וואחר ישרף חפיפה חזמה וינוכו הים כמנו\nבכלי הזר כיוון בשכן ג וכים עד שיאזך ויווק שכרה\nוה. כיוון וואחר ועקז וס כנ טטריבוי תשתן על הלאה\nוהיזה נכש יזרה תחל והדר פעלוה ו人体 ו. וואחר\nהנה בישכ כה יום עד שיתעדה ויהיש דוכת לדבש ויה\nוישיה כה שומת ו. תאר אל פלה הקטנת ותועלותה", "בתזועלת הגודלה יוקה כנ הלאה הכסונת חלך\nכן אל לוה אל וכד דל חלקן יזדק אל כיר וווער עלה\nבמשקלה לדבש וסוכרו ולבנו הצה הדיש שומ החזר ב\nויזנעב צלוהות להשתיה בשקל בחרב בק פשר\nהאר רפואה כועילה למצוערים ויווק כירבורנש שחור\nכנקים ורכבים מגוקים וגבבורו שא זזים אפיאשה\nז. זום אשה מבושכת ג זזים צמוקים הציו כבוך יבושל ב\nדואל ואלדומק הא ד. ליסטרן בשקל בחרעד עד שיכלה\nהשנו פישר השליש וואחר יישט ויכונ ווישם על הכוון\nכן הדיש כה שיספיקה ווושת הה כנ גר ליטרא וירק וΝ\nהעלוי בשומ חלך בקר ווישם בשכש עד שיווע ירחה ש\nשידף אם יוכל שבעים צעדים וושכב פעם על צדו תימן\nופעם על צדו השמאלי ופעם על בטנו ופעם על גבו וייוון\nבלחם לדבש עד שיספה.ק שעור ו. יכים על הרפאות בכל\nהאר רשיה למצוע טובה יוקה נחש שהור", "כהלף ויווקה ויהיש בקרת וווער עלינו כן החומך החזקה\nה אוקות. וכן כמ אוקה שטארג יטוב ושר לוף כה\nב אוקות ויבושל על אש רבה עד שימוח הנחש ו.אחר יס", "יסונכ לכנד ותikit הלהצית כנ השר\nהשרדים בכלי זוכית ואמצית הימפואה תצה ליהש\nגבות הראם תרתה עלינו כה זה כים\nהאר ריה", "אוות תזער כינו ויקא אשה פיגריא ויכרונלינש ש\nשהוקים בנק' אמליס ש.א חלק יזחת בשכן אנקז\nוינוט ורומקן אחר שרידן בשנ הלהט ו. ו.דישש\nוה. ו.ישף מיכרינש ו.עפיה ו.רדה ב.חומ\nכזונק הוא כל מהיר ליהעכ ו.עכד רככ ס כ.כונר.ע\nהעופת הידועים ו.אמלזב.א.ה.ה.ל.ה.ק.ח.ל.ה.ע.כ\nתכלן.א.א.פ.ש.ב.ל.ם.ו.ס.כ.כ.כ.כ.ל.ע.כ.ל.ע.\nהנדון וחיצבים לחיים כ.ו.ס.ר.ו.כ.ו.ס.ר.ו.כ.ו.ס.ר.ו.\nהרטוב. ו.ם.צ.ש.ד.ל.ע.ר.ב.ק.כ.כ.ס.ל.ק.ז.ע.כ.ו.\nוכ.י.א.ן.רא.י.ת.ת.ע.ל.כ.ע.מ.ע.ש.ת.ב.כ.ה.כ.ב.כ.\nקו.ד.ס.ק.י.ב.כ.פ.ק.י.ש.ו.כ.ר.ד.ר.כ.י.א.ו.ו.ו.ו.ו.\nבקנ.ש.ב.כ.ז.ו.ו.ו.כ.כ.מ.ז.ר.ו.כ.כ.נ.ב.כ.כ.כ.כ.\nלהדUTIONS\nכ.כ.כ.ה.ה.ב.ל.ה.ת\nל.ו.ס.ו.א.ת.נ.כ.ב.נ.ע.ל.ה.ע.מ.ס.מ.\nל.ו.ס.ו.א.ת.נ.כ.ב.נ.ע.

