KULCS

AZ

OLLENDORFF MÓDSZERÉBEN

szerkesztett magyar nyelvtan gyakorlataihoz.

1.

Az atya itt van. — Ül az atya? — Igen, ő ül. — Itt
van az anya? — Nem, ő nincs itt. — Áll ön? — Nem, én
nem állok. — Áll a gyermek? — Igen, a gyermek áll. —
Az ember jár. — Jár az ember? — Jár az asszony? —
Igen, az asszony jár. — A fiu él. — Él a leány. — Nem,
a leány nem él. — Ott van a gyermek? — Nem, a gyer-
mek nincs ott. — Az anya van ott. — Ül az ember? —
Nem, az ember nem ül; ő áll. — Áll a leány? — Nem, a
leány nem áll; ő jár. — Jársz te? — Igen, én járok. —
Jár ön? — Nem, én nem járok; a gyermek jár. — Ott ül
a fiú? — Nem, ő nem ül ott; ő itt áll.

2.

Ki szól? — Az atya szól. — Szól a gyermek is? —
Igen, a gyermek is szól. — Itt marad az anya és a leány?
— Nem, az anya nem marad itt, és a leány sem marad itt.
— Ki énekel? — A fiú énekel. — Énekel a madár is? —
Igen, a madár is énekel. — Mi repül ott? — Ott a madár
repül. — Repül a légy is? — Igen, ő is repül. — Szól ön?
— Igen, én szólok. — Mi áll ott? — Ott a fa áll. — És mi
áll itt? — Itt a haz áll. — Ki szalad itt? — Itt a gyermek
szalad. — Mi szalad ott? — Ott a macska szalad. — Sza-
lad a kutya is? — Igen, a kutya is szalad és ugat. — Ugat
a macska is? — Nem, a macska nem ugat. — Mi van ott ?
— Ott a kert van. — Ki ül ott? — Az atya és a fiú. —

1 *

-- 5 --

rajzolja a házat? — Nem, a fiú rajzolja. — Mikor varrja a varga a csizmát? — Ma varrja. — Ápolja az anya a gyermeket? — Igen, az anya ápolja. — Ki gyomlálja a földet? — A kertész gyomlálja a földet. — Itt van a nyakkendő? — Nem, nincs itt. — Látod a ruhát, a mellényt, a nadrágot és a köpenyt? — A ruhát és a köpenyt látom, de a mellényt és a nadrágot nem látom. — A kalapost várja ön? — Nem várom; az asztalost várom. — Nem találja ön a gyümölcsöt? — Igen, már találom. — Találja ő a könyvet? — Még nem találja. — Látja ön ott a szabót? — Nem látom, de az asztalost látom. — A harangot hallja ön, vagy a zenét? — Nem hallom a zenét, de a harangot sem hallom. — Mikor rajzolod a fát? — Ma rajzolom, és a kutyát is. — Tapodod most a földet? — Tapodom. — Nem gyomlálod? — Nem gyomlálom. — Te irod a sort? — Nem én irom; a fiú irja. — Tartja ön a nyakkendőt? — Igen, tartom.

6.

Veti ön a lapdát? — Nem, én nem vetem. — Ki fösti a képet? — A leány fösti. — Melyiket fösti ön? — Én ezt föstöm, ő azt fösti. — A rajzot keresi ön? — Nem keresem. — Szereted, vagy gyülölöd az egeret? — Nem szeretem az egeret, én gyülölöm. — Ki törí a poharat? — Én nem töröm. — A nyarat szereti ön, vagy a telet? — Én a nyarat szeretem. — Miért veri ön a kutyát és a tehenet? — Nem verem a tehenet; a kutyát verem. — Ön irja a levelet, vagy ő? — Az atya irja a levelet. — Melyik verebet keresi ön? — Én azt keresem. — Az atyát, vagy az anyát kéred? — Én az atyát kérem. — A kosarat vagy a kanalat kéri ön? — A kanalat kérem. — Látod a legyet? — Ott repül. — Látod a madarat is? — Igen, a madarat is látom. — Még nem látja ön az agarat? — A bogarat fösti ön? — Nem, a madarat föstöm, a fát és a levelet. — Melyik ember törí a jeget? — Ön is törí? — Igen, én is töröm a jeget. — Szereti ön az eget? — Igen, szeretem az eget. — A kenyeret keresed? — Igen, keresem.

- 6 -

7.

Ki áll most ott? — Az atya, anya, fiú és leány. —
Ott a gyermek szalad, és veri a macskát; látja ön? — A
leány a kosarat kéri, de a fiu nem adja. — Az asszony nézi
az eget. — Ki nézi még az eget? — Az ember veri az aga-
rat. — Miért űzöd a tehenet? — Hol ül most a veréb? — A
verebet itt látom. — Ki kéri a kalapot, a poharat, a köpenyt
és a levelet? — A kertész kéri; de én nem adom. — Nem
rajzolja ön a fát? — Igen, én rajzolom, és a leány fösti. —
Ki fogja a legyet? — A gyermek fogja a legyet és a ma-
darat. — Ki gyűlöli a telet? — Én gyűlölöm. — Ki szereti
a kenyeret? — Én szeretem. — Melyik nadrágot csinálja
a szabó? — Ezt csinálja. — Melyik mellényt? — Azt. —
Hol fogja a fiú a bogarat? — Ótt fogja. — Nem fogja ön?
— Nem, én nem fogom. — Melyik lapdát veti ön? — Én
azt vetem. — Mikor irja ön a levelet? — Most irom. —
Mikor föstöd a képet? — Ma föstöm. — Ezt föstöd? — Nem,
hanem azt. — Mikor gyomlálja a kertész a kertet? — Ma
gyomlálja. — Miért ápolja az anya a gyermeket? — Mert
szereti. — Szereti ön is a gyermeket? — Én is szeretem. —
A bogarat keresem, és az egeret találom. — Te a képet ke-
resed, és a kanalat találod. — Nem keresi ön a könyvet?
— Nem, én a kenyeret keresem.

8.

Ki birja a malmot? — A malmot a molnár birja. —
Ezen malmot birja a molnár? — Nem ezt birja, ő amazt birja.
— Most kéred az engedelmet? — Igen, most kérem az en-
gedelmet. — Melyik halmot rajzolod? — Emezt. — Itt
van már az asztalos? — A szobában van. — Hová megy a
kertész? — Ő a kertbe megy. — Ki birja a hatalmat? —
Az atya birja a hatalmat. — Hol él azon madár? — Azon
madár a kertben él. — Hol jár a fiú? — A fiú a házban jár.
— Azt a kalapot csinálja a kalapos, vagy ezt? — A kala-
pos ezt a kalapot csinálja. — Hol fogja a gyermek az ege-
ret? — A szobában fogja. — Hol adja a kertész a gyümöl-

— 7 —

csöt? — A kertben adja. — Miért űzi a fiú a macskát? —
Mert a szobában van. — Mikor adod a kést? — Ma adom.
— Hol adod? — A kertben adom. — Miért gyűlölöd a te-
let? — Mert hideg van. — Melyik almát szereti ön? ezt
vagy azt? — Én azon almát szeretem. — Az értelmet, vagy
az érzelmet szereted? — Én szeretem az értelmet, de az
érzelmet is szeretem. — A malmot föstöd, vagy a házat?
— A malmot föstöm. — Ki nézi a házat? — A fiú nézi és
a leány. — Nem fogod a bogarat? — Igen, fogom. — Hol
fogod? — A kertben. — Hová megy a kutya? — A kertbe.
— Hová veted a lapdát? — A házba. — Ezen lapdát ve-
ted, vagy amazt? — Én eme lapdát vetem. — Melyik köny-
vet irod? — Én e könyvet irom. — Ki áll ott a szobában?
— A szobában a molnár áll. — Mi áll ott a kertben? —
A kertben a fa áll. — Ki kéri az engedelmet? — A gyer-
mek kéri az engedelmet. — Ki birja a birodalmat? — A
birodalmat a fejedelem birja. — Ismered a fejedelmet? —
Igen, ismerem a fejedelmet.

9.

Látod ott a vörös poharat? — Igen, látom a vörös és
sárga poharat. — Ki rajzolja ama szép malmot? — A szép
malmot a fiú rajzolja, és a nagy házat is. — A hosszu kést
keresi ön? — Azon hosszu kést a fiókban keresem. — Én
a sárga almát a kis asztalon keresem. — Melyik széken ül
a gyermek? — A magas széken ül. — Melyik kutyát
szereti ön; a gyors agarat, vagy a fürge uszkárt? — Hová
szalad most a csunya egér? — A szobába. — A fán a zöld
levél van. — A csunya bogár ott van a levelen, s a szép
kis bogár a körtén. — Ki adja a szép gyümölcsöt? — A
szép gyümölcsöt, a piros almát és sárga körtét az anya adja.
— Min adja? — A tálcán adja. — A gyermek a jó gyü-
mölcsöt a tálcán tartja. — Hol találja a kis leány a kis
kést? — A kis kést a kis leány a földön találja. — Mi sza-
lad azon szép könyvön? — Ama szép könyvön a fekete
légy szalad. — Mikor van hideg? — Télen. — Mikor van
meleg? — Nyáron. — A jó emberben keresem a jó érzel-

— 8 —

met. — Te ülsz a magas széken, vagy a kertész? — Én ülök a magas széken. — Ki nézi a hosszu házat? — A hosszú és magas házat a kalapos és molnár nézi. — Az egen a fekete felhőt látom.

10.

Hallja ön: a fiú törí a poharat, a csuprot és a tükröt.
— Hallom és látom is. — Látja ön ama tornyot? — Igen,
látom ama tornyot. — Mi repül most azon toronyra? —
Azon toronyra most a veréb repül. — S a baglyot nem látja
ön? — A baglyot is látom. — S amott azon foglyot. —
Hol főzi a szakács a jó étket? — A szakács a jó étket
a konyhában főzi. — Hová üzi a fiú a majmot? — A
kertbe üzi. — Szereti ön a szép fehér vásznat? — Én sze-
retem a szép fehér vásznat. — Ki csinálja az árkot? — Az
árkot amaz ember csinálja. — Melyik állat hordja a jármot?
— A jármot az ökör hordja. — Ismered ezen dolgot? —
Nem ismerem ezen dolgot. — Hol varrja a szabó a köpenyt
és a mellényt? — A szobában varrja. — Ki építi a házat,
az aklot, a maimot és a tornyot? — Az építész. — Melyik
ember veri az ökröt, a macskát és a majmot? — Azon em-
ber veri. — Nyomja önt a kalap? — A gyermeket nyomja. —
A tetőre repül azon bagoly? — Már ott van a tetőn. — Az
alacsony tetőn van, vagy a magas tetőn? — Az alacsony te-
tőn van, de most a magas tetőre repüi. — Mi ül a fára? —
A madár ül a fára — Hová teszi ön ezt? — A könyvet az
asztalra, a nadrágot a székre, a kenyeret a szekrényre, a
csuprot a földre, és a tükröt a pamlagra teszem. — Melyiket
szereti ön, a szép testet vagy a szép lelket? — Mindig a lel-
ket szeretem, még pedig a szépet.

11.

Ki van ott? — A kertész ama szép kertet gyomlálja.
— Ki csinálja a tükröt? — A tükröt azon ügyes ember a
nagy gyárban csinálja. — Miért szalad a vörös tehén a kis
ólba? — Mert a pajkos gyermek üzi. — Hová megy a fehér

— 9 —

macska? — Ama fehér macska a tetőre megy. — Hová ül ön?
a székre, vagy a pamlagra? — Én a székre ülök. — Hová
teszed a rajzot, a szekrénybe vagy a szekrényre? — A rajzot
a szekrényre teszem, de a kenyeret a szekrénybe. — Látja
ön az építészt? — Látom, most a lépcsőn van. — Melyiket
nézi ön, a fekete vagy a fehér felhőt? — Most a fehér felhőt
nézem. — Szereti ön a jó fejedelmet. — A jó fejedelmet
mindig szeretem. — Hol látod a madarat, a házon, vagy a
fán? — A csunya baglyot a magas házon látom, és a kis ve-
rebet a fán. — Mikor építi az építész a tornyot, télen vagy
nyáron? — Az ügyes építész a magas tornyot nyáron építi.
— Melyik állatot szereted, a fürge majmot, a jóizü foglyot,
a hamis macskát vagy a hű kutyát? Szeretem a hű kutyát,
a jóizü foglyot, a hasznos tehenet és ökröt, de a hamis macs-
kát, a fürge és hamis majmot nem szeretem. — A hosszu
vagy rövid köpenyt keresi ön? — A hosszu köpenyt és rövid
mellényt keresem. — Mindig itt vagy te a szobában? — Nem
mindig vagyok itt; néha a konyhában és kertben is vagyok.
— Miért hág az inas a tetőre? — Mert a bagoly van ott, és
ő üzi a baglyot. — Nincs még az asztalos a szobában? — Az
asztalos még nincs ott, de a szakács már a konyhában van. —
Ki ül a pamlagra? — A leány ül a pamlagra, s te a székre ülsz.
— Mi áll a hosszu asztalon? — A kosár áll ott és a tükör.

12.

Te ülsz a lovon? — Igen, én ülök rajta. — Szereted
a lovat? — Szeretem, de csak a fehér lovat. — Látja ön a
kertet és a tavat? — Látom a tavat s a kertet is. — Ki
adja a csövet? — Azon ember adja. — Töri a gyermek a
követ? — A követ nem töri a gyermek, csak a poharat. —
Az esőt szereti ön, vagy a havat? — Én a havat szeretem.
— Látja ön a fát és a tövet? — Látom a tövet is, de a gyö-
keret nem látom. — Mi ül ott a kövön és a fán? — A kö-
vön a macska ül, a fán pedig a majom. — Mindig rajta ül a
majom? — Nem mindig ül rajta, csak néha. — Ön a nagy
lovat szereti, én pedig a kis lovat szeretem. — Ki fösti a
füvet? — A kis leány fösti a füvet. — Ön fösti azon mű-

— 10 —

vet? — Nem, én nem föstöm. — A kertész gyűlöli a maj-
mot és utálja a nyüvet. — Ön is utálja a nyüvet? — Én is
utálom a nyüvet, de szeretem a majmot. — Ki hordja a kö-
vet az udvarba (udvarra)? — Ama jó napszámos hordja a
követ az udvarra. — A nagy hős a szép lovon ül. — A
szép lovon ül a nagy hős? — Most már nem ül a szép lovon,
már a földön áll. — Nem főzi még a szakács a levet? —A
szakács nem a levet főzi, hanem a levest. — Az atya irja
a nagy művet.

