Slovnica ima četiri dele: **glasoslovje** (Lautlehre), **pregiboslovje** (Flexionslehre), **besedotvoritev** (Etymologie), **skladnjo** (Syntax).

## Prvi del.

### Glasoslovje.

§. 1. Glasoslovje uči jezikove glasnike in postave, po katerih se glasniki med seboj strinjajo in ogibljejo. V indoevropskem, ali kakor se tudi imenuje, v indo-germanskem rodu so večidel le glasniki se v raznih krajih razvili po raznih pravilih; tako se je nekdaj skupni govor v teku časovem razdelil v različne jezike, t. j. v indijski (klasični sanskrtski), grški, latinski, keltski (galski), v razne germane (nemške), v litvanski z lotvinskim in pruskim in v zadnjim bližnje slovanske jezike; kajti pregib in besedni zaklad stoje zvečine še na istem stališču. Tudi slovanski jeziki, t. j. ruski, poljski, česki, sorbski na vzhodu in severu, potem bolgarski, srbo-hrvatski in slovenski na jugu imajo svojo največo razliko med seboj le v glasoslovju, v besednem zakladu in v pregibu so si pa blizo enaki. Glasniške premenjave se godijo po naravnih pravilih in so odvisne od krajnih in klimatičnih, pa tudi od zgodovinskih in kulturnih razmer, uplivajočih od lastnega, sorodnih in tujih sosednih narodov.

1*

4

Slovenski jezik ima sledeče glasnike, ki se pišejo z latinico s sledečimi pismenkami, njim odgovarjajo podstavljene cirilske pismenke:

a, b, c, č, d, e, g, h, i, j,
a, ъ, ѩ, б, ц, Ч, д, э, ё, ю, Ѳ, Ѱ, Г, Х, И, ІІ, ІІІ, I,
k, l, m, n, o, p, r, s, š, (št), t, u,
K, Л, М, Н, О, П, Р, С, Ш, Ѕ, Ђ, ЂШ, Т, оу,
V, Z, Ž.
B, З, Ж.

Redko in le v tujkah ali v nekaterih dotični naravni
glas posnemajočih domačih besedah se rabi dendenes tudi tihi
ustniški sapnik f, v cirilici ф.

Glasniki se delijo: A v samoglasnike in B v so-
glasnike.

I. Poglavje.

A. Samoglasniki.

Značaj, delitev in razvitje posameznih samo-
glasnikov.

§. 2. Samoglasniki z latinico pisani slabo izrazujejo zgodovinski značaj in izgovor, in ta pisava ne zadostuje slovniških prikazni razjasniti; zato bomo tukaj samoglasnike deloma s cirilico pisali, deloma s posebnimi znamenji zaznamovali. Kratko naj bo povedano, da stoji latinični i za dvoje, e za petero, o za dvoje, a za troje glasov, ki se v cirilici posebe značijo.

1. i je dvoji, a) tenki i, b) debeli i.

a) tenki (mehki) i, v cirilici и, odgovarja navadnemu i nemškega, grškega, latinskega, sanskrtskega jezika; ta i je poznati na tem, da se v slovenskem krepi v Č.

5

oj pri tvoritvi sorodnih besed; nahaja se n. p. v teh besedah: biti: boj; viti: zavoj; gniti: gnoj; piti: pojiti; sijati: prisojen, osojen, iz *odsojen; liti: lěvati, loj; počiti: pokoj; riti: roj; videti: věda itd.

b) debeli (trdi) i odgovarja staroslovenskemu ŭ, českemu y, ter se krepi v u, ov, av, va; le grški in nemški jezik ima deloma enak glasnik, grški v (v—ψιλόν), nemški ü, latinski, sanskrtski in sicer tudi grški in nemški jezik imajo mesto debelega y le u; nahaja se ta debeli i na pr. v teh besedah: kij, t. j. kyj: kujem, kovam, prim. lat. cudo; dije, t. j. dyje: duh; bik, t. j. byk: bučati; kis, kisel, kisati, t. j. kys, kysel, kysati: kvas; pihati, t. j. pyhati: na-puh; slišati, t. j. slyšati: posluh; biti, zabiti, prebiti, t. j. byti, zabyti, prebyti: zabavljati, prebaviti. Najložej se ta i, pišem y, poznaje po g, k, h: gybati, kyhati, hyter; kajti imenovani goltniki se držijo le pred debelim y, ter se pred tenkim i spremenjajo v dotične nebnike: pokoj in počijem.

2. u, v cirilici oy, odgovarja dolgemu u drugih indoevropskih jezikov. Od začetka dobiva rad priglasni sapnik v, na južni meji slovenski se izgovarja kot ü: uho (vüha, vüho), uk, suh itd.

3. o je dvoji, a) prosti, b) nosni o.

a) prosti o odgovarja kratkemu o grškega jezika, v drugih indoevropskih jezikih se nahaja na istem mestu kratki a, v slovenskem je n. pr. v teh besedah: bog, bosti, voda, glodam, god, govčti, gost: Gаст; dober, zvon, koleno, konec, kosa, moč, noga, oko, topel, hoditi itd.

b) nosni o, zaznamovan o (pri Miklošiču za slovenščino ô, sicer a), v cirilici n = on; govoril se je izvirno skoz nos, kakor dendenes francoski on, dendenes se čuje vsaj na vzhodu nek doglasni a, t. j. o = oa; skupek on se je spremenjal že v grščini v ov, primeri λέγονσι iz *λέγοντι in *λέγοντσι; na jugu slovenskega jezikokroga in v srbohrvaščini se govori kot u; z nosnim o berejo se n. pr. te besede: ož-ek: ang-ustus; rąka: Ranke; tąp: tumpec; na dalje drąg; zvąčen: *zvon-k; ząb; ląk, lącen; mąka; mą-

6

titi; rōžiti; smóditi, povóditi; tróšiti; hróšč; škóda; jók,
jókati; enako jedninski tožilniki ženskih samostalnikov:
ženą, rąką; nedoločniki: vzdignąti, pahnąti itd.

4. e je peteren, a) zaprti e, b) nosni ę, c) visoki ė,

d) pomlajeni trdi e iz ł, e) pomlajeni mehki e iz ł.

a) zaprti e, v cirilici ə odgovarja zaprtemu e drugih je-
zikov; beri besede: velim, želim, ženem, žena, zemlja,
letim, nesem, pečem, pletem, rečem, sedlo, tečem, tepem, te-
sati, česati itd.

b) nosni e, zaznamovan ę, v cirilici А = en; ę: ɔ = e:
o; beri besede: vęzati, głędati, pogrubnoti, zębe me, klečati,
krętati, lęcati se; mehek, stsl. męk-łkł, męcati: grozdje se
męca; mętem (buttern); płęsati; priprega; przęzati: len se
pręza in len pręza: springen; pęst; ręžati se, ręga: lat.
ringor; sręča; segnoti; usęknoti se; tręsnoti; tęzati itd.; na
vzhodu se izgovarja ę kot odprti ä, na českem ga nado-
mestuje a.

c) visoki e, zaznamovan ě (pri Miklošiču ê), je podaljšani e ali i, izgovarja se s pred- ali doglasnim i; beri: běl,
vrěti, věnec, grěti, drěmati, dělo, děte, pěti, pěna, věka, smě-
jati se, sějati, sěr, tělo, cěna; brěza, zvěr, krěpek, mězga,
měsęc, plěva, vězati, rěšiti, strěči, sěsti, sěkati; oplětam, raz-
plětam, těkam, razčěsam, prim. pletem, tečem, razčesņoti;
cvetěti, omedlěti itd.

d) pomlajeni trdi e (oziroma a) na mestu staroslovenskega trdega glasnika ł; staroslovenski ł je oslabljen iz iz-virnega indo-evropskega u (redkeje o); dendenes se je staroslovenski. ł zopet okrepil in sicer v naglašenem slogu na zahodu v a, ta je pomlajeni a; v nenaglašenem slogu in na vzhodu v obče pa se je ł okrepil v e, ta je pomlajeni e; na pr. stsl. głnąti se glasi na zahodu ganoti (ganiti), na vzhodu genoti: ne morem se genóti, génoti, géni se; pomlajeni e stoji mesto stsl. ł v sledečih besedah: beděti, stsl. błděti: buditi; legáti, stsl. łfgati, toda lážem, laž; stsl. młšica: muha; sęp stsl. słpł; dchnoti, dahnoti, stsl. dłhnąti: dyhati, duh; odmeknoti, odmaknoti, stsl. -młknąti: mykati; usehnoti, usahnoti, stsl. usłhnąti:

7

suh; do-teknoti, do-taknoti, stsl. dotъknoti iz *toknoti, prim. lat. tangere, τεταγών.

e) pomlajeni mehki e (oziroma a) na mestu staroslovenskega glasnika ь; staroslovenski ь je oslabljen iz izvъr nega indo-evropskega i (redkeje e); dendenes se je staroslovenski ь kakor ь zopet okrepil in sicer v naglašenem slogu na zahodu v a, ta je tedaj tudi pomlajeni a; v nenaglašenem slogu in na vzhodu v obče pa se je ь enako okrepil v e, ta je tedaj pomlajeni e, z ozirom na postanek imenovan pomlajeni mehki e; tako se tudi a tukaj imenuje pomlajeni mehki a. Kedaj je ta e oziroma a postal iz ь, kedaj iz ь, iz slovenskega stališča moremo presoditi le po goltnikih, oziroma nebnikih; kajti prvi stoje le pred trdim glasnikom in se pred mehkimi glasniki spremenjajo v nebnike: čast, češčen stoji tedaj mesto staroslovenskega čьсть, čьštenь, kesati se pa stoji mesto kъsati se. Pomlajeni mehki e oziroma a se nahaja n. p. v teh besedah: ves na vzhodu, vas na zahodu, stsl. vьsь, primeri lat. vicus; den, dan, stsl. dьnь, skr. dina, lat. nun-dinae iz novem-dinae; meži: mingo; menj, manj: minus; lahek, lehek, stsl. lьгькь: lat. levis iz *legvis; tanek, tenek, stsl. tьнькь: tenuis; jamem, vzamem, vzemem, koren jьм-; pošast (Gespenst): šьд, šel iz šedl, hoditi, kor. sad-, slov. *hьd-, šьd-; itd.

5. a, v cirilici a, odgovarja dolgemu ā drugih indo-evropskih jezikov, nahaja se n. p. v besedah: vlada: walten; gad; dati; kaša; krasta; majati; padem; plat; prag; rak; vast; sladek; kadim, i. t. d.; ta a je prvoten nasproti pomlajenemu a, ki postaja po 4. d) in e) iz ь in ь; sicer pa a postaja tudi iz ě po nebnikih in je podaljšek iz o: rězati in obraz, nositi in prinašati.

§. 3. Samoglasniki se delijo

1. po sposobnosti pred seboj stoječe goltnike omehčati:

a) v trde (goltne): a, o, u, y, o, ь (pomlajeni trdi a, e); pred temi se goltniki ne spremenjajo;

b) v mehke (nebne, oziroma zobne): e, i, ě, ę, ь (pomlajeni mehki a, e); pred temi se goltniki

3

spremenjajo v nebnike ali sičnike, n. pr. otrok:
otroci, otroče; rekla sem: rečem, rekq: recimo;

2. po plemenu v tri vrste, te so:

I. ajevska vrsta: a, o, ѣ, e, ї, ě, ę = en, ө = on;

II. ijevska vrsta: i, ї, ě, ę iz in oziroma їн.

III. ujevska vrsta: u, y, ї;

3. po svoji moči v stopnje (Ablaut-Stufen) in sicer:

<table><thead><tr><th rowspan="2">Stopnje</th><th colspan="3">V r s t e</th></tr><tr><th>I<br>ajevska vrsta</th><th>II<br>ijevska vrsta</th><th>III<br>ujevska vrsta</th></tr></thead><tbody><tr><td>3.</td><td>a : ā</td><td></td><td>av, v va</td></tr><tr><td>2.</td><td>o : ā<br>(b : y)</td><td>oj, ě</td><td>ov, u</td></tr><tr><td>1.</td><td>e : ě<br>(b : ě, i)</td><td>b : i</td><td>b : y</td></tr></tbody></table>

I. ajevska vrsta.

§. 4. Trije glavni glasniki ajevske vrste so e, o, a. Da e in o tudi v ajevsko vrsto spadata, se daje dokazati s tem, ker slovenskemu e in o odgovarja sanskrtski a; tako se glasi n. pr. slovenski *bevem*, stsl. berą, lat. fero, gr. φέρω v skr. *bharāmi*; slovenski *dom*, lat. domus, gr. δόμος se glasi v skr. *damas*. Ali se je izvirni a v evropskih jezikih razcepil v a, o, e, ali so se zadnji trije združili v skr. a, to prašanje je odprto, odkar je dokazano, da ima skr. jezik dvoji a, trdi in mehki; oni odgovarja našemu o, ta našemu e; kajti pred onim v skr. ravno kakor pri nas goltniki ostajajo, pred mehkim pa se mehčajo v nebnike.

Stopnje a, o, e, ali e, o, a zasledujemo pa tudi v slovenščini sami; pravimo, *nesem*, *nosim*, *prinašam*; *vedem*, *vodim*, *prevajam*; *vezem*, *vozim*, *izvašam*. Zato so si e, o, a v rodu in gredo v ajevsko vrsto. Glasnike e, o, a nahajamo v vseh

9

evropskih jezikih indo-evropskega plemena, naj bolj razvite pa v grščini, kder imajo ε, o, α posebe razvite podaljške η, ω, ā; zadnjim v slovenščini odgovarjajo deloma premenjene dolžine; dotični vrsti si namreč po stopnjah tako-le odgovarjate; na levi so kratki, na desni dolgi glasniki:

3. gr. α : ā slov. a : ā

2. ,, o : ω ,, o : ā

1. ,, ε : η ,, e : ě

Iz tega pregleda je jasno, da ima slovenščina le za e svojo posebno dolžino ě, dolgi ā je dolžina iz kratkega o in a; opetovalniki kažejo to razmero, n. p. *pletem: oplětam, bodem: *badam, zbādam; padem: pādam. Le nosni ǒ, ki je navadno že sam o sebi izvirno dolg, čini dolgi ǒ tudi s tem glasnikom, oziroma ostaje Ḟ = Ḗ, n. pr. *porĝčim, porĝčam.

Razun teh stopenj, ki jih imenujemo ravne, imamo še v slovenskem o in e oslabljena v ъ in ь, t. j. pomlajeni trdi in mehki a, oziroma e, ki se podaljšujeta, in sicer ъ v y, ь v ě ali i; tedaj se podaljšuje ь po sliki in priliki ujevske vrste, n. pr. -teknoti, -taknoti, stsl. -tъknąti: tykati, dotykati se; ь pa se podaljšuje v ě in i, tedaj po ajevski in ijevški vrsti, n. pr. jamem iz jьmem: jěmam, prijěmam, objamem: objěmam in obimljem. Te razmere še hočemo posebe razjasniti.

1. Stopnja.

Na prvi stopnji stoji a) zaprti prosti e, v staroslovenskem imenovan jestь, estь, b) iz njega okrajšani ь stsl. jerь, oziroma pomlajeni mehki a ali e, c) skupek *tert, d) skupek *ent, e) podaljšani glasnik te stopnje ajevske vrste ě, v stsl. imenovan ѣть, t. j. jat.

a) neoslabljeni prosti e, stsl. ę (jestь).

§. 5. Ta e se nahaja v korenih, v besedotvornih in pregibnih končnicah. Od začetka dobiva navadno priglasni sapnik j, zato tudi ime jestь, lat. est, gr. ἐστίν, nsl. je; pa v nsl. tudi eden, enak zraven jeden, jednak. Po nebnikih stoji e tam, kder je sicer o, n. pr. mesto: polje; enako tudi n. pr. srce. Kakor

10

tedaj nebniki in deloma sičniki ove mehčajo, tako imajo e in
vsi mehki samoglasniki moč predhodne goltnike omehčati:
otrok, otroci, otroče. V besedotvoritvi prehaja korenski e rad vo,
t. j. na drugo stopnjo in sicer pri tvoritvi samostalnikov; pri
tvoritvi opetovalnih glagolov se pa podaljšuje v ě: pletem in
plot; pletem in oplětam. Včasih se e in o menita. Primerom
pod §. 2, 4, a) dodaj za korenski slog: bedro; bez iz be-z; ble-
kati; bredem; čelo; čep; četyri; debel: dober; odelěti in odolěti
komu überwinden; derem; desęt; desьn; devet; drevlje: drvim, skr.
dravati laufen; glešьnj; gnetem; grebem; jedva kaum; jela iz
jedla; jelen lit. elnis; jesen; jež; klen; klepati; kremę; lemež: lo-
miti; letěti; ležati; med: μέθν; pometem fege; metati wersen:
mitto; ne viět; nebo; pečem; pero Flügel; plemę; pleskati: plos-
kati; pletem; rebro; rečem; sedlo; selo; sestra; srebro; šest;
tekne schmeckt; telę: τέρην zart; tepem: topor; tepel: topel; tesati;
teta; trepati klopfen, blinzein: trepavnica; tretji; večer; vedro heiter;
velěti: volja; veriga; vesel; zemlja; že: γε; žena; ženem: gonim;
žerjav: grus itd.

V besedotvornih končnicah nahajamo e: več-er, ka-teri,
greb-en, kam-en-a, grab-ež; v glagolih: nes-eš, nes-emo, toda
neso itd.

V pregibnih končnicah: brate, bože, prim. grški in lat.
vokativ: ἀνθρώπη, amice; ljudje, trije; dne rodilnik: dan, den;
nesete itd.

b) e oslabljen v stsl. v ь (jerь), v nsl. deloma zgubljen,
deloma pomlajen v a oziroma e.

Staroslovenski ь (beri jerì, kajti zadnja pismenka znači
glasnikovo ime) se nahaja tudi v nsl., v govoru namreč, v
Pisavi pa zato ne, ker se v latinični pisavi ali celo izpusti ali
pa označi z ono pismenko, ki je glasniku ь naj bliže čuti,
tedaj v nenaglašenih slogih se znači s pismenko e, v nagla-
šenih pa na zahodu prevaguje a, na vzhodu e. V starosloven-
ščini se je ь glasil, kakor izdoneli ı, Mikl. Gr., I. 20 2, pri-
meri: stsl. pьsь in nsl. pès, rodilnik psá, iz pьsá, stsl. desьнь
in nsl. desen, desna, desno. Ta značaj glasnikov mu je pri-
pravil tudi ime poluglasnika; imajo pa tudi drugi jeziki take

11

glasnike, primeri latinski e mobile: pulcher, pulchra, ali pri-
meri nemški nenaglašeni e v zadnjih slogih: gekommen, meiden.
Imamo tudi ь, ki je nastal iz i, o tem bo govor v ijevski
vrsti. Ta ь iz e se stopnjuje pri tvoritvi samostalnikov v
o, pri tvoritvi opetovalnikov pa se podaljšuje v ě ali i:
zapnem iz zapьnem: zaponka, zapnem: zapěnjam, pripnem: pri-
pěnjam, napnem: napěnjam, napinjam. Da je ь mehek glasnik,
ki predhodne goltnike omehčuje kakor e, razumeje se samo ob
sebi, ravno tako tu li, da ti omehčani glasi ostanejo tam, kder
stoji v nsl. pomlajeni a mesto stsl. ь, n. p. žanjem iz stsl.
žьnją.

Primerom pod §. 2, 4, e) dodaj: čьн-: začnem: konec, od
konca in začénjati; dьм-: odměvati, stsl. odьмěti se antworten;
grьмěti: stsl. grьмěti; jьм- iz jem-: jamem, vzamem, primem iz
pri-йьmem, snamem, vnamem iz vьп-ьmem itd.; kolnem iz klьnem;
meč, stsl. мьчь; medel, stsl. мьдль; menem, manem, stsl. мьна;
мьп-: sōmnim, stsl. sǎ-мьюją: poměn, spomin, pa-mět iz pa-
мьп-ть, měniti, meinen, změniti se, pomenkovati se; pezděti, stsl.
pьzděti; stegno, stsl. stьгно; šьд: šel, šla, šlo iz šьдьп: hod; tlo,
stsl. тьло; tema, tma, stsl. тьма; tnem, stsl. тьна: naton; vьр-:
zavrem, zavor; zьр-: zrem, zrěti, po-zor; žьд-: žděti; žьм-:
žmem, žěmam; žьр-: žrem, žrěti; nadalje nedoločniki: brati,
prati, drěti, trěti; mrěti ima tudi v sedanjiku mrem zraven
merjem; -prěti, podprěti, stlati itd.; ti imajo opetovalnike birati,
pirati, tirati, měrati in mirati, podpirati, na-stilati; dotični i se
opira na oni v korenu izpadli ь; v sedanjiku prvotnih gla-
golov se kaže zvečine polni e: berem, perem, derem, terem,
merjem zraven mrem iz mьrem itd.

c) skupek *tert.

Skupek *tert v jugo-slovanskih in v českem jeziku ně
navaden, tako tudi ne *telt, ampak povsodi, kder v drugih
indo-evropskih jezikih po er ali el sledi soglasnik, v imeno-
vanih slovanskih jezikih samoglasnik e odpade ali se pre-
stavi in podaljša; tako postane v slovenskem iz skupka *tert
in enakih α) skupek trt β) trět.

12

a) trt iz *tert.