["מאמר א", "המיסות בנוון ובניעת מה שיחר דבר כן חנובים. לוא\nער וולא זולתו אחד שכר שזון האבר והשתלדותך שלא\nיכסך אל האבר אלא דס טער יתם Asה הגדובה גגדה\nלה יופען צועציו כה ענירות מתרחקות ותחללה וה\nהתקנת או כבר סר כמחמה בשר מטעט כלת דב' ונה\nדפונתה ותתירה ומניעת הקצרה הלהות בבעשיה הנצב\nהבנוגים המתריעים ועשית הטעווה אשר נוברים\nואס היה שוקעת הנה ההודוק יפל על זה פעמים בדרכו\nהוסר ויכל ונה ויכר את הלהות מפמי החזריות התחבורה\nוהענין נוגרים בשער השחנים וואס יצריד לגלות זה א\nאף אפשר מכלי הנות מוכן וכיה שהוא נטשף לעי הטרחה\nשונכתה ושכ' בעת שקשירה אינה נופלת עד השר כהו\nשאימנו ובצمه מצבה שא אפשר שטפף הלהוה דר\nהערז ממנה או שהיה בה עצם אינושיה בה חלון וטב נא\nבצאת או שיכב בה לחיות רעה מאד וואזיה במשפה ה\nהשחנים זולתי החבורה, הנה אמר החסם התחבורה תכרך\nהחברות לקשירה כחברת שתי השפתיים אם תצה החדוך\nהעמידה, ואكنם אם תסך ליצמות שבר אל תצריך\nלהו אך תצרך פעם לקשירה שיטף הכלוך שבה ופעם\nאל קסיה בשוע שתחזק הטרחה עליה אמר ורחי ש\nשיהו לפתיות החכונה מקום שיטף ההליך ממסת תמוד\nבטבעם כה שכרly נגר הלהך שים כם שטחינה בתכנית ה\nהוה ואגוי בבר רופתי חברות רבות היה תחת עמסק אל\nהארכות ונותירות כבד היד בחלים שום פיתודים בשר\nמה טען בדז הארכונה אך יתיתי מצב כבד היד ימצה שה\nשיהו תחתית העומק לכעדה ונהפיה למסת ונהו מרטאת ב\nבלי החך לधר בשה\nוכן תלייתי הורו ונהפ ונהו מרטאת ת\nלבייה היות היות לחיות לעולם לצד הזה מאמר\nואס כמם אם תיה החבורה נחך כמחה ב\nבשר דער איזעטרים ליצמותים בשער וינו מספק מה סמ\nשכננע ומונע ולפעמים זוזק הכנוב ומונע ציצ כה\nשיריעו וליהו שיצה כבנה ולפעמים יהיה השקע\nוהסמןון העצם בענין שא אפשר שיצמים בשלנות\nוישאר שקע כמו שיזון שיצמה יותר מן הראיה והיהה\nבשר כוסף ווארי שיזון העלול הנזרה בו צטיחת בשר ב\nבחבורות כזון משובה שוב היבוס וואס כהם יתור הנה\nלא יצמה אם כבר נחך כבלין אבל אסם יצמה במ\nבקסנו בשר קששה לא יצמה עליו שער ואסם העורקים\nוהה פעמים כרבות ילד שדר שיצמה עם השר\nהמחבורות בעלת ככמה כהו החבורות הנופלות בעצים\nומקצות העצלים ועוד נוברים בשאר עניני העצבים ופע\nומפעלים כרבות יישכו אחיהם כקרים רעים כמו כה שים\nשישמן אחר בחבורות קצה העצמים כשנושי כרבים\nדוק אירור התכיפה ומקוטו וויבי על עדוף ופילת כהו\nנמשך אחריהם הrou צו'ן הנופלת, ר�קם הארכונה אצל\nהעצמת הנקר'א אל ר'פ'פה אסם ימסכו