13.

Ki kapja a dijat? — A vitéz hős és a jeles költő kapja
a dijat. — Ki fujja a sípot? — A zenész fujja a sípot. —
Ön építi a hidat? — Nem én épitem, hanem a jeles építész
építi azt. — Ki hordja a vastag szijat? — A nagy fiú hordja
a yastag szijat. — Nagyon szeretem a nagy síkot. — Nem
szereti ön a gyíkot? — A kis gyíkot szeretem, de a nagy
gyíkot nem. — Szereted a halat? — Szeretem, csak a csí-
kot nem. — Nem rajzolod a nyilat? — Azt nem rajzolom,
csak az íjat. — Melyik étket szereted? — Szeretem a húst,
a sültet és a rétest. — A halat nem szereted? — Azt is
szeretem, de nem mindig. — Ki jár ott a hidon? — A hi-
don most a szabó, a molnár, a kalapos és az asztalos jár. —
Ki csinálja a szijat? — A szijat a szíjgyártó csinálja. — A
gyárban csinálja? — Nem csinálja azt a gyárban, csak a
műhelyben. — Hová repül az a nyíl? — A nyíl ama házra
repül. — Mi keresi azt a likat? — Azt a likat az egér ke-
resi. — A sárga körtét kéri ön? — Nem azt kérem, hanem
a piros almát. — Ki hág a lépcsőre? — A lépcsőre a paj-
kos gyermek hág. — Hová teszed a sípot? — A sípot a
szekrényre teszem. — Hol van a csata? — A csata ama
nagy síkon van. — Ki megy most a hidra? — A hidra most
amaz ember megy és ama szép ló. — Miért fogja a macska
az egeret? — Mert szereti. — Miért úzi a kutya a macs-
kát? — Mert gyűlöli. — Csak rajzolod a hidat, vagy föstöd
is? — Csak rajzolom. — Az anyát kéred? — Azt nem ké-
rem, mert az nincs itt. — Hol látod a gyíkot? — Ott lá-

— 11 —

tom, mert ott szalad. — Hol keresed most a gyikot? — A füben keresem.

14.

Szeretem azon ifjat és ezen urfit. — Az alacsony fát nézi ön, vagy a magasat? — Én ama magas fenyvet nézem. — Melyik napszámos hordja a gyapjut? — Ama nagy napszámos hordja azt. — Melyiket hordja, a feketét vagy a fehéret? — Ki olvasztja a fagygyut? — Azt a szappanos olvasztja. — Melyik madarat kapod te, a kicsinyt vagy a nagyot, a szépet vagy a csunyát? — Én a szép nagy madarat kapom, még pedig a darvat. — Hová teszed a hamut? — A fiókba teszem. — Melyik fiókba, a keskenybe vagy a szélesbe? — A szélesbe teszem azt. — Melyiket keresed, a nagy barlangot, vagy a kis odvat? — Az odvat keresem, még pedig a nagyon kicsinyt. — Szereti az uszkár is a sültet és a húst? — Nagyon szereti azt. — S a majom melyik almát keresi? — A pirosat keresi. — A magvat is szereti a veréb? — Azt is szereti, még pedig a buzát és a rozsot. — Ki hordja a szarvat? — A szarvat, a nagyot, az ökör hordja, ama kicsinyt pedig a tehén. — Látod a falun a gabonát? — Látom, még pedig nem csak a rozsot, hanem a buzát is. — Hová megy ama magas férfi? — A magas férfi azon kis leányhoz megy. — Ki megy azon barna borjuhoz? — A barna borjuhoz a napszámos megy. — S a pej lóhoz ki megy? — A pej lóhoz a jó urfi megy. — Melyik székre hág a fiú, a magasra vagy az alacsonyra? — A kis fiú az alacsony székre hág, a nagy pedig a magasra. — Melyik kutya üzi a nyulat s a varjut? — A gyors agár a nyulat üzi, a fürge uszkár pedig azt a varjut. — Melyik köpenyt varrja most a szabó, a barnát vagy a szürkét? — Most a barnát varrja, a szürkét szabja. — Mikor varrja a kéket? — Azt holnap varrja. — Még ma varrja a fehér nadrágot? — Azt is holnap varrja. — Hová teszed a nyakkendőt? — Azt a fiókba teszem. — Ki megy falura? — Az atya és az anya megy falura. — Mindig falun él az urfi? — Látja ön már a falut?

— 12 —

15.

Ki szereti az atyát és az anyát, a fiút és a leányt?
— Az atya és anya szereti a fiút és leányt, a jó fiú és
a jó leány pedig szereti az anyát és atyát. — Ki kapja
az almát és a körtét? — A gyermek kapja a sárga kör-
tét, a napszámos kapja ama zöldet, az ügyes leány pedig
az almát, még pedig a pirosat. — Ki küldi a szekeret?
— A nagy szekeret a molnár küldi, a kicsinyt pedig a szap-
panos. — Melyik agár üzi a gyors nyulat? — Azon ma-
gas agár üzi a nyulat, a gyorsat. — Melyik egeret fogja
a macska, a szürkét vagy a fehéret? — A vörös macska
a szürke egeret fogja. — Melyik könyvet tartja ön, az irot-
tat, vagy a nyomtatottat? — Én a nyomtatott könyvet tar-
tom. — A foglyot keresed, vagy a darvat? — Most a fog-
lyot keresem. — A jó fiú a jutalmat kapja, a jeles költő
pedig a dijat. — Ki mondja ezt a hírt? — Ezt a hírt a
szabó mondja. — Hová teszed azon vasat? — A földre te-
szem azt. — A kertben látom a nagy tölgyet a magas
fenyvet, és a szép virágot; a fán pedig látom a hosszú ágat
és a zöld levelet. — Melyik nyelvet tudja ön? — Tudom
a magyart, a németet, a franciát, az olaszt, az angolt,
a latint és a törököt. — Miért jár ön a kertben, a szo-
bában, a konyhában és az udvarban? — A kertben ke-
resem a kürtöt, a szobában a levelet, a konyhában a ka-
nalat, és az udvarban a sípot. — A csillagot nézi ön az
egen? — A csillagot nézem ott és a holdat. — Tudja ön,
hová megy most a szappanos? — Tudom, ő a műhelybe
megy, és keresi a faggyut. — Ki találja a nagy kulcsot? —
Azt a kis leány találja. — Az ezüstöt szereted, vagy az
aranyt? — Szeretem az aranyt, de az ezüstöt is szeretem. —
Ama bölcs ember mondja: ő szereti a szép és jó lelket. —
Ki küldi ezt az ökröt és ama tehenet? — Ezen ökröt a ka-
lapos küldi, azon tehenet pedig az asztalos. — Ki veri a
szárnyat? — A fürge madár veri a szárnyat. — A hő ol-
vasztja a havat. — A sereg keresi a síkot. — Ki vezeti a
serget a síkra? — A vitéz hős vezeti azt a síkra. — Szere-
ted az ifjuságot? — Az ifjuságot nagyon szeretem. — A he-

— 13 —

gyet látod, vagy a folyamot? — Nem csak a hegyet látom,
hanem a folyamot is. — Ki építi a termet? — A szobát
és a termet a jeles építész építi. — Látja ön a falut? —
A falut még nem látom, de a tornyot már látom. — S nem
látja ön a nyájat is? — Azt is látom. — A házat rajzolod,
vagy az oszlopot? — Csak az oszlopot rajzolom. — A tes-
tet ápolja az anya, vagy a lelket? — Ő a testet ápolja,
de a lelket is. — A halottat keresed? — Igen, azt kere-
sem. — Melyiket nézed, a csuprot vagy a poharat? — A
csuprot nézem, még pedig a töröttet. — A papság a sze-
retetet tanítja, a költő a szerelmet dallja. — Melyik lábat
föstöd? — Most ezt a lábat föstöm. — Melyik állatot is-
mered? — Ismerem már a madarat, a halat, a kutyát, a
macskát, az egeret, az agarat, a bogarat, a legyet, a te-
henet, az ökröt, a verebet, az uszkárt, a baglyot, a foglyot,
a majmot, a lovat, a csikot és gyikot, a darvat, a borjut,
a varjat és nyulat.

16.

Kinek irod a levelet? — Az atyának. — Nem irod a
szabónak? — Nem a szabónak irom. — Nem, a szabónak
nem irom. — Nekem mondod e jó hirt? — Igen, e jó hirt
neked mondom. — Neked varrja a szabó ama fekete köpenyt?
— Nem nekem varrja azt. — Ama leánynak küldöd ezen
képet? — Nem neki küldöm. — A vadásznak vagy a ker-
tésznek adod ezen szép buzát? — E buzát a kertésznek
adom, a vadásznak pedig a rozsot. — Kinek olvasztja amaz
ember a faggyut? — A szappanosnak olvasztja. — Minek
mondod ezt? — Minek föstöd ama hidat? — Minek adod
a majomnak azt a szép almát? — Mert szereti. — Kinek
hordja a napszámos azt a fekete földet? — A kertésznek
hordja. — Minek tartod ezt, aranynak vagy ezüstnek? —
Én ezt aranynak tartom. — Minek tartod azt ezen képen?
— A holdnak. — S amazt? — Azt a napnak tartom. — Ho-
vá teszed azt a kenyeret? — Ama szegény asszonynak
adom. — Nem adod neki azt a húst is? — Azt is neki
adom. — Ezt a húst adod az asszonynak? — Igen, s ama

14 —

sültet a szegény kis fiúnak. — Nem küldöd a rajzot ama
jeles föstésznek? — Igen, neki küldöm. — Mikor küldöd
neki, ma vagy holnap? — Csak holnap küldöm neki, ma
még az építésznek mutatom. — S a zenésznek nem muta-
tod? — A zenésznek nem mutatom; — minek?

17.

Ki magyarázza önnek a magyar nyelvet? — A tanító
magyarázza azt nekem. — Miért ássa a napszámos azt a
hosszú árkot? — Mert az úr parancsolja neki. — Kinek ha-
lászsza a fiú a halat? — Az anyának halászsza. — Kinél
olvassa ön az angol nyelvet? — A tanitónál. — Hol va-
dászsza a vadász a vadat? — A mezőn vadászsza a nagy
szilfánál. — A zenésznél vagy te most, vagy a föstész-
nél? — Most a föstésznél vagyok. — Hol van a kis leány?
— A kis leány ama szegény asszonynál van, a kenyeret
adja neki. — Ki kinozza azt a kutyát? — A kis fiú ki-
nozza. — Ki rázza azt a körtefát? — Ama pajkos gyer-
mek rázza azt. — Hol áll a sereg, a hegynél, vagy a fo-
lyamnál? — A sereg a hegynél áll, — Látod a csatát ott
a mezőn amaz erdőnél? — Még nem látom. — Nem olvasod
a levelet? — Még nem olvasom, mert most a tanító olvassa.
— Hol van a pajkos gyermek, a fán vagy a bokorban? —
Ő nincs sem a fán, sem a bokorban, hanem ott van a kút-
nál. — Nem ismered a szappanost és a szabót? — Nem is-
merem sem a szappanost, sem a szabót, csak az asztalost.
— Melyik fánál ül a leány, a nagynál vagy a kicsinynél? —
A leány a nagy fenyőnél ül. — Hol szalad a nyúl, az árok-
nál vagy a folyamnál? — A nyúl ott szalad az ároknál,
még pedig a szélesnél. — Nem az atyát keresed? — Nem
azt keresem, az ott áll a malomnál; hanem az anyát kere-
sem az erdőnél.

18.

Ki szövi a vásznat? — A takács. — Hát a selyemkel-
mét? — Azt a selyemszövő szövi. — Hát a bársonyt ki

— 15 —

szövi? — Azt is a selyemszövő. — Te lövöd a vadat, vagy a vadász? — Most a vadász lövi, holnap majd én lövöm.— Melyik vadat lövi a bátor és ügyes vadász? — A bátor és ügyes vadász lövi nem csak a nyulat, a foglyot, a darvat, a baglyot és az őzet, hanem a medvét, farkast, szarvast és vadkant is. — Nem lövöd te is a farkast és a medvét? — Azt én nem lövöm. — Nem hivod az építészt az atyához? — Nem hivom az atyához sem az építészt, sem a föstészt, sem a zenészt. — A kertészt sem hivod az anyához? — Igen, azt az anyához hivom. — Hát ki hija a napszámost? — A napszámost majd az inas hija? — Kinél van most az inas? — Az inas most a szakácsnál van. — Ki vija a csatát ott a mezőn? — Ama mezőn a csatát a hős vezér vija, és a vitéz sereg. — Hol van a fekete medve? — A hegyen van, az erdőben. — Hát a varju és a veréb hol van? — A fán van a kertben. — Hová megy a szakács és az inas? — A házba megy a lépcsőre. — Hát a terembe vagy a padlásra nem megy? — Most nem megy sem a terembe, sem a padlásra, sem a szakács, sem az inas. — Nincs az agár a zenésznél? — Nincs ott. — Nem megy az inas a kalaposhoz? — Nem a kalaposhoz megy, hanem a szappanoshoz. — Nem látod, ki vadászsza ott a nyulat? — Látom, a föstész vadászsza. — Melyik embert hivod, a nagyot vagy a vastagot? — A vastagot hivom. — Melyik gyermekhez megy ő, a jóhoz, vagy a pajkoshoz? — Ő nem megy a pajkoshoz. — A tónál lövi ő a farkast, vagy a folyamnál? — A folyamnál lövi azt. — Tudja ön, ki szövi a fehér vásznat? — Ezt a takács szövi. — Hát ama vörös bársonyt ki szövi? — Azt azon ügyes selyemszövő szövi. — Hová megy a tanító? — Most a biróhoz megy.