Skupek *tert, ki je v drugih indo-evropskih jezikih, pa
tudi v ruskem in poljskem navaden, se glasi v stsl. tršt,
*telt pa tlšt, v nsl. pa trt in tolt iz tlt, t. j. l in r sta
bila v stsl. slogotvorna glasnika, kar še je r dendenes; iz
slogotvornega l pa se je razvil v nsl. ol, ki se navadno go-
vori tudi oŭ ali u; na zahodu se slogotvorni r govori ár,
na Rezianskem se še l dendenes v nekaterih slučajih govori
kot slogotvorni l. Primeri: trditi schärsen; brdo; brš m. bršč
Pastinak; brz, a, o; četvrt; čoln iz *čeln, *čln; črta, črtati, črtalo;
črster, čvrstev; črv; dolg Schuld, lang; drn Rasen; držati, zadrga
Schlinge; drzen; molknøti: roke so mi omolknøle; mrl; pršeti
riefeln; prhati springen, fliegen; prt, m. Tischtuch; prt, ž. Weg, zato
naprtiti, oprtiti se; strčati ragen; utrnoti: utrinjati, utrinki; otrti
zraven otrěti abwischen; otvrznøti, vrzel plot; volk: łaxo iz Félix;
vrba; vrh; zrkalo Augapfel; zrcalo; želva Fistel; žolna iz *žlna
iz *žlna; žrnik Handmühle. Besede, ki imajo pred slogotvornim
r ali l soglasnike g, k, h opirajo se na podstavno obliko *gort
ali *gъrt ali *gret, *grot, kajti pred e ali b bi se goltniki
bili omehčali; pri nekaterih je podstavno obliko najti mogoče
le iz sorodnih jezikov.

β) trět iz *tert.

Skupek trět oziroma tlět, ki se nahaja na jugo-slovan-
skem in českem, se glasi v ruskem teret, v poljskem tret;
ruska oblika tedaj prestavo samoglasnika posreduje. Primeri:
brěg: Berg, rus. bereg; brěja iz *berdja; brěmę: φέρω; brěza;
cvrěti; črěda: Herde, po črědi nach der Reihe; črěden in čěden
reinlich; črěp; črěšnja; čřet Ried, sumpfuge Waldung; čvěslo Gärbe-
lohe; mlězti zraven molzti; mlěz, mlězva Biestmilch; mlěti; mrěti;
mrěža; plěpelica in prěpelica iz *pelpelica; slězena; srěda; srěn
Reif; srěš Frost auf der Oberfläche der Erde, Eisrinnen; strěžem;
vrěči zraven vrči; vrěs, res Heidekraut; vrěti: scrěti se ein-
schrumpfen: ves se je svrl od starosti, primeri uro navrěti, potač
zavrěti, svěrati se V. 2. kanern; povrěslo iz po-vrz-tlo; vrětje eine
Quelle der Ljubljanica; žlěb; žlěza; žvělo Loch im Mühlstein, Wasser-
strudel, ožvělje; žřěti iz *žerti, požvělj; primeri Blěd: Feld-es.

13

d) skupek *ent, in en ob koncu.

Skupek en se na koncu besed in pred soglasniki razun
j spremenja v ę, t. j. v nosni ę, stsl. А, imenovan je. Ta ę
se govori na vzhodu slovenskega jezikokroga globoko in raz-
tegneno in se tako razločuje od visokega ě, na skrajnem za-
padu pa se govori kot a tedaj kakor na ruskem я t. j. ja,
in v českem a, n. pr. v (laški) Gorici: počati, na vzhodu po-
čěti; na Koroškem se čuje: lenča: lěča; senči: sęči, segnoti;
vprenči: vpręči; srenča: sręča; obrenčati: *obręčati m. obrěsti; te-
lenčo: telěče; vrenč: vrěč: vrč; venč: věč; ulenči, vilenči: kokoš
je pišče vilengla: lěžem leči; měsenc, tudi na vzhodu měsenc:
stsl. měsęcь.

Primerom pod §. 2, 4, b) dodaj: blědem; čěpěti; za-čěti;
desęt; devęt; dentev in dętelja; jěk, jęčati; jęčmen; jědro; skrę-
tati biegen, vukreten artig hrv.; ulęknąti se sich krümmen; lědina;
lědje, lědovje; męso; pęta; pripětiti se; prědem; rěd, narěditi,
narějati; ręgnąti: zemlja ręgne; rěp; věnoti, věl, na Rezianskem vadl well;
žalec: stsl. žęlo; žęja, stsl. žežda itd.

V besedotvornih in pregibnih končnicah primeri: otročę,
rod. otročeta iz *otroč-ent, *otroč-enta; hvalę hvalęč, a, e, iz *hvali-
je postalo *hvalent, t. j. i se je pred n spremenil v e, ostale
oblike gredo na sostavo hvalęt-jь, ja, je; imę, imena; tožilniki
mę, tę, sę, rodilnik vodę stsl. vody, dušę stsl. dušę.

e) podaljšani e t. j. visoki ě, stsl. Œ, imenovan ŒTь
t. j. jatь.

Samoglasnik ě odgovarja zaprtemu prostemu e kot po-
daljšek, temu ě v ajevski vrsti odgovarja grški η; nahaja se
pa ě tudi v ijevski vrsti kot druga stopnja, tam mu odgo-
varja grški oi in αι, latinski ae. Izgovarja pa se oboji ě na
vzhodu slovenskega jezikokroga kot ej na zahodu kot je, na
Rezjanskem kot dolgi ī. Vzhodni pas obsega slovenski del
Ogerskega, Štirskega, Hrvatskega, vzhodno Kranjsko, slo-
vensko (ne hrvatsko) Istro in Primorje; zahodni pas pa ob-
sega slovenski del Koroškega, severno-zahodno Gorenjsko in
Benečanske slovenske pokrajine; bere se n. pr. po izgovoru

14

vzhodnega pasa vrejme, mrejti na Ogerskem; podlejsek, tejkati
na jugo-vzhodnem Kranjskem; tako sta pisala tudi Trubar
in Dalmatin, oni ei, ta ej; redke so pisave strejla strěla,
zvajzda zvězda; indi se govori besêda, bêžati, cvrêti, začênjati,
napênjati, pred r pa i, nabirati, umirati. Po izgovoru zahod-
nega pasa se bere n. pr. besjeda djel na Koroškem; bjeŭ běl,
nvъjesta nevěsta na severo-zahodnem Gorenjskem; brieh brěg,
ciesta cěsta na Goriškem; besjeda, bjež běži v Benečanskem; na
Rezjanskem se govori besīda besěda, brīh brěg.

Vsi ti izgovori kažejo, da je na Slovenskem povsodi ě
ohranjen, al ohranjen je le kot dolžina in v naglasu, primeri;
zaklépati, lěgati, lětati, těkati, potěpati se, začénjati, posněmati,
zapénjati itd.; v kratkih slogih in nenaglašen pa se je ě več
ali menj zgubil, pr. cvět cvetú, cěl in cbló, běl in běldk; opazuj
Benečanske mestnike doumě, potocě, prazě, trebusě, stsl. domě,
potocě, prazě, *trěbusě.

Znamje ě je posneto iz českega jezika, kder znači kratki
ě; v nsl. se mi zdi zato porabno, ker tudi v nenaglašenih,
oziroma v teku časovem skrajšanih slogih zaznamuje zgodo-
vinski značaj tega ě; Miklošič ima znamnje ê, t. j. kaže iz-
rečno dolžino. Odmev staroslovenskega ě v srbo-hrvatskem
jeziku je zaznamovan z imeni ekavci, ijekavci, ikavci, t. j. eni
govorijo stsl. ě kot ê ali è, drugi kot ije ali je, tretji kot i;
v poljskem in bolgarskem se govori ě kot ja. Glas ja je po
Miklošiču izvirni glas ali izgovor temu ě, in v glagolici t. j.
v predcirilični pisavi se nahaja za poznejši cirilski Þ in 1-a eno
edino znamje A; to kaže, da je postal ě iz ja, oziroma da
je glasnik a v nedoločniku držati ne glede na oni v nebniku
vtopljeni j starejši od glasnika ě v nedoločniku trpěti; držati in
trpěti, držim in trpim sta namreč primer glagolom, ki si sicer
popolnoma odgovarjajo. Enak a kakor v nedoločniku držati,
t. j, a iz ja, ki mu odgovarja ě, je v nedoločnikih kričati, *sto-
jati in enakih glagolov III. 2; enak tudi v besedah čad iz
*lejad primeri kaditi; čaša: pruski kiosi; jasli: jěd iz *ědь; jah,
jahati: jězditi iz *ězditi iz *ězd iz *id, kor. i (iti); jar, jara vž,
jarina, jarica, jarkica (einjährig), nemški Jahr, got. jēra: *ě-r,
kor. i; jar, jarni glas: ěquis; sad: sěsti; žaba; žalo. žalec: lit.

15

gelti ſteſen (želo: kor. žън-); enak a je tudi v končnicah: slučaj, obyčaj; glagol žgati iz žъgati se glasi v opetovalnih oblikah na zahodu prižigati, nažigati, požigati, na vzhodu pa prižagati, nažagati, požagati, t. j. občnemu č, ki je sicer podaljšek koreskega samoglasnika ь, e, odgovarja v tem glagolu deloma izvirni a iz ja, deloma i, ki je iz č potenjšan.

Kako je iz zaprtega e postal podaljšek ja in iz tega č,
na to vprašanje je težko odgovoriti; sicer pa je pomisliti, da
se n. pr. i podaljšuje s pomočjo glasnika a, enako tudi u s
pomočjo glasnika a; mogoče je zato, da se podaljšuje e s po-
pomočjo glasnika i; vsaj v staronemškem jeziku je postalo iz
lat. breve brief (Brief) in enake tvoritve. Kakor je glasnik č
istinito postal od ene strani iz ai, oi, ej, t. j. iz dostavljenega
i, enako je tedaj po izrečenem somnenju vtegnol č postati od
druge strani iz predstavljenega i in raztegnenega glasnika
ajevske vrste t. j. iz iē: ia: č; vsaj prikazen ne bi bila ina-
čišnja, nego je stopnjevanje glasnika u v av in va. Tako bi
se tudi razjasnilo, kako da se cepi č t. j. združen ai ali ia
deloma v a, deloma v i t. j. v ednega izmed združenih glasov,
prim. stsl. pletěte, pijate in piite, t. j. pijite, nsl. pletite in pijte.

Primerom pod §. 2, 4, c) sledijo tu le primeri za ajevsko vrsto, t. j. besede, kojih č je postal iz glasnikov ajevske vrste: zběgnoti, běžati: skr. bhag'-; běl: lotv. bāls; cěpiti: kor. skap-, scep-, prim. prěčěp, ščěpati, ščipati in kopati, kopiti zraven skopiti, srbski ščěpa Scheit, ščěp-ić Pſcrepſen; čar, čaroben, čarati: lit. kěrěti očariti koga, skr. krtja čaranje; dějem, děm, děnem: zl-θη-μι; děl: stsl. dělb in dola Teil; jěd: edo; klěšče, klěšć: klošč; klět, klětka: cella: Halle; lěska: loza; lězem lazim: kor. lez-; měra: kor. ma-, μέ-ρον; měsec: mensis; nevěsta die noch ničt Heimgeführte: ved- stsl. vedą, vodim; pěš stsl. pěšь iz ped-s-jb; rěpa: lat. rapa; sěkatí: secare; sějati stsl. tudi sěti: serere, sē-vi, satum; vějati: wehen; věra: stnem. wāra zveza; zvěr: θήρ: ferus itd.

V besedotvornih in pregibnih končnicah: drevěn: drevo;
Slověn in Slověnec; besěda; molědva ein zudringlicher Mensch;
silnější;
beděti, iměti, bogatěti in ječati, kričati itd.

16

Določno se daje podaljšek ě iz prostega e zasledovati
a) pri tvoritvi opetovalnikov: lětati: letim; těkati: tečem; na-
čěnjati: načnem iz načъnem; zaklěpati: zaklenoti; naběrati in iz
tega tudi nabirati: naberem; ogr. měrati sicer umirati: merjem
in mrem iz mbrem, itd. β) kder se nadomestuje izpadli glas-
nik j: něsem iz ne-jsem, ně iz ne-j; němam iz ne-imam oziroma
ne-jmam; pisava oziroma govor nisem in nimam gre en korak
dalje, kakor enako na potoci stsl. potocě, ženi stsl. ženě; γ) pri
prestavljanju samoglasnika e po soglasniku r, l: mrěti, mlěti,
plěti, iz *merti, *melti, *pelti, kakor se n. pr. v litv. enake
oblike glasijo; enako vrěči zraven vrči: vržem, tlěči zraven
tolči: tolčem, mlěv mlěvi iz *mel-vъ, prim. §. 5, c), β).

2. *Stopnja.*

Na drugi stopnji stoje a) neoslabljeni prosti o, v stsl.
imenovan onь, b) iz njega okrajšani ѝ, v stsl. imenovan
jerъ, beri jerŭ, c) skupek *tort, d) skupek *ont. Ta
stopnja je nasproti prvi stopnji trda, kajti njeni glasniki golt-
nikov ne mehčajo.

a) neoslabljeni prosti o, stsl. o (onъ),

§. 6. O je krepkejši glasnik nego e, kajti odgovarjajo
mu v lit. in got. a in v skr. oni a, ki goltnikov ne mehča;
tako se tudi v slovanskem e krepi v o pri besedotvoritvi, prim.
zberem in zbor; enako tudi grški λέγω in λόγος; toda razmera
med e in o, oziroma tvoritev zberem zbor ně celo jasna, kajti
če so goltniki starejši od dotičnih nebnikov, onda so trdi sa-
moglasniki starejši od mehkih, ali vsaj ne mlajši, oziroma
tvoritve zbor in zberem, kosa in česati vtegnejo biti glede sa-
moglasnikov o in e istodobne; oslabljenje samoglasnika se je
godilo menda po vplivu naglasa. Dokler je korenski samo-
glasnik naglašen, ně lehko misliti, kako in zakaj bi se slabil.
Če pa se naglas premakne, od korenskega sloga naprej proti
končnici, potem se korenski samoglasnik slabi, čim dalje tem
več: oblike hotěla, htěla, štěla so vse tri še v navadi in je raz-
vidno, kako je o preminol, hotěla, hštěla: štěla, kajti ht v ne-
posredni dotiki daje št; pa tudi hótla iz *hotěla je v navadi

17

in tu je ě oslabljen oziroma preminol in tudi vsled naglasa. Če tedaj gredo stsl. *berą* in *borъ* v besedi sъ-borъ na izvirne oblike *bharāmi* in *bharas*, in če prašamo, zakaj ima glagolska oblika v korenu e in samostalniška o, bo odgovor razumljiv. ki se glasi, da vsled naglasa, ki je na glagolu *berą* in na samostalniku *bórъ*, recimo *barą* in *bárъ*, in da je vsled naglasa v glagolu *berą* samoglasnik slabejši nego v samostalniku *bórъ*. Imamo besedo konec, od konca do konca von Anfang Juni Ende, pa tudi na pokon, dokonati stsl. konь Anfang in glagol četi začeti, sedanjik začnem, stsl. za-čьną; besedi čьną in konь sta si gotovo v rodu; nastavimo osnovno obliko *kanāmi* in *kāni-s* in oslabimo samoglasnike po gorni sliki, onda dobimo *keną* oziroma *čeną*, čьną in kónь; če se je vsled naglasa samoglasnik oslabil, omehčal se je ob enem tudi goltnik v nebnik, pred debelejšim in močnejšim samoglasnikom pa je obstal.

V enaki razmeri, kakor berem in zbor, ali začnem in recimo zakon so nadalje: bredem in brod; derem in dora ali razdor; ženem in nagon; grebem: putice grebę, in grob; ležim in slog iz sъlogъ širok ogon; meljem in molj Motte; merjem in pomor; nesem in ponos; pletem in plot; pri-pьnem in priponka; podpьrem in podpora; rečem in rok, obrok, urok; steljem in stol; *sterem* primeri razprostirati se in prostor, zastor; tečem in tok, potok; *vedem* in voj-voda; za-vьrem in zavor; *vezem* in voz; zьrem in pozor; *zvьňeti* in zvon itd.; tudi žerjavica in gorěti, pepel iz popel in plapolati kažeta razmero žer-: gor-, pel-: pol-.

O se nahaja v korenskih slogih, v besedotvornih in pregibnih končnicah; primeri: bob: faba; bodem: fodio; bog: skr. bhaga; bok Seite; bolěti; bolje: skr. bala kräftig; borba, borim: ferio; bor, borovec, horovica: Föhre; bos: lit. basas: nem. bar; bron; člověk; do: starobaktr. da, gr. δε, οἴζορδε, got. du, nemški zu; doba; dober: debel; odolati komu überwinden, morda iz odoblati stsl. odolěti; dol: Tal; dom: domus; drobiti, droben, drob, drobiž; tropine stsl. dropъ: Treber; drozg: Droffel; drožje, drozga; dvor; -go v besedi nego, *go: že v besedi uže schon: γε; gol, a, o kah, gol, -i ein abgehauener junger Baumstamm; golen unreif: zelen; golgb: columba; goniti: ženem; gonobiti verderben: lit. ganabiti prügeln; gora; gorěti. gorek; gospod: δεπρότης; gost: Gast;

Slov. Slovnica.

2

18

govor; groza; hod: šłd: šel sem; *hot, pohot, hočem: ? sitis; hrom: skr. srůma łabm; hojka: stsl. hvoja; kloniti: sloniti; klop, klopiti, poklop, poklopec, zaklop, zaklopec: klep- zaklęngti, zaklěpati; klopot, klopotec: klepati dengeln; kobyla: caballus Gaul; kocěn, kocenje; kokot, kokoš; kolo, koléno; kol, prakol, koljem, koline; konop Stricł, konoplja: cannabis Hanſ; konj menda iz kob-nj: kobyla; kopati, kopyto, kopije; kopěti: vapor iz *kvapor; kora, kovica, skorja; korec vode, žita Gefäß, Rinnziegel; koren; koryto; kos biti komu gewachsen: stsl. kosmati berühren; kosmat: stsl. kosa Haar: česati: kosa, kosec; koš, košet, košulja; kotec: Kotter; kotel: got. katila- Kessel, lat. catinus; koza; krokar; kropiti, Skropiti, krop, stsl. kropa Treſsen; krošuja; kvokla, kvokati; lokati schlürfen, kvvolok; prelog; loza Wald; lopata; moder bläulich; moker; moliti iz modliti; okoren: ? kora; ol, vol Bier; omela Müstel, srb. imela: jbm-; osla Weßstein; ploha; polica; proč: preč; roditi Jorgen: neroden; ropiti; skobec in skopec Turmſalke; soja in šoja; sporen störrig: sprěti se; stobor in steber soli; stok: stočen mutwillig; stekel, steći wütend werden; toliti in tolažiti; toriti: tratiti; zona.

V besedotvornih končnicah beri: kok-oš, živ-ot, dih-ov dhor, Adam-ov, svěd-ok, nago-ta; v sostavah: drvo-ton, bogo-ljub; v besedah: meso, zlato, igo. Pri tvoritvi opetovalnikov se ta o podaljšuje v a: vozim, navažam; hodim, prihajam; nosim, nanašam; pomorem, kor. mog-, pomagam, itd.

b) stsl. š okrajšan iz o je v nsl. pomlajen v a ali v trdi e ali je preminol.

Stsl. š se imenuje s končnim slogom imena jerš, beri jeru; š je oslabljeni glasnik iz o in y oziroma u. Tu sledijo primeri za ajevsko vrsto, kajti z večine zastopa š oslabljeni glasnik ujevske vrste; pa tudi tu nahajamo neko zvezo z ujevsko vrsto; glagoli namreč, kojih korenski samoglasnik je oslabljen iz o v stsl. š ter v nsl. pomlajen v samoglasnik a oziroma e, podaljšujejo pri tvoritvi opetovalnikov omenjeni š oziroma a ali e v glasnik y, n. pr. taknoti, teknoti stsl. šknąti: tykati, natykati, spodtykati se, pretykati; slati, poslati iz šłlati prim. sel, posel: stsl. sylati nsl. pošiljati; mogoče, da so

19

stvorjeni ti opetovalniki po sliki onih, kojih ѣ spada v ujevsko vrsto; pa tudi tako se spozna, kako blizo sta si bila glasa ѣ in u, če se tudi ta ѣ, ki je oslabljen iz o, podaljšuje v ujevski, ne v ajevski vrsti. V stsl. se je ѣ glasil kakor izdoneli ų, v nsl. pa se ali celo izpušča ali pomlaja v a ali e.

Primeri: ber Fench, Hirſe: stsl. bъrъ, serb. bar; bat Steč: stsl. bъtъ, r. bot; nabahnoti, nabehnoti na koga zufällig treffen; gomžěti, gomaziti wimmeln: stsl. gomъzati; gnati, ženem: gъnati, prim. goniti; kečka, kečkati koga, e je trd, zato k ostaje: stsl. kъkъ, skr. kača Haar; kadá in keda, kedaj: stsl. kъ-gda; kedó, kdo: stsl. kъto; kateri, ogr. koteri, kteri: stsl. kotoryj prim. grş. πότερος, κότερος, lat. nter za *coter *quoter; ka quod je starejša oblika za kaj; mmog, stsl. mъnogъ, prim. Menge; ščegetati: stsl. skъkъtati, tu je v nsl. v prvem slogu nastopil izredno mehki e; *slati, poslati, opet. pošiljati iz stsl. sъlati sylati: skr. sarati iti, poslati je činiteljno iti dati; tkati iz tъkati: texere skr. takšati, ki pa še pomeni tudi tesati zraven tkati; taknqti se, opet. natykati: stsl. tъknąti, got. tēkan, gr. τεταγωρ; vnuk: stsl. vъnukъ iz *ъnukъ, lit. annkas; vpiti: stsl. vъpiti, serb. rapiti; ta, te: tъ, zato tačas, tečas; sazidati: stsl. sъzidati.