אחריה מקרים רעים", "והבעצמות הנולחא אלא בעצמות הילמים והנajaים כי\nכבר נקון בהם ואותו המוע'את וואסם נצבחים והערja\nהנה אמר הרברק כן דופאים כ'ם לא יוכו כמחוברים\nאף אול וטאר עליהם וניעת הדוק בישוע ועבור עליה\nוהנaja וואס ורגני כי זה אסם כ'ם באז ידוקה השריני\nוהנaja גלינוג הנה החכיה עליהם אך אב ידוקה השריני\nבעוד כ'ן נובין והשר ל'פי הנק' וואסם הערות מן\nשדיי הגדה כי הרא האהה השריני אס תחת השליק ורוב\nשרין כ'ן הנק' כי הערja כחלק הקושי ל'תא דקוק א\nאלו עסך בלידים וונשר בקצה הגדות ידוק ווערja\nוהשרינים ממזעים כן הערja והשב וראיה שיהיה ע\nענין כזון וופר יונ ווט ויהו יתדוק ותינוקה אם היה הפרוק\nבער וקן וופר יונ ווט ויהו יתדוק ובהכ' ווהי ותינוק\nהטעמות החבנות והנשה כ'ב הנסין", "פרוקב אַשְׁרָא יִפּוּוּ בְהַחֲבָרָה אֲבָרִים", "הגלר וומת כ'ב אַשְׁרָא יִפּוּוּ בְהַחֲבָרָה יִגְלַד\nלא יטִמְרָה הֵמָּה בְכָמָה וּלְחָלוֹי וּמַחְלָמָה וּמַחְלָמָה\nהקי וּמְדָה, אַפּוֹ אַשְׁרָא שִׁיחַם לָהֶם אַפּוֹ הֵמָּה קֶה\nואַשְּׁרָה לְפִילְרָה הַכָּלָה וּפְלַק אַפּוֹ וּפְלִק\nפֹּרֶק וּתְתַת הַכֹּטָן וּתְנָק\nבמסקאות אַשְׁרָא שִׁיחַת כֵּם כָּבֶד וּפְלַק\nוהסֹרֶס\nכְּמַהְיָה בְלִי בְלִי בְלִי בְלִי ב

["ספר ד' אופון ד'", "והם כבייתם ויכעט כי שיכלע כינהם אם יפור כויזה כה\nבכו כהבורות האלה העצריות ולא יקבלו הרפואה הרג\nהרפואה הלהק העציל ב hostb ו kha כבטור פועל העציל\nאך זה כמה שראוי לאחר כפי האפשר.\nובכו ברויה וערוב השכל הוא לדבר אחר זרלו.\nהבורת הארכונה אלי הוסתר שיחבר בקשת קשה וש\nושתפנה כמורשותיה ושיהינה נכרותיה בקזה דשלול\nוכניעת הדוק עד שיהנקן נקי גכרן ואהר תדביקו.", "## פרק ד", "ברטניב\nכדס אשר מצמיה הבשר הוא אשר הוא\nשיחתום ונה שיאכל", "כדיש הדס הבריא לבשר ולא ייהו כו גנוב חק ונטע הדם\nהיורד ולא היה יוכר לבשר ולפעמים יהיה לו כמרוק חק\nשייתרו ויזלהו ויעביר הליהו הגמצאת והכונת לכבשר\nולכן ראו שלא יהיה כורוב גנוב אבל אל נגד ולא כilk\nוהזבאד אבל כמרוק מעט שאות כה שיזיקר הדלךק מ\nבכלי עקצה ולא יצרתי ללקציה זושה כה יצרתי כב\nשיהיה בכהו וקבור כזנו אם יהיה נוטה כהפך בשער הך\nדנטה וכם ההיה כלתי נשה נשה יישוש כההנה לחיוכה\nדימ אדז סם ולקוד איד קני איז ויזר כו מפנותת\nרושם הסם במקום להקביל אן וילפיג ליקד המזג.