19.

Nekem tanácslod ezt, vagy neki? — Én ezt neked tanácslom. — Ki csépli a buzát, az arató vagy a kocsis? — A buzát az arató csépli, a rozsot pedig a kocsis. — Ki őrzi a nyájat? — Én nem őrzöm; a pásztor őrzi azt. — Nem kínzod te a macskát? — Én nem kínzom sem a macskát,

— 16 —

sem a kutyát. — Hát ki gyötri a kis nyulat? — A kis nyulat ama pajkos gyermek gyötri. — Nem pecsétled (pecsételed) a levelet? — Még nem pecsétlem (pecsételem.) — Érzed-e ezen jó illatot? — Igenis, érzem már. — Ki sodorja azt a vékony fonalat? — Azt a vékony fonalat én sodrom, a vastagot pedig az inas sodorja. — Ama hős vezér vezérli a serget? — Igenis, ama hős vezér vezérli azt. — Ki kovácsolja a vasat? — A vasat a kovács és a lakatos kovácsolja. — Hát te nem kovácslod (kovácsolod)? — Én nem kovácslom a vasat. — Mi ösztönzi az ifjut? — Az ifjút a szorgalom és a becsület ösztönzi. — Szereti azon ifjú a szorgalmat és a becsületet? — Ő nagyon szereti. — Ki padolja a szobát és a termet? — Az asztalos padolja. — Hát te nem padolod-e (padlod)? — Én nem padolom, mert nem tudom. — Miért darablod azt a nagy kenyeret. — Mert ama szegény embernek és asszonynak adom. — Ki sepri a konyhát és az udvart? — A konyhát és az udvart a szolgáló sepri. — Hát nem az inas? — Nem, az a szobát és a termet sepri.

20.

Ki beteg? — Az ifju beteg. — Nem beteg-e a tanító? — A tanító nem beteg. — Te sem vagy beteg? — Én sem vagyok beteg. — Erős-e a medve? — A medve nagyon erős. — Nem erős-e a nyúl is? — A nyúl nem erős. — Gyönge-e a leány? — A leány gyönge, — Nem vagy-e gyönge te is? — Én nem vagyok gyönge. — Magas, vagy alacsony azon torony? — Azon torony nagyon magas. — Szép-e vagy csunya a nap? — A nap nagyon szép. — Nem szép-e a hold is? — Igen, a hold is szép, — Hát nem szép-e ama csillag is? — Igenis, ama csillag is szép. — Erős-e a kovács vagy a lakatos? — A kovács nagyon erős, de a lakatos is erős. — Egészséges-e azon állat? — Az mindig egészséges. — Egészséges-e már az anya? — Igenis, már egészséges, már a kertben van. — Nem beteg már a vadász? — Már nem beteg, már a mezőn van. — Sárga-e, vagy zöld az a körte? — Az a körte zöld. — Hát az a szil-

· 17 ·

va? — Az kék. — Nagy-e vagy kicsiny a gyermek? — Az a gyermek még nem nagy. — Otthon van-e most az építész? — Most otthon van az építész, mert a templomot rajzolja. — Otthon van-e a tanító? — Itthon van, de beteg. — Én a föstészt keresem; hol van? — A teremben van. — Ki adja nekem azt a kenyeret? — Én adom, de nagyon fekete.

21.

Itthon van a kocsis? — Nincs itthon. — Hát a vadász? — Az sincs. — Mi van itt? — Itt van az ezüstkanál, a vaskanál, a fakanál, a vasfazék és a vasajtó. — Hát az óra itt van-e? — Itt van. — Melyik? — Az ezüst óra. — Hát az arany óra nincs-e itt? — Az arany óra nincs itt. — S nincs-e itt az arany keret? — Az nincs itt. — Fekete ama posztóköpeny, vagy szürke? — Az a pósztóköpeny nem fekete, de nem is szürke, hanem kék. — Hát szürke-e azon mellény? — Az sem szürke. — A terem szép és nagy — Nem nagy a szoba is? — A szoba nem nagy. — Hát a konyha? — Az sem. — A bőrcsizmát keresed-e? — Nem azt keresem. — Vagy a selyem-nyakkendőt? — Azt sem. — Vászonból való az a ruha, vagy posztóból? — Az a ruha nem vászonból való, de nem is posztóból; hanem selyemből. — Látja-e ön ama papirsárkányt? — Igenis, látom; ott repül. — Melyiket csinálja a kalapos, a nemezkalapot, vagy a selyemkalapot? — Ő a nemezkalapot csinálja, de a selymet is, — Nincs ama szép kis kép az arany-keretben? — Igenis, ar arany keretben van, de a nagy kép nincs az arany kereben. — Melyik köfalat nézi ön, a magasat vagy a vastagot? — Most a magasat nézem, de majd a vastagot is nézem. — Nincs itt a ló? — Az nincs itt. — Hát a tehén nincs-e itt? — Az sincs itt, az az ólban van. — Hol szövi a selyemszövő a nyakkendőt, a gyárban vagy a mühelyben? — Ő azt a gyárban szövi.

22.

Itt van az édes cukor, ott az édesebb méz. — Nincs-e ott ama gyönge gyermek? — Itt van a gyönge gyermek.

Ollendorf, Schlüssel.

2

— 18 —

s amott a gyöngébb leány. — Beteg-e az atya? — Az atya beteg, de a tanító még betegebb. — Zöld-e ezen alma? — Ez zöld, de a körte zöldebb. — Keserű-e ezen bor? — Ezen bor keserű, de a másik keserűbb, legkeserűbb pedig a viz. — Egészséges-e a zenész? — Igenis, az egészséges; a föstész egészségesb, de legegészségesb én vagyok. — Miért vagy szomorú? — Én nem vagyok nagyon szomoru; az építész szomorúbb, legszomorúabb pedig a kovács. — Itt van-e a merész vadász? — Itt van, de a merészebb katona is itt van; ott pedig a legmerészb vezér áll. — Vastag ez a fonal? — Ez vékony, amaz vástagabb; de a legvástagabb a fiókban van. — Melyik állat van itt: a ravasz macska vagy a még ravaszabb róka? — A legravaszb róka van itt. — Hová megy azon erős lakatos? — Az erős lakatos a templomba megy, és a még erősb molnár, és a legerősb kovács. — Nincs-e itt a széles posztó? — Itt van, még pedig a legszélesebb. — Nehéz-e a vas? — A vas nehéz, de az ólom nehezebb a vasnál, az arany pedig legnehezebb. — Kevés-e a kenyér? — A kenyér kevés, de a hús kevesebb mint a kenyér, legkevesebb pedig a bor. — Mi vörösebb, ez a selyem vagy ez a posztó? — Ez a selyemszövet vörösebb a posztónál, de legvörösebb ama.bársony.

23.

A föstész derék, a tanító derekabb, — de legderekabb az atya. — Nem látja ön ama merész katonát? — Látom; de amott látom a vezért, a legmerészebbet és leghősebbet. — Melyik szegény asszonynak adod a kenyeret? — A legszegényebbnek. — Melyik könyvet keresed? — Én a legrégibbet keresem. — Miért gyűlöli ön a macskát? — Mert ravasz. — Hát a majmot? — Mert a macskánál is ravaszabb. — Hát a rókát miért? — Mert legravaszabb. — Melyik állat erősb a kutyánál? — A kutyánál erősb a farkas. — Hát a farkasnál melyik erősebb? — A medve. — De legerősb az oroszlán. — A vörös bort szereti ön, vagy a fehéret? — Én csak a fehér bort szeretem, még pedig

— 19 —

a tokajit, mert legédesebb. — Mi kevesebb, a viz vagy a bor? — A bor kevesebb, — a tokaji pedig a legkevesebb. — Melyik okosabb, a kertész vagy a napszámos? — A kertisz okosabb a napszámosnál.

24.

Itt van a kis fiú, a kisebb leány s a legkisebb gyermek. — Melyik csízmát csinálja a varga, a nagyobbat vagy a kisebbet? — Ő csinálja a nagyot, a kicsinyt, sőt a legkisebbet is. — Ki a legnagyobb úr a birodalomban? — A legnagyobb úr a birodalomban a fejedelem. — Mi szebb, a nap vagy a hold? — A nap szebb, mint a hold. — Melyik melletnyt varrja ma a szabó, a nagyobbikat, vagy a kisebbiket? — Ma a kisebbiket varrja. — Mi feketébb, a kabát vagy a nadrág? A nadrág feketébb a kabátnál, de legfeketébb a kalap. — Melyik kalapot választod? — Én a legfeketébbiket választom. — Nem hosszú ezen ház? — E ház hosszú, de a másik hosszabb, — a templom pedig még ama háznál is hosszabb. — Az oroszlán szörnyü. — Igen, az szörnyü, de a tigris az oroszlánnál is szörnyebb. — Mi jobb, a viz vagy a bor? — A viz jobb, mert egészségesebb. — Itt van a búza, a rozs és az árpa; melyik több, melyik kevesebb? — Legtöbb a rozs, kevesebb az árpa, legkevesebb pedig a búza. — Melyik az ifjabbik, a kertész vagy a kocsis? — A kocsis az ifjabbik. — Mi könnyebb, a víz vagy a olaj? — Az olaj könnyebb. — Melyik pohár van a tálcán, a szebbik vagy a csunyábbik? — A szebbik van rajta. — Ki bátrabb, a vezér vagy a katona? — A vezér bátrabb. — Melyik a bátrabbik, a vadász vagy az inas? — A vadász a bátrabbik. — Melyik kabátot keresed? — A bővebbiket. — S melyik nadrágot? — A legbővebbiket. — Nem lassú az ökör? — Igenis, lassú, de a bival még lassubb. — Az alsó könyvet választod? — A legalsót. — Melyik fiút hivod, az elsőt vagy az utolsót? — Én a legelsőt hivom. — A jószivü asszonyt kéred most, vagy a nagylelkü urat? — Az urat kérem most, mert az legnagyobblelkü. — A föstész is jószivü, de a tanító jobbszivü;

2*

— 20 —

legjobbszivü pedig az atya. — Az építész derék ember, de
a biró emberebb (derekabb ember) mint ő.

25.

Mi ez itt? — Ez tálca, — Kié ezen tálca? — Az
enyém. — Mi az ott? — Az szelence. — Kié azon szelence?
— Ama nagy fiúé. — Tied ezen könyv? — Nem
az enyém, hanem a kis leányé. — Öné a malom? — Nem
az enyém, hanem a molnáré. — Mi az? — Az kert. — Kié
a kert? — Amaz előkelő úré. — Nem az öné azon gyár?
— A nagyobbik nem az enyém, hanem a kisebbik. — A nagyobbik
gyár a selyemszövőé. — Ki az? — Az a kalapos.
— És ez? — Ez a lakatos. — A lakatosé azon ház, vagy
a szappanosé? — Azon ház nem a lakatosé, nem is a szappanosé,
hanem a gyárnoké. — Ez a szék a tied, az a pamlag
pedig az enyém.

26.

Melyik kalapot hozod, az enyémet vagy a tiedet? —
Nem csak a tiedet hozom, hanem a magamét is. — Őn csak
maga van itt? — Igen, egyedül magam vagyok itt. — Ki
megy a terembe a gyermekhez? — Én magam megyek. —
Kié ez a köpeny? — A fiúé, vagy az öné? — Az enyém. —
Öné az a szelence? — Enmagamé. — Önmagáé ez a kert?
— Az enmagamé. — Az atyát látja ön a tükörben, vagy az
anyát. — Sem az atyát, sem az anyát nem látom a tükörben, hanem csak magamat. — Miért vered magadat? —
Melyik nadrágot adod a szegény embernek, az inasét vagy
a magadét? — Az inas nem adja a magáét, én a magamét
adom. — Maga az építész van a kertben? — Ő maga van
ott. — Maga van az építész a kertben? — Csak maga van
ott. — Melyik inasnak varrja a szabó a kabátot, a föstészének, vagy a biróénak? — A biróénak varrja. — Melyik
fiúnál van a kocsis, a szappanosénál, vagy a kovácsénál? —
Ő a szappanosénál van. — Melyik könyvön ül a légy, a
tieden vagy az enyémen? — Az enyémen nem ül, hanem
az övén.

- 21 -

27.

Látod atyámat és anyámat? — Látom. — Itt van
bátyád is? — Nem, az nincs itt. — Miért vered az én lova-
mat? — Én nem verem a te lovatad, én az övét verem.
— Kié ez a vászon. — Ez az enyém. — Hát az ő vász-
nát nem hozod? — Azt nem hozom, mert roszabb, mint
az enyém. — A te darvad ez, vagy a molnáré? — Ig̈n,
ez az ő darva. — Nem a kocsisé ez a nyereg? — De igen,
ez az ő nyerge. — A te könyved ez, vagy a leányé?
— Ez nem az én könyvem, ez a leányé. — Itt van a
kert, a fűve és a fája; itt van a fa, a levele és gyökere.
— Ott van a molnár és az ő malma — Látod a föstészt?
Itt van a bátya is. — Látod szobámat? — Látom; itt
van ágyad, csizmád, kalapod és nadrágod. — Hallod a
kis gyermeket? nagy az ő öröme. — Atyja most a pam-
lagon ül, kevés az ő nyugalma. — Mellényemet csinálja
ön, vagy köpenyemet? — Még nem csinálom. — Hát nem
az enyém ez a köpeny? — Nem; most a szakácsét és a va-
dászét csinálom. — Jó-e a gyümölesöd? — Az én gyümöl-
csöm, jó, de az övé nem jó.

28.