V nekaterih slučajih je e vrinen: rekel: stsl. reklъ; enako topel; igel, sester množinski rodilnik: stsl. iglъ sestrъ; tako tudi: basen, prikazen, sedem, sem bil: stsl. basnъ, prikaznъ, sedmъ, jesmъ; enako: osem, odegnati, izegnati; smereka zraven smrěka; pa tudi: bolezan, misal itd.

Na koncu možkih samostalnikov ajevske sklanjatve je v nsl. ѣ odpal: rab stsl. rabъ, volk stsl. vlъkъ.

c) skupek *tort.

Skupek *tort služi tudi tu kot slika za besede, ki imajo po or in ol soglasnik; ta skupek v jugoslovanskem jezikokrogu in v českem daje α) **trt** in β) **trat**, v zadnjem slučaju ima ruski jezik **torot**, poljski **trot**, drugim indo-evropskim jezikom je skupek ***tort** navaden, dasi se nahajajo tudi enake prestave glasnikov, prim. lat. stra-vi: ster-no, κέ-κλη-κα: καλέω.

α) **trt** iz ***tort**.

Kedaj je **trt** postal iz **\*tert** in kedaj iz **\*tort**, je mogoče razsoditi le po goltnikih; pred o se namreč goltniki držijo,

2 *

20

pred e pa se mehčajo; zato spadajo sem menda tele besede:
golčati; grlo; razgrnōti, razgrtati srb., kor. grt-; iz *prigršče po-
kvarjeno prgišče Hanboll: stsl. grъстъ; kolk Hüftbein, kolčet, -i;
kolcati; krketati; krlj Balken; krmežljiv triefäugig; krpělj, kršělj;
oskrv Müllerhammer; prt Weg durch Schnee.

β) iz *tort postane trat.

Primeri: blato: r. boloto iz *bolto; enako: brada; bran;
brav Schafvieh; dlan; drag; draga; glad; glagol iz *golgol,
glas: r. golosъ; glavnja in ǒ-gol: gorěti; grad; hlad; hrast;
klada: klati: r. kolotъ: klanjec; krak, kvača, korač, korak; kralj:
r. korolъ: Kärl; mlad, mladiti jabolka; mlata Malztreber; mrak,
Blikich; mrakulj Fletermaus; mraz, omraziti; mravlja; nrav, odsod
navav; plati, poljem; plamę; plaz; praz Widder; prag r. porogъ,
Schwelle, Flußströmung (eig. Gang, zato Eingang, Schwelle); skralub
iz skra-lup: skoro-lup; sladek; slan iz sol-nъ: sol; slana; slatina
iz *sol-tъ-ina; smrad; sraka; srakica; straža; škranja Fett auf der
Brühe: stsl. skramъ; trapiti; vlaga; vlaka; vlah, lah: Walach,
mäßch; vlas, las: r. volosъ; vrana, kavran; zlato: Gold; zrak.

Skupek *ort daje enako rat, primeri: valo iz *orlo:
orati; raz-: čes. roz-; lačen: stsl. alkati; laket: arcus.

d) skupek *ont.

Skupek on in om prehaja na koncu besede in pred so-
glasniki razun j v nosni ǒ, stsl. ɔ, imenovan ją; stsl. ą = o
+n; v neslovanskih jezikih odgovarja glasniku ą navadno
an; izmed slovanskih jezikov pa so ą spremenili v u jezik
česki, oba serbska in ruski, poljski je ohranil ą kakor tudi ę
z nosnim izgovorom; slovenski ima ǒ vsaj na vzhodu v na-
glašenem slogu jasno razločen od navadnega prostega o; v
srbo-hrvatskem jeziku, pa tudi na Goriškem se govori u.
Glasnik ǒ čini za ę drugo stopnjo, enako kakor prosti o za
prosti e. O se nahaja v korenskih, v besedotvornih in v pre-
gibnih slogih:

Predlog v, lat. in ein hinein stsl. vъ iz vą, ima še svojo
polno obliko v besedi vōtek Eintrag, stsl. ątъkъ iz ą-tъkъ;
ōdica in vōdica; ogel in vōgel: angulus; ogrin in vōgrin;
ōhati, vōhati; otel in vōtel; nōter menda iz vъn-ōter: stsl. ątrъ,

21

primeri vnęti, snęti, sněsti, sniti, vniti, nědra: judro, onuča, vnuča
iz vъn-u-tja kakor ob-uča iz ob-u-tja; vōsa ǒsa, vōs, vosast, vō-
sěnica, gosěnica iz *gvosěnica* primeri gōž iz *gvōž: vězati; ǒza
vōza, ǒzel vōzel: věz -i Band: vězati iz *ězati; vōže, vōž, gōž: vězati
primeri ǒs in gosěnica; slepo-vōž: anguis; bōben: βομβέω;
bōdem: skr. bhu-, gr. φυ-, lat. fu-, nem. bi-n, ali je nosnik iz
*bud-na* kakor ju-n-go: skr. ju-na-kti: kor. jug- t. j. vsled spre-
gatevne priponke, ali je gol okrepek, o tem so mnenja raz-
lična, d je podaljšek korena kakor idem iz i-d-em: lat. i-re;
blōditi: blědem; dōb, dōbrava; nedožje Krankheit, Nedog (Schwä-
ling), dógъ: got. dugan taugen; dróg; gōba; gōbec; gōdem, gosli;
gost; gos: Gans; głobok; golob: columba; po-grąziti: pogłębnąti;
gródi, grudi Bruſt; hlód; hóhnjati murmeln; homót: Kummet;
hrōšč, hrustanec, hrustati iz *hrōstanec *hrōstati; kóder, kódrav,
kódrast, kódla; kókolj; kópati; kópina; kós, kósiti, kosilo; kót;
kóča iz *kótja; klop, -i; kłóbko: glomus; króg, okrógel, krógla;
krótica: nit se króti pri preji: kręt-; łog Hain; łok Bogen, łoka
Niederung, Wiese, Sumpf, lóčje Sumpfgras, Binsen, słok iz słókło
mager (gekrńımıt); muditi, muden: stsl. măditi, prim. medel; mode:
μήδεα; mōder; mōka Mehl, Dual: měk-; mótiti: mętem; móż:
Meusch; nedłoga (tedaj ne nadloga): pol. niedolęga; ostrąžnica
Brombeere; oródje: stnem. arandi, kor. ar- ire; otróbi; póditi, pō-
jati se; pōknóti, pōčiti, pōka; pop, pōpek, pōpovka: lit. pampti
ſchwellen; pōta stsl. poto: pŕn-; pót, i: pont-is pons Brücke (Weg);
pród Furt, ſandiges Ufer, pródec, pródek, a, o; proga Streifen (Gurt),
prógast, podpróg Gurt, próglo Schlinge: pręg- ziehen, ſpannen; prót,
prótje; rób, rubiti; róča Henkel, ruča, róčka Henkelgefähr, obróč:
Kanke; sọ: sọdrug, sọvraž, sọmněti, sọkrvica, sọsed, sọržica, soper
zoper: skr. sam, so je tedaj starejša oblika od s iz sъ mit;
sąd, sąditi; sōk Aſt, sọčje dürre Aſte; smód, smoditi: vóditi, povo-
jeno meso: schweiſen: sudor kor. svid-; stópa, stópiti; strók: strók
česna, stróčje Hüſen; tóča; tóga, tógota; tóp ſtumpf; tróba; tród
Kolik; trót Zunder, Feuerschwamm: stsl. tródъ, kor. ter- terere;
trót Drohne, Schmaroger: pol. trąd; vóditi prim. smóditi; zób: zęb-
primeri zebe me mraz grize, zeberne Zahnſleisch; zvók: zvenkljati;
želód, želődec; primeri tudi Sóča: Sontius, Isonzo; Kókra:
Kanker; škodla: scandula, scindula; jóger: Jünger.

22

V besedotvornih priponkah: *persyd*, *adsyd*, *adtołd*, *od ondgd*; *parvok* zraven *pajck*, *perpt*, *gredčč*; *obrnołti*, *nagnoli*, *kriknłti* itd. v glagolski vrsti II, na skrajnem zahodu se govori *nu*, *no* na vzhodu *nọ*, indi *ni* iz *nъ* iz *nọ*.

V pregibnih končnicah: *ribọ* mi daj, z *ribọ*, z *riboj* menda iz *riboją*, *klopjọ*; mesto stsl. *pletą* pravimo dendenes *pletem*, kakor *dam*, *sem*, toda *hočọ* se še bere pri Trubarju in Krellu, pri prvem tudi *verujọ*; v splošni izpovedi 15. veka (confessio generalis) se še bere: *moljọ*, *prošọ*, *odpuščọ*, *obljubljọ*; v zilski dolini se čuje še dendenes: čo iz *hočọ*, ne mo iz ne mogọ; hoču iz *hočọ* ima Kastelic Matija v bratovskih bukvicah v Ljubljani 1682; na slovenskem Hrvatskem se govori ne ću, režu, režu; v Benečanskem se čuje con, želiejon s skoznosno izreko, t. j. ćo, želčjo. Vse to kaže, da so oblike *pletem*, *nesem* itd. pomlajene tvoritve, kar že tudi samoglasnik e ovaja. V 3. množinski osebi je ọ: *gredọ*, *primọ*; različno od starosl. tudi *jedọ*, *redọ*, *dudọ* zraven *dudę* (Trubar).

Ta ọ se pri tvoritvi opetovalnikov ne podaljšuje v a, ampak ostane: *poditi, pojati* se; *porọčiti, porọčati*; neorganične so tedaj tvoritve *poračati* za *porọčati*.

### 3. Stopnja.

§. 7. V ajevski vrsti stoji na tretji stopnji glasnik a. v stsl. a imenovan azъ. To razmero med e, o, a jezikoslovci tako razlagajo: e = a₁, o = a₂, a = a₃, t. j. če je naš e enak skr. a, pa tudi o enak skr. a, sledi iz tega, da je prvi skr. a različen od drugega a, in ker je drugi a gotovo močnejši in goltnikov ne mehča ter se tudi sicer e večkrat krepi v o, sledi na dalje, da je drugi a nekako podvojen a, rečejo aa t. j. ā ali a₂; v enaki razmeri, kakor stoji e proti o, stoji o proti a, zato je naš a, ki odgovarja skr. ā, zaznamovan s pripisano trojko a₃, in postanek mu je zaznamovan iz āa v razliko od aa. In v istini tej razmeri med e, o, a odgovarja tudi n. pr. v grškem jeziku stopnjevanje i, ē, oi, (a), ali v, ēv, ov, (av) t. j. stopnjevanje v ijevski in ujevski vrsti, vender tako, da odgovarja oslabljenemu v dotičnih vrstah goli i

23

ali v, primeri ἔτραπον iz *ἔτροπον, ἔλιπον, ἔχνον in sedanjike
τρησπω, λείπω, φεύγω; ἱμεν, εἴμι, οἶμος. Razmera teh stopenj ostane,
naj si postanek besed razlagamo iz krepkejših ali iz slabejših
korenskih oblik, n. pr. zgaga Sodbrennen stsl. gaga je v rodu
z glagolom žgem iz žbgem, kar je jasno iz ruske besede izgaga
zraven izžoga; za koren tem besedam stavimo ali žeg- ali
gag-; v prvem slučaju stoji a besede gaga kot okrepljen glas-
nik na tretji stopnji nasproti glasniku e korenske oblike žeg-,
če gremo po stopnjah eo a navzgor; na opak pa če gremo na-
vzdol aoe, je e oslabljen iz a in stoji enako na tretji stopnji
oslabljenja. Sicer pa če bi tudi ono mnenje obveljalo, da je e
postal iz a kot oslabljen glasnik in enako tudi dotične besede
z oslabljenim glasnikom iz oblik s krepkejšim glasnikom, bi
ostala še vendar cela kopa mlajših tvoritev, v katerih so iz
korenskih glagolov z oslabljenim glasnikom postale nove be-
sede po sliki starejših. Toliko tu o tem prašanju, ki se seveda
ponavlja pri ijevski in ujevski vrsti in na katerem visi cela
besedotvoritev.

Tu je govor o starem a, ki odgovarja glasniku a drugih
jezikov in tu ně v misel vzet pomlajeni a (iz b ali b). V slo-
venskem je a dolg in kratek, slovanskim besedam s kratkim
a odgovarjajo v drugih indo-evropskih jezikih po večini besede
z dolgim ā, odgovarjajoči kratki a vender ně celo izključen prim.
jaz, padem, pasem; toda razmera ně celo dognana. V slo-
venskem odgovarja glasnik a glasniku e v tretji stopnji, prim.
zgaga in žgem iz žegem, paliti in pepel iz po-pel; variti in vrěti
iz *vъrěti *verěti; enako cvara Fettauge in cvrět; laziti in leztiv
kor. lez-; saditi: seděti.

Glasnik a odgovarja glasniku o kot podaljšek pri tvo-
ritvi opetovalnikov n. pr. skočim: skačem; enako pri prestav-
ljanju glasnika o: vrata iz *vorta, glej *tort: trat. Glasnik a je
navadno trd, pa tudi mehek, kder se menja z glasnikom ě ter
stoji mesto ja.

Primeri v korenskih slogih: jaz: stsl. azъ lit. aš skr.
aham gr. ἐγώ lat. ego nem. id; baba: skr. bābā; bajati: φημί
lat. furi; brat; da da: do biē ju; dati: lat. dāre skr. dā-;
drač, dračje: derem drěti; gadati xaten: *goditi, pogoditi treffen;

24

gad; grajati; jabelko: Apfel; jagne: aynas; jaje, jajce; jalov;
jama; jan; jarek; jar, a, o; jaren, a, o; po-jas; javor: Ahorn;
kaditi; kvar; laloka Rinnbacke; lanec Kette: sredonem. lan; latvica
Art Schüffel: stsl. laty, latva; laz Gereut; muti; majati; mazati;
na: árá, nem. an; nagel, a, o: skr. anýa slink, prim. kamen:
ákrnov; nag, a, o; nat, i Rübenblatt; pa-: po; opak, na opak:
skr. apāka rückwärtz gelegen; padem; paham, pahljam; pasmo
Strähne; pasem: specere spähen; prag; pražiti; račiti: ge-ruhen;
rad gern: skr. rādhati geraten, radi wegen prim. gratia; raj: skr.
rāi lat. res; rak; rat; naraziti leicht verlehen: rězati; salo Sped,
čes. sádlo, menda iz sьsalo; sam, a, o: skr. sama gr. ὁμός; sani:
lotv. sanas; stati: lat. stare στηνai stehen, stan, stav, star; sraga:
solza; svat; svak; tat; trag; trata; potrata: toriti; vabiti; vaditi
se streiten, vadla Wette: äθθλον íz äFθ-λον Wette; o-vaditi: skr.
vadati sprechen, stsl. vada Verleumdung; zajec: lit. zuikis lotv. za-
kjis; znati: γνῶναι: kennen; žar, požar, žarek, a, o; žvale Baum,
žvati, pre-ževati, žvekati.

Primeri v besedotvornih končnicah: pisar, puran, bogat,
plešast, rokav, dobrava, orač, poljak; pisati, sejati, dajati v gla-
golih V. vrste; primeri v pregibnih končnicah: riba, ribam,
ribama; selu, jclena; bereta; itd.

Pri tvoritvi opetovalnikov se tudi a podaljšuje: padem,
pādam.

II. ijevska vrsta.

§. 8. Glasnik i je ali izviren ali je postal, kakor nekateri
somnijo, iz aj, oj, č, i, t. j. tako, da se je soglasnik j oklenol
samoglasnika a oziroma o e, kar daje slog aj, oziroma v
slabejši obliki oj in č, in oboje bi se po tem somnenju dalje
oslabilo v i. Dendenes odgovarja naš i le dolgemu i ali e
drugih jezikov indo-evropskih, in za kratki i drugih indo-
evropskih jezikov imamo mi iz i oslabljen glasnik stsl. ь, kar
daje v nsl. pomlajeni a oziroma e. Ta ь se pri tvoritvi
opetovalnikov podaljšuje v i: svanoti, scenoti in scritati koren
svbt-; oba glasa ь in i stojita na 1. stopnji, oj in ě pa na
2. stopnji, 3. stopnje menda tu ně, ker je dvoglasnik skr. ai
in āi v slov. glasniku ě sodržan. Grškim stopnjam oi e it,

25

n. pr. v besedah ožmož εἴμι ἱμεν ali λοιπός λείπω λιπεῖν odgo-
varja naš: ὥσπερ svitati subnoti.

1. *Stopnja.*

a) stsl. ь oslabljen iz i je v nsl. pomlajen v a
oziroma e ali premine.

Ker stsl. ь oziroma nsl. pomlajeni a in e postane tudi
iz izvirnega e, omenjamo izrekoma, da je tu govor le o glas-
niku ь, ki je oslabljen iz i. Stsl. ь na koncu besede v nsl.
premine: stsl. nitъ, nsl. nit; zasledujemo tedaj ta ь le v ko-
renskih slogih in na takih končnicah, ki se končujo na so-
glasnik: čtěti, štěti iz čštěti: čitati; dan, den, dne iz dъne: skr.
dina; kotel: lit. katilas; len, lan: linum; megla, meží, megla meži
(Nebelreiſen), mezi, mzi n. pr. tvravnik vode mzi (ſaftig fein),
mězga: oúíχλη; magnōti, megnōti winken, mžati blinzein, Augen
ſchlieſen, einschlaſen in pokvarjeno žmati, žmeriti iz mьžati: migati,
mignoti, migljati, okomig; manj, menj: minus; meša, maša: missa;
pháti iz pьháti, pšeno iz pьšeno in opah Grüße, pšenica triticum
(:tero): pinso; pekel, pakel: lit. pikis; steza iz stьza: steigen,
Stiege, enako stegno; svangti svenooti iz svoь-nooti: svitati; scati iz
sЬcati: posičati, osičati, sičati: siči = meži; vdova iz vьdova:
vidua; vas, ves: vicus; ves, vsa iz vьsь, vьsa: lit. visas.

b) skupek *trt* daje trt.

Če se po r pred soglasnikom i oslabi, postane tudi tu r
samoglasen in slogotvoren, na zahodu pa se tudi izgovarja
ár. Primeri: rázkržje: križ; nazdrt iz *na vъzь ritъ rüdwärts;
škrl zraven škril Steinplatte. Govori se tudi: pršwa iz prišla na
Gorenjskem, trgяв iz triglav; trje iz trije na Štirskem, prjeten
in parjeten iz prijeten na Goriškem, enako buska se iz *blska
in bliska se, na Dolenjskem obazniti obezniti iz oblžnoti: lizati.

c) glasnik i.

Glasnik i, stsl. и, imenovan iže, ali 1 imenovan i, odgo-
varja predslovanskemu dolgemn i ali dvoglasniku n. pr. gr. ει;

26

i je tudi podaljšek glasniku ь, n. pr. svenoći svaneti iz svojosti
t. j. *svjt-nosti: svitati. Zato stoji proporcija i: ь = ě: e, t, j.
kar je v ajevski vrsti ě, to je v ijevski vrsti i. Glasnik i pa
tudi nadomestuje ě in to rad pri opetovalnikih pred r, pri-
meri oplětati in nabirati: pletem berem. Pa tudi sicer stoji i
rad mesto ě in se v nsl. proti stsl. vedno dalje razprostira,
n. pr. stsl. velevnik nesi iz *nesě nesěmъ nsl. nesi nesimo; stsl.
na potocě, na světě, kar se še na Benečanskem govori, se dendenes
obče piše na potoci, na sveti ali pa celo na potoki. Tudi i v
besedah mati hči je iz ě postal, enako se ima presoditi i v
besedah nisem nimam, kar se na zahodu govori, vzhodni
něsem němam pa hrani izvirnejši ě. Tudi rabi, pri rabih t. j. i
v množinskem imenovalniku in mestniku je postal iz ě, mest-
nik še ima ě v stsl., imenovalnik pa že v stsl. i, primeri stsl.
rabi raběhъ; kako je tu i izrastel, se vidi, če primerjamo ime-
novalnik lit. grš. lat. n. pr. vilkai λόγοι lupi, ali mestnik grški,
stsl. lat. n. p. λόγοις λειβελής lupis, tedaj v obče ai: oi: ě: i.

Pa tudi iz ja postane i v začetku besede: skr. ja stsl. *i
n. pr. v besedi i-že, nsl. ná-n-j; imam: jamem, skr. kor. jam-
lat. emo; igo: skr. juga, lat. jugum, tu tedaj stoji i na mestu
ju. V zadnjih slučajih nam je mogoče ijev postanek zasledo-
vati, ali iz teh slučajev se ne dá sklepati, da bi vsak i enako
postal, ampak nekateri i se kažejo izvirni, koder jih moremo
zasledovati.

I se nahaja v korenskih slogih, besedotvornih in pre-
gibnih končnicah.