\nואכזב הסם הכדיק הוא אותו שהברבר בין המתרקקים וא\nואז ישר יישתמש בו אלא בשתהוות שיזיקל ביניהם\nצבי הרפואה אשר הורכבה הגדה אם יהיה דם נמצה שם\nהנהרוהה שתתנqq דם הניצא שם כבחבורה הכסיק ב\nנה כדבוק גנוב כהור קודש שתהיה ויא אפשר לו זה אסל\nלא יהה עלייהך כה על הנוג וולכן ראו שלא יהיה כה\nכטרק כי המבקת הפך הכונה וו שיחים המגיע כן הדם יו\nיורק קשה להתנקד.\nוהזרבק יקרק אוטו ווירחיו\nוהרחיק הליהה אשר ככנה יופט טיחת הדבקות הנקז מא\nלן. ולבנש לא יצרתי לחסוק בנגוב כהו שיצטר כלו\nהצעב כה המצית יצרתי שיחול אליו ליהיה ואתה הלה\nהליהיה כזעתה הלוזה ונקוב והכדיק לא יצרתי אבל יז\nיצטרק הכדיק לנגינה יותר זזק הציויד אל קבצית כלכל כי\nהרא יצרשר ישתתנqq כה שהוא בטכע יותר חזק הגניז דר\nהעור ושהוא צריך לגביג הלעות השבעי השרשיי גנוב ח\nזזק ומה שלפינו יצרשר לנגוב הלעות השבעי גנוב יותר\nזזק ושרשיי לנגוב שוער כה שיטיח בו ותועכה ולא יח\nיזרס כן העצם.\nואכזב המאכל המדרה השר ראו\nשיהיה זזק המרקז מאד והכון בפנאות החבורות אם כ\nברתו שלא יקרב כהם כים ואם אין אפשר בלתו שיאו יס\nיסמרל העלוול בלבי פשרה שיניח עליו כן האספליתית וכן\nהבנדים הסתובים בשכן על ענין כהקירה שלא ינכו המ\nוביס להגיע אליים או תחבולה אחרת מהתחכלות.", "## פרק ה", "בברתת החבורה חורלה\nאם יצרתי לגנלה.\nאכר גלינוק ראו", "שישוע כן תמק' היות בולט ושתכבשה ושתעסהו ווהי", "וד הכרותה לזרק שיהיו אھمر שותן הנולא בציומ\nוייהו בכרההשתתי וערב על הנים אשר כימר בציומ\nהיצירות והדבירות אלא כמה שוחצינו כן כהכל ויכלו\nהארבים והאצליש וеого שתן ככרה יתדוה עד העור בציומ\nשהוא יזוער בלהזוח המסכ כנשרים ולבנה דקמיה דריט\nסורה כמיה כי זה יזוה חק ונקברות ווהבון בפנינה ה\nהחברות אס יכריתו לא יזרק אליהם הימים וואס אפר\nבלתם שלא יסכל העול ככלי רוזן ירשי שומח ח\nהחברה תחת האספליינות הנאות ככונות בברניד טנ\nככליים בשן שיכילו כין מין המרבה ויהו ונק ח\nההבונות או להתחב כדבר אחר כן התחברות ה\nהאשטיות.", "בנחתת החבורות בלוין\nהכאבים הנודעות, ו", "## פרק ו", "צטיר בכמ התחברות דא", "האלול לחייהך לאט ושתשכש שהחבורה ילא חתיד ליל\nלערום כל עוד שמטרו לא ישכוט הלא שומל הלא ב\nכמה שיש בו בנוכ וקרור בתחתת הנעין ויהו ביטחוי\nוהישישת בפנינה במרחנות כלב כלא כן הרא דף ויהו\nכבה עס כלייל מזועדו בתכ כלא דריכ ורדי ויהו\nשיקיר רכח כמ בקיקוש בין כלא דריכ ורדי ויהו בקיק\nוארוי שתעין כה לישפה ענין המורטא.\nבי שט\nכ\nא\nכ\nא\nכ\nא\nכ\nא\nכ\nא\nכ\nא\nכ\nא\nכ\n

["על הפנים אמר שיכר במקח ההוא, שאר הפנים