Hallja-e ön a harangot? — A harangot hallom, de
a templom tornyát még nem látom. — Ki könyve ez? —
Ez tanítóm könyve; amaz pedig atyámé. — Ezen háznak
fala igen vastag, de a templomé még vastagabb. — A
gyermek öröme sokkal nagyobb, mint az emberé. — A fiú
körme sokkal hosszabb, mint a leányé. — Magasabb a rét
füve, mint a kerté? — Az sokkal magasabb; sőt magasabb
mint az erdőé. — Kinek lova gyorsabb, a katonáé, vagy a
vezéré? — A vezérnek lova sokkal gyorsabb. — Mi na-
gyobb, a fa odva, vagy a hegybarlangja? — A hegy bar-
langja sokkal nagyobb. — Kisebb az öcséd kenyere, mint
bátyádé? — Az öcsémé kisebb. — Kinek hatalma szebb,
a szigorú biróé, vagy a kegyelmes fejedelemé? — Melyik
ágy a puhábbik? — Az én ágyam a puhábbik, a tied pedig

— 22 —

a keményebbik. — Az ember lelke halhatatlan. — Ki
levelét olvasod, atyádét, vagy bátyádét? — Most atyám
levelét olvasom. — A fiú látja a gyermek hibáját, de a
magáét nem látja. — Ki tehenét keresed, a molnárét vagy
a szabóét? — A molnárét keresem. — Nem megy ön a te-
rembe? — Inkább anyám szobájába megyek. — Ezen agár
nem csak szép, de igen jó is; sőt szebb és jobb azon úr
agaránál. — Ezen gyárnok vászna nem igen jó, sőt rosz,
sokkal roszabb a takács vásznánál.

29.

Nem megy ön az építész kertjébe? — Nem; most in-
kább a rétjére megyek. — Miért űzi ama gyermek a pásztor
juhát? — Mert pajkos és csintalan. — A kertész fia még
sokkal csintalanabb. — Melyik hasznosabb, a juh gyapja,
vagy a bárányé? — A juhé hasznosabb. — Ki ezen asz-
szony? — Az a zenész neje. — Ki csinálja ön asztalát és a
szoba ajtaját? — Az asztalos csinálja. — Mi szebb, a fának
bimbaja vagy virágja? — Virágja szebb. — Ki az ott? —
Az a város birája. — A gyermek kése rövidebb, mint az if-
jüé. — A gazdag asszony gyöngye drágál, a szegénynek
ruhájánál. — Ezen kalap szalagja szélesebb, mint az enyimé.
— Ama fiatal szép leány erénye dicséretes. — Mi jobb, a
rózsa illata, vagy a sült szaga? — A ki éhes, az inkább
szereti a sült szagát. — Ezen inas röstsége igen nagy. —
Nem nagyobb még a kocsisé? — Tudja ön, hol van az al-
mának harmada? — Azt nem tudom, de a körte negyedét
látom. — Melyiknek feje szélesebb, a kertészé vagy az
inasé? — Az inas fejét sokkal szélesebbnek tartom. — Nem
kéri őn ama nagylelkü férfiú segílyét? — Még most nem
kérem segílyét. — A vadász ebe igen hű, hűebb mint a sza-
kács macskája. — A lakatos adósa a szappanosnak, a szap-
panos pedig adósa a szabónak. — Az inas szája nagyobb
mint ereje. — Az én szám mindig csak azt mondja, a mi
igaz. — Igaz-e, hogy a kert kútja jobb, mint az udvaré? —
Igenis, az nagyon igaz. — Miért erős ön karja? — Mert ke-
mény a karom csontja. — Azon úr igen gazdag ember, igen

— 23 —

szép és nagy az ő birtoka, háza, udvara, kertje, rétje, me-
zeje s erdeje. — S azon úr igen szerencsés is; mert jó aneje
fia, leánya, bátyja és öcscse; atyja és anyja is él még, és
családja is szerencsés.

30.

Kinek van kése? — Nekem van. — Van-e a város
birájának jó fia? — Neki igen jó fia van. — Nincs-e baja
ennek a juhnak? — Nincs baja. — Van-e önnek most ideje?
— Most nincs időm. — Kinek van szép nagy asztala, a tani-
tónak, vagy a föstésznek? — A tanitónak szebb asztala van
de a föstészé nagyobb. — Annak az asszonynak van-e szép
szalagja a kalapján? — Annak nincs. — Hová megy ön?
van-e önnek célja? — Atyám sirjához megyek. — A Tisza
árja nagyobb mint a Dunáé. — Van-e a városnak pénze? —
A városnak most nincs sok pénze. — A bárány gyapja min-
dig vékonyabb, mint a juhé. — De a juhnak több gyapja
van. — Falun van most az ő nénje, vagy a városban? —
Most a városban van, mert sok dolga van ott. — Miért nem
csinálja már a lakatos az én lakatomat? — Mert igen sok a
dolga. — Kinek van jobb dolga, a szerencsésnek, vagy a
szerencsétlennek? — A szerencsésnek sokkal jobb dolga
van. — Legjobb dolga van most a gazdagnak, mert pénze
van. — Kinek van nagyobb háza, a gyárnoknak, vagy a
szabónak? — A gyárnok háza nagyobb. — A gazdagnak
több, ruhája van, mint a szegénynek rongya. — Amajeles
szinésznek ma nehezebb szerepe van, mint tegnap. — Mi
több a dinnye harmada, vagy negyede? — Kinek van na-
gyobb szája, a napszámosnak vagy a kertésznek. — A ker-
tésznek nincs nagy szája. — Roszül van ön? — Nem va-
gyok roszül, sőt igen jól vagyok.

31.

Nincs e önnek lova, vagy tehene? — Nekem nincs
sem lovam, sem tehenem. — Van-e a föstésznek pénze? —
Neki semmi pénze sincs. — Van-e ön barátjának agara? —

— 24 —

Barátomnak semmi ebe sincs. — Van-e a föstésznek tolla és papirja? — A föstésznek nincs sem tolla sem papirja. — Nincs-e a gyárnoknak sem kertje, sem erdeje? — Neki nincs sem kertje, sem erdeje. — Az építésznek sincs-e kertje? — Annak sincs. — Senki sem látja-e ama jeles szinészt? — Most senki sem látja őt. — Atyádé vagy anyádé ama szép ház? — Sem atyámnak, sem anyámnak nincs szép háza. — Hát atyádnak sem háza, sem kertje? — Nincs neki háza, sem kertje. — Dinnyéje van-e önnek, vagy almája? — Sem dinnyém, sem almám nincs nekem. — Nincs-e a kis leánynak semmi baja? — Semmi baja sincs. — Nincs önnek most semmi dolga? — Semmi dolgom most. — Ama szegény tanitónak semmije sincs. — De azon szegény szabónak sincs semmije. — Senki sincs-e a teremben? — A szobában sincs senki. — Ki van a templomban? — Senki. — Mi van az asztal fiókjában? — Ott semmi sincs. — Van-e neked könyved, papirod és tollad? — Semmim sincs. — Van-e sok ruhád? — Van kabátom, mellényem, nadrágom és csizmám; de sem kalapom, sem köpenyem. — Roszül vagy-e? — Semmi bajom, igen jól vagyok. — Melyik szegénynek adod a kenyeret, az asszonynak vagy az embernek? — Sem annak, sem ennek.

32.

A tanitónak igen szép arany tolla van. — Kinél van most a tanitó arany tolla? — Önnek fehér, zöld, kék és vörös papirja van. — A zöld papir van önnél, vagy a kék? — Nálam csak a kék van. — Hol van az olló? — A nagy olló bátyámnál van, a kicsiny pedig nénémnél. — Anyámnak sok tűje van. — Kinél van a gombostű? — A gombostű öcsémnél van. — Hát a varrótű hol van? — A varrótű hugomnál van. — Van-e még atyádnak gyára? — Atyámnak már nincs gyára; azt most más gyárnok birja. — Miért keresed a tűt a fiókban? ott nincs az. — De igen, a fiókban van, már megvan. — Melyik kést keresi ön, a hosszabbikat vagy a rövidebbiket? — A hosszabbikat még keresem, a rövidebbik már megvan. — Nincs meg önnek ez a munka?

— 25 —

— De igen, nekem is megvan. — Van-e neked ily mellé-
nyed? — Épen ilyen van nekem is. — Ismeri-e ön ezt a
képet? — Nekem is megvan ugyanez. — Melyik toll van
az inasnál, az acéltóll vagy a lúdtóll? — Most a lúdtóll van
nála. — A fiú tolla van nálad, vagy a leányé? — A leányé
van nálam. — Kinek ollója élesebb, anyádé vagy húgódé?
— A hugomé élesebb, de az most a föstész bátyjánál van.
— Őn húga birja ezen kertet? — Már nem birja; e kert
most a molnáré. — Megvan-e már a nagy gombostü? —
Még nincs meg. — Ilyen a te késed is? — Nem ilyen;
olyan, mint nénédé.

33.

Hány almája van önnek? — Nekem csak öt almám
van. — Mennyi háza van atyádnak? — Atyámnak három
háza van. — Hány ember van most a templomban? —
A templomban van vagy kétezer ember. — Mennyi gyü-
mölcsga van ebben a kertben? — Van vagy ötszáz. — Ezen
fának több levele van, mint amannak. — Nincs-e a fiúnak
sok szilvája? — Neki csak kevés szilvája van, de azon kis
leánynak még kevesebb van. — Mind itt van a körte? —
Nincs itt mind. — Látod-e a fát, a füvet és a virágot? —
Mind látom. — Minden ember szereti a jó gyermeket. —
Nem minden ember szereti a bort. — Mennyi dió van itt,
szász vagy kétszáz? — Van itt háromszáz is. — Hány köny-
ved van? — Kettő. — Nekem is két könyvem és két képem
van. — Mind itt van a gyermek? — Nincs itt mind, csak
néhány van itt. — Mennyi toll van itt? — Tizenkettő. —
Ott is annyi van. — Ott tizenkét napszámos van. — Hát
itt? — Itt is ennyi van. — Hány virágod van? — Vagy
húsz, harminc. — Ötven diód van, vagy hatvan? — Nekem
nincs sem ötven, sem hatvan, hanem épen nyolcvankilenc
dióm van. — Hány veréb van a ház tetején? — Épen har-
minckettő van ott.

34.

Melyik az első város Europában? — Europának első
városa London. — Ismeri ön Párizst? — Ismerem. — Sze-

— 26 —

reti ön Magyarországot? — Nagyon szeretem. — Melyiket szereted, Pétert vagy Jánost? — Jánost jobban szeretem, mint Pétert. — Melyik almát adod nekem, az ötödiket vagy hetediket? — Én a tizediket adom neked. — Melyik széket csinálja az asztalos, a másodikat vagy a harmadikat? — Már a hatodikat csinálja. — Az osztálynak hányadika Antal? — Osztályának tizenegyedike. — Hány körtéd van? — Negyedfél körtém van. — A csapatnak melyik katonáját várja ön? — A huszonegyediket várom. — A dinnyének harmadát vagy negyedét kéred? — Csak negyedét kérem. — Atyám ezt a tizedévi bort adja Béla barátomnak. — Hová megy ön? — Beútazom Magyarországot és Erdélyt, azután elmegyek Németországba, Frankhonba és Angolhonba, megnézem Bécset, Párizst és Londont. — Szép-e Budapest? — Most szebb, mint tiz éve; főleg az idén nagyon szépül. — Itt van-e bátyád? — Ötöd napja itt van. — Hová teszed a száz diót? — A száz diót a fiókba teszem, de a százegyediket a szekrényre teszem. — Van-e sok gyümölcsfa a gyár-nok kertjében? — Van vagy ötszáz hetven. — Van-e sok hal a Balatonban? — Sok ezer van ott.

-

35.

Hol látja ön bátyámat? — Én őt most az első szobában látom. — Beteg az ön nénje? — Igen, beteg. — Sajnálom szegényt. — Azon napszámost hija ön ide, vagy emezt? — Ezt hivom ide, amazt oda küldöm a kertbe. — Melyik tollat csinálod (faragod) nekem, a vastagat vagy a véknyat? — Most ezen vastag lúdtollat csinálom, majd azután ama vékony hollótollat csinálom. — Itt van ön? — Épen önt kersemi. — A gyermek a legfehérebb papirt kéri, de a tanitó nem adja neki. — Én nem csak magamat, hanem mindnyáját látom a tó vizének tükrében. — A macskát gyűlöli ön inkább vagy a majmot? — A majmot nem gyülölöm, inkább utálom. — De az én majmomat még sem utálja ön? az nagyon szelid. — Az ön majmát nem utálom, hanem a magamét, mert igen vad. — Ki kenyerét adod a szegény embernek, az enyémet vagy a tiedet? — A magamét adom.

— 27 —

— Pétert keresed vagy Pált? — Pétert nem keresem, hanem Pált. — Melyik házat rajzolod, a szebbiket vagy a csunyábbikat? — Én a szebbiket rajzolom. — A tizedik vagy a tizenegyedik könyvet hozza ön nekem? — Sem a tizediket, sem a tizenegyediket, hanem a huszonharmadikat hozom. — Mind hozod a szilvát és diót? — Nem mind, csak felét. — Tudod-e, hogy ama nagy hős itt van a városban? — Tudom. — Miért vagy szomorú? — Érzem, hogy bajom van. — Tudja-e ön, ki van a tereremben? — Tudom, ki van ott. — Ki mondja, hogy ma meleg van? — Én mondom, mert érzem. — Szereti-e egymást a föstész és az építész? — Tudom, hogy a föstész szereti az építészt, de ez is szereti amazt. — Szereti ön e sok gyermeket? — Én valamennyit szeretem. — Nem látja ön, ki irja e levelet? — De látom; a kis fiú irja, még pedig nagyon szépen.

36.