V korenskih slogih: biti: ? bat, batina: *qéro, fóroç: bir
Aussteuerung rus. Kopfsteuer; bliz, blizo: got. bliggvan: fligere; briti,
britva, bri-dek: ferio; čil ausgeruht: čili konji, počiti; čiheren ge-
sammt srb. čitav; činiti, občiniti reinigen vom Getreide (bearbeiten),
občinjavati; čislo iz *čbt-tlo podaljšek i nadomestuje izpadli t,
čitati; divji wild; drista Durchfall; dignoći stsl. dvignoći; glina:
glběti stecken bleiben; gniti; gnida: xóriú- stnem. niz iz hniz Nif;
griva Mähne: skr. grīvā Nuten; griža; igla: prus. ayculo; il:
illύς; imę iz *in-men prus. emmens lat. nomen Name gr. ὅρομα
koren morda im-; inje, imje, ivje; indi, inam: stsl. inъ einer:

27

stlat. oinos (unus) lit. r-ënas, skr. ê-ku em, ander; iskati iz jës-kati: heischen stnem. ciskôn; ob-ist Niere stsl. ista lit. inkstas Niere, Eingeweide (Unneres); ist, a, o, taisti, istina iz jes- glagola sem; iti: lit. citi lat. ire iêvai êµa; iva: lit. ëva prus. inwis stnem. ûra Eibe; iz; v nekaterih besedah je i predglasek (prothetisch): izba ispa stsl. istûba, lit. stuba istuba: stnem. stubā; igra: čes. hra; ivir Holzsplitter: pol. wior; — klin: kol, klati; knjiga; krik, kri-kati, kričati, klicati; krilo, kriliti; kriv: lit. kreivas; križ iz *krjuž, stnem. chriuze Kreuz (crux); liti: lit. lëti; lina Boden-, Thurm- fenster: stnem. linā hlina Balkon; lice; lipa; list Blatt; lisica stsl. lisb lotv. lapse; lišaj; lizati: λείχω; mi (meni): skr. mē; minoti, mimo; mil a, o; mir: lit. mērus Ziel lotv. mērs Friede; miža: stnem. mias: mensa; mlinec, navadno mlinci Flecken; ni neque: lit. nei; po-niknøti: voda ponikne, Ponikva, niknøti nicati sprossen keimen; nič iz ni-čb; nit: lit. nītis; njiva; nizek, niže; pila: lit. pêla: stnem. fîla Feile; pîlika, pilka, zapilkati: verpeilen; piple, pilič Küchlein: prus. pippalius Vogel: pipati piskati, pfeifen; pisati; pitati: skr. pitu Speife; piti, pir iz korena pa- prim. skr. pipatê πέπωκα in πίνω bibo; pri: lit. prë; prijazen, prijatelj gre na koren prī skr. prînāti got. frijōn: Freund; rinøti stofen prim. rijoč ga navzgor, vil Walze, Stammstück: skr. rināti; vit; sijati, sinøti, siv, sin, a, o; sila: prus. seilin Yliêß Kraft, koren si- vezati, odsod tudi sitije; sito: sějati, sěl, -i, silje; slina: saliva; sliva: stnem. slēha Schlehe; smijati in smějati se; svinec: svът-; svila; svinja; šiti, šivati istega korena kot sila, tudi šija, šinjak gre na ta koren; prešinoti prim. šibati in šikati; šiba, šibek: hobotb, koren srap- σοβεύρ, Schweif; ščipek; širok; špila Speil: stnem. spillā iz spinalā kakor Spindel iz spinnan; špilja: σπηλιά; ščit: lit. skīdas, lat. scutum; tiskati; tis Eibe; tri: τος-ις; viti: lat. viere, vitra, vitlo; viděti: videre, lit. veizděti schauen zraven vīsti erblichen, viděti je tedaj po tvoritvi trpežnik, in bi litvanskemu vīsti enak slovenski prvotni glagol odgovarjal; vigen, vignec Schmiedehütte: it. igne; vinar Heller (Wiener); viher, vihrati; vilice iz vidlice; vino; vir; visěti; višnja; vitez; viza Hausen; zijati: hiare; zima; žila: lit. gîslê; požinjka Mal nach der Ernte; žigra Zunder: žgati, žigati; živ, žival, živež, život, žito: lat. vivo iż *grivo; živ; žižek zraven žužek.*

28

V besedotvornih priponkah: hčerin, a, o; dolina; brěgovit;
plesniv; otčim; svěčnik; gnojišče; veriga; pasterica; hlapčič;
slaviti, hvaliti itd.

V besednih končnicah: rabi, pri rabih stsl. raběhъ, z že-
nami; gosti: v gosti iti, kosti rodilnik dajalnik od kost iz kostъ;
mi, ti, si; pletimo; hvalim, hvališ itd.

2. Stopnja.

§. 9. Na drugi stopnji ijevske vrste stoji ě in oj; druga
stopnja nastopi tudi tu navadno pri tvoritvi samostalnikov:
liti opetovalnik livati a samostalnik loj; svanoti, svitati a svět.
Kakor pojem pěti kaže, stoji oj pred samoglasnikom, ě pred
soglasnikom. Oj in ě odgovarjata skupaj n. pr. grškemu αι
in oi; ima tedaj i na drugi stopnji okrepek v tem, da se mu
pridruži a oziroma o, kar daje v drugih indo-evropskih jezikih
dvoglas (Diphthong), pri nas pa ne; kajti v skupku oj je j so-
glasnik in v glasniku ě je le en posamezen glas. Ta ě se
razločuje od onega ě v ajevski vrsti tako, da zadnjemu ne
odgovarja oj, kakor temu, primeri dějem děti in tu pojem pěti.
Če primerjamo grški λοιπός in λείπω z našim loj in lijem, re-
cimo loj in li-ti, in se spomnimo, da odgovarja naš i grškemu
ει, potem imamo razmero med prvo in drugo stopnjo razjas-
njeno, ki kaže gr. ὁ : ει = ο : ε

slov. oj (ě) : i = o : e. t. j. kakor je o v
ajevski vrsti druga stopnja proti e, enako je oj oziroma ě
druga stopnja proti i. Tudi tu ostane razmera, naj si štejemo
stopnje navzgor ali navzdol. Da tu tretje stopnje ně, bilo je
že rečeno; kaka bi tretja stopnja bila, se daje iz sorodnih
indo-evropskih jezikov somneti; skr. n. pr. ima i, ē (guņa),
āi (vṛddhi), t. j. naša prva stopnja je i, druga ē, tretja āi;
v grškem imamo sicer λέλοιπα λείπω ἑλιπον, toda oi odgovarja
glasniku o, ει pa glasniku ε ajevske vrste, in tako se smatra
i kot oslabek iz ει; toda v besedah n. pr. αἰών iz αἰFών aevum
aii itd. se še kaže dvoglasnik αι, ki odgovarja glasniku α
ajevske vrste. V enaki razmeri je menda naš napajam: pojim:
piti, če ne primerjamo samo glagola napajati in napojiti, ampak
tudi glagol piti; toda navadno nam je napajam: napojim ono

29

kar zbadam: zbodem, t. j. v mislih imamo le razmero med a in o, in to zato ker nam je j soglasnik. Značaj čev nam jasni tudi lat. ae: rosae iz rosai, landem iz *landaim, enako stsl. dvojina ženě iz *ženai in stsl. berěmъ: got. bairaima gr. φέροιμεν; ě odgovarja dvoglasnikom oi in ai in nadomestuje tako drugo in tretjo stopnjo ob enem. Ker imamo ě tudi v ajevski vrsti, ter v obče naš ě, oziroma izvirni skupek ai oi lehko postane na različen način, tako da se i okrepi v oi ai, ali tako da na glasnik a pristopi i, zato je težko našemu ě vsikdar določni izvir prisoditi.

Skupek oj se nahaja v korenskih slogih, glasnik ě v korenskih slogih in pregibnih končnicah. V korenskih slogih: běs (vrag), běsen: lit. baisa strah: bojim se koren bi-; boj, uboj, oboj (z deskami): biti, bijem; cěl, cěliti, cělina, cělec: got. haila-Heil; cěna: lit. kaina; dělo: lit. dailê umetnost; děte: dojiti na-dujati, tudi děva děvica, děver je iz tega korena. toda gr. θῆσθαι πιθήνη, skr. dhajati; dvoj gr. δοιός skr. dvaja; glên; gněd Art Trauben mit braunroten Beeren; stsl. nětiti gnětiti: prus. knaistis požar; gnoj: gnil gniti; gnězdo: nidus; gojiti: živ kor. *gi; hlěb: got. hlaiba- Laib; hlěv, pohlěven: got. hlija- Hütte, ags. hleo rod. hleoves: stnem. halla Halle koren kal- lat. celo, Schmidt Voc. II, 251 primerja κλίνω, naša beseda je tedaj iz nemških tal; nědro: stsl. jadro: οἶδα, οἶδος Schwellung; po-koj: po-čijem -čiti, skr. kšaja iz skaja Heim quies; kroj krojiti krojač: kar- skar- Scheeren (rezati); lěv a o: λαυΦός; loj: liti; měžiti, odsod zažměriti, stsl. pomѣžariti: mъngti migati; měh: skr. měša (=măiša) Widder, Vliess; měniti, preměniti, preměmba: lit. mainas; město: lit. misti mitau prebivati, stsl. mitě mutuo; měsiti, změs: misceo mische; mězga: megla iz mъgla ὀμίχλη, mižavo vreme: mingere: oboj oba: skr. ubhaja; oje ojice: οἶηξ; orěh: prus. reisis lit. rěsutas: rěšiti?; pěna: stnem. Feim spuma; pěh Stößel, spěh Fuge (Zusammenfassung), spehnoti spehavati, stsl. pěsta Nabe nsl. pěst: pśhati pinsere; pěstovati, pěstinja, pěsterna: pitati prim. srb. napisto sam vas napital sem vas; pojem pěti: pi-skati; roj: riti; sěnca: osojni, primeri Schein; sěno: lit. šěnas Heu: sijati, koren ci-, izvirno ski-; stojim: lit. stojau iz *stojajāmi; svět: svitati; troj: skr. traja; věda, věm iz vědm: viděti; světujem svět iz sъvěтъ, obě-

30

tujem obět iz ob-vět: prus. wayte Aussprachje, wailiat reden; po-voj,
za-roj, vojka: viti; zělo, odsod zlo febr: lit. gailus hud: geil, toda
želěti; zěh: zijati; pozoj: zijati.

V pregibnih končnicah: dvě ženy stsl. dvě ženy, delavě; pri
těh, gosěh, tudi naglašen krajěh, voděh; s těmi, těma.

### III. ujevska vrsta.

§. 10. Glasnik u je ali izviren, ali je postal kakor nekateri somnijo iz av: ov: ou: ů: u: y, ter se na slovanskih tleh še oslabil v ѣ in v nsl. sopet pomladil v a oziroma e. Zadnje somnenje obstoji v tem, da bi se na izvirni samoglasnik a oklenol soglasnik v in iz skupka av, oziroma v slabejši obliki ov bi postal nov samoglasnik, kakor pred iz aj oj – ě i, tako tu ou u prim. slava slovim slujem. Glasnik u pa stoji na drugi stopnji, če primerjamo n. pr. besede dahnoti dehnoti, t. j. dňanoti in dyhati z besedo duh; stopnja u stoji pri tvoritvi samostalnikov, y pa pri tvoritvi opetovalnikov; u je zato v ujevski vrsti ona stopnja, na kateri stoji v ijevski vrsti č oj in v ajevski vrsti o. Kakor si odgovarjata oj in č. n. pr. pojem pěti, oni pred samoglasniki, ta pred soglasniki stoječ, enako odgovarja glasniku u skupek ov pred samoglasniki: snuti snorem. Pa tudi iz skupka va vo postane u oziroma y, prim. kvas in kysnoti. Imamo tako na 1. stopnji ѣ in podaljšek y, na 2. stopnji ov in u, na 3. stopnji av in va.

#### 1. Stopnja.

a) stsl. ѣ se pomladi v nsl. v a ali e ali premine.

Na prvi stopnji ujevske vrste stoji v stsl. ѣ, ki odgovarja kratkemu u drugih indo-evropskih jezikov, v nsl. ѣ celo premine ali se nadomestuje; na zahodu prevaguje a na vzhodu e, tedaj isti nadomestek, kateri nastopi za ѣ, ki je oslabljen iz o. Nahaja se v korenskih slogih in v besedotvornih končnicah, na koncu besede v nsl. sploh odpade.

V korenskih slogih: bečela běela čela: stsl. běčela: bučati;
beděti bděti: buditi; dahnoti dehnoti: dyhati duh; dhor hor, stsl.
tuhorъ Altis (Stinkender); dno iz dno: lit. duynas iz dubnas;

31

ganoti genoti iz *gъbnoti: gybati; izba iz istъba: stnem. stubā;
kehnōti: kyhatí; knęz iz knęźъ: stnem. kuning; kesen kasen
fpät stsl. късъпнѣ; legáti lagáti: got. liugan lügen; mešica: muha;
maknōti meknōti po-, pri-, o-: -mykati; načke, pri nas nyčke
Bačtrog; ptica, stsl. pъtica pъta pъtištъ: lit. putitis ptič, lat. put-
tus, pullus putillus (Sunger), skr. putras sin, primeri puta: putke
grebó, putav: ptiči so še pütavi nicht flügge, ja nach načt, pütav
otrok; vdeč rudeč, vja ruja: ruda, ховѣрós ruber; vž vženi kruh
stsl. ръžъ: lit. rugīs; presmeknōti turdschlüpfen: smuka Pflug-
schleife: lit. smukti schießen; sneha stsl. snѣha: stnem. snure skr.
snušā, krivo je tedaj sincha (Schuerin); strgati strgачa: strugati
in σρεύσεισαι; sahnoti sehnoti: suh; spati stsl. sъpati: πυρός lat.
somnus iz svap- sup-, skr. swapa Schlaß, pol. sypiać spati; sep
stsl. sръпъ: sypati; trst, trstika: lit. strustis; taknōti, teknōti: -ty-
kati, do-, na-, s-; tešč, na tešče: lit. tuščas, skr. tučěhja; zel zla
zlo zlega stsl. zълѣ böſe: skr. guratē pessumdari ali guru graris;
zvati iz zvati zovem: skr. lu- klicati.

Oblika *trst, t. j. če po rъ iz ru sledi soglasnik, daje tudi
tukaj trt, a samo trt, zato imamo: bolha iz *blha stsl. blha:
lit. blusa: Bluh; brnja alter Kittel stsl. brъnija lorica: stnem.
brnja; brv, obrv: оφωνός skr. bhrū Braue; drgati zittern: lit. dru-
gis trešljika; krhnoti, krheli, krhljanka: kruh izvirno kos (namreč
kruha), prim. hlěb in Laib, tudi Zuder pers. schakar skr. çar-
karâ pomeni izvirno kos, zrno; krv: prus. krawia; polt (koža)
stsl. plъtъ meso: lotv. pluta; vdeč; vž; strgati.

Govor pa še gre dalje, tako da se tudi u y včasih rav-
nata kakor ѣ: strniči iz strniči; strpjen iz strupjen na Go-
renskem; drgoč na Štirskem iz drugoč; tbljana iz ljubljana na
Gorenjskem. Tako tudi bъlí, bък, mъditi na zahodu, na vzhodu
le byli, byk, muditi.

V besedotvornih končnicah: pěsek: skr. pāsuka; no het
prus. nagutis; lehek: εἰλεχνός; primeri tudi globok in γλαφνός,
vysok in got. auhu-ma; pletši iz pletši, byvši iz byvši itd.

b) y, stsl. imenovan jery.

Glasnik y, stsl. ы, se imenuje z drugim slogom imena
jery, z drugim slogom zato, ker v začetku loga poprek ne

32

stoji, katero lastnost imata tudi stsl. ѕ in ѕ. Govori se y v
poljskem, ruskem in deloma v českem, a tudi naši štirski Go-
ričani govorijo: beüli ali morda böüli böüli smo, t. j. byli smo,
izgovarjajo y debelo; v brižinskih spomenikih (iz 10. stoletja)
se piše y kot u, ui, ugi t. j. uji, eu in i.

Glasnik y odgovarja dolgemu ū skr. in lat. jezika n. pr.
dym skr. dhūma lat. fūmus ὁνμός, stnem. tuom (Dampf); če
grški v dendenes pravilno izgovarjamo, onda je imel grški
jezik u drugih jezikov povišan, kajti grški v izgovarjamo ü;
pa tudi latinski sub-fîmen sub-fîre: fūmus in fio (qvω): fui
kaže ujevo povišanje; mogoče je zato, da je to ujevo povi-
šanje v y prišlo ob svoji dobi na isti način, kakor se dendenes
naš u, ki je postal iz ou, pretvarja iz u v ü t. j. ui in i, pri-
meri ljudje: lüdjé: lidjé, z lidmí, komu: kómi.

Dendenes nastopi y iz ѕ pri tvoritvi opetovalnikov n. p.
dahnem dehnem t. j. dъhnem in dyham t. j. *dъlham; pa tudi
tu vsikdar opetovalnikovemu y ne odgovarja ѕ dovršnega gla-
gola, n. pr. kydati in kynoti, kysati in kysnoti; vzrok, zakaj
se tu y ně oslabil v ѕ, oziroma vzrok, zakaj je oslabljenje iz-
ostalo, ně jasen; slična prikazen je syrov in surov, pyhati pu-
hati, slyšati poslušati posluhnoſti; izredne prikazni so navadno
ostanki starejše ali proizvodi mlajše dobe, ob kateri pri tvoritvi
dotične besede dotično glasniško pravilo še ně bilo ali ně
več bilo živo in občutjeno.

Glasnik y se nahaja v korenskih slogih, besedotvornih
in pregibnih končnicah.

V korenskih slogih: brysati: brus, brusiti; byti, byvati, pre-
byvati, byl, -i, bylka, bylje: lit. buti, qvω fui fio bi-n; byk: bučati;
byster: lit. budrus: bъděti, buditi; četyvrije: lit. keturi, skr. ča-
turas; dyhati, nadyha: duh; dym: fāmus; dynja; gryzem; -gy-
noti, z-, po-, pogybel: gubiti, po-, z-, zguba; gybati, gybanca, ugy-
bača; gyzda; hyrati; hyter, hytiti: hvatiti; hyša hyža: got. hūsa
Haus; kryti, po-, s-, pokryva: krov, pokrov; kymati stsl. kyvati
kyti; kyj, kyjec dendenes kic: kujem; kydati, pre-, prekynoti;
kyhati; kyla, kylav; kypěti: skr. kypjati; kysati, kysnoti: kvas;
kyta; lykati, lyka, lyčje; lystanjek; lysa, lysast; myti myvati
(mujti, mujvati ==? umyti umyvati); mykati umykarati (prediro);

33

mysati se: stnem. mūzōn maußern; mysel stsl. myslь iz myd-tlь:
lit. mustis; myš: mus μυς stnem. mūs Maus skr. mūš: primeri
tudi myšica in musculus; plytev, vplyv, plyn: stsl. plyvati, plav
plavati; pyhati: napuh; pyrnica stsl. pyro Quecke: πυρóς Weizen;
za-pyriti se erröten, pyrh Oſterei: πυρ: perina; pytati fragen; ryti,
ryl, rylec Rüssel, rylček Milchahn, ryvač Hauzaehn, obryvati mit
Händen jäten: ruti rovati; ryba; rygati ryga se mi: ὁεύεσθαι:
ryzavica Sodbrennen; rys Luchs; stsl. skytati: na sküto iti, tič se
je mladim odskütil; slyšati: slušati poslušati, sluti, sluje = slovi;
stryc iz stryjec; syn: lit. sūnus skr. sūnu got. sunu- Sohn; syr,
syrišče, syrotka; sysati; -tykati, za-, spod-, na-, zatyka, otyka;
tylnik, zatylnik, stsl. tylь; tysóč: taufend, koren *tys-: tu- schwellen;
vy-: vygred; vydra, lit. skr. udra; obyčaj: uk, učiti; vymę iz
*vydmę: ovθaọ skr. ūdhan uber Euter; vysok: lit. aukštas iz
aušas; vyžel, stsl. vyžьlb Wachtelehund; zybati; zyvati, po-, pri-,
do-, koren zu- skr. hu-.

V besedotvornih priponkah: kry rod. krvi iz krьvi; měhyr;
sekyra; mogyla in popačeno gomyla; mlyn; knęgynja; pastyr;
kopyto; vladyka; język; cělyvati itd.

V pregibnih končnicah: z raby; my, vy; dobrym, dobrymi,
dobryma, dobryh; ky iz *kъ-i; slovensky; množinski tožilnik v
ostankih: dary, syny, lasy, itd.

2. Stopnja.

§. 11. Na drugi stopnji ujevske vrste sta u in ov; u se
v stsl. imenuje ukъ. Če gremo pri razlaganju samoglas-
nikov po stopnjah navzdol, ter nastavimo vrstico u y ъ: duh
dyha dъhne, onda je težko razložiti zvezo med u in y; kajti
po jezikoslovni zgodovini sta oba glasa u in y dolžini in ně
videti vzroka, zakaj bi na u bil še pridjan i, še menj pa,
zakaj in kako bi ta podaljšek bil na nižji stopnji mesto na
višji. Če pa gremo po stopnjah navzgor, ter nastavimo vrstico
ь y u: dьhne dyha duh, onda sicer pridemo pri razlaganju od
ь do y, če res y postane iz ьi, ter se na tak način opetoval-
niki in vse na tej stopnji stoječe tvoritve vršijo s pomočjo
pristopivšega i, tako pletem in plětam iz *pleitam, tako svъnem

Slov. Slovnica.