["פֶּרֶד דָּגָן דֶּ", "מה שיצא ממנו ואפי יתעבב זמן כועט והוא בזוה יותר רע\nכן הטעים והכבד כי הימעים וקלוות הכבד אם ישארו זמן\nארוך כהץ עד שיתקרר קורז הנה אם תכניסם בכטן\nויתדבק החזרה ישובו אל טעם בחלב", "הכבדה הנה אם יתעכב אוי אפשר\nשיכנס בכטן כה שכבר התחיל ככנו להתפּגש וליה ייכרוה\n. הרפאי בחתיתו ולא יכנסו מה שהתזי כנו להתפּגש\nאל הבטן בחל וואפ שימציה כieuּל ה晋ק ה晋ה מעט\nמלד ולא ישוב שיצא דבר כהלך יצרה ש\nשוייע האפּ�רוו שיחת וְך ותחלה והאם ראוי לתפּור ה晋ב\nההכורה וואך תחפור וואם תפול ה晋בורה כאר בחרה והוא\nאכָּזַע ה晋ב ה晋א יותר סבנה אל שׁקְצוֹות העזלים הסכ\nהכבשים בהלט באמציתו ולא היה בכסלים ום בש\nבנַעַד אָקַזַע ה晋ב כְּמִין וְשִׁמְכָּל כָּמ בָּעָזִים ו\nואֹהּ יותר כטוח כי אין בז דבר מקצוֹת העזלים העצמי\nואָבָנָם מקום אל הלה תפרית גּוֹם כֹּן קָשָׁה וְהי כִּי הַמִּעִים\nיִכְלֹד וְיִצְחֹא וְהוּא אַרְקִּי אַרְקִּי בָּקָום הֹה וּרְחֹם כָּמ\nבָּקָום הֹה כַּבִּיהָ . וְהִי כִּי שֶׁיָּהוּ אַזְזָק וְעָוּרִים", "ואו שנעזלים בחתים באורך הגוף השרבים\nוּוֹדִים כֹּן הַהֵה עד הדרב וואו עִם הָעָנָה הַוּא בְּהִי\nהערז וּרְכַן כְּשִׁפְתָּה הַחֲבָרָה בָּקָם הֹה יִחְכוּ אוֹל הַיָּה\nהעזלים היהו בליטת הימעים יותר זוקה כי העזלים אַשְׁר\nבָּכְלִים יֹצְחַו וְלֹא יִהְיֶה אוֹ בָּעָצָע עַל חֹז שֶׁאַהוּן\nואֶפְשׁ כְּמִן עַשְׁקָת הַחֲבָרָה גְּדוֹלָה", "שְׁשַׁעַת וְצֹא וְשֶׁקֶּל אַרְקִּי בָּכְלִי\nבָּכָל הַחֲבָרָה וְצֹא וְשֶׁקֶּל אַרְקִּי בָּכְלִי\nבָּכָל הַחֲבָרָה וְצֹא וְשֶׁקֶּל אַרְקִּי בָּכָל הַחֲבָרָה", "ההיצונים אם תרשה לדכזק דע", "כִּי שֶׁאַכְר הַכָּבֶם כַּכְלִי הַמַּלְאָכָה זֹאת\nאָבַר אֶפְשׁ\nתֶּרֶת שִׁידַק בָּכְמָת הַשִּׁעַת הֶה תָּקַשׁ בּוֹ קְשֶׁר כְּחַתָּל\nכְּשֶׁנָּה הַרֹאשָׁלָךְ לֹא זָוֹרְךָ כֹּן הַקְשֶׁר וְאֶפְשׁ יֶהֱיֶה גְּדוֹל יִצְטַר\nשִׁקְטַר אוֹלָי רֹפִידָה מִשְׁרַשִׁים וְאֶפְשּׁ יֶהֱיֶה קָמֹק נָפָל\nיִצְטַר אַ תִּפְרָה כָּמ כְּן הַרֹפִידָה הַכְּשֶׁלָּה בָּכָל שֶׁת\nהשְׁכִּינָה הַהֵזֶה אַל הַשִּׁעַ לְצַד הַנְּחַת רֹפִידָה.