Szépek ama madarak? — Igenis, nagyon szépek. — Vannak itt egerek ezen házban? — E házban nincsenek egerek. — Nagyok azon malmok? — Nem, azon malmok nem nagyok. — Jók ezen étkek? — Ezen étkek épen nem jók. — Hol vannak az arany kelyhek? — Az arany kelyhek a templomban vannak. — Látja ön az ezüst kanalakat? — Igen, látom az ezüst kanalakat. — A nagy kövek vannak itt, vagy a kicsinyek? — Itt vannak a nagy és kis kövek. — Nincsenek itt a paplanok? — Igen, a paplanok is itt vannak, — Keresi ő a veszélyeket? — Nem, ő nem keresi a veszélyeket. — Itt vannak a halászok, az asztalosok, a kovácsok, a szakácsok és a lakatosok. — Itt vannak a borok? — Igen, a borok is itt vannak. — Ott repülnek a galambok, itt ülnek a tyúkok. — Szeretem a fiatal ágakat, a hajlékonyakat. — Mely almák jobbak, a nagyok vagy a kicsinyek? — A kicsinyek néha jobbak, de én a nagyokat is szeretem. — Most nem a leveleket, hanem a leckéket irom, még pedig a magyarokat. — Az inas hozza az almákat. — Csak Isten látja a lelkeket. — Mi az ára ezen könyveknek? — Ezen könyvek ára ötvenkilenc forint. — Az ökröknek adod a szalmát?—

— 29 —

kedveled-e, vagy a rövideket? — Én csak a hosszakat kedvelem, a rövideket nem kedvelem, sőt utálom. — Kik vannak itt a pesti vásáron? — Itt vannak a győriek, bécsiek, pozsonyiak, fehérváriak, kassaiak, szegediek, debreceniek, erdélyiek, sőt vannak frankhoniak és angolhoniak is. — Mely hirek nyomosabbak most, az oroszországiak vagy a spanyolországiak? — A spanyolországiak nyomosabbak, de az oroszországiak érdekesebbek. — Mely szalagok drágábbak, a vászon- vagy a selyemszalagok? — A selyemszalagok rendszerént drágábbak. — A leányok hiűbbak a fiuknál. — De néha az ifjak, sőt a férfiak is hiűk.

38.

Az önéi ezen könyvek? — Nem az enyéim, hanem atyáméi. — Kiéi ama kertek? — Azok a gyárnokéi. — Nem a tiéid azok a tollak? — Nem, hanem a kis fiúéi. — Talán a te képeíd ezek? — Ezek nem az én képeim, hanem a hugoméi. — Vannak önnek testvérei? — Igenis, van két fivérem és három nővérem. — Nincsenek-e kalapjaid? — Csak egy kalapom van. — Nincsenek itt anyád nővérei? — Azok nincsenek itt, de fivérei itt vannak. — Talán magasak az asztal lábai? — Nem magasak, épen jók. — Nálad vannak az én tollkéseim? — Nincsenek nálam. — Megvannak-e már dióid? — Már megvannak. — Kinek vannak rajzai és képei? — A főstésznek sok rajza és képe van. — Magadéi ezek a gyermekek? — Igen, a magaméi. — A magad ruhái ezek? — Úgy van, ezek a magam ruhái. — Tulajdon ruháidat adod ide? — Úgy van, a magaméit adom. — Saját véleményed ez? — Igenis, én most saját véleményemet mondom. — Az építész napszámosai ezek? — Igen, ezek az övéi. — Nincsenek bátyádnak agarai? — Agarai nincsenek, de kopói és vizslái vannak. — Nekem is vannak jó kopóim és jó lovaim, de sem agaraim, sem vizsláim nincsenek. — Talán itt vannak már uj asztalaid? — Csak ágyaim és székeim vannak itt; asztalaimat most csinálja az asztalos a fővárosban. — Hová teszed a dinnyéket? — A tieidet szobádba teszem, a magaméit pedig a pincébe. — Madaraidat

— 30 —

vagy virágaidat kedveled-e jobban? — Madaraimat jobban kedvelem. — Kiéi ezen mellények? — Ezek az enyéim.— A tieid? — Igen, a magam mellényei.

39.

Kik vannak itt? — Itt vannak a kocsisok, a vadászok, a szakácsok és a mi inasaink. — A ti kocsisaitok azok? — Nem, azok nem á mieink, azok a tábornok kocsisai. — A mi házunkat épiti most az építész? — Igen, most a miénket épiti. — Mely almákat hozza ide az inas, a mieinket vagy az övéiket? — Az övéiket hozza. — Kiéi ezek a kertek? — Ezek a mi kertjeink. — Nem a ti könyveitek ezek? — Igen ezek a mi könyveink. — Ki kalapja van ott a szekrényen? — Ott több kalap van, az enyém, a tied és az övé, azaz: a mieink vannak ott. — Kié ez a nagy asztal? — Ez a mi asztalunk. — S kié az a szék? — Az az ő székök. — Ki keféje ez? — Ez az ő keféjök. — S ezen kefék kiéi? — Ezek a ti keféitek. — A leányok itt vannak már: de itt vannak-e könyveik is? — Könyveik még nincsenek itt, de a ti könyveitek itt vannak. — Kik azok? — Azok a mi leányaink. — S az ott ki? — Az a mi fiúnk. — Látod-e lovainkat ott az udvaron? — Látom, sőt ebeiteket is látom. — Kik vannak a szobában? — Mi vagyunk itt. — S ti hol vagytok? — Mi a teremben vagyunk. — Ott vannak a mi mezeink, erdeink és szőleink. — Itt vagy már? — Igen sőt vejeim is itt vannak. — Nincsenek itt az ő vejeik is? — Azok nincsenek, de itt vannak leányaiak. — Kalapjainkat keresed? — A ti kalapjaitok keresem, de a mieinket is. — Ott vannak-e az ő tükreik. — Csak a ti tükreitek vannak ott. — Mi ez itt? — Ez a mi tükrünk. — Hát az ő tükrüket látod-e? — Azt is látom. — Varrja-e már a szabó a mi kabátjainkat? — Azokat még nem varrja, hanem mellényeiteket. — Fösti-e a föstész a mi képünket? — Még csak a miénket fösti. — A lakatos most a ti lakatotokat csinálja.

— 31 —

40.

Nem csak nektek vannak könyveitek, nekünk is van-
nak. — Van-e a cselédeknek kenyerök? — Nem csak ke-
nyerök, hanem húsuk és sültjök is van. — Megvan-e már ke-
reszt madaratok? — Még nincs meg, de galambunk már
megvan. — Ezen embereknek nincs saját véleményök. —
Testvérem borai a pincében vannak. — Ki kopói ezek?
— Ezek a vadászok kopói, — Hát e vizslák? — Ezek nem
az ő vizsláik. — Kik vannak a fővárosban, a mi nővéreink,
vagy az ő nővéreik? — Az ő nővéreik is ott vannak, de a
gyárnokok nővérei nincsenek ott. — Kiéi ezen paripák? —
E paripák a tábórnokokéi. — A mi szabóinkéi ezen ollók?
— Nem, ezek a ti szabótokéi. — A ti széketek ez, vagy a
bátyáitoké? — Bátyáink széke ez. — Nálatok van a mi toll-
késünk? — Nincs nálunk, magunknak is van. — Magatok
vagytok ott a kertben? — Egészen magunk vagyunk. —
Tieitek ezen szép virágok? — Igen, ezek a magunkéi. —
Talán bajotok van? — Nincs semmi bajunk, igen jó dol-
gunk van. — Nincs-e a cselédeknek rosz dolguk azon urnál?
— Semmi bajuk, igen jó a dolguk, mert azon úr nagyon
gazdag és igen jószivü. — Kiéi ezen tollak, tollkések és
rajzónok? — Nem a mieink. — Talán nektek nincsenek ily
irószereitek? — De igenis vannak, még pedig sokkal job-
bak ezeknél. — Az asztalosok kertje ez? — Igen, ez az ő
kertjök. — S a tietek hol van? — Nekünk nincs kertünk,
csak réteink és szőleink vannak. — Nálok van a kalapunk?
— Nincs nálok: hanem a kis gyermekeknél van. — A mi
szobánk szebb, mint a ti szobátok. — A mi kefénk az ő szo-
bájokban van. — Látom a ti keféteket és az ő keféjöket. —
A mi erdőnkben s az ő erdejökben több virág van, mint a
ti erdőtökben. — Az ő házok nagyobb, mint a ti házatok,
de a mi házunk nagyobb, mint az övék. — Tollainkat asz-
talotokra teszem; te a ti késeiteket a mi asztalunkra teszed; ő
az ő könyveiket az ő asztalukra teszi. — Szerencsétek most
kezetekben van. — A ti vitézségtek ismertebb-e vagy a
miénk? — Barátink már itt vannak de az ő barátaik még

— 32 —

nincsenek itt. — A ti barátitok most jószágainkon vannak
— Hol vannak barátaíd? — Jószágaikon vannak.

41.

Mitek van itt? — Két képünk és öt könyvünk van. —
Te nem tudod, mim van ott a szekrény fiókjában. — Mid
van hát? — Sok dióm, sok szilvám és negyven almám van.
— Mijök van ama fiúknak? lapda az vagy alma? — Sem
lapdájok, sem almájok nincs, mert az márvány golyó. —
Tudja-e ön, mink van a szobában? — Mijök van hát ott
önöknek? — Egy gyönyörű rajzunk és két jeles képünk. —
Mije van a szakácsnak a konyhában? — Van neki két puly-
kája, három libája és hat foglya. — Melyikünk marad itt-
hon? — Én itthon maradok. — Melyiktek megy a tem-
plomba? — Pál és Antal megy majd oda. — A gyermekek
melyike olvassa most könyvemet? — A kis Béla olvassa. —
Melyikök szereti a dinnyét? — Mind szereti. — Ki látja
ama gyönyörű paripát? — Mindegyikünk látja. — Hallja-e
mindegyiktek ama szép zenét? — Igen, én hallom, Péter is
hallja és Miklós is. — Kapja-e mindegyikök a kenyeret és a
sültet? — Úgy van, mindegyikök kapja. — Van e vala-
mid? — Nincs nekem semmim. — Nekem tizenkét ökröm
van; mennyie van bátyádnak? — Neki csak hat van. —
Nektek kétszáz szilvafátok van, de nekünk mennyink van!
— Mennyitek van hát? — Van-e annyitok, mint ama ker-
tésznek? — Annyink nincs; csak ötszáz van. — Nekem is
épen ennyim van, de nem itt a városban, hanem falun. —
Miért vagy oly nagyon szomorú? — Mert mindenem oda
van: kertem, rétem és minden vetésem. Oh az árviz, az ár-
viz! — Jó dolgotok van-e ezen gazdag urnál? — Igen jó
dolgunk van; van mindenünk. — Mindened itt van már? —
Itt van mindenem, de a tanitónak még nincs itt mindene. —
Mind a hármatok irja a leveleket? — Úgy van, mindhár-
munk irja. — Négyünknek adja ön e nagy dinnyét? —
Igen, nektek négyeteknek adom. — A katonák hányadikát
hivod magadhoz? — A harmadikat és hetediket hivom ma-

— 33 —

gamhoz. — Hányával adja az asszony a körtét? — Ötével egy garason.

42.

Augusztus havában még meleg van. — Ma van au gusztus (nyárutó) huszonegyedíke, de nincs nagyon meleg. — Melyik nagyobb, a Duna folyama, vagy a Tisza folyója? — A Duna folyama sokkal nagyobb. — Melyik magasabb, a Mátra hegye, vagy a Tátra hegye? — A Tátra hegye sokkal magasb; ez legmagasb Magyarországban. — Magyarországnak melyik városa a legnagyobb? — Pest városa legnagyobb és legszebb. — Mennyi ideje, hogy ön tanulja a magyar nyelvet? — Csak hat hete. — Hány napja, hogy itt van ön? — Ma épen kilenced napja. — Van-e egy éve, hogy Magyarországban vagy? — Még csak fél éve. — Azt hallom, hogy holnap uraságod nevenapja van. — Nem, uram! az én nevemnapja május havában van. — Oda küldi Mél-tóságod az inasát a gözöshez? — Igen, oda küldöm, mert atyámfiát várom. — Kegyed talán nem tudja, hogy egy jeles hazánkfia van itt nálam? — De tudom, azért vagyok itt én is. — Itt van-e az egész család? — Itt van az egész család, nagyja, kicsinyje, ifja, véne, örege, apraja mind itt van. — Hol van Nagyságod fia? — Ott van a hegy legtetején. — Nem látom az aranyhalakat; hol vannak most? — Ott vannak a tó legfenekén. — Ki ezen úr? — Ez a tábornok, még pedig a hősök hőse. — Nem adod nekem késeid? — Nem adom, mert igen élesek. — De rajzónod ide adod? — Azt oda adom, sőt tollam is. — A gyümölesöt kéri-e a kis leány? — Azt kéri, még pedig a legszépét. — Nem hivod azon inast? — Azt nem hivom, buták butája az.

43.

Mit keres bátyád? — Kését keresi. — Engem szere tsz e jobban, vagy testvéremet? — Téged sokkal jobban szeretlek, mint testvéredet; mert te nem vagy oly büszke, mint ő. — Árkot ás ama napszámos vagy gödröt? — Gödröt ás, még pedig egészen kereket. — Mit kérsz a kertésztől? — Kérek tőle körtét, szilvát, almát, barackot és dinnyét. —

Ollendorf Schlüssel.

3

— 34 —

Kit vársz magadhoz? — Várom öcsémet, nénémet, a tanitót és a zenészt; de azonkivül három új vendéget is várok. — Látsz-e minket? — Titeket nem látlak, de a szomszéd fiát jól látom. — Mit keressz a fán, virágot vagy gyümölesöt? — Szeptember havában már nem keresek rajta virágot. — Kiket hallasz a teremben? — Hallok ott négy embert, de nem tudom, kik ők. — Mit hoz a kocsis? — Kosarat, korsót és palackot hoz. — Hát te mit hozasz? — Én poharat hozok és csészét. — Hova néz tanitód? — Ő a mezőre néz, mert keresi öcsémet. — Engem vársz-e, vagy atyámat várod? — Téged nem várlak, hanem atyádat várom. — Mit kivánsz tölem? — Szorgalmat és engedelmességet kivánok tőled. — A tanitó minden gyermektől kivánja ezt. — Mit csinál a szolgáló a kertben? — Vizet merít. — Kitől vár jutalmat ama jó fiu? — Atyjától és anyjától várja jutalmát. — Tölünk kér kenyeret ama szegény ember? — Igenis, tölünk kér. — Miért nem kér a napszámosoktól is? — Mert tudja, hogy azoknak nincs. — Én adok nekik, majd aztán tőlük is kér. — Fiú! Mit törsz te ott? — Kérem, én nem török semmit.