3

34

in svitam iz *svъitam, tako konečno dъhnem in dyham, ali kako
dalje pridemo od y do u? Odgovor se glasi: s pomočjo sa-
moglasnika ajevske vrste, ki se postavi pred kratki ŭ prve
stopnje; oba glasnika se združita ter data skupek ov ali stsl.
yo, čes. ou naš u. Skr. ima na tej stopnji au, ki je zazna-
movan kot ō, grščina ima mesto ov tukaj le ευ, če si res gla-
goli n. pr. βασιλεύω in naši n. pr. kmetujem odgovarjajo; v obče
grščina na stopnji ευ ostane in tvoritve σπονδή: σπεύδω in
ειλήλουθα zraven ειλήλουθα so posamezne. Slovanski jeziki se
ogibljejo dvoglasov (diphthong), iz tega se razjasni, kako je
prišlo, da skupku ov pred samoglasniki odgovarja pred so-
glasniki u iz ou. Kakor tedaj odgovarjajo grškim glasnikom
ε ει ευ ajevske ijevske ujevske vrste na drugi stopnji glas-
niki o οι ου, n. pr. τρέφω λείπω ἐλευθε- (ἐλεύσομαι) v perfektu
τέρροφα λέλοιπα ειλήλουθα, enako odgovarjajo našemu e i y prve
stopnje na drugi stopnji o, oj in ě, ov in u; pri tem pa je
pomniti, da le v ajevski vrsti odgovarja glasniku e nepo-
sredno glasnik o; v ijevski in ujevski vrsti pa si imamo pod-
staviti *î in *ŭ, ki odgovarjata istim kratkim glasnikom
drugih indo-evropskih jezikov; iz *î in *ŭ so se razvili vsi trije
sosedni glasi, prvič dotični oslabljeni, drugič dotični podaljšani,
tretjič dotični okrepljeni glasnik iste vrste. Pristavljena lestvica
naj to razmero razjasni, srednja vrstica naj bo podstavna, gornja
naj kaže okrepek, spodnja oslabek, na srednji so dolžine z
dvopičjem ločene od dotičnih kratkih glasnikov:

<table><thead><tr><th>o</th><th>oj, ě</th><th>ov, u</th></tr></thead><tbody><tr><td>e: ě</td><td>*î: î</td><td>*ŭ: y</td></tr><tr><td>b</td><td>b</td><td>ъ</td></tr></tbody></table>

Na ta način pa je tudi mogoče razumeti, kako je prišlo,
da se je naš glasnik y razvil različno od drugih indo-evrop-
skih jezikov razun grškega, kder se n. pr. φώω razlaga enako
iz φώιω Curtius Verbum I. 211, primeri tudi nemški Umlaut;
na ta način pa pridemo tudi po stopnji navzdol do razlage
vseh dotičnih glasnikov.

35

Skupek ov in glasnik u si odgovarjata v besedah slovo
in slujem, snov in snujem, kov in kujem, rjovem in rjuti; nedo-
ločnikom sluti, *snuti, *kuti, rjuti, *pluti je pripadal izvirno se-
danjik *slovem *snovem, kovem, plovem, ki se v stsl. nahaja
slovą, kovą, rjovą, plovą, ali dendenes prevaguje tudi v se-
danjiku u: kujem, rjujem, plujem.

Ov oziroma u se nahajata v korenskih slogih, besedo-
tvorniĥ in pregibnih končnicah. V korenskih slogih: buditi:
skr. bhōdhati erwachen πεύθομαι erfunden got. biudan bieten (wissen
lassen); bljujem; brus: brysati; bučati; bujno: bühno vase (bu-
jehno?) üppig: bu- byti; bukva: got. bōcā Buche, v množini bukve
Buč: φηγός fagus, na naših besedah ovaja k, da sta tujki;
burja: skr. bhurati, lat. furit, πορφύρει ima podvojeno obliko
πορφυρε-; ču-ti: lit. kav-óti lat. caveo κορέω; drug: lit. draugas;
duh duša: lit. dausas: dyje = dyši, θύω suf-fio; duplo Hölung;
glup: gluh; glūma Scherz: lit. glau-das Spiel; gnus; gov-edo Kind
(brüllendes): Kuh, βοῶς, bos, b: g kakor p: k za gr. in lat., kor.
gu-tönen, odsod tudi govor; govno; govnjač; gruda: stnem. grioz
Grieß; grusti se mi edelt mir: lit. grausti; gubiti, po- iz-: pogy-
noti; guba, v dce gubě se drži: gyba, na koliko gyb pleteš; gUMNO,
tudi gumlja; hud, pri nas hujd kakor vujpati, sicer pa güla
müha; huliti se, podhuljen hodi tregig sein: hula Bug, prihuljen
vornärts gebeugt, potuliti iz podhuliti se sich dücken; uže vže že,
u-: lat. jam got. ju iz am, an zaimenskega debla, prim. nem.
ander; jug Zaug: lit. užu vihram; juha jus; južina Zause (Mit-
tagseffen): jug; junec, junak, inoš (ju : i) stsl. jun: skr. juvan;
ključ, kljuka: skr. krunčati krümmen; kljukati klopfen; klju-n: klju-
jem; krov, pokrov: kryti; kruh Bročen (Brot): lit. krinša Hagel;
kujati se schmollen, einen Vertrag rückgängig zu machen suchen: kuditi
tadeln kakor kesati se; kuga, kužen, okužiti; kujem kovati: haue;
kukavica; kuka Hacken; kuna, kunica; kupiti: got. kaupōn kaufen;
kup Zause: kypěti hupfen, prim. collis: cello; kupa, kupica; kuret
Frosch; ku-ra; kuriti, kurež; kusiti, po-, s-, pos-: got. kausjan,
yeueσθαι gustare kiesen kosten, k tedaj priča izposojenje; ljub, lju-
biti, ob-, po-: lit. laupsê hvala, lubet, lieb; lub Bašt: lupiti; lu-
čiti, pri nas lučati werfen: stsl. poląčiti erlangen, primeri hrv. hytiti
werfen in hvatiti ergreifen; luč, lukati, luknja: lux Licht λεύσσω iz

3 *

36

λευκ-ιω gledam; lud, ludast tōriicht: as. luttic stnem. lützel mal, a,
o; ljudije stsl. ljudъ: Leute, koren rudh-: ardh-, iz katerega je
tudi rod narod; ljut grimmig lit. lutis burja λύσσα iz λυτ-ja
Grimm; lov, loviti: got. lau-na Lohn, lu-crum; lug: Lauge; luk:
Laud; luna lat. luna iz *lukna; lu-nj Geier: lov; lunek lunjek:
stnem. lun Lünse; lupiti, pri nas lupati, olup, lupina, lupež:
stnem. louft orehova lupina, skr. lōpa lupanje; lusk, olusk, lus-
kyna, luščina, luščiti, tudi luskati in lusnoti knače in sčynalže, iz ko-
rena lu- löse, kakor lu-p, lu-b, lov; muditi, muden; muha musca;
mula krava brez rog, omuliti abstumpfen; nov, novus, věnos, neu,
skr. lit. navas: stsl. nyně nunc; nuditi, po-: nem. Not, nu-
dati stvoßen; nurati: kaj pa nūraš waš tändelst du, hältst dich auf:
stsl. pro-nuriti; ov, a, o, stper. ava; ovca, oven, lat. ovis, skr.
avi; oves lat. avena iz *avesna; pljunem, pljujem, pljuvam: lit.
spjauti speien, lotv. spľauju, I je tedaj vrinek; pluti: podpluta
kri, plov, plavati itd. lit. plauti; puhati, napuh, puhel, puh: püho
zrno (ne črstvo), puh Schwall, Mundmehl, puhteti, puhek itd.: py-
hati; puliti außraufen; rjovem rjuti, rjověti, lat. ru-g-ire; ruda:
lit. rauda rothe Farbe; ru-na stsl. runo Bließ, kor. ru- reißen;
rupa, rupast: skr. rōpa luknja; ruti, 'rujem, rov: ryti; sluti,
slujem, ga imam na slutu: slověti slovim, skr. čravas gloria, slovo,
κλέΦος κλύω, tudi slu-ħ, slu-ga služim; slug polž brez hiše; smuka
smukati: presmeknoti iz -smъknóti; snujem snovati, v Benečanskem:
snuti; snubiti, snubok; stru-ga, o-strov, stnem. strou-m Strom,
koren sru-, skr. sravati ὁέω; strugati strgača pri-strgati:
στρεύγομαι; struna: stnem. stroum Strick; strup Gift: stsl. strupъ
rana; strusast mit langen Borsten; ostud, studenec: styd-; suh, su-
šiti, po-, za-: sъhnóti, u-; sunóti, suvati, sulica: lit. šauti streliti;
sukati, sukno, suknja; šupel hoł; ščuti podščuti (psa): ščuvati
heben; tuj stsl. tuždъ: got. thiudā deutsch, prim. ljudski = tuj;
šum, šumeti; trud got. thriutan ver-drießen; trup Stamm, truplo,
prus. trupis Klog, litv. trupêti bröckeln; tuča, tučen, tučija, potu-
čiti se; o-trov: truti = trěti; stsl. tuhnóti: stuhněl, stuhneti:
trava stuhni pod brvnom, ?potuha, potuhnóti se; tule mn. = otre
predivo, ki se pri omikavanju stuli?: tuliti, stuliti se, tulje, tulava,
otrěva srajca; tul Köcher; u predponka n. pr. umyti (pri nas
mujti kakor ubiti bujti, mujsel 'meti = v myslih imeti): skr.

37

ava lat. au-fero; uho: lit. ausis lat. auris got. ausan Ohr;
ujec, ujna: prus. auris lat. avunculus; uk, učiti, na-, pod-: lit.
jaukinti navaditi; ul: lit. aulis ulnjak; ul Geschwür; ulica; um:
skr. av-, àpíw merke; ureh urha mala rjava žaba (:? pri nas
rojhten); usnja, usnje, usno, stsl. usma usmь, usnjar: vas- lat.
ves-tis; usta: prus. austo, skr. ôštha ustnica; -uti, ob-, iz-, ob-
uvati, obuvalo, obutalo: lit. auti obuti lat. ind-uo, ex-uo; utro iz
ustro: lotv. austra lit. aušra, skr. vās-ara den ĥ-μαρetz Fos-μαρο,
koren vas- svitati se; uzda; zovem zvati iz zъvati, ozov, pozvati,
pozyvati, koren ghu- skr. hu- havate zove zend. zavaiti, obliki
zov-e-m bi odgovarjal nedoločnik *zu-ti, morda je enako okrep-
čan zvati proti zovem, kakor brati: berem, klati: koljem; zubelj
Glamme; žuh: strnem. ge-suoch obresti; župan, župa soseska; žužel,
žuželka.

V besedotvornih priponkah: osebujni; češulja; begun; čeljust;
pastuh (žrebec); kreljut (perot); vrzukati vrzelj odpirati in zapi-
rati; vrhunec; gorjup: gorjupa jed; kupujem; kupuvati zraven
kupovati; adamov, a, o.

V pregibnih končnicah: dajalniki tomu, temu, rabu, si-
novi in sin-ov-u, enako domovi in domov domu; rodilniki gradú,
klasú, do sega malu, medú, mostú, rodú, spolú, stanú, strahú, sinú,
volú, možú, tatú; mestnik pri rabu, sinu; rodilnik množinski
rabov, dvojinski naju vaju; imenovalnik množinski kralorje, si-
novje, tatovje; tožilnik tatove.

Ov se je v novejši dobi dalje razširil, nego je po izviru
opravičen; opravičen je n. pr. v dajalniku jedninskem ujevske
sklanjatve sinovi, domovi, kajti na deblo sinu domu se pritika
glasnik i, to daje sinovi skr. sūnavē, enako množinski rodilnik
sinov stsl. synovъ, in stsl. imenovalnik synove skr. sūnávas;
toda neopravičen je n. pr. tožilnik množinski sinove, stsl. syny,
got. in ob onem podstavna oblika sunu-ns, lit. sūnù-s. V nave-
denih opravičenih oblikah ima ov enako svoje mesto, kakor v
korenskih slogih n. pr. v besedi slovo: slu-ti, ali plov: plu-ti.
Neopravičena ali recimo neorganična ovovska razširjatev no-
vejše dobe pa ně samo v sklanjatvi, kder se ov širi v ajevsko
možko in srednjo sklanjatev, ampak tudi v besedotvoritvi,
kder se pred samoglasniško začetimi priponkami na deblo

39

a) vriva se soglasnik j, n. pr. bajati iz ba-j-ati prim. ba-sen
lat. fa-ma, da-jati, gra-jati, kra-jati, sě-jati; dijak: διά-
κονος, marija: maria, ubi-j-ati; enako razlaga Miklošič
oblike dě-j-e-m, pi-j-e-m, zna-j-e-m, kupu-j-e-m; v teh obli-
kah nahajajo drugi priponko je, ter delijo dě-je-m, zna-
je-m, kupu-je-m; v oblikah bijem, pijem, v stsl. tudi bьją
stavijo ўj oziroma ij k korenu deleči bij-em, bъj-ą, misleči,
da je i raztegnen v ij oziroma ўj; glede prikazni pri-
meri gr. σοφία, lat. eo iens euntis, kar se je izvirno
bralo brž ko ne tudi σοφία, ejo ijens ejuntis; le tako se
umeje v zadnji besedi menjava med i in e (— ej iz ko-
rena i). Tudi med besedami se zev odstranjuje: spuhnul
vetrek, jodnesel (= i odnesel) ga (venček).

b) vriva se soglasnik v, n. pr. dobyvati iz doby-v-ati: dobyti,
pokryvati: pokryti, suvati: suti, izuvati obuvati: izuti, obuti;
enako tudi: zdolbavati, pridušavati se, zgolčavati si, kršča-
vati, lukavati: lukati gučen, namigavati, napuhavati se; odě-
vati, omedlěvati žděvati säumen: žděti ždim, oměvati: oměti
manem menem; primeri plěvem in plějem, nedoločnik obema
plěti; prevor Brachader in otsod prevoriti brachen; primeri
na dalje pivola in pijavica; delavec, trupavica, plerač, go-
stosěvci, posěvki Kleien, število, začevši: začěti; enako je
postal ivan: ioannes; rokovet iz roko-v-ětь; iz korena zů-
postane zov-e-m in zvati stsl. zь-v-ati ali morda zьv-ati;
enako kry krvi iz stsl. krь-v-i ali krьv-i, če se je y raz-
tegnol v ўv, enako krven krv itd. Kakor oděvati in sta-
jati, so postali tudi samostalniki čes. oděv iz o-dě-v-ь in
sta-j-a, t. j. s priponko ў oziroma a, in v j sta vrinena
v odstranjenje zeva; tako so tvoritve oděv in oděvati
staja in stajati na enak način postale iz prvotnih gla-
golov; drugi vender somnijo, da so dotični samostalniki
postali iz izvodnih glagolov staja iz stajati, oděv iz odě-
vati. Nekateri zopet delijo sta-ja odě-vь, misleči, da sta
-ja -vь priponki, ter sodijo, da so enake tvoritve bile
povod, če se po njih v ali j v obče vriva med deblo
in priponko, ki se na samoglasnik končuje oziroma
ž njim začenja.

40

c) v besedi medved stsl. medvědь stoji v mesto izvirnega
ь iz u: medь je gr. μέθυ, drugi del besede je ědь v po-
menu jedec, medved je *medu-jedec; enako je tvorjen
prilog medven zraven meden; enako je postala beseda
ledvica zraven ledica.

d) vriva se n, n. pr. iti: sniti, vniti; jesti: snesti, r. sъěstь,
koren ѝд-; jeti: snęti posnęti posněmati: stsl. sънęti, sъни-
mati; ohjeti r. obnjatъ; vnęti vněmati, vnamem vněmam
entzünde, zanęti zanamem entzünde; noter: atrь, nědra: jadro;
onuča, vnuča: vь-n-u-tja; le nun iz le un; njuhati: qhati;
do njega: jega, k njemu: jemu, pri njem itd., iz tega so
nastale oblike njega njemu njem itd.; pravilo pri zaimenu
je: če stoji zaime za jednosložnim predlogom, dobi na-
vadno zaime predstavljen n.

O tem vrinenem n nekateri sodé, da je spadal izvirno k
dotičnemu predlogu, ter primerjajo stsl. sъ in są iz *san:
prus. sen, lit. san, skr. sam, gr. ἀμα; enako v stsl. vь in vą
iz *v-an: skr. an-tav, gr. ἐν, lat. nem. in; k, stsl. кь: cum ἐύν
(ἐννός = κοινός) σύν. Po tem mnenju bi potem imeli deliti stsl.
сън-ěsti, сън-ęti, on-u-ča vън-u-ča, кън-jemu; po teh slikah
bi se razvili na dalje ostali slučaji; toda tudi v drugih jezikih,
prim. gr. ν ἐφελκυστικόν ali skr. anusvāras, stoji n, o čemur
něma druge razlage nego da služi v odstranjenje zeva.

2. Prilikovanje (Affiliation) in krčenje (Contraction).

§. 14. V prilikovanju se samoglasnik samoglasniku v glasu
bliža, ter postane drugemu enak. Sapni soglasnik, ki je oba
samoglasnika ločil, izpade in priličena samoglasnika se skrčita
v en samoglasnik, tako:

aje : aa : a, n. p. *dělajemь dělam iz *delaam, enako imam
in drugi glagoli V. 1.

ěje : ěě : ě, n. pr. iz *žclějemь: žclěm, bělěm blěděm itd.
na slov. Hrvatskem; dendenes se je sicer v obče pri
glagolih III. 2 ě spremenil v i : žclim; tako tedaj tudi
v primerniku: imenitněši in imenitniši iz *imenitnějcši *ime-
nitnějbši iz podstavne oblike *imenitně-jasja;

41

oja : aa : a, n. pr. gospoja gospa, stojim, stsl. stojati nsl.
stati, pojās in pās, enako bojim bati se, svak;

oją: ᾶ ᾶ oziroma na hrv. u, n. pr. moją se glasi na
slov. Hrvatskem mu, enako tvu, ku;

oje : ee : e, n. pr. v briž. spom. se bere 1. mesto moje
t. j. jedninski srednji imenovalnik: me, enako tve sve;
hrv. ke; na Koroškem še dendenes dobre: to dobre za
stsl. dobroje das Gute; denešnji dobro je imenska oblika
srednjega spola.

2. mesto mojega t. j. rodilnik možki in srednji jed-
ninski: mega; tako tedaj je tudi naša oblika do-
brega postala iz dobro-jega; na vzhodu se govori
dobroga iz dobró-jega, kakor na hrvatskem; vsled
naglasa se je različenje izvršilo v dobrega in do-
broga; Rezianci govorijo: mīha (mojega: moega:
meega: měga;

3. mesto mojemu t. j. dajalnik možki in srednji jed-
ninski: memu, svetemu, dobremu iz istega vzroka iz
dobro-jému; na vzhodu momu, tvomu, svomu, do-
bromu iz dobró-jemu;

4. tako je tudi mestnik jedninski možkega in sred-
njega spola dobrem postal iz dobro-jem; Rezianska
oblika mīm kakor gore mīha; različne so hrvatske
oblike mem tvem svem, kajti po rodilniku in dajalniku
moga momu bi se pričakovalo mom;

oję: ęę: ę, n. pr. mesto moję, t. j. ženski jedninski ro-
dilnik, ž. mn. imen. in tož., in možki množinski tožil-
nik: mę tvę svę; tako tudi gospę iz gospoję jed. rod., mn.
imen. in tož.

oji se v narečju krči v i, n. pr. hrvatski mož. mn. imen.
tvi svi iz tvoji svoji, isto tako žen. jed. dajalnik in
mestnik; nahaja pa se tudi ke, sve: na sve vune bele:
Nebeški pastir pogubljenu ovcu išče 1795 v Ptuju; na Re-
zianskem i: mīt: mojej kakor mītm: mojem; sred besede
se krči oji v ej in e: mejh mejmi confessio gen. iz 15.
stoletja; mem tvem svem, meh tveh sveh, memi tvemi svemi
na hrvatskem.

42

Sem spadajo tudi priličenja in skrčenja: nečem na zahodu nočem iz ne hočem; někto iz ne vě kdo, enako někaj iz ne vě kaj, dokaj iz kdo vě kaj. Tako tudi pridem iz pri-idem, primem iz pri-jьmem (jamem), něsem stsl. něsмь iz ne jesмь; enako němam, prěmlji štirsk. m. prějěmlji in prejimlji: toga ne prěmlji; tudi grem iz gredem stsl. grędą, grejo iz grędeją, hrv. gospon iz go-
spodin, en iz jeden; zdenec iz studenec, glej iz gledi, zděla iz skeděla: stsl. skądělь, bō: bōde.

K prilikovanju se štejejo tudi nekatere prikazni, v katerih
se samoglasnik bliža predstoječemu ali sledečemu soglasniku,
tako n. pr. se spremenja jo v je, t. j. o po nebnikih in po
sičniku c v e: moj moja moje, a dober dobra dobro, zato ve-
selje, bojem: rabom, bojev: rabov, bojevati: kmetovati; tako mečem
križem tovarišem, srce: delo; vender se čuje tudi srcom hudičov
bičovje, toda nikdar *veseljo. Tako se razjasni v priličenju tudi
izgovor pejd na zahodu: pojd'; na južnem zahodu se ja glasi
je n. pr. preganjejo: preganjajo, iz kraje: iz kraja, od gospo-
darje: od gospodarja, žerka jed: žarka jed, golobinjek: na vzhodu
goljobinjak; tudi prednji a se glasi e, n. pr. igrej: igraj. Pri-
meri na dalje sledeče izgovarjanje: na zahodu gobov: gobav,
delovic: delavec, proŭ: prav, trgwoŭ: triglav; žetov: žetev, mo-
litov: molitev; dovjati: divjati; na Gorenjskem sunjak: svinjak;
straŭu: strašil; jubu: ljubil; na Ben. stuoru: storil; na Ogrskem
pravo: pravil; na Štirskem: strašio, strašia, straša; šel se glasi:
šeŭ, šaŭ, šo, šu. Na Rezianskem konečno imajo tudi neko posebno
prikazen v izgovarjanju, da samoglasnik nenaglašenega sloga
prilikujejo samoglasniku naglašenega sloga (Vocalharmonie),
n. pr. kozà közè, sræbrò srabrà.

3. Izpad samoglasnikov.

§. 15. V nekaterih slučajih samoglasnik izpade; tako na
pr. se govori mesto imam: mam, inači: nači, vinoraz: vnoraz,
noraz, izkušen: skušen, ubog: bog božec boren; pokrajšane oblike
so n. pr. ga: jega, mu: jemu, golobje: golobije, varte se: varujte
se, tudi vari se: varuj se na vzhodu. Vrivajo se pa samoglasniki
v oblikah: dober, rekel, topel, itd. prim. stsl. dobrь.