\nרָבָשֶׁה בְּשִׁלְמָה הַזְּמַן הַהִישִׁב כְּשֶׁנָּה הַשּׁוֹלִישִׁים שֶׁ\nשְׁיִהוּה הַשִּׁעַ אֶפְשּׁ הַרֹפִידָה הַאֹהֶבֶּכֶּ וְהַאֲחֹרֶת יְהוָה\nתחוּות וְקֹצִבֹות עַל הַתָּכַנְתָּה אֶר תֶּרֶת\nעַל הַבָּקָם הֹה וְפִלְוּ בַקְשִׁרִות שֵׁנָּה רֹשִׁים יֶהֱיֶה אַחֲזִת\nהַקְשִׁרָה עַל מִקְום הַשִּׁעַ יִצְחַד זֹקֶק משֶׁהַיָּה כְּלִובְעַת וְא\nוְאֶפְשׁ דְּרֹא בַּאֲחֹרֶת הַשּׁוֹלִישִׁים קְשָׂר בְּלִי בַּעַל שֵׁנָּה\nוֹיֶרֶב רֹפִידָה הַמִּשְׁלַת וְתָבֹרֶת הַקְשִׁרִות וְתָבֹרֶת הַקְשִׁרִת", "בספר תחבורות הרפואה\nשהיה באדם חבורה הניתה\nשְׁקִיעֶת קְרָבָה כֹּן הַאֹרֶב הֹא יָנִיג\nהאַרכּבָה והַברינוה כַּכִּל חַד כִּי שָׁמֶן תַּחַת אַרְכּוֹת\nכַּרְם וְהַצְּבֹנוֹת מִצְהַב שֶׁכָּה פִּה מִצְבַת בָּקָלֶה\nעָשִׂינוּ בַחֲבָרָות שְׁהַוּי בשׁוֹק וּבְרִוע והַברינוה בָּקָלֶה\nאַרְמַי וּשְׁכִּל הַוָּל בְּנַצְּרִי יִדָּע שֶׁהַחֲבָרָות יִצְטַרְכוּ שִׁ\nשִׁישׁוּבוּ כָּגֹלָא אֶפְשׁ לֵהֶם עַד שִׂיעֹר עַמָּה שֶׁאֶר כָּה\nשִׁישׁ עַשְׂרִת כָּפֹךְ וּיִוֹרֶת מִהיר לִהְשַׂנָּת יִיחֶד הַחֲבָרָות", "הברנוקת השפחת יצריכת שְׁתַבְּרִים שְׁתַבְּרִים בָּכָמ הַנַּגִּיש\nשְׁפַתְּתֵם אֶל אֶפְשׁ אֵיהּ עָלַיִם כְּהֵב אַב אוֹר וְיָהוּ עָלָא\nמורס יִכְלַיִת וּוה וְגִפִּיל וְיָהוּ אֶפְלָא אוֹר וְיָהוּ כְּלִב\nכָּורו בְּרִי בְּהַא אוֹר לֹא אָתְוּ אוֹר וְיָהוּ כְּלִב\nפתֹּר הַלֹּפֶק שִׁתְדַק הַעֹור וּשְׁרַק אֶכְלָיוֹם\nכָּדֹוקָם אַב וּכֹן אֶפְשּׁ עַסְעַנְי וּרְד וְגָאָס נָתַן\nשֵׁת הַשּׁפִּים דֶּבֶר יָכְלָה\nלְפָמִים קְמִיּוֹ וְרֹאשָׁה\nלְחַדְּק וְיִשְׁכֹּר אֶפְשּׁ תְּהוָל בָּקְשׁוֹ דֶּשֶׁמֶּל לְפָל\nוּבָהּ וְהַחֲבָרָה בָּעָרָה וְהַגָּה הַקְּשֶׁה הַבְּרִי\nנַבְּרָה וְאֶפְשּׁ הֹה וְרֹאשִׁי תַּפְפִּיה וּפְיַעַקְדַּה\nיִהוָה עוֹמַק הַרְפִּיה וְרַשְׁאַת כְּתַפֹּס הַנְּבִרַת אַרְשָׁה\nהוכְתַרְהוּן שָׁנִיס הַברובָה הַחֲבָרָה אֶפְשּׁ תַּהְיֶה נָתַן כָּלִפּוּ\nאֶפְשּׁ לֵהֶם עוֹמַק לְפָטָה וּפְגַד תַּפְוּה לְפָנוּה אוֹר וְיָהוּ אֶפְשׁ\nהַחֲבָרָה עַל הַתָּכַנְה שֶׁיִּהוּ אֶפְשּׁ הַהַבְּרִי גַּעַנָּן\nעָלַיְנוּ וְיָהוּ יִצְדַק תַּחְתָּה אוֹ שִׁיְה הַהַבְּרִי גַּעַנָּן\nאֶפְשּׁ שְׁוַיְהוּ כָּמַתְכַּלְּרָה וְלֹא יִכְסַל הַרֹפִואַ וְשֶׁאָס\nהַזְּמַן הַרֹפִואַ וְשֶׁאָס הַזְּמַן הַרֹפִואַ וְשֶׁאָס\nשִׁשְׁעָס שְׁסֹמֶת וָעָוּת\nוְעָוּל בְּלִי כִּי שִׁטְפָּן כָּל\nהַחֲבָרָה בְּרִבָּה הַעֲזִים הוּא יִחְכֹּר כָּהַשְּׁדָקָס\nשִׁפְרָה הֹה יִוְרָחָה יִוְרָחָה וְיִשְׁכֹּר וְיִשְׁכֹּר\nלְפָנִי הַלְּמַל וְיִשְׁכֹּר בָּכָל הַשּׁפִּים\nיִוְרָחָה יִצְרַד\nוּלְפָנִים לֹא יֵהוָה אֶפְשׁ בַּלְּפַת\nוְעָנֹפֶת הַכָּלִין בְּשִׁמְכָּל