44.

Mit adsz nekem? — Barátom, én neked nem adok semmit, mert nem érdemled; inkább adok azoknak, kik nekem is adnak. — S kik azok? — Azt nem mondom meg. — Kivel beszélsz? — Tanitómmal, a föstésszel és a zenészsel beszélek — S mit mondanak? — Azt mondják, hogy a tudomány és müvészet az embernek fő kincsei. — Igaz; azért tanulunk és olvasunk mi is nagy szorgalommal. — Mit tanultok és olvastok ti most? — Tanuljuk a történelmet, földrajzot, a természettudományokat; olvassuk Ciceró, Horác, Goethe, Schiller, Vörösmarty és Kisfaludy munkáit; azonkivül rajzolunk, föstünk, s irunk nyelvtani gyakorlatokat. — Melyik nyelvet tanuljátok? — A franciát, angolt és olaszt tanuljuk. — S te kedves kis fiam mit csinálsz? — Én is olvasok, tanulok, rajzolok és zenézek. — Talán énekelsz is? — Úgy van, gyakran éneklem a szép magyar népdalokat. — Hozzátok-e már az ebédet? — Mindjárt hozzuk. — Mit kerestek még? — A kanalakat és a nagy-

— 35 —

ságos asszony poharát keressük még. — Itt vannak-e már a csészék és palackok? — Már azok itt vannak, de a korsót nem találjuk. — Hol van öcséd? — Atyámmal a szinházban van. — Szép-e a nemzeti szinház? — Nagyon szép, de néha nem elég nagy. — Szeretitek ti a magyar szinházat? — Oh! nagyon szeretjük. — Ez szép tőletek. — Talán tudjátok is, mit adnak ma? — Ma a „Zsidónőt" adják, holnap pedig a „Becsületszót". — Kinek müve a Becsületszó? — Szigethyé. — Irtok-e már? — Még csak olvasunk. — A hányadik lapot olvassátok? — Most épen a szászkettediket olvassuk. — Kik ássák a kis gödröket a virágoknak? — A kertésznek és a szomszédnak gyermekéi ássák azokat. — Szeretitek a vendégeket? — Szeretjük, kivált azokat, kik a tudományt és művészetet kedvelik.

45.

Kivel játszik a kis gyermek? — Velem játszik. — S a kis leány mivel játszik? — Almával. — Melyikkel, a pirossal vagy a sárgával? — Ő mindig a piros almával játszik. — Ki megy ma veled a szinházba? — Anyám megy el velem. — De atyád velünk jön, nemde? — Nem tudom, elmegy-e veletek. — Könyvet akarék venni, de nincs velem pénz. — Adok én kölcsön, van nálam elég. — Azon nagy kutya igen ugat; félsz-e tőle? — Nem félek én, velem van vastag botom. — Úgy hát Isten veled. — Mit szőtök jó emberek ezen gyárban? — Selyemszalagokat szövünk. — Ezen szalagokat mind ti szövitek? — Mi csak a széleseket szöjük; a keskenyeket amott ama fiatal legények szövik. — S te kis fiú mit szősz? — Én még semmit sem szövők, még csak tanulok, de bátyám már szépen sző. — Édes atyám! nem hivunk ma valakit ebédre? — S miért kedves leányom? — Mert születésed napja van. — Igaz; tehát elhivom tanítóidat. — Hát nagybátyámat nem híjuk el? — Jó, azt is elhivom. — De én még valakit elhivok. — Kit hisz még? — Elhivom a lelkészt is. — Mint gyötri ama pajkos fiú azt a szegény galambot! — Én soha sem gyötrök állatot. — Azt jól teszed, mert csak a rosz emberek gyötrik az állatokat. — Mit tiportok ti ott? — Mi nem tiprunk semmit! ezek az em-

3*

— 36 —

berek tipornak. — S mit tipornak? — A szőlőt tiporják; igy esinálják a bort. — Jó-e a bor? — Jó, de csak csekély mér-tékben, mert ki sokat iszik, nem sokat szeresz. — Az atyák szerzik a vagyont, a fiak elköltik. — De nem mindig van ez igy; gyakran a fiak még többet szereznek. — Tudod-e mit szerzesz magadnak szorgalmaddal? — Dicséretet és becsü-letet szerzek magamnak. — Halljátok fiaim! mindezt ti is megszerzitek magatoknak, ha mindig jók és szorgalmasak vagytok. — Meg is szerezzük azt, fogadjuk.

46.

Hallottál-e ujságot? — Nem hallottam én semmit. — Kitől kaptad e gyönyörü tintatartót? — Ezt emlékül kap-tam nyelvtanitómtól, ki engem szorgalmam miatt igen sze-retett. — Érzettél-e fájdalmat, midőn elváltál szüleidtől? — Oh! akkor szívem igen nagyon fájt. — Hol tanultak test-véreid, midőn mi ide jöttünk? — Akkor a nagy teremben tanultak. — Mit tanultak? — A történelmet tanulták. — Miért rontotta őn el szép aranyóráját? — Nem akartam el-rontani, de már megvan! — Szereti-e ön az embereket? — Szeretem őket, és mindig is szerettem, soha sem gyülöltem senkit, még ellenségemet sem. — Ez ön jellemének gyönyörü vonása. — Intettétek e a gyermekeket? — Megintet-tük, de mitsem használt. — Kik ástak tegnap a kertben és a mezőn? — A kertben a kertész fia ásott, a mezőn pedig maga a kertész. — Nem ástál te is vele? — De igen, én is ástam, de nem soká. — Hallottátok azon szerencsét-lenséget, hogy a szomszéd ökre megdöfte a kocsis kis gyer-mekét? — Hallottuk már; elég rosz, hogy nem vigyázott rá jobban. — Ki ütötte meg ezt a jámbor embert? — Egy részeg ember ütötte meg, még pedig igen vastag bottal. — Nem te adtad a kis Lajos kezébe tollkésemet? — Én nem adtam, talán öcséd adta neki. — Pár óra előtt mondott ne-kem valamit Jenő barátom, de már elfeledtem. — Nem jó, ha valaki oly igen feledékeny. — Nem hagytál valamit ná-lam tegnap? — De igen, szivartárcámar hagytam ott. — Miért nem jön el bátyád is? — Mert megrugta a lova. — Mit gondoltál tegnap, hogy el nem jöttem? — Nem gondol-

— 37 —

tam semmit, hanem azt mondtam: hogy nem tartottad meg
szavadat. — Pedig én csak azért nem jöttem, mivel atyám
magához hitt. — Ki áll amott a ház előtt? — Nagybátyám
áll ott; épen most jött meg, pedig miattam, mert engem
igen szeret. — Nagyon sajnálom, hogy tegnapelőtt nem hit-
talak meg ebédre: itt volt legjobb barátid egyike; sokat be-
szélt rólad; csak egy tudtam, hogy ismerős veled. —
Tegnap a nemzeti színházban voltam; „A világ ura" cimü
szomorujátékot adták. — Láttalak; én is ott voltam. — Hát
tegnap nem voltál ott? — Nem, mert Ödön barátommal es-
télyen voltunk nagybátyám nál. — Ama hadvezérnek mindig
nagy szerencséje volt; ellenben testvérének sohasem volt
szerencséje. — Nem csak önnek volt szép szivartárcája, ne-
kem is volt.

47.

Nekem van szép kalapom: neked volt sok könyved;
neki lesz pompás kertje. — Bátyámnak voltak szép agarai;
öcsémnek lesznek szép vizslái; nekem pedig szép lovaim
vannak. — Szivesen hiszem neked kedves gyermekem, hogy
te mindig jó leszesz, de attól tartok, hogy öcséd nem lesz
oly jó, mint te. — Ön atyjának építésze tegnap nálam volt,
s azt igérte, hogy holnap ismét eljövend (eljó). — Ha a hegyre
felszaladsz, hamar el fogsz fáradni (elfáradsz). — Ki madarat
akar fogni az nem csinál nagy zajt. — Nem hiszem, hogy Jenő
többé közétek megy; igen nagyon megneheztelt. — Én
szépen meg fogom őt kérni, s ő ismét eljövend. — Károly
valamennyiünk között a legerősebb, ő a legerősbik az egész
társaságban. — Nehezen, mert azt hiszem, hogy Ödön is
ép oly erős, mint ő. — Holnap meg fogja ön látni. — Sze-
ret ön vadászni? — Ezelőtt sokat vadásztam, de ezentúl
nem igen fogok vadászni — S miért? — Mert egyszer vé-
letlenül csaknem meglöttem barátim egyikét. — Ferenc
öcsém akkor lépett a szobába; miután én kimentem vala. —
A kertész azt igérte volt nekem, hogy ma igen szép és il-
latos virágokat hozand. — Én pedig most azt igérem önnek
hogy holnap gyönyörü rózsákat hozandok (hozok.) — S én
igen szépen fogom megköszönni. — Nem éneklendi el ön ama

— 38 —

szép népdalt, melyet oly jól énekel? — Most nem éneklem el,
mert ma nincsen hangom. — Elkésziti-e már az esztergályos
a te tintatartódat? — Tegnapelőtt voltam nála, s ő azt
mondta, hogy holnap fogja elkésziteni. — Ezen kép üvegét
tegnap törte el a kis leány, s az üveges csak holnap fogja
megcsinálni. — Fogsz-e anyádnak irni? — Még ma irok
neki. — Mit csinálnak a napszámosok? — Tegnap a buzát
csépelték, ma a rozsot cséplik, holnap pedig az árpát fogják
csépelni. — Ki ifjuságában nem tanul, később fogja érezni
rosz következéseit. — Ha te is úgy tanulandasz, mint bá-
tyád, igen jó sorsod lesz. — Minden ember a sors hatalma
alatt áll. — Hol találtátok a diókat? — Az asztal alatt vol-
tak. — Meg fogod e találni a főstész lakását, ha elküldelek
hozzája? — Oh igen, azt könnyen megtalálom. — Hol van
az a fürge kis leány? — A fa alá ült, mert nagyon süt a
nap. — Ki a legifjabbik köztünk? — Azt hiszem, Endre
a legifjabbik közöttünk.

48.

Mi az ön bátyja? — Bátyám szobrász. — Ezen jeles
hősnek valamennyi előde mind katona volt, épen úgy, mint
ama dúsgazdag kereskedőnek valamennyi előde mind keres-
kedő volt. — Én iró vagyok, de fiam, legalább az én aka-
ratommal, nem lesz iró. — S miért nem? — Az irók és mü-
vészek a nemzeti müveltségnek disze és terjesztői. — Az
mind igaz, de a magyar íróval nem igen sokat gondoltak
eddig. — Majd máskép lesz ezután, ha Isten is úgy akarja.
— Honnan jön ön most? — Egyenesen Párizsból jövök. —
Hozott-e magával sok szép ritkaságot? — Hoztam pompás
selyem- és bársonykelméket, csipkét, gyürűt, karperecet,
nyakláncot, kebeldíszt nagy választékban, s tömérdek más-
féle hölgyi piperét. — Kár volt, valóban kár volt. — S
ugyan miért? — Mert e sok cifra szépséggel még jobban
fogja ön ingerelni hölgyeink hiuságát. — Részemről én nem
fogok ilyesekre költeni. — Ne, ön ugyan nem igen mozditja
elő az ipart. — Nem bizony, mert másra nagyobb szük-
ségem van. — Ugyan mire? — Veszek télire lisztet, fát,
szilvát, almát, szőlőt, zsirt, szalonnát, s gyermekeimnek

— 39 —

meleg ruhát; erre is elég pénz fogy el. — Jól teszi ön. — Magam is azt hiszem; sőt azt gondolom; sokkal jobb, ha előbb a hazai termelést mozditjuk elő, s csak azután a külföldi ipart. — Igaz bizony. — Hát a szappant honnan kapja ön? — Azt Szegedről kapom. — S az aszalt gyümölcsoöt nem szereti ön? — Dehogy nem; azt Sopronból kapom. — Hát a bort? — Azt egyenesen Somlóból. — Hová megy ön holnap? — Holnap Kassára megyek, onnan pedig Nagyváradra, még pedig harmadmagammal. — Ugyan kivel megy ön? — Két fiammal megyek. — Hát Pécsett volt e már ön? — Ott még nem voltam, de jövő tavaszszal oda is elmegyek. — Beszéltél-e ama hires művészszel, ki tegnapelőtt jött Prágából? — Azzal még nem beszéltem, hanem a másikkal, ki Pozsonyból jött s innen Nagyszebenbe akar menni. — Jelen voltatok-e, mikor Liszt Ferenc gyönyörü miséjét adták elő? — Igenis, jelen voltunk, s azt hiszem, hogy e mise a zeneművészet egyik gyöngye. — Úgy van, s Liszt is a magyarhoni művészeknek egyik gyöngye. — Mit gondolsz, van-e jövője a magyar zenészetnek? — A magyar zenészetnek már szép jelene is van; ha pedig sok oly remek művésze lesz, mint Erkel, Reményi, Mosonyi és Székely, akkor nagyszerü jövője is lesz. — Látom, hogy te nagyon szeretsz mindent, a mi magyar. — Azt nem mondtam; például a magyar ember hibáit épen oly kevéssé szeretem, mint más nemzet hibáit; de szeretem hazámat, s így szeretek mindent, a mi hazám javát, dicsőségét előmozditja. — Elég ebből ennyi; most majd másról beszélünk. (Beszéljünk másról). — Például? — Elmondom, mely magyarországi városokban voltam már én. — Jó, szivesen hallgatom. — Voltam Pesten, Győrött, Esztergomban, Pozsonyban, Pécsett, Kassán, Nagyváradon, Szegeden Debrecenben, Miskolcon, Ungvártt, Körmöcbányán, Eperjesen, Aradon, Kőszegen, Sopronban, Szombathelyen, Veszprémben és Komáromban. — Magad voltál ott? — Nem, hanem ötödmagammal: két testvéremmel s két jó barátommal. — Ki azon őr, ki most itt volt? — Azon őr, az atyám orvosa. — Almát adsz a fiúnak? — Egy almát és egy körtét adok neki. — Nem lesz az kevés? — Nem bizony, mert tiz diót már előbb

— 40 —

kapott és egy darab kenyeret. — Honnan vetted azt a kenyeret? — A szekrény fiókjából vettem. — Azt hallom, fiad nem akar tanulni; mi lesz így belőle? — Roszúl hallottad, mert fiam igen jól tanul. — Annak örülök.