43

4. Samoglasniki ob začetku.

§. 16. Ob začetku besede se samoglasnikom rad predstavlja: a) ustni sapnik v, n. pr. vōznoti, vōza, vōže, věžem prim. gr. ἀγχω lat. ango nem. eng; voger: oger Ungar, na vzhodu tudi vu za v in u: vu žari sunca, vujti: uiti, vud: ud, vulica: ulica itd.;

b) nebni sapnik j, n. pr. jáblan zraven dblan, jajca zraven ajca, japno v Gorici zraven vapno na vzhodu: apno, jenkrat na Dolenskem: enkrat, jīhla na Rez.: igla, jihrat: igrat; jemám v Gorici: imam;

c) v nekaterih besedah nahajamo tudi predglasni g: gōž gōžvica vezalo, ki veže ročnik in cepec, pa tudi pri lesi; gōsenica in vōsenica tudi ǒsenica iz ǒs vǒs = kosmatinja; primeri na Gorenjskem gun guna t. j. on ona.

5. Dvoglasov (diphthong) se ogibljemo.

§. 17. Zato govorimo Pavel: Paul, Lovrenc: Laurenz, lavdica: alauda, kreda: Kreide, mavelj: Maul, mavra črna krava: µανφός maurus, letre: Leiter, mota: Maut, püngrad: Baumgarten; pa kedar postane 1 samoglasnik n. pr. djań iz dejal, se čuje dvoglas.

III. Poglavje.

Naglas, denešnja dolžina samoglasnikov in slogov v obče.

§. 18. Naglas (Accent) daje besedi poseben značaj in večsložni besedi enoto s tem, da povzdigne samoglasnik naglašenega sloga nad druge samoglasnike nenaglašenih slogov. V ta namen se glas in sapni pritisek, ki je glasu potreben, pomnoži. S pomnoženjem glasa je v zvezi ob enem muzikalno vzvišanje glasa, ki je različno po jezikih, narečjih in posameznih ljudeh.

44

Razun naglašenih in nenaglašenih slogov oziroma samo-
glasnikov razločujemo tudi dolge in kratke sloge, t. j. sloge,
ki imajo dolge in kratke samoglasnike. Če se govorila (Sprech-
organe), ko je samoglasnik zdatno izražen, kmalu potem posta-
vijo v izgovor sledečega soglasnika, onda je samoglasnik
kratek; če pa govorila v izgovarjanju samoglasnika obstojijo
dalj časa, tako da se čas že s telesnimi sredstvi dá meriti,
onda je samoglasnik dolg. Imamo pa dvojno dolžino, navadno
in podvojeno: vrāt Hals in vrāt des Thores. Navadni dolgi sa-
moglasniki v sedanji nemščini in morda tudi slovenščini ne
dosegajo dvojne dolžine kratkih samoglasnikov, ampak med
dolgimi in kratkimi samoglasniki vtegne razmera biti blizo
kakor od 5 do 3.

Ker se za izgovarjanje kakor samoglasnikov tako tudi
soglasnikov čas potrebuje in za izgovarjanje večih soglasnikov
več časa, zato imajo jeziki tudi stavno dolžino (Positions-
länge); toda pravila, po kojih slog glede soglasniškega skupka
ne more več kratek biti, v raznih jezikih něso enaka; v slo-
vanskih jezikih zadnje dolžine morda ně (Miklosich über die langen
Vocale in den Slavischen Sprachen).

Dolžina in naglas tedaj němata nič skupnega med seboj.
Dolžina je občutnejši in telesnejši živelj v jeziku kakor naglas,
vender se umika naglasu, čim bolj se jezik razvija na duho-
vito, muzikalno in umsko nego na telesno in plastično stran.

Izvirno so ločili dolge in kratke samoglasnike vsi slo-
vanski jeziki, dendenes še jih imajo slovenski, hrvatski, srbski
in česki jezik, ostali so ta razloček zgubili. Pa tudi slovenski
jezik je dolge samoglasnike ohranil le v naglašenih slogih in
dolžina gre v zgubo, če slog ně naglašen.

Dolge naglašene sloge zaznamujemo z ostrecem ' (accen-
tus acutus), kratke naglašene pa s težcem ' (gravis); dolžino za
se pa zaznamujemo z ravno črto —, kračino pa s polkrožno
— nad dotičnim samoglasnikom.

Ta znamenja zadostujejo za raven naglas; nekateri vender
sodijo, da ima tudi slovenski jezik kakor srbski padni (fal-
lend) in kipeči (steigend) naglas in sicer ne samo na dolgih nego
tudi na kratkih samoglasnikih. Pri izgovarjanju dolgih samo-

45

glasnikov so namreč trije načini mogoči, če ne četirje ali celo
jih pet:

a) moč sapnega pritiska in tako tudi glasovne višine ostane
nepremenjena ♫; ta dolžina je ravna;

b) moč sapnega pritiska in ž njo glasovne višine narašča,
tako da se glas vzdiga od spoda na više ♫; to dol-
žino imenujemo kipečo; tako naglašujejo in pišejo Srbi:
bráda, t. j. brááda prim. rus. borodá in gr. ἐτιμάτην iz
ἐτιμαέτην, enako s. brána r. boroná, s. brániti r. boro-
nítь, s. mréti r. merétь itd. Nekateri pisci imenújejo ta
naglas mehek ali tudi zategnen;

c) moč sapnega pritiska in ž njo glasovna višina pojema,
tako da glas od viška gre na niže ☞; ta je padna
višina; Srbi naglašujejo in pišejo grâd, t. j. gráăd prim.
rus. górod in gr. τιμᾶτον iz τιμάετον, enako s. glâs r. gólos,
s. brêg r. béreg, s. drêvo r. dérevo. Nekateri pisci imenu-
jejo ta naglas oster, ali predtegnen;

d) mogoče pa je tudi, da glas kakor pri petju tako
tudi pri govorjenju ima naj večo moč in višino sredi
glasovnega trpeža ☞; vsaj tak učinek imajo na moje
uho one dolžine, ki jih Miklošič imenuje ravne (a);

e) slednjič nočemo neomenjeno pustiti ono naglašenje, ki je
Masing (die Hauptformen des serb. und croat. Acccentes) imenuje
dvosložno (žweiflbig); obstoji pa v tem, da gre glas na
enem slogu k višku, na drugem sosednem slogu pa ob
nepretrganem napetju glasovne kožice spet nazaj, tako
da sta kipeči in padni naglas na dveh sosednih slogih
združena in sicer enotno združena, ker zmes napetje
glasovne kožice ne preneha, hrv. žená. Temu dvosložnemu
naglasu odgovarja, mislim, slovenski jambiški rythem
ali doglas, po katerem se na severo-zahodnih krajih po-
sebno na Gorenjskem govori mesto lìpa lìpà ali s prevago
zadnjega naglasa celo lìpà, màtì ali matì.

Naglaševanje pod b) in c), ki smo je imenovali kipeče
in padno, imajo Srbi tudi na kratkih slogih in sicer zazna-
mujejo kipeči naglas kratkega sloga: brěza, kojemu odgovarja

46

rus. beréza, s. blăto r. bolóto, s. kräva r. koróva; in padni naglas kratkih slogov: slànina vretèno žèlezo. Kipeči naglas kratkega sloga ne stoji nikdar na zadnjem slogu. Pri padnem in kipečem naglaševanju kratkih slogov je v obče opomniti, da tu ne more biti več govor o prosto kratkem samoglasniku, ampak samoglasnik, če je ob enem niži in viši oziroma viši in niži, prekoračil je s tim prosto kračino in postal vsaj na pol dolg, mero imajoč morda od 1¹/₂ ali 1¹/₃ proti kratkemu z mero 1.

Kar je o srbskem jeziku rečeno, velja tudi o slovenskem v onih krajih, kder se opazuje kipeči in padni naglas, bodi si samo na dolgih, bodi si tudi na kratkih samoglasnikih. Tu bomo rabili le ostrec za dolge in težec za kratke naglašene sloge.

O denešnji dolžini posebe.

§. 19. Osnova (Thema) iste besede v slovenskem nema vedno iste dolžine, prim. děte a děca děčko. Nekatere dolžine imajo svoj vzrok v slovenskem glasoslovju, nekatere v slovniškem opravilu, n. pr. bōg ima dolgi o, ker se slog končuje z donečim glasom, prim. bōgá, napājati pa ima zaznamovani a dolg, ker je postal z nastankom opetovalnega glagola iz napojiti; pri nekaterih dolžinah pa se vzrok dolžine ne more povedati.

One dolžine oziroma kračine, pri katerih se vzrok ne more povedati, se imenujejo izvirne ali stare; one dolžine pa, pri katerih se vzrok povedati more, so mlade. Stare dolžine oziroma kračine n. pr. mōka stsl. mąka = mōnka; mūka stsl. mąka = mōnka; jězik stsl. jęzikъ = jěnzikъ, měsec stsl. měsćь = měsencь. Izvirni dolgi in kratki samoglasniki slovanskih jezikov ne odgovarjajo sploh dotičnim samoglasnikom sorochnih jezikov, n. pr. znāti: γυνω- besede γιγνώσκω lat. nōsco, măti: μύτηρ 1. māter stn. muoter.

Samoglasniki a i u so dendenes dolgi in kratki, staroslovenskim poluglasnikom тъ в odgovarjajoči samoglasniki so navadno kratki, če něso izpali, staroslovenskim ё, ą, y in ě odgovarjajo v sedanjih slovanskih jezikih v obče dolgi samo-

49

hrāst r. chvórostъ itd. Nekatere besede pa so tudi tu kratke: brěza, mlěti, mrěža, plěva, vrěča; bláto, bráti, dlán, zdráv, gráh, kláda, kláti, krůsta, kráva, mrávlja, mráž, plamen, prág, sládek, sláma, slátina, sráka, vrána.

c) za nadomestovanje izpadlih soglasnikov: plěla iz pletla, toda plěl, ker se govori plěo, cvěl cvěla cvělo: drevje je ocvělo; něsem iz nejsem: měsęc iz mensec Mikl. Gr. I. 52.

C. Mlajši razteg.

§. 22. Ta nastopi: a) pred donečimi soglasniki jednosložnih besed in končnih slogov, tudi sred večsložnih besed pred večimi donečimi soglasniki: mēd rod. mědū pr. μέθυ, bōg bōga, gospōd, mēzdra: mēso in mesō, rōzga, ōvsa ōves; enako gnōj gnōja, mōj mōja, tvōj tvōja, svōj svōja; iz istega vzroka je brān dān znān primeri brāti dāti znāti in brāna, dāna znāna; toda kratki so krāl t. j. krao, zraven krāla t. j. kradla, plěl: plěla, klěl t. j. kleo: klěla t. j. klęla, tako tudi třpel t. j. trpeo, trpěla t. j. trpěla; člōvek člověka, kóžuh kožūha; na vzhodu kmět kměta, zět zěta na zahodu kmět kmēta, zět zěta.

Enako se je pri sklanjatvi samostalnikov na aѣ in o korenski samoglasnik v množinskem rodilniku podaljšal: kónj mn. rod. kōnj, tako ótrok mn. rod. otrōk, gōra gōr, kōza kōz, vōda vōd, žěna žēn, bāba bāb, dřva dřv, lěto lět, darvlo dárīl, rěšěto rešět.

Iz enakega vzroka so postale na vzhodu morda tudi dolžine nām vām, na zahodu se govori nám vám.

b) vsled naglasa in sicer:

1. v predpetju in sostavah.

Raztega se namreč α) predponkin samoglasnik, če se iz glagola s predponko sostavljenega napravi samostalnik, (samostalniki na ije ije so izvzeti): nādeha nāduha, nāvada na zahodu navūda, ogledi: v ogledi iti, pōsoda: na pōsodo vzeti, prīsega na zahodu prisēga, v prēstrge priti komu voraus komunen;

Slov. Slovnica.

4

50

β) če se sostavi samostalnik s predlogom: zāgorje, nāgornjak, pūdstenje der gedefte Gang vor der Wand des Hauses, rāzsoha ein oben mit einer Gabel versehener Pfahl; primeri pōleg, pō-me, zā-me; na vzhodu ōdati verkaufen, ōdprli.

2. pred nekaterimi priponkami.:

brēzje: brěza, māček: mačāk; četřti štřti, pěti, šěsti, sědmi: sědem, ošmi: ǒsem, devěti, desěti, tedaj vrstilni števniki od četřti do deseti imajo dotični samoglasnik pred svojo priponko dolg. Namenilnik (supinum) ima brāt znāt prēst spāt učt itd., toda nedoločnik brāti znāti spāti prěsti učiti itd.

Nekatere priponke samoglasnik predhodnega sloga okraj-
šujejo n. pr. v primerniku: drājši drāg, hujši hūd, krājši krātek,
mlājši mlād, lěpši lěp, stārši stār, blřže blīzo, břže bōzo.

3. prvi slog dvozložnih besed je na zahodu gesto po-
daljšan: krāva, na vzhodu kráva, māti, na vzhodu māti;
o je na zahodu sploh dolg, kedar ne stoji v zadnjem
slogu: bóba, kóza, sōva, þreh. þsa, na vzhodu: bōba, kōza,
šōva, ǒreh, ǒsa.

O naglasu posebe.

§. 23. Naglas daje tudi jeziku značaj; tako so naglašali
Latinci le predzadnji in tretji slog, Čehi in Lužičani naglašajo
sploh prvi, Poljaci predzaduji slog, staro-grški jezik je na-
glašal zadnji predzadnji in tretji slog, slovenski jezik na-
glaša enako zadnji predzadnji in tretji slog, v sklanjatvi še
tudi dalje nazaj: živád, živéti, póstelja, vīteškimi, sósedorega,
primeri sósed sóseda sósedovo sósedovega, na zahodu sósed soséda.

Na jednosložnih besedah pomeni naglas samostalnost in
dolžino oziroma kračino besede: brát, králj, na večsložnih be-
sedah daje naglas besedi enoto. Dvo- in večsložne besede se
naglašajo navadno na korenskem slogu: mčnik, bèrem, ládja,
brázda, dèklica. Pa tudi nekatere končnice imajo naglas: slučaj,
streljaj; komár, črevljár; dihór; košára; kačár, mehúr mehár
mehér; bučéla, dežéla, toda ràčela; metúlj, kragúlj; klepetúlja;

51

gomila, kobíla; poljána, sestrána; kopánja, globánja; drevén,
lesén; aolína, domovína; begún, kopún; sramóta, lepóta, toda lá-
kota drémota; koríst, čelúst, božjást, bridkóst in britkost, mladóst
in mládost, toda edinost, ohólost, okórnost; bekèt, klepèt; topòt,
copòt; glasovít, imenít; plavúta perúta, perót in perút; kreljút;
kopíto, korito; mogóč, gredóč; živád, strnád; mrtvúd, metúda
Buttermilch; gorjúp; gnilóba, grdóba; držáva, dišáva, toda dó-
brava; hotív, plesnív; kladivo, predívo; zgrabljív; ziják, divják,
toda pómijak; polovnják, toda léšnjak; svetník, toda prázník;
trstíka, toda tréšljika; dvoríšče, toda gráblíše; veríga; vlačúga;
ogledúh, potepúh, toda kóžuh; krivíca, pravíca, žganíca, seníca,
polovíca, steníca, pšeníca, pleníca, políca, toda bájtica (: bajta),
góspica (: gospá), děklica (: děkla), kobílica (: kobíla?), kúpica
(: *kúpa), lástavica, pálica, véverica; črevó črevésa in črévo čre-
vésa; sladkéjší, mehkéjší; bridkéji; kováč, oráč; brisáča, peráča,
zvijáča, toda róbača; drobíž; rováš, plemenitáš; kokóš.

Besedni naglas je v obče na besedi stalen, ostaje tedaj
na imenih v ostalih sklonih, kakoršen je v imenovalniku,
in na glagolu v ostalih osebah in načinih, kakoršen je v
prvi osebi znanilnikovi: ríba ríbe, pri ríbah, z ríbami; délam,
délaš, délajo, délan.

Vender besedni naglas ně tako stalen kakor v nemškem
jeziku, ampak se premika tudi nalik grškemu jeziku na ne-
katere končnice in odvisne sklone, tako stoji na sredi med
nemškim in grškim jezikom: délam delajóč, něsem nesó, želím
želéti, klečim velevnik kléči, pótok potóka, tàt tatú, ótrok otròka
in malo otrók, tèle teléta, klóp klopí.

Na samostalnikih, ki so postali iz glagolov s predponko
ali so sostavljeni s predlogom, stoji naglas rad na predponki
oziroma na predlogu, kakor je bilo gore pri dolžini rečeno:
ógrad, rázstava: oves je v rázstavah (ně v ostrvih složen), prélaz,
príšelec, závor; návalni čoln (čoln pri mlinu proti sredi reke na
valeh), sóteska na zahodu sotéska, sódrga, páglavec; toda tudi
otók Geschwulst, ogláv, pritlikovec, ubóg in na -ije poglávíje pod-
nóžje; primeri nemáren in v némar pustiti.

4 *

53

2. trpežni (Dauer-Laute): h, v; n, m; r, l; z, s; ž, š; j.

b) po zvočnosti glasa:

1. tihi (Stunim-Laute): k, t, p; h; s, c; š, č; j;

2. doneči (tönende): g, d, b; v, n, m; r, l; z, ž.

c) po govorilih (Sprechorgane), ki med izgovorom posebno sodelujejo, so:

1. goltni (Gutturale): k, g, h;

2. zobni (Dentale): t, d; s, c, z; (č, ž, š); (n);

3. ustni (Labiale): p, b; v; (m);

4. nosni (Nasale): m, n;

5. jezični (Linguale): r, l;

6. nebni (Palatale): j; č, š, ž.

d) glede sapne moči so:

1. sapni (Hauch-Laute): h, v, j;

2. sični (Saufe-Laute): s, c, z;

3. šumni (Bisch-Laute): š, č, ž;

e) po vplivu, ki ga ima nebnik j na vse ostale soglasnike in tako na slovensko glasoslovje, deli Miklošič soglasnike v te vrste;

I. so řovci, imenovani po prvem te vrste, ti so: r, l, n; dajo se mehčati v rj, lj, nj; smemo jih tedaj imenovati tudi omehčivne.

II. téjevca ali hipna zobnika: t in d; ta se v zvezi z nebnikom j topita ali slevata; tj se topi v čoziroma ć, dj v j;

III. péjevci ali ustniki: p, b, v, m; te se z nebnikom j ne družijo, ampak med p in j, b in j, v in j, m in j se vriva l;

IV. kájevci ali goltniki: k, g, h; ti pred nebnikom j in tudi pred mehkimi samoglasniki ne stoje, ampak stoje le pred trdimi samoglasniki in se premenjajo pred mehkimi v sične in šumne; zato so nadalje:

V. céjevci ali sični zobniki: c, z, s; sični v zvezi z nebnikom j postajajo šumni;

VI. čéjevci ali šumni nebniki: č, ž, š.

54

Primeri sledeči pregled:

<table><thead><tr><th colspan="2">hipni</th><th colspan="5">trpežni soglasniki</th></tr></thead><tbody><tr><td></td><td>tihi</td><td>doneči</td><td>sapni</td><td>sični</td><td>nebni</td><td>nosna</td><td>jezična</td></tr><tr><td>goltni</td><td>k</td><td>g</td><td>h</td><td></td><td></td><td></td><td></td></tr><tr><td></td><td></td><td></td><td>(j)</td><td></td><td>j</td><td></td><td></td></tr><tr><td rowspan="2">zobni</td><td></td><td></td><td></td><td>s</td><td>š</td><td></td><td></td></tr><tr><td>t</td><td></td><td></td><td>c</td><td>č</td><td></td><td></td></tr><tr><td></td><td></td><td></td><td>d</td><td>z</td><td>ž</td><td></td><td></td></tr><tr><td>omehčivni</td><td></td><td></td><td></td><td></td><td></td><td>n</td><td>r l</td></tr><tr><td>ustni</td><td>p</td><td>b</td><td>v</td><td></td><td></td><td>m</td><td></td></tr></tbody></table>

I.

R-ovci ali omehčivni soglasniki.

§. 25. Glasnik r je v staro-indijskem prajeziku bil edini jezičnik, v teku časovem se je razcepil v r in l; zato se še dendenes v nekaterih besedah istega jezika ali sorodnih jezikov r in l menjata, n. pr. krik in klik, prhek in pelhek, srakoper in slakoper, lók in lat. arcus itd. Glasniki r l n imajo dvoje prikazni občih, prvič da se mehčajo, drugič da se pred soglasniki prestavljajo oziroma v samoglasnik pretvarjajo.

1. Mehčanje se godi, če sledi po glasnikih r l n glasnik j in samoglasnik: morje, polje, konja. V stsl. je bilo mehčanje zaznamovano s pridjano okroglo črtico r l n ali s polno pisavo rja lja nja; v nsl. se glasniku r priklepa glasnik j le v vunanji zvezi, v českem in poljskem daje mehčanje nov glasnik ř rz; toda ň l' oziroma ň l českega in poljskega jezika glasita se v obče kakor naša nj lj.

55

Neomehčani glasniki r l n odgovarjajo istim glasnikom nemškega in lat. jezika razun glasnika l; ta še ima v poljskem, ruskem in deloma českem jeziku posebno trdost, ki jo zaznamujo ł. Kakor sodi Baudouin de Courtenay, ki razun občega jezikoznanstva zna ruski in poljski jezik in je po dotičnih krajih potoval, se govori ta trdi ł tudi v srednjem in spodnjem Kranjskem še dendenes; da se je govoril v 16. stoletju, pričata Trubar in Bohorič. Imamo tedaj omehčani lj, srednji l in vsaj deloma trdi ł, n. pr. łani; po večini pa samo srednji evropski ali nemški l, in omehčani lj. Na Gorenjskem se govori mesto ł w: błato bwato, pred soglasniki in na koncu ŭ, n. pr. ilŭ jŭ rod. jiwa; tudi srednji l se na Gorenjskem enako izgovarja: živalb živaŭ. Na Rezianskem se govori l mesto ł: bral, dal, bīl (bělb), šàl šèl t. j. stsl. šblb. Skupek olt je navadno oŭt: bougati iz folgen, špougati prim. stnem. spulgen, žout: Sold.