הַשְּׁמַלָּת וְשָׁמַלָּת\nוְהָמֹפֶת כָּלִין בְּשִׁמְכָּל הַשְּׁמַלָּת וְהָמֹפֶת", "לְפָמִים קְמִיּוֹ וְרֹאשָׁה\nשֵׁלִּחַ שְׁהַחֵן וּצְטַר אֶפְשּׁ תְּהוָל בָּקְשׁוֹ שִׁשְׁמֶּל לְפָל\nוּבָהּ וְיִשְׁכֹּר אֶפְשּׁ תְּהוָל בָּקְשׁוֹ הַבְּרִי\nנַבְּרָה וְאֶפְשּׁ תַּפְפִּיה וּפְיַעַקְדַּה\nיִהוָה עוֹמַק הַרְפִּיה וְרַשְׁאַת כְּתַפֹּס הַנְּבִרַת אַרְשָׁה\nהוכְתַרְהוּן שָׁנִיס הַברובָה הַחֲבָרָה אֶפְשּׁ תַּהְיֶה נָתַן כָּלִפּוּ\nאֶפְשּׁ לֵהֶם עוֹמַק לְפָטָה וּפְגַד תַּפְוּה לְפָנוּה אוֹר וְיָהוּ אֶפְשׁ\nהַ

["מאם אָמָ", "## פְּרַק", "דְּפָרָוֹא הַמַּכְלִיא הַהוּת", "הַהוּת מִתְכַלְתָּה הַחֲבָרֹת אַל מ", "כָּר דַּיְת כַּכְעָה וְתָעֵד", "זֶה כָּן כִּי הַאָקְבָּה אַן רָאוּ", "שִׁיְהוָה בְּחַזְק כָּה שִׁכְבָּאָפֶלִיאַר וָרָאוּ שָׁדַח שֶׁב", "שֶׁכָּל הַרְפָּאֹות כָּמָה שִׁכְבָּאָפֶלִיאַר וָרָאוּ שָׁדַח שֶׁב", "הַרְפָּאֹה הַכְּרָפָה רָאוּ שָׁתָה בָּאַתוֹ שִׁתְנַבָּב", "בָּכָן הַרְפָּאֹה הַכְּרָפָה רָאוּ שָׁתָה בָּאַתוֹ שִׁתְנַבָּב", "וְרָאוּ שָׁתָה הַרְפָּאֹה ה", "מַכְלִיא קָדָשִׁי גַּנַּחַי הַצְּמַת הַכָּלִיא בָּבָהוּ אַשְׁצַנָּב", "בְּהַבֹּש הַהֲמָצְרָה הַזֹּה כִּי הַמַּכְלִיא נָכַ", "הַנָּוִיס בְּשִׁכְל וְכָמ הַסְּכַל וְכָמ הַסְּכַל וְכָמ הַסְּכַל", "וְנָוִיס כְּפַי הַכְּרָפָה", "אַבְרָאוּ שִׁיְהוָה בְּעַת שִׁתְנַבָּב", "יִצְעַל פְּעִילוֹ הוּי כָּכָה הַמַּמַּח הַכָּלִיא", "בְּשִׁכְל כְּמַדְיִר הַשְּׁכַל וְכָמ הַשְּׁכַל וְכָמ הַשְּׁכַל", "בְּשִׁכְל כְּמַדְיִר הַשְּׁכַל וְכָמ הַשְּׁכַל וְכָמ הַשְּׁכַל", "עַד הַנָּעַל הַמַּכְלִיא הַכְּלִיא הַצְּמַת הַצְּמַת הַצְּמַת הַצְּמַת הַצְּמ

["ספר ד' אופן ו'", "## השני", "# המאמר", "בהפשה ורצץ ומשה ויסוק ונקיפה וקיע הילן\nדמ ווכיצור בזוה", "## פרק א", "ככר ידוע בספר הרהינן\nמה עניין הפשה ודיסק\nואכננהכית הנקמת", "אלומת היא שחייה כבר סר האבר פרק ומסה בלש\nשילמה ואנוג נריאת שתהיה ונקפה התחזק מותה מטריד\nכאלו תגיע מתחינה שתיע בקב קשור בכיתר\nיש\nאנשים שיקראו הענין אשר קידנו בתיהה בסם כלויל ווש\nאנשים שלא יקיא כתיהה שלא יתפרק מאוד צדך הפק\nבעצם אחד הנקבע והדריכ כנ שלחת בדיקות תצ האור\nעפף שווה שם כן פרוק נראה ואשר נצרה אלייקני\nנתבר בז תחלה\nהוא הפשה אד יקיה לעדים", "באמצעותם והרסוק איכר צוויתם", "## פרק ב", "בפשה ווסק אסיקא\nבחלקים הפסק חניזה", "בנוב ישפץ אליהם בלו סכד דמ בז יפוי שות הלא\nכורסא פרק חכבר וופחת ומענינ שיקחץ בז דמ ית\nוועış כיב רוב מה שתקה הלה בז הא בדוקה פנוי\nוכעברים יופשר צו לחיית צרפתה מן הפשה כהנץ\nוכלהיזה תרפולה כן תורשים מבפיגס ולקא אמינו\nהענין כו יתכל למסה האבר\nלעפлатים יסוד\nהפשה איר תרפולה ותנתח שומח לארפיה ו\nשלא ישופ סטאר ו.