49.

Régi jó barátom épen akkor lépett közénk, midőn ama szép történetet beszélém. — Láttál-e már vetőgépet? — Vetőgépet még nem láték, de cséplőgépet igen. — Épen akkor irám negyedik levelemet, mikor Endre barátom szobámba lépett. — A csalogány olyan gyönyörüen zengé éji dálát, hogy szinte elbájolta lelkemet. — Kit szidtál meg imént? — Megrovám a gyermeket hanyagsága miatt. — Oly kevés volt a feladat, s ön mégsem birá azt leirni? — Azért nem birtam leirni, mert három barátom épen akkor jött hozzám, midőn a közepét csinálám. — Tegnap jött vissza fivérem Amerikából; igen sok szépet és meglepöt beszélt; — elmondá, mennyire haták meg lelkét az óriási folyamok és zuhanyok, az ős rengetegek, a roppant városok; de azt sem tagadá, hogy a számos utcák egyenes vonalai végre mégis untatók. — Nem gondoltál e rám, midőn e sok szép dolgot hallgatád? — Dehogy nem gondoltam rád, sőt lelkem akkor is folyvást nálad mulata. — Hallottad-e, mily szerencsétlenség ért bennünket? — Hallottam kedves barátom és szivemet meghatá a legiszonyúbb fájdalom. — Közléd-e már más barátinkkal is? — Közlém mindenkivel, a kit csak megláttam. — Ki hozta ide e pompás szőnyegeket? — Ezeket a gróf inasa hozta ide. — Ama gonosztevőt, ki ez iszonyú tettet elköveté, már átadák a törvény szigorának. — Hol volt atyád, mikor én keresém? — Ő akkor épen a hangversenyen vala. — Még sohasem voltam oly állapotban, mint milyenben tegnap valék. — Nem tudjátok, hol van az asztalom kulcsa? — Már mindenütt kerestük, de nem birjuk megtalálni. — Alattam folyt el a viz, midőn a hídon állék.

50.

Az atya azt igérte fiának, hogy egész uj öltönyt csi-

— 41 —

náltat neki, ha várakozásának megfelel az ő szorgalma. — A fiú pedig azt felelé atyjának: megtettem mindent, a mit teheték: remélem, nem lesz ellenem panaszod. — A tudományt nem oly könnyen szerezheti meg az ember, (nem oly könnyen szerezhetni meg) mint némelyek gondolják. — Nem köttetheti be ön e könyveket holnap reggelig? — Nem, uram, az lehetetlen. — De kérem, talán mégis lehető? — Nem, egyátalában nem; hanem délután hat óráig beköttethetem. — Mi most nem mehetüuk sehová, mert anyánk nagyon beteg, el nem hagyhatjuk őt. — Volt-e már neked oly szép mellényed, minőt (milyent) én öcsémnek varrattam? — Nem volt, de még lehet. — Nem vesztek almát? — Most nem vehetünk, mert nincs nálunk pénz. — Az mitsem tesz, kölesönözhetek én holnapig. — Mit gondolnak önök: elviheti-e a kocsis még ezen kis terhet is? — Úgy hiszszük, még ezt elbirja a két ló. — Alig ment el bátyám, azt üzené a zenetanitó hogy tüstént eljön. — De késő volt már. — S ha akkorig el nem jöhetett, jobb, ha már el sem jön. — Mikor tanulsz te zongorázni? — Naponkint délben. — És bátyád? — Az csak egy órától kettőig tanulhat; máskor nem ér rá. — Tudod, miért nem jött el ma a tanitó? — El sem gondolhatom. — Ha nem tudod, én megmondhatom: éreztetni akará bátyáddal tegnapi hanyagsága és kedvetlensége következményeit. — Meglehet, hogy igazad van. — Sőt én azt bizonyosnak állithatom. — Nem tagadhatom, hogy mi néha kissé hanyagok vagyunk, de majd helyrehozunk mindent, ha még lehetséges. — Attól tartok, hogy már nem lehet. — Kettöztetett szorgalommal még mindent helyrehozhatni. — A mi szomszédunk igen furcsa embér: éjjel sétál, nappal hever. — A napnak melyik része a legszebbik? — Azt nem tudom tüstént megmondani; tavaszszal szebb a reg mint az est, nyáron pedig szebb az est mint a reg; ellenben télen csak a dél szép. — Mikép lehettek oly gondatlanok, hogy a gyermeket a géphez eresztétek, szinte összezuzta őt. — Irsz-e nekem holnaputánig? — Ha magam nem irhatok, legalább üzenek. — Megteheti-e öcséd, a mit nekem igért? — Alig. — S miért nem? — Mert nem lesz rá ideje. — De az valóban nem volt szép öntől, hogy engem oly hamar ott ha-

— 42 —

gyott. — Ki sem mondhatom, mennyire fájt az nekem, de
lehetlen volt még tovább is maradni. — Jó, jó, most meg-
bocsátok önnek, de máskor talán nem fogok oly könnyen
megbocsátani. — Lehet e önnél kegyesebb lelket találni? —
Mikor vétethet ön nekem uj kalapot? — Talán holnap vé-
tethetek neked egyet. — Hová vitetitek ezen köveket? —
Az utcára vitetjük. — Nem vitetheted el most ezen halat?
— Most még nem vitethetem el. — Ki akart veled elhitetni
ily képtelenséget? — Ama dévaj inas; de nem hitethette el
velem.

51.

Miért nem jön kegyed velem sétálni? — Nem mehe-
tek, mert a kertészt kell megkeresnem. — S minek keresi
ön a kertészt? — Mert kertünket kell gyomlálnia. — Hány
sort kell még irnod? — Öt óráig legalább is még ötven
sort kell irnom, — Ki fogja megcsinálni az elrepedt haran-
got? — Azt bizony a harangöntönek kell megcsinálnia,
mert más nem tudja megcsinálni. — A nyarat szeretni nem
érdem, mert a nyár igen kellemes. — Legyet fogni nem
nagy ügyesség. — Nagyobb ügyesség-e verebet fogni? —
Meghiszem azt! — Kérd meg atyádat, hogy adjon neked
egy kis kenyeret. — Ily szép kérelmet nem lehet vissza-
utasitni. — Ily szép kérelem teljesitendő. — Gyermekek!
ne nyuljatok ezen kalácshoz, ez most nem enni való. — Min-
dent jól kell meggondolni, mielőtt kimondja az ember. —
Kiönteni való ez a viz? — Nem, az nem kiönteni való, az
innivaló. — Az érte! met ki kell fejteni, az érzelmet meg
kell zabolázni. — Nem kell mindenre hallgatni, a mit a
világ beszél. — Ezt meg kell tenni, amazt pedig nem kell
elmulasztani. — Nem lehet mindent tudni; nem jó min-
dent látni és hallani. — Örvendek kegyedet megismerhetni.
— Azt hiszem, hogy ezt én is megcsinálhatom. — Az ifjú
a tanodába jár, hogy tanuljon. — Láttatok-e már sarjút
kaszálni? — Igenis láttunk, sőt bűzát aratni és csépelni is
láttunk már. — Ezt holnapig le kell irni. — Miért nem ké-
sziti még a szobrász a szobrot? — Mert előbb az oszlopot
kell elkészitnie.

— 43 —

52.

A rajztanitó azt mondta, hogy ma ne rajzoljak semmit, mert előbb azt kell kijavitnom, a mit tegnap roszül csinál-tam. — Az ön rajztanitója igen okos ember, mert főszabály a tanulásnál: hogy semmit se csináljunk hiábá. — Beirjam ezt az észrevételt a könyvembe? — Melyik észrevételt ir-jam be? — Irja be ön azt, melyet tegnap mondottam. — Ne verd, kérlek, azt a szegény kutyát. — A macskát se verjem meg? — Azt se. — A ki sem nem szánt, sem nem vet, az nem is fog aratni. — Azon gyermekek bizonyosan nem hallották, hogy most se ne álljanak, se ne üljenek, ha-nem járjanak. — Ne mondjam meg nekik, hogy most járni kell? — Jó lesz nekik megmondani. — Azt hallom, hogy te nem akarsz tanulni; valóban szégyen ilyet hallanom. — Ezen teremben kissé hideg van. — Ne zárjam be az ajtót? — Nem kell bezárni, csak betenni. — Szükség barátodnak megirnod, hogy atyja holnapután el fog jóni. — Megvárjalak itt? — Jó lesz engem megvárnod. — Sokáig várjak? — Ne várj sokáig, csak fél óráig. — Mondd meg öcsédnek, hogy jobban viselje magát, különben nem lesz belőle ember. — Ne képzeljük magunknak, hogy sokat tudunk, mert ez épen annak a jele, hogy nem tudunk semmit.

53.

Megy ön ma a szinházba? — Alig fogok mehetni. — Pedig ajánlhatom önnek, hogy el ne mulaszsza a mai dara-bot, mert azt mondják, hogy igen jó. — Úgy hát elmegyek. — Kivánom, hogy jól mulasson. — Miért nem vigyáztál jobban édes fiam? — Lásd, most eltörted a kép üvegét. — Bocsásson meg édes atyám, nem akartam eltörni, csak bal-eset volt. — Ez a lejtő nagyon meredek: kocsis! kösse meg a kereket! — Nem köthetem meg, nincs itt a lánc, sem az alabor. — Úgy hát jól vigyázzon kend, hogy a lovak el ne ragadjanak. Vigyázok uram! Sohasem volt semmi ba-jom lovaimmal, akár soha se kössem meg a kereket — Kit akarnak biróvá választani Nagyfalván? — Mi bizony Molnár Gáspárt akarjuk megválasztani. — Azt nem ajánlhatom; azt

— 44 —

ne válaszszák meg semmi esetre. — Hát miért ne? —Lássa barátom, nem ért az ahoz. — Nem ért hozzá? Hogy értsem ezt? — Értsen meg jól atyafi: nem tanult az semmit, nincs neki semmi gyakorlata, — aztán meg azt is hallottam, hogy nem egészen tiszta ember, azaz: hogy nem igen becsületes ember. — De már engedjen meg tekintetes uram, azt még senki sem mondta, hogy Molnár Gáspár gazember. — Nem is mondom én, hogy épen gazember, de Véges László mégis csak becsületesebb ember nálanál. — Már az igaz. — Az-tán meg jobban is ért a dohoghoz. — Az is meglehet. — Kérem, messen nekem egy kis kenyeret! — Mindjárt, csak hadd találjam meg előbb a kést. — Ne bontsa el azt a falat a ház oldalán. — De bizony el kell bontanom, mert erősebbet akarok itt épitni. — S egymaga akarja azt épitni? — Hát ki épitse? Nincs senkim, a ki segitsen. — Legyen nyugodt, mindjárt küldök két kömüvest, ki segitni fog. — Nem adod ezt a virágot ama kis leánynak? — S miért adjam neki? — Hadd legyen neki is öröme. — Igaz-e, hogy Szendei Lajos katonává lett? — Igaz bizony, még pedig huszárrá lett. — Mivé lesz a fa, köszén, szalma, ha elég? — Mindez hamuvá lesz. — Ugyan hová lettek Kislakiék? — Kislaki Gábor meghalt, felesége elment Pestre s ott is marad, János fia elutazott Párisba, Imre fia megházasodott és Kassán van, leányai pedig mind férjhez mentek; s így az egész családból senki sincs itt. — Ne legyetek keményszivüek a szegények iránt, sőt segitsetek rajtck, ahol s mikor csak lehet. — Nagybátyátok azt kivánja, hogy ti mind jelen legyetek az estélyen. — Sajnálom, de részerről én nem lehetek jelen, mert megigértem Károly barátomnak, hogy vele megyek Lászlófiékhoz. — Hát itt vannak már Lászlófiék? Nem gondoltam, hogy már itt vannak. — Tekintsük meg e szentegyház belsejét; ha az is oly szép, mint külseje, úgy ez épitmény valóban remek mű. — Ne nézük meg a tornyot is? — Oda föl nem megyek, igen magas az. — Tehát engedje meg legalább nekünk, hogy fölmehesünk. — Nem bánom, ti fölmehettek, de vigyázzatok, hogy el ne tőrjétek lábatokat.

— 45 —

54.

Hogy adja ön a kék posztó rőfét? — Hét forint harminc krajcáron. — Annyit nem adok érte; adja ide hét forintért, úgy megveszem. — Sajnálom uram, de nem lehet. —

Mi végett jöttek önök ide? — A végett jöttünk, hogy szegény atyánkért könyörögjünk. — S mily dologban? — Azért könyörgünk méltóságos uram: várna még kis ideig, mig atyánk meg birja fizetni a haszonbért a jószágért, mert tegnapelőtt éjjel kiraboltak bennünket. — Hallottam hogy valahol rablás történt, de azt nem gondoltam, hogy az én besületes bérlőmen történt legyen e szerencsétlenség. — Ha valamennyire enyhithetem önök baját, szivesen várok akár fél évig is. — Köszönjük alázatosan Méltóságod e kegyeségét, valaha talán meg is szölgálhatjuk. — Sohasem kell önöknek ezt megszolgálniok; önök atyja igen sokat tett jószágom javitásaért; illő és méltányos nekem is valamit tennem érette. — S miért nem jött el ő maga? — Mert nem mozdulhat az ágyból, annyira megverték a zsiványok. — Szegény ember! szivemből sajnálom. — Lássák, e miatt nem is kellett volna ide fáradniok, levélben is megirhatták volna e szomorú eseményt.

55.

Nem megy el ön ma a táncvigalomra? — Alig fogok menni, mert László barátom nélkül sehol sem szeretek megjelenni. — Ez igen szoros barátságra mutat. — Oh! igen, mi hű barátok vagyunk; László semmihez sem fog a nélkül, hogy ki ne kérné tanácsomat, s viszont én nem kezdek semmihez, mit előbb vele nem közlöttem. — Mutassa, kérem, azon könyvet, melyet ama jeles paptól kapott, ki mult vasárnap oly gyönyörüen szónokolt. — Nem mutathatom meg, most nincs nálam. — Kinél van hát? — Öcsémnél van, ki azt annyira megszerette, hogy nem is tud nélküle ellenni. — Úgy hát nem is fogja visszaadni. — Meglehet; egyébiránt nem bánom, kérek majd én más példányt; ön pedig addig is nézze meg öcsémnél. — Nem vezetne el kegyed öcscséhez? mert nem tudom mostani lakását. — Miért ne vezetném el? Szivesen, akár mindjárt. — Mit gondol, nem volna-e jobb őt

— 46 —

délután meglátogatnunk? mert most egy kis dolgom van. —
Kedves barátom, nem nézhetnők meg most lovaidat? —
Nagyon szivesen, ha itthon volnának. — Mi szeretnél in-
kább lenni, mérnök vagy építész? — Ha nem szeretném
annyira a föstészetet, építész kivánnék lenni. — Ha előbb
jöttetek volna, itt találtátok volna nagybátyátokat. — Ha
itt találtam volna őt, megkértem volna, hogy sétáljunk ki a
füvészkertbe. — Ha ön jól megtanulta. volna föladatát, most
ujjabb szabályokat adhatnék elő, — Nem volna-e kedved ve-
lem kissé angolul tanulni? — Ha nem volnék annyira fáradt,
tüstént hozzá foghatnánk; de könyv nélkül mégsem tanul-
hatnánk semmit, könyvünk pedig nincs. — Igaz, te ismét el-
vesztetted könyvedet; pedig ha szorgalmasan folytatnád a
dolgot, egy év alatt tökéletes angol lenne belőled. — Most
csak a magyar-nyelv tanulását akarom egész szorgalommal
folytatni; hadd tudjam előbb ezt; ne mondhassa senki, hogy
hiába töltöttem vele időmet. — Eljövend-e Gábor is az elő-
adásra? — Nem hiszem; ő mindig talál valami ürügyet. —
Ha az anya nem csüggne oly gyöngéd szeretettel gyerme-
kein, ezek nem volnának oly boldogok. — Kertész! hozzon
egy kis friss vizet, hadd üditsem föl e hervadó virágot. —
Valamint te búsulsz anyád halálán, úgy búsulok én barátom
szerencsétlenségén.

56.

A sok sirás elrontja az ember szemét. — Nem tud-
játok-e, hogy a sebes szaladás árt a tüdőnek? — Az irás
szép mesterség. — Nincs-e bátyádnak szép irása? — Ki
vesztette el ezen iratokat? — A kis fiú sirva ült az ajtó
előtt. — Eloltván a gyertyát, kimentem az utcára. — Töll-
késedet mindenütt keresve kerestük, de nem találhattuk
sehol. — Az atya megölelvén fiát, szép dolgokat beszélt
neki nagy utjáról. — A síró gyermek hozzám szaladt. —
Melyik szerzetes tartotta kezében az olvasót? — Behozta-e
már a szolgáló a megmosott edényt? — Megmosván keze-
met, azonnal hozzáfogtam a tanuláshoz. — Látta-e ön az
átültetendő fákat? — Igen, láttam; azok igen szépek; ha-
nem az eladandó virágok is igen szépek. — Ezen bokrok

— 47 —

sem megvetendők. — Megkapta ön már leirandó munkámat?
— Azt még nem kaptam meg, de az átolvasandó könyvet
igen. — Le van-e már irva három levelem? — Még csak
az egyik van leirva. — Tegnap a szinház egészen tömve
volt. — Megásvák-e már az árkok? — Még csak az egyik
van megásva. — Még nincsenek mind megásva? — Még
nem ásvák meg mind? — Nincsenek még bemázolva az asz-
talok? — Még nem mázolvák be. — Hát a székek? —
Azok sincsenek bemázolva. (Azok sem mázolvák be). —
Föstött vagy rajzolt ezen kép? — E kép sem nem föstött,
sem nem rajzolt, hanem nyomott. — Kőnyomat ez, vagy réz-
metszet? — Egyiksem, hanem acélmetszvény. — Miért nem
hozta el ön botját? — Mert el van törve. — Kié ez a törött
kép? — Az nincs eltörve, csak megrepedt. — Hová siet ön?
— Megyek szobámba, atyámnak levelet irandó. — Hol
voltál tegnap este? — Lajos barátomnál voltam, őt tudósi-
tandó a veszélyről, mely őt fenyegeti; de nem találtam honn.
— Irsz-e anyádnak? — Még ma fogok neki irni mindenről
tudósitandván őt, a mi itt történt. — Mikor megy ön Párizs-
ba? — Holnapután megyek oda, mindent megnézendő, a mi
figyelemre méltó, — Amint hallom, te nem igen kimélted a
pénzt, sok adósságod van; atyád pedig már itt van: mit
vagy most teendő? — Pénzt kérek kölcsön, hogy kifizessem
adósságaimat, s ő ne tudjon meg semmit. — Hát ha nem
kapsz kölcsön, mit lészsz akkor teendő? — Akkor bevallom
neki hibámat, s remélem, hogy megbocsátand. — Jó, hogy
eljöttetek, épen elmenendő valék. — Az nagyon szép, hogy
ön meglátogat engem; épen most voltam önért küldendő. —
Itt van ime a katonává lett fiam. — Láttátok-e már leendő
inasunkat? — Még nem láttuk, de a leendő kocsist már lát-
tuk. — Nézzétek meg, vajjon itt van-e már a magammal el-
viendő köpenyem? — Képzeld csak, kit találtam ma Béla
barátomnál? — Vajjon kit? — Kedves volt tanitómat. —
Tudom örültél is neki? — De mennyire! — Miért fogták el
ezen embert? — Oh! ez igen nagy gonosztevő, ő lopta el
a szentegyházban levő edényeket. — Már ez valóban meg-
érdemli, hogy bezárják.

— 48 —

57.

Mire való ez a papir? irni vagy rajzolni való? — Ez voltaképen rajzpapir, nem irópapir, mindazáltal irni is lehet rajta. — Ennivalók ezek a körték? — Még nem ennivalók, mert még éretlenek. — Hát az a zöld posztó minek való? — Ez kabátnak való. — S ama kék? — Az köpenynek való. — Minekvaló az a sok nyúlször? — Az mind kalapnak való. — Hogy hiják a nyúlszőrből készített kalapot? — A nyúlszőrből készített kelmét nemeznek hiják, s az ebből készített kalapot nemezkalapnak nevezik. — Mind eladó itt ez a kalap? — Igenis, ez mind eladó. — Látnivaló, hogy ezen kalmár gazdag ember. — Nem láttad nyakralvalómat? — Azt nem láttam, csak mellényedet. — De hová lett keztyűm? — Nem tudom; miért nem vigyázasz rá jobban? — Látnivaló, hogy rendetlen ember vagy. — Adott ön borravalót a kocsisnak? — Igenis adtam, sőt az inásnak is. — Megérdemlik mindketten, mert ha nem vigyáztak volna oly jól ama rosz úton, aligha föl nem döltünk volna. — Az igaz hogy Jancsi ügyes kocsis, de különben nagy semmirevaló, nagy korhely, sokat iszik és nagyon játszik. — Tán azt hiszi ön, csak nézni való ez a könyv? — Nem azért hoztam ide, hanem a végett, hogy tanuljon belőle. — Jól tudom én azt, tisztelt uram, hiszen ez épen nekem való könyv; de eddig még nem értew rá. — Mit látok! te már is kártyát tartasz kezedben? — A kártyajáték nem gyermeknek való. — Honnét valók ezen urak? — Ezen urak Berlinből valók, hol igen nagy gyáruk van. — Nem Nagyváradra való az ön bárátja? — Nem bizony, mert ő Temesvárra való. — Hovávaló ez a katonatiszt? — Azt kérdi ön, melyik városba való? — Igenis. — Azt nem tudom, csak annyit tudok, hogy Csehországba való. — Látatok-e már fából való órát, de olyat, melynek minden része, minden kereke, szóval egész művezete fából van? — Igen láttunk már. — Mit szeret ön jobban, a vas-kést vagy az acélkést? — Én csak az acélkést szeretem, mert a vasból való nem ér semmit. — A porral való játék a gyermekek kedvenc mulatsága. — Hová ment ön nagybáiyja? — Ki-

— 49 —

egész valója oly kellemes, hogy őt mindenki szeretetre mél-
tónak tartja. — Való ugyan, hogy én nem vagyok játékos,
s nem is nekem való a játék, mert mindig veszitek;
de azért mégis megtanultam egykét játékot, miután az em-
berekkel való társalkodásban néha ez is szükséges. — Hol
van most ön atyja, a hálószobában, vagy dolgozószobá-
jában? — Sem egyikben, sem másikban nincs ő most, ha-
nem az ebédlőben van. — Hallott ön valamit a tegnapi szép
eseményről? — Hallottam bizony, még pedig hiteles forrás-
ból. — Azonban most menjünk a szinházba, mert már későn
van; hazamenőben majd elbeszélek mindent.

58.

Szóltatok Lajos barátunkkal? —Igenis szóltunk, épen
indulóban volt Bécs felé. — Tudja-ehogy Vince barátunk meg-
halt? — De miben halt meg? — A pamlagon ültében egyszerre
csak elaludt. — Tehát szélhüdésben? — Úgy van: megütötte
a guta. — Engem épen irtomban talált a szomoru hír. —
Benne igen sokat veszített a haza; ő lelkes honfi és nagy jó-
tevő volt. — Tegnap a városligetben valék, s két igen ér-
dekes találkozásom volt; menet hajdani angol-nyelvmeste-
remmel beszélttem, jövet pedig azon szép kisasszonynyal,
kivel a mult farsangon annyit táncoltam. — Nem beszélt-e
az építész fiávai is, ki két hete jött meg Rómából? — Nem
beszélhettem vele, mert azt hittemben, hogy Fótra rándult a
gyönyörü uj templomot megnézendő, nem mentem el bátyám-
hoz, holott ő ott volt. — Jenő öcséd sokat látott, sokat ta-
pasztalt fiatal ember. — Igaz, csak az kár, hogy oly nagy
kérkedő. — Valóban? — Oh igen; például ő azt állítja:
hogy tiz fecske közől mindig képes kilencet röptében kövel
leütni, s hogy úgy tud szaladni, miszerint a nyulat futtában
is elfogja. — De remélem, csak tréfából mondja ezeket. —
Nem biz az; komolyan állítja. — Alkalmasint csak azért,
hogy annálinkább megnevettesse az embert. — Tegnap este
a szinházból hazajövet elvesztettem pénztárcámat. — Nem
ijedt meg ön? — Dehogy nem; ijedtemben visszafutottam,
és szerencsésen meg is találtam azt. Igy nagyon későn jöt-
tem haza, s azalaát leányom féltében alunni sem birt.

Ollendorf, Schlüssel.

4

— 50 —

59.

Ma jött meg szerettem leányom. — Mikor halt meg
szeretted anyád? — A bátyám költötte történet nagyon való-
szinűtlen. — Isten a maga jó voltában megbocsát a bűnösnek.
— Rest voltodban még ezt sem teszed-e meg? — Atyám-
nak Duna-mosta vidéken van jószága. — Imre barátom min-
den Isten-adta nap meglátogat engem. — Szüette fából nem
jó bútorokat csinálni. — Az új házaspár igen boldog, öröme
és boldogsága nőttön nő. — Hányan néztétek meg nagybá-
tyám selyemgyárát? — Öten néztük meg. — Sokan voltatok
tegnap a gróf estélyén? — Nem igen sokan, csak vagy ti-
zenheten voltunk. — Sokan voltak-e Ristori előadásán a szin-
házban? — Először nagyon sokan voltak; de Medea előadá-
sakor még többen is elfértek volna földszint. — S ti ott vol-
tatok-e? — Oh igen, mi mindaketten ott valánk, — mert
mi ketten mindenben egyek vagyunk. — Azt mondják, hogy
Szenderyék rokona sok ezreket költött a külföld fővárosai-
ban. — Az meglehet, mert különben is könnyelmű ember
volt mindig. — Imre nagyobb Jánosnál, de János sokkal
nagyobb Lászlónál. — Mennyivel vagy te idősebb nálam ?
— Csak hat évvel vagyok idősebb. — A mi házunk két öl-
iei magasabb a ti házatoknál. — Kinek van több pénze, a
föstésznek vagy a szobrásznak? — A föstésznek négyezer
forinttal többje van. — Nincs-e nálad több pénz, mint ná-
lam? — De igen, húsz forinttal több van nálam, mint ná-
lad. — Mikor láttátok Ödön barátomat? — Ezelőtt két év-
vel láttuk őt Kolosvártt. — Mikor halt meg a te atyád? —
Ezelőtt tizenkét évvel halt meg.

60.

A főherceg megérkezése minden órán váratik. — Míg
e dolog tisztába nem hozatik, mitsem határozhatok. — Mi-
után az ellenség megveretett, visszavonult. — Ezen szinmű
tegnap adatott először — Voltaire Mahometje még nem
adatott a magyar színpadon. — Az mondatott (az volt mond-
va), hogy a pesti parton gerébfalat fognak épiteni. — Tetemes
részé már kész is. — E ház már két hónapja eladó, de még