2. Skupek ri, li, ni za se ně omehčan, n. pr. zapri, gnali, zdignimo; omehčanje nastopi, če sledi še en samoglasnik, pred katerim postane iz i glasnik j, n. pr. pomiri-en pomirjen, voli-en voljen, napolni-en napolnjen. Zato imamo razloček med molj konj od ene in kopel dlan od druge strani; kajti molj stsl. moł stoji za podstavno obliko *mol-jas, kopel stsl. kąpěl pa za podstavno obliko kąpěl-is, enako konj in dlan; v korenskem slogu vzrok mehčanja ně vsikdar jasen, primeri knjiga, njiva, ljub, ljudje, ključ, kljun, kljuse, toda gnetem; v končnici: prijatelj, volja, bo-ginja, meljem, posteljem, měnjam, toda mignen ganen pri gla-golih II. vrste a tudi navadno mignjen ganjen; na dalje: večerja, zarja, odgovarjati. Ker glasnik j z glasnikom r v nsl. ně stopljen, zato ob koncu odpade: cesar cesarja, denar denarja.

Če stoji skupek lje za lije, ostane l neomehčan: veselje, olje; toda skupek nje ima n omehčan tudi če stoji mesto nije, n. pr. spanje, kamenje, zrnje.

2. Da se skupek *tert *telt drugih jezikov v nsl. premenja v trt in trět, tolt in tlět, skupek *tort *tolt v trt trat in tlat, *tent *tont v tět tót, o tem je bil govor

56

gore pri samoglasnikih; nepravilen red tedaj ovaja tujke,
n. pr. boršt: forst, durgelj Drilbohrer: Durchl, parna parna:
stnem. parno; prim. lafra: larva.

4. árvörös: áríró = pondrěti: nr-, t. j. v skupek nr se vriva nalik grškemu glasnik d, n. pr. v besedah pondrěti, pondrěnje, pondrt, ponderek; staroslovenskemu nravъ odgovarja naš narav, tu bi bil po takem a vrinen; iz korena nr- so morda tudi besede neresec nereščak in meresec Eber, srb. mrijestiti in naš brěstiti menda iz *mbrěstiti kakor βροτός iz *μβροτός: mar-, pri nas se govori rastiti.

5. V skupku np nb se zobni nosnik priliči svojemu ustniškemu sosedu, postane tako mb mp, n. pr. hiniti: himba in hlimba, hraniti: hramba, začiniti: začimba, premeniti: prememba, sloniti: zaslomba.

II.

Téjevca ali hipna zobnika.

§. 26. Zobnika t d odgovarjata istim glasnikom skr. lat. in
grškega jezika, d za se odgovarja skr. glasnikoma d in dh,
grškemu d in deloma d; dotični nemški glasniki so zvečine
premekneni (Lautverfchiebung), kakor so poprek vsi hipni soglas-
niki v nemškem premekneni, t. j. isti glasi imajo drugo ety-
mologično veljavo, glej pregled pod IV. Sicer pa se v slovan-
skih jezikih zobnika t d 1) topita (Verfchmelzung), topi se
a) tj v č oziroma č, b) dj se topi v j; sicer se 2) pred sle-
dečim zobnikom t in pred glasnikom l postavšim iz tl zob-
nika t in d razlikujeta (Diffimitirung) v s; 3) izpadata a) pred
glasnikom n in b) deloma pred glasnikom l.

1. tj se topi v č oziroma ć, dj v j.

a) Kakor se mehčajo r-ovci, pod istimi pogoji se mehčata v nsl. in stsl. tudi zobnika, namreč če sledi po glasniku j oziroma i še en samoglasnik. Omehčanje daje nov glas, v katerem sta prejšnja glasnika tj zedinjena, drug je v drugem vtopljen. Skupek tja se topi v ča; pri iz-

57

govoru skupka tja pride namreć sapnik j pod oni ustni položaj, ki je za izgovarjanje zobnika t še odprt; tako se glas j preinači in se glasniku t priliči; iz nebnega sapnika j, ki se med jezikom in nebom izgovarja, potstane v prednjih ustih ob drganju sape na zobeh šumnik š; tja: tša: ča.

Na zahodu slovenskega jezikokroga v Rezianskem in sicer v Benečanskem in med Tolminom in Kanalom se tja topi v ča, t. j. zedinjenje glasov t in j se godi še bliže glasnika t, tako da se nebnik š bliža zobniku s; ta glasnik na sredi med š in s smemo zapisati s znamenjem š; tj: tš: ć; v českem in poljskem jeziku n. pr. se topi tj celo v ts t. j. v glasnik c premieri lat. -tius t. j. -cius; v stsl. pa je red vtopljenih glasnikov premenjen, tj se glasi v stsl. št. Izredno t. j. v nsl. narečjih (dialektih) in v posameznih nsl. besedah se tj spremenja tudi v k, ki se govori kot kh bolj izpod nebne sredine nego iz golta; v nekaterih besedah pa se spremenja tj tudi, kakor v českem, v c; toda vse te premenjave se vršijo pod izrečenim pogojem, da na tj oziroma ti sledi še en samoglasnik; zato nsl. něma onega novejšega mehčanja, kakor ruski, poljski in česki jezik, da bi se zobnika t in d omehčila tudi pred posameznim glasnikom i ali katerim si bodi mehkim samoglasnikom, pred katerimi imajo omenjeni jeziki omehčana zobnika t' in d'.

Primeri: iz *vratien* nsl. vračen, na zahodu vračen, enako na srb. in hrv., rus. vračen, čes., pol. vraćen, stsl. vraštenъ; enako izmlačen: izmlatiti; zmōčen: zmōtiti, na hrv. zmučen; zgnečen: zgnetiti; hočem: hožěti; ropočem: ropotati. V razloček od onih č, ki so postali iz k in se glasijo v vseh jezikih č, kaže za ta naš slučaj č = tj v slovniški pisavi sprejeti pisavo ć, katero hočemo odslej za poznamovanje izrečenega značaja v etymologičnem delu vsaj mestoma rabiti. Iz tj postal je ć v besedah: obročiti (jajca); birić: čes. biric; otročić; podnikevati: nětiti; rdeć, govoreć, běžěcky, na spečkem; pripeća se: principi se; obećati; svěća, svěčnik; praća, preća: stsl. prašta; sręća; gaća bikova mošnjica; gneća: gnetem; oća: otec; soldaća soldatova žena, prim. župan-ja; jęća: jęti, jętnik; nagoća; onuća;

58

domaći; občji, občina; telečji; mačiha, mačcha: mati; dečko: dětě;
palača; kraćji: krutek; věć: stsl. věšte, rezianski već vić, čes.
vice; će wenn, ker se na zahodu tako govori; vreća; ptić;
hudić, itd.

Enako se spremenja *st-ja v šča, šća iz sća, stsl. šta, n. pr.
češćen: čest, čast, čestiti; pušćen iz pusti-en; gošća: gost; prgišće:
stsl. grŭstъ; hrošć: koren hręst-; tašća: test tast; kršćen; očišćen;
oprašćati: oprostiti; ješće nod, iz tega šće in navadno še, po iz-
viru nejasna beseda, hrv. srb. jošte čes. ještě ovaja neorg. raz-
vitje; vešća: věstъ; navlašć: vlast.

V oblikah, kder stoji je mesto ije, ostane zobnik nepre-
menjen: pitje t. j. pitije, petje; enako listje iz listije, kristjan iz
kristijan; košćica košćen: kost so neorganične tvoritve, na vzhodu
je sicer koščica a le kosten.

Skupek tj se izgovarja na jugozahodu pa tudi na Ko-
roškem in Štirskem kot k oziroma kh n. pr. v besedi pluka:
pluća; enako treki: tretji; keden: tjeden, samotrek selsbritt; sem
ter ke: sem ter tje; v brižinskih spomenikih se bere: vsemo-
goki, hoku t. j. vsemogoći, hoću, kar se ima po Miklošiču iz-
govoriti, kakor je pisano k kot k. V besedi štric zraven štrit
nadomestuje c skupek tj, prim. bolg. srěšta, kor. sъ-ręt-.

b) Iz dj postane v raznih jezikih slovanskih: dž: ž: dz:
z: žd: nsl. j, n. pr. iz *rodi-en *rodjen nsl. rojen, rus.
rodženъ in roženъ, (srbski) poћen t. j. rodžen, pol. rodzen,
čes. rozen, stsl. in bolg. s prestavljenima glasnikoma
rožden primeri še grš. ξομαι iz *ξδιομαι. Čudno je, kako
je v nsl. d pred j preminol, ker v vseh drugih jezikih
d ostane in še tihi sapnik po sebi preinaći; dj izgo-
vorjen kot dž nahaja se le v nekaterih besedah: smudž
Hechtbartach „prek sivega hrbta ima mnogo črnih pasov,
tedaj iz smoditi“; vidž fuchsret, vidžek Schloutter, vidžko
rudeć konj, vidžana rudeća krava; džandžav: čanjav in
čujav: čad; vidž = glej na Štirskem glej Caf Vestn. I.
135; enako na Rezianskem, gjat t. j. džat iz djati; na
Hrvatskem poveć iz povědž t. j. porčj; sugjen t. j. sudžen,
zato sudženice.

59

Glasnik j iz dj se nahaja n. pr. v sledečih besedah: mej
pri Trubarju: stsl. meždu, sedaj navadno med; mlaj Neumond:
mladiti se; mlaj Schlamm; klaja: kladati; noja nuja Not: ngditi;
rja, ruja, arja; svaja: svaditi; breja; obloja: bloditi; gospoja:
*gospodja; rojka: povodec; zaje Wintergetreide, pri nas ozaji daš
geringere Getreide: zad-; žeja: stsl. žežda, primeri žeden sem
zraven žejen; slaji slajši: sladek; prěj, prě: stsl. prěžde; nazaj,
odzaja: stsl. zaždь: zadь; lagoj böse = lagoden: *lagoždь; tuj:
stsl. tuždь; jěj jějte zadnje po sliki jěj zraven jedite: stsl. jaždь,
jadite: podstavna oblika *jad-jā-s *jad-jā-tas stsl. *jad-jь ozi-
roma *ěd-jь, primeri ģr. optat. εἶην iz *ἐσ-ιε-r; enako štirski
vidž sieh; gajati se: goditi se, po-; uhajati: u-hoditi; pojati: pq-
diti; narejati: na-rediti.

Tudi d ostaja, če stoji sledeči je mesto ije: ljudje iz
ljudije, ozidje iz ozidije itd. O pretopljenju skupka kt v ć je
govor pri goltnikih.

2. razlikovanje zobnikov.

Izmed ostalih prikazni, ki jih opazujemo na zobnikih
td, imamo naj pred imenovati razlikovanje (Diffimitlirung);
tin d se spremenjata pred glasnikom tvs, n. pr. ples-ti iz
plet-ti, jěš-ti iz jěd-ti; v gr. vlada enaka postava prim. μήδομαι:
μήστωρ iz *μήδ-τωρ, toda v lat. caesum iz *caed-tum; enako
dalje klasti: klad-, primeri nem. laden: Last; obrěst: obrět-; po-
šast Gespcnst Schnupfen (kar hodi): šbd-; last, lastina, zlasti iz
clast: clad-; věst: věd-; jěstva, jestvina: jěd; plestev Zaunrute:
plet-; prišestn (prihoden): šbd-; prěšestvo Ehebruch (Uebertretung):
prě-šbd-; daste: dad-te; enako věste, bąste, gręste; čislo: čbt-tlo;
gos-li: god-tli; jasli: jad-tli; mysel: myd-tlb; preslica: pred-tlica;
čreslo: črt-. Miklošić sodi, da se je pri izgovoru med te-jema h
urinol, iz kojega je postal s, pred katerim bi prvi t odpal:
*plet-h-ti: plesti; drugi to prikazen tako razlagajo, da kažejo,
hipni tihi soglasnik se spremenja pred enakim sosedom v tr-
pežnega in tako se polajša izgovor; mogoče pa je tudi, da je
tu s izvirno enako vrinen, kakor med pt: tepsti.

61

samoglasnik, ampak vriva se med ustni soglasnik in med jezikovec l, n. pr. *kupi-en *kupjen kupljen, *ljubi-en ljubljen, *lovi-en lorljen, *jěmi-em jěmljem. Ta vrinek ně v vseh slovanskih jezikih, ně n. pr. v bolg., ně v českem, ne v poljskem; toda nahaja se v stsl., v srbskem in ruskem; kupljen se glasi n. pr. v českem koupen, zemlja země.

V nekaterih korenskih slogih pa je menda vrineni l slovanskim jezikom občen: pluvati, čes. pliti litv. spjauti: lat. spuo; enako bljuvati stsl. blъvati čes. bliti. Primeri na končnicah: čaplja; kaplja; šuplje; konoplja; greblja, gyblje; zgubljen; stavljati, stavljen; spremljati; obavljati (posle); krverljati (škorno); žrmlje: stsl. žrънъв-; prvlje, iz tega v govoru prle; enako črlen iz črvljen; življenje, grmljenje so nove tvoritve mesto pravilnih živěnje grměnje: živěti grměti; tudi děvljem, popěvljem so nove tvoritve mesto děvam popěvam; opravičene so oblike davidovlji: v davidovljem mestu; škoflja ves; bratovlji, sinovlji, zetovlji, itd.

Na zahodu se čuje grabje mesto grablje na Rezianskem, zemja na Benečanskem mesto zemlja; te oblike so nove, primeri piano: planus.

Glasnik l se ne vriva, kder stoji je ji itd. mesto ije iji, n. pr. kravji: stsl. kravij, snopje iz snopije, šibje iz šibije itd.; neopravičene so oblike dolglji länger, laglji leidter, meklji weidjer na Dolenjskem. Na Gorenjskem in Rezianskem se péjevci pred prostim i deloma mehko izgovarjajo.

2. Ostale prikazni se dotikajo posameznih ustnikov.
Te so 1. na ustniku p:

a) p izpada pred n, n. pr. kanoti: kapati; utonoti: topiti; trenoti: trěpati; utrnoći: roka mi je utrnola erstarren zraven utrpnoti: stsl. utrъpati in lat. torpeo; okrčnoti erstaire: krepěne roke; počenoti zraven počepnoti; odščenoti zraven odščepnoti; sen san stsl. sънъ iz *sъpnъ, zato senja sanja se mi. P je ostal v besedi osepnica in osipnica: *spem iz sъp-em in syp-am; na Gorenjskem prilipniti = prilěpiti; prim. sedem stsl. sedмъ: septem.: ξβδομος.

b) sredi besede se v skupek pt vriva s: tep-s-ti iz tep-ti, v stsl. tu izpada p; v začetku besede od skupka pt iz ptъ

62

rad p odpada tić iz ptić, ali pa se govori kot v: vtić t. j. iz
tihega ustnika postane sapni trpežni soglasnik iste vrste.

c) primeri pila: Feile, poguča: ital. focaccia.
2. prikazni na ustniku b:

a) b izpada pred n, n. pr. ogrenoti: ogrebati; ganoti genoti:
gybati. Skupek bn se spremenja včasih v mn, t. j. hipnik
v trpežnik, n. pr. v Gorici se govori dromne tice mesto
navadnega drobne tice; enako na Gor. dromelj m. drobelj
ein Stück Brot.

b) v skupek bt se vriva s sred besede, n. pr. dolbsti iz
*dolbti, zebsti iz *zebti. Na zahodu se včasih bt spre-
menja v ft: droftina mesto navadnega drobtina; tako
tudi ob koncu na Gorenjskem n. pr. bof boba mesto na-
vadnega bob, ki se izgovarja ob koncu tudi bop.

c) glasnik v izpada po b: obel: stsl. obł iz *obvlč lit.
apvalus; obaliti fallen lassen: valiti; obarorati: varujem;
obeseliti: vesel; obesiti: věsiti; obisnoti hangen bleiben: visim;
oblěći: vlěći, oblak: vlak; oběčati: srb. věčati; obrnoti: vrnem,
povrnem; obrten beweglich fleißig, odsod obrt obrtnik obrtnija;
obězati: vězati; obod iz ob-vod; toda obviti.

d) naš b iz tujega f nahaja se v tujkah, n. pr. baklja:
Fackel, bart: Fahrt; basati: fassen; bažolj in fažolj: faselus;
birmati: firmen; bruma, brumen: stnem. frum; bresa pred-
pustni četrtek: Fresse; šublja: Schaufel; blek: Fleck; bleki
Gekröfe: lit. blèkas plèkas; bleten in fleten: srnem. vlat: Zau-
berkeit vloetic fauber; bogati bougati: folgen; bršt: Frist; br-
vežen: verwegen; besek: iz vischio. Tudi naopak iz našega
b postaja v nemškem f, n. pr. Běla: Fela; v Bělah:
Fellach; Bistrica: Feistriz; Bled: Feldes; Borovlje: Förlach
(v Borovljah); Labno: Laufen; Žabnica: Saifniż; Trebno:
Treffen; Bove iz *Bolc *Blc: Flitsch.

3. prikazni na ustniku v.

a) ustnik v odpada v govoru v začetku besed posebno
pred 1: ladati iz vladati, last iz vlast, lasten iz vlasten;
lat iz vlat Ríspe; las iz vlas; Lah iz Vlah; lakno iz
vlakno; v predlogu vz: zide iz vzide zhaja iz vzhaja,
zdehne iz vzdehne; zbuditi iz vzbuditi, zdignoti iz vzdignoti,

63

pri Trubarju še pravilno vzdihati itd., na Gorenj. uzdignut
t. j. vzdignoti; enako tudi sicer: torek iz vtorek; že iz vše
iz u-že. Sred besede izpada v, n. pr. v besedi srab iz
svrab, sraka iz svraka, skrnoba iz skrnoba, četrti iz četrivi,
črljen iz črvljen; varčica iz varčica na Benečanskem: vršen;
resoljen iz ves-voljen; torilo iz tvorilo, storiti iz stvoriti, zato
stvar; trd iz tvrd.

b) na zahodu prehaja ob koncu besede v v u n. pr. noŭ:
nov; v nekaterih besedah tudi na sredi besede, n. pr.
temuć iz tem već; za durmi, na vzhodu za dvermi, bruno
na vzhodu breno.

4. prikazni na ustniku m. Skupek ml postaja nd, t. j.
pred zobnikom se prilikuje ustni nosnik zobnemu
nosniku n. pr. vendar iz věm daže; enako mk: nk
n. pr. zanjka zraven zamka: zamrknąti; mn postaja
ml, n. pr. sumljiv: somměti; v narečju gümülda iz
gumno. Redko postaja m iz v n. pr. smoditi: (meso)
povoditi, koren věd-, svěd-; mesto okrěvati se govori
na Gorenj. okremati.

5. ustnik f je z večine v tujih besedah: britof: Frit-
hof; fant: infans; ofer gostač: Hofer; ufati stoji
mesto upřvati, prim. čes. pevný fest; frklati, fofotati
so domače besede.

IV.

Kájevci ali goltniki.

§. 28. 1. Goltnika k g se izgovarjata v slovenskem sred
trdega in mehkega neba, h je v nsl. na zahodni in
vzhodni strani postal gol sapnik (spirans), le v sredini
slovenskega jezikokroga se izgovarja kakor v stsl. kot
nemški ch. Goltnikom drugih indo-evropskih jezikov od-
govarjata v slovenskem le goltnika k in g, slovenski h
odgovarja glasniku s drugih indo-evropskih jezikov. Tu
pristavljamo pregled goltnikov in dodajemo v objasnjenje
nemškega premeknenja (Pautverschließung) tudi zobnike in
ustnike:

64

<table><thead><tr><th>skr.</th><th>grš.</th><th>lat.</th><th>litv.</th><th>slov.</th><th>stnem.</th></tr></thead><tbody><tr><td>k kh č ç</td><td>x (π, σσ, ττ, τ)</td><td>c qu</td><td>k sz</td><td>k č c (s)</td><td>h (g)</td></tr><tr><td>g ž</td><td>γ (β, ζ, δ)</td><td>g gu</td><td>g ž</td><td>g ž z</td><td>k (ch)</td></tr><tr><td>gh h</td><td>χ (φ, σσ, ττ, ϑ)</td><td>h (g)</td><td>g ž</td><td>g ž z</td><td>g (k)</td></tr><tr><td>s</td><td>σ</td><td>s (r)</td><td>s</td><td>s h š</td><td>s (r)</td></tr><tr><td>t th</td><td>τ</td><td>t</td><td>t</td><td>t</td><td>d</td></tr><tr><td>d</td><td>δ</td><td>d</td><td>d</td><td>d</td><td>z sz</td></tr><tr><td>dh</td><td>ϑ</td><td>f (b)</td><td>d</td><td>d</td><td>t</td></tr><tr><td>p ph</td><td>π</td><td>p</td><td>p</td><td>p</td><td>f, v (b)</td></tr><tr><td>b</td><td>β</td><td>b</td><td>b</td><td>b</td><td></td></tr><tr><td>bh</td><td>q</td><td>f (b)</td><td>b</td><td>b</td><td>b</td></tr></tbody></table>

2. Mehčanje goltnikov. K se mehča v č in c. g v ž in z, h v š in s, n. p. rekọ večeš vecimo; vrgọ vržeš vrzi; strah strašim in Vlasi od Vlah. V mehčanju č ž š in c z s so razne stopnje in morda razne dobe. Mehčanje goltnikov se nahaja več menj tudi v drugih jezikih, posebno v skr. in litv., kder je blizo kakor pri nas, pa tudi v lat. in grš.; v nemškem ně mehčanja. Za lat. primeri dicit: dico beri dicit: diko ital. dice beri diče; v grškem je mehčanje za nekatere slučaje odrevenel ostanek starejše dobe, n. pr. τε: lat. que, τις: quis, skupek *-κια pa daje sploh -σσα ali -ττα, enako *-για -ζα. Ker mehčanja v nemškem jeziku ně in ker je v raznih jezikih razno razvito, smemo sklepati, da mehčanje ne spada v skupno dobo indo-evropskega jezika, ampak v dobo posameznih jezikov.

Neka posebna prikazen mehčanja je mehčanje goltnika k v s; v skr. je bilo mehčanje glasnika k v ç še živo, t. j. prememba k v ç kaže blizo ono gibčnost, kakor naša prememba k v č; temu skr. ç odgovarja v korenskem slogu često naš s. n. pr. slovo: skr. cravas, gr. κλέγος; stsl. vъsъ, naš vas, res: skr. vêcas, lat. vicus, gr. οἶκος; desъ: skr. dugan, lat. decem,

189

widerhallen; ogrěva-; izlěva-; popěva-; posěva-; dospěva- ein-
holen; zěva- gähnen; 7. y v y-v-a: dobyva-; prebyva-;
skryva-; kyva- kyma-; izmyva-; obryva- mit den Händen
jäten; 8. a v korenskem slogu ostaja, pridaje se pa a od
8—20: kapa-; naklada-, odklada-; maha-; pada-; 9. i v
korenskem slogu ostaja, podaljšek a kakor pod 8: podviza-
se eilen, sich heben; klica-; 10. —; 11. korenski e se krepi
v ě: ogrěba-; zaklěpa-; polěga-; lěta-; poměta; izměta-;
opěka-; splěta-; obrěka-; těka-; potěpa- se; 12. korenski
o se krepi v a: bada-: bod; obnemaga-, onemaga- zmaga-:
dačo zmaga: mog; enako so tvorjeni: dogara-: gor;
dokapa- pokapa-: kop; odmata-: mot-a-; podara-: or-a-;
primora- in primara- zwingen iz morem mesto možem; 13. ko-
renski ь se krepi v y: dyha-; gyba-; kyha-; myka- (len,
volno), izmyka- stehlen; myca- se, gibati se; smyca- se schlüpfen
koren smьk; sesysa- kor. sьs; styka- ausstechen, spodtyka-
se; kysa-; pošilja- stoji m. stsl. syla-; izgynja- je neorga-
nično mesto izgybati; 14. korenski ь se okrepi v i (ě):
ocvita-; načinja-; zaklinja-; miga-; spominja; niza- nabi-
rati na nit ali travo jagode; napěnja- napinja-; svita-;
šiva-; prežěva- preživa-; obima- objěma-; obžiga-; 15. slo-
gotvorni l (ol = lь) ostaja: golta-: pogoltnoći; 16. slo-
gotvorni r (rь) ostaja: zamrza-; 17. ě v korenskem
slogu prvotnega glagola tudi tu ostaja: běga-; izvěda-;
izplěva-; sěda-: sěd-; pojěda-; zajěda- mit beißenden Worten
behandeln; 18. —; 19. ę ostaja: poklęca- hinken; lęca- se
sich strecken, kor. lěk; pręza- herauspringen: sočivje pręza,
glavice od lanu se prezajo, kor. preg springen; vpręza- an-
spannen; sega-; raztręsa-; zatęza- (besede), iztęza-, potęza-;
20. ą ostaja: pąka-: srb. puca-: pąknąti.

B. iz drugotnih glagolov in sicer :

1. iz III. vrste: zgolčava- se; gostolěva- : tiči gosto-
lěvajo; omedlěva-; preštěva-; velěva-;

2. iz IV. vrste: zadovolja-: zadovoli-; blagoslavlja-:
blagoslovi-; nakalja- anpfählen : nakoli-; razmišlja-; umarja-;
neorganično je primarja- : mog; změrja-, ozměrja- tadeln; pri-

190

měrja-; potvara- krivo verläumden Unrecht thun; zaganja-;
ucěnja-: cěni-; pušća-: pusti-; prirašća-: prirasti-; pričešća-
communicieren (koga); privaja-: vadi-; sprevaja-: vodi-; po-
gaja-: godi-, nagaja-komu; ponuja-: nudi-; poja-: se: podi-;
narěja-: narědi-; vsaja-: sadi-; svaja-: se: svadi-: se; vzhaja-
(solnce): hodi-, dohaja-: se geziemen, obhaja-, zahaja-; pre-
cěja-: cědi-; skaplja-: skopi-; vtaplja-: topi-; zabavlja-:
bavi-; dogotavlja-: gotovi-; muvlja-nje; ponavlja-; stavlja-;
sprěmlja-: prěmi-: iz prěmь; zgaja-: se: goji-; nadaja-: doji-;
zvaža-: vozi-; zagraža-: se: grozi-; pograža-: grozi- (po-
gręznoti); poraža-: schlachten: razi-: rězati; polaga-; lama-:
zlodi ga lama: lomi-; razmakā-: moči-; světa-: zorja je
svetala; skaka-; stapa-: stopi-, mesto in zraven pravilnega
stopati; taka-: schieben, dotaka-dolěvati, prětaka-toči-; hyta-
werfen: hyti-; veliča-, izveliča-; porača-: mesto in zraven
porčka-; zagluša-: Schläge geben; posebično je učiva-;

iz V. vrste: boleštrava-: beunruhigen; dolětava-: dohy-
tava-; dočakava-; dojahava-; zadrgava-: se schaudern; zadrca-
va-: antreiben; zapeljava-; zapovedava-; zasmehava-; zvrtava-;
zdyhava-; ziskava-; zmykava-; izpisava-; izdolbava-; izmyš-
ljava-; izpolnjava-; napuhava-: se, opuhava-; obostrava-;
obšvava-, podšvava-, prišvava-mesto ob-, pod-, prišiva-; ogle-
dava-; ogryzava-; odezvava-: wegrufen; odurjava-; oduhava-,
odyhava-; omrzava-; osmykava-; pověkšava-; podkopava-;
podučava-; pokarava-; pokopava-; počehljava-; prerězava-;
preštimava-; prišeptava-; razděljava-; razsukava-; skaš-
ljava-; jenjava-.

V vrsto V. spada naj več okrepčalnih in pomenjšalnih
tvoritev, nekateri glagoli so uže gore pod b) V. 2 omenjeni, to
so oni izimenski glagoli, kojih deblo se končuje na t, k; tu
se imajo dostaviti tvoritve, ki so brž ko ne izglagolske; tvo-
ritve so 1. na r, l, n; 2. na k, h; 3. na c, z, z; je li po-
men pomenjšan ali okrepčan, ně vsikdar lehko odločiti.

1. česra- hecheln: česa-; kotura- se sích wälzen: kota- se;
tumara- herumschweifen; zběžlja- hervordringen: čreva bodo iz tebe
zbežljale, iz klobase meso bežlja: běža-; budla- (klobase) anstechen,
morda kor. bod-; čehlja- počehljava- ein wenig krahen: česa-;

191

drglja- krabbeln: drga-; jeclja- stottern: jeca-, kor. jěk; jezlja-
schwaţen, schmollen; krevlja- (skornjo) abſchürfen: krevljast: kriv;
měclja- erweichen, verweichligen; noslja- näſeln: *nosa-: nos; pyhlja-
ſanſt wehen: pyha-; rězlja- schniţeln; skaklja- hüpfen; směhlja- se:
stsl. nasměha- se: směhъ; šumlja- ſanſt rauschen: šumě-; trklja-
leife klopfen; tavlja- furchtsam herumtappen: tava-; vahlja- flačern:
svěča grdo vahlja, věter prijetno vahlja; *pręzlja-: pręzlaj, t. j. len
ki se preza, drugi je lenovec; *prhla-: prhljaji Schuppen; *občutlja-:
občutljaj; pomenjšalni glagoli so tudi: brenklja- klimpern; go-
mizlja- wimmełn; žvenklja- klingeln; miglja- (z očmi) blinzełn; reglja-
quacken; srklja- langsam schlürfen; godrnja- murren, tu se pomenj-
šanje ne čuti več.

2. ajčka- anjčka- prim. haja- hajka- liegen, in spančka- ſchlaſen;
backa-, becka-, bocka- boska- leife stechen; držka- ſanſt halten; gledka-;
stópka-; sědka-; zybka-: zyba-; k stvarja tudi iz medmetov in
imen glagole, ti něso pomenjšalni: hajka-, haj klicati; javka-;
posebka- sič abſondern; repka- pri delu zu dnji ali zadi biti; sanka-
se, senka- se: sani; prička- se streiten sprička- se sič zertragen;
štirka- šestka- dreschen zu vieren zu fechsen; bzika- ſpritzen, kieſen;
bzika-: živina bziče, pri nas bezga: bèg; mrjavka-, miavka- miauen;
bolěha- kränkeln. Povečalni: sopyha- keuchen, prisopyha-: sopa-;
udryha- fest schlagen.

3. zadrcava- antreiben: drka- laufen: kam pa drkaš; krevsa-
beim Gehen mit einem Fuße an den andern anstreifen (? krumm gehen);
plasa-: ogen plasa flačern: čes. plaje plapola; petasa- mit den Flüßen
ausſchlagen: *pěta-, kakor kopitati; ripsa- wegen reißen: riba-; gre-
basta- kraßen: lomasti; leteča- flattern: leteč; vdobrika- begütigen.
Podvojene oblike so: brbra- plappern; frfra- flattern; grgra- gur-
geln; mrmra- murmeln; vrvra- sieden: kaša vrvra.

VI. vrsta.

Nedoločnikova debla na ova.
(ova-jevska debla).

§. 94. Glagoli VI. vrste so a) izimenski, b) izlagolski.
Pri izimenskih glagolih je ov izvirno menda ostanek debel na
u, dendenes je zvečine podaljšek imenskega debla, kakor v

192

množinskem rodilniku možkih samostalnikov; a tvori nedoloč-
nikovo deblo kakor v V. vrsti: gospod gospodov gospodov-a-ti,
prim. lit. sapmů-ti sedanjik sapmů-ju; v sedanjiku je priponka
-je kakor pri glagolih V. 2, in ov oslabljen v u: gospodu-je-m.
Pri izglagolskih glagolih je podstavna oblika ponavljavni gla-
gol na ava Mikl. Gr. IV. p. 332 : učiti podučevati iz in zraven
podučavati, oslabljenje av v ov in u je staro.

a) babova- za babico biti; banova- ban biti; bogova- preroko-
vati; bojeva- bojeva- se; darova-; domova-; dolgova- dolžen
biti; gnězdova-; gladova-; gostova-; osebenkova- Afterpartei sein;
hyševa-; jezusova- Jezus klicati; kmetova-; kolědova-; kraljeva-;
krotova- (koga): krota; kupčeva-: kupec; lětova-: sv. Vrban
letuje (po letu se praznuje oziroma ima svojo moč); lotrova- for-
nicari; malikova-: malik ali molik Göte; meševa-; mirova-;
moževa- stolz sein; nočeva- übernachten; obědova-; obilova-,
obilnova- v obilnosti živeti; očitova- erklären, vorwerfen; : očit
offenkundig; paberkova- paperkova-: paberki paperki; potova-;
poslova-: posel; praznova-: prazen; praznikova-: praznik;
prepelova-: prěpelica wie eine Wachstel schlagen; prešestvova- :
*prěšbstvo Uebertretung; pridigova-; radova- belustigen, se sich
freuen, komu schmeicheln; sosedova- sosed biti; sejmova- na
sejmu biti; skopova- skop biti; sramežljeva- se sich schämen;
stanova- wohnen; strahova- v strahu imeti; vasova- k kateri
v vas iti; vragova-, hudičeva- den Teufel im Munde führen;
věrova-; vojeva-; znamenova; žoldova- v žold (vojsko, Sold:
Soldat) iti.

b) 1. izgynova- : izgynoti ;

2. zgrbljeva- : zgrbi- ali zgrblja-; nakadjeva- : nakadi-;
ukanjeva- : ukani täuschen; krščeva- : krsti- ali kršća-; pod-
něčeva- anfeucrn : něti-; sprěmljeva-; zapuščeva- : zapusti-
ali zapušća-; obręjeva-, pričěševa- koga communicieren: obrědi-
pričęsti-; rěševa-; postopljeva-; posvěčeva-; razsvěčeva-; pri-
sojeva-; oznanova : oznani-, primeri: pozabljeva-, ljubova-.

3. vdobrihova- besänftigen : dobriha-; ugasova- : stsl.
ugasa-; objědova-: objěda-; poklęcova-; pokopova-; odky-:
mova-; premetova-; zmrzova-; oplakova- abschwemmen; iz-
praševa-; napyhova- se; sręčeva-: sręča-; ručeva- frühstücken :

194

kъ; okъ; akъ; ěkъ; yka; ťkъ, йкъ; čь; ьсъ, ica; ęсь
gъ, ga; oгъ; iga; ežь; ezь, ęzь
hъ, ha; uhъ, ihъ, oha; st, es; us; šь, ešь, ošь.

Končnica a oziroma тъ, a, о.

§. 97. Da ѣ, a, o izvirno něso sklonske končnice, ampak besedotvorne priponke, je razvidno iz §. 33, prim. §. 89; a odgovarja izvirnemu ā, o odgovarja izvirnemu ā skr. in grškega jezika prim. μέγα; ѣ (nsl. —), a, o so ob enem imenovalnikove končnice možkega ženskega srednjega spola, za možki spol je soglasnik s izpal glej §. 31, 1; ѣ pa v stsl. nadomestuje o ali morda ŭ iz IV. sklanjatve, Mikl. I. 83.

A. Primeri iz korenov po korenskih vrstah (§. 85).

1. Koren se končuje na a. a) kraj iz kra-j-ъ, staja iz sta-j-a, t. j. na koren kra- se stavi ѣ za možki, na koren sta-se stavi a za ženski spol; da se zev odstrani, je vrinen j, ѣ po glasniku j odpada; po mnenju drugih je tukaj priponka *jь iz *jъ skr. ja prim. §. 13 1 a), in priponka ja skr. jā n. p.: kra-jь, kar se govori in piše tudi že v stsl. kraj; enako *daj v besedi prodaj, udaj: nije za udaj (ně za ženitvo); raj Paradies prim. skr. rā-s lat. re-s; gaj Hain; tudi osnova *taj glagola tajiti, prim. ta-tь; — sta-ja; enako baja Bauber; pri-daja, pre-daja, prodaja; graja;

b) pri-sta-v villicus stsl. pri-sta-v-ѣ, pri-sta-v-a; drugi tudi tukaj delijo pri-sta-vѣ in pri-sta-va, t. j. v devajo k priponki; enako pridav Beigabe; plav, a, o; — zastave insidiae.

2. Koren se končuje na i; i se krepi v oj, ѣ po j odpada tudi v stsl. n. p. boj, zaboj Kiste Verschlag, naboj Binderschlägel, po-boj, podboj, preboj (kar je v měs postavljeno), razboj, uboj; povoj; gnoj, listognoj November; *doj: pridoj Uebergabe eines Kindes an die Amme, kozodoj Ziegenmelker; zakroj Falze; roj Schwarm; po-koj; znoj; broj; stroj; loj; po-zoj Drachje (gähnender); pri-soj-en o-soj-en; koreni so bi, vi, gni, di, kri, vi, či, zni, bri, stri, li, zi, si; pri-logom pri- in o-soj-en iz *ot-soj-en je podlaga samostalnik *soj; k korenu si spada tudi šoja stsl. soja r. sivo-voronka. Tudi pri tvoritvah iz korenov na i, ki se krepi v oj, mislijo nekateri,

195

da spada j izvirno k priponki in da je izvirna oblika n. p. *bo-j:
skr. bha-ja Furcht; odtod še pre izvira oslabljenje dvoglasa oj v
i (§. 8); tako bi tudi tem besedam izvirna korenska oblika na a
služila v podstavo. Seveda je po tem somnenju glagolska in
imenska tvoritev sočasna in so postale slabejše oblike iz moč-
nejših, ne močnejše iz slabejših; toda mi se tu in v sledečem
držimo Miklošičevega nasnovanja, po katerem so za slovanske
jezike postavljeni posebni slovanski koreni in postavljeni z večine
v slabejših, deloma tudi v srednjih in krepkejših oblikah. — Kakor
pod 1 a) so napravljeni tu: zmij: kača od zmija, ši-ja, kolo-mi-ja;
koreni so zmi, ši, mi; kakor pod 1 b) so tvorjeni tu: si-v stsl.
si-vъ, nji-va, po-či-v Kuheplaß, li-v, do-li-v, zo-li-v; — pi-vo.

3. Koren se končuje na u, ki se krepi v ov in av: slu
blago-slov, s(t)ru o-strov, nu nov, plu plav Flott, dru zdrav stsl.
sŭ-dravŭ; — slu slava, ku pod-kov-a, snu o-snov-a, tru trava, tu
o-tava: otaviti se sił erfrisch'en;

4. Koren se končuje na l oziroma bl iz el ali bl iz ol, ki
se krepi v ol al: dol, val, kol zakol, pol stsl. polŭ, pepel iz po-pel
das Verbrannte; glagol iz *gol-gol je podvojica; enako mlamol Ab-
grund, koren ml- mlěti, odsod pod-mol Uferbruch, mul a o; k korenu
ml gre tudi měl die abschüßige Stelle, wo Sand oder trockene Erde
abrutscht: se melje, prim. Melje; z besedo podmol Uferbruch primeri
podmel Grotte in mil mergeartige Erde; stel-jem: stol, podstol postol
Schuh, prestol; vol iz vl, ki je prvotni koren za vlъk- vleči; — hvl
hvala prim. skr. svr sonare; stl stela Streu; kl okla Hauzahn;
podvojena beseda je mlamola Grube; — tl tlo iz tblo skr. tala
navadno v množini tla, prav za prav das Gestampfte; naklo.

5. Koren se končuje na r oziroma ьr iz er ali ьr iz or, ki
se krepi v or, ar, ěr oziroma ir: svar Žank; žar Glanz Strahl Hiże,
požar Brand; — zbor; predor Durchbruch; mor, pomor; podpor,
zapor, razpor Spaltung; zapor das Einbrennen der Fässer: zapariti,
razor Furche; zastor Vorhang, prostor, prestor; nastor: nastor komu
jemand zu Poffen, morda iz na zador prim. r. zadorъ; zator Bernich-
tung; utor, vtor, otor Kinme; tvr tvor: zatvor; zavor Sperrkette; svor
Langwiede; zor Licht; — br pober Sammlung; dr pazder Age, kozoder;
srakoper Bürger; — dr dir, v dir iti; pr prepir; tr tir; vr vir izvir;
žr žir želod za svinje, požir; povir Schilf koren vr v pomenu vezati; —

13 *

196

dr oder Gerüst Gestell: das aus abgeschälten Stämmen bestehende Gerüst;
gvr govor; pr par, spar Dunst; mr (: mlěti) mramor Werre; dvr dvor;

skvr evr skvara evara einka na juhi; razvara, razvarično
meso; svara Milch; predora Durchbruch des Wassers, dora: velika dora
(ki se dere schreit); podpora; zara m. zaora Endfurche; utora Kimme;
vr iz svr obora Thiergarten, razbora m. razvora doppelte Langwiede
bei Wagnern; svora, sora Langwiede: lat. sera, osora Stange in der Mitte
des Wagens, zavora, zarirni lane Sperrkette; bera Sammlung; dera
Riß; pr napera, napira Radspeiche; tr otve der beim Hecheln herab-
fallende Flachs auch tule genannt; para Dampf Thierseele; — pero Feder.

6. Koren se končuje na č; besedotvoritev je kakor pod 1.
a) zlo-dě-j; vě-ja, o-dě-ja, sě-ja; b) o-dě-v, na-dě-v; dmě- odmě-v,
do-lě-v; za-dě-va; iz korena dě so postale morda tudi besede prid,
zid, nad zraven nada, n. p. iz nenada ali iz nenade in sød Faß, Gericht,
če zadnja beseda ne gre na koren sød sitzen tako da sød pomeni
Sitzung Gerichts sitzung in kamor se kaj posadi (Faß) primeri posědi.

7. Koren se končuje na y, ki ostajā ali se krepi v ov,
av; ta vrsta je v rodu s vrsto 3.: kyj; pomyje in pomyja; rov;
krov, pokrov: kryti; by: iz-bava, za-bava.

8. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
a: grad: stsl. gradъ iz grad-ъ, kap, pri-kaz, pri-klad, za-klad,
mah, pre-mah Fehlgriff, zapad, po-jas; — vlad-a, klad-a, poklada
Futter, zaklada Pfand.

9. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
i: a) živ, stsl. živ-ь, živ-a, živ-o, krik, tih; — hripa, škripa,
zima; b) i se krepi v ě: tih: u-těh-a; věs Dachgerüst: svisla,
svisli.

10. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu
je u: ud, gnus, kup: Hanfe; kur (kokot), ljub, lub Baſt, strup, šum,
jug; — kljuk-a, kur-a, lusk-a, šum-a, pljusk-a Dhrſeige; paz-duha:
skr. dōs Arm.

11. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
e, ki odgovarja indoevropskemu ă in a) ostaja, b) se krepi v
o; a) po-greb, za-greb Damm, za-klep, o-klep Harnisch, sklep Glied
Schluß, ognet Duetschung, poleg Abstammung: ně takega