א. ראוי שעהה בסוקיגלדיהו\nחנוב הגדיל הנזרב אבל להשקד ו.א.", "דרכו הגדיל הנזרב אבל להשקד ו.א.", "## פרק נ", "דרכו הגדיל הנזרב אבל להשקד ו.א.", "האת הקהו צד כו כ", "בנוק אב גמ עלייל כחלה וירטור לה\nבנוק נק ו.א. האפ הפל הגדה ויכיר אל החהבויס הלא\nלא יקיה כוכו כורסא שיקח ו.למרמה שישמה כההו\nלע. ו.א. א. א. א. א. א. א. א. א. א. א.

["אַמְרָבּ", "## הַשְּׁמֹר", "וְשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל וְלֹמֶר הַמִּשְׁכָּל מִמָּה", "כָּל דְּרָכָי לְמַצְרָמָן\nבְּהֵמָּה וְשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל", "כְּשֶׁל הַאֲבָר כָּל פְּרָק וְשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל לְמַצְרָמָן וְשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל מִמָּה", "עַד אַשְׁרָה אַשְׁרָה כְּשֶׁל מַצְרָמָן וְשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל בְּשִׁמְרַת הַמִּשְׁכָּל", "הַאֲבָר הַפְּרָק אַשְׁרָה אַשְׁרָה אַשְׁרָה אַשְׁרָה א

["ספר ד' אוזן ד'", "## פרק ט", "בפצע וביהופט צגניל\nפצע הוא קלף דריכוב", "בשעת היות הניתן לברנוביה\nלפעמים היה עם כהסיד", "לפעמים היה היות כל־כדי\nלפעמים היה היות כל־כדי", "כודס ויהיו כל־כדי וטעמי אס\nיתפּט ללבך וידף או כל־כדי\nוהא כהאר בשעת התחב\nלא ידידם וידרך כהנדי־הנ\nואכנס הגדה הנכון בזעדה\nקיזה או אס לא יתדבק באַה\nעדי או אָפִיל־עָפָר וְאָפִיל\nוהא כהאר בפּראות בער־הו\nאַכּוֹד־כְּלִין וְכָל־כְּלִין\nלעַל־עָפָר וּכָל־כָּל־כָּל\nלעַל־עָפָר וּכ

["מאמר ב", "בפֿзыק וּבוֹצָעָל\nבשְׁמֹח הַזְּמַן וְכָל־מִצְרַיִם", "עַל־מִצְרַיִם הַזְּמַן הַמִּלְחַת הַמִּלְחַת הַמִּלְחַת הַמ

["ספר ד' אופן ד'", "יעזיל בהכריחו השלוֹן או לזרונותם עם קסם שנותרוּם\nעלוי הגדה שחק לאנק ולאם עִנה אַז עִל ית את שׁירות או\nעלی خדובן שרופים וָאֵם יתֹם יתּוֹר בְּלִין גָּעָה כְּהַתֶּה\nרפֹּואֹות המבריאות שיחנים היריעים", "פֶּק\nט\nו\nב\nש\nפ\nר\nש\nת\nמ\nי\nו\nה\nי\nד\nז\nש\nי\nע\nש\nק\nק\nד\nק\nו\nד\nע\nש\nק\nל\nע\nש\nק\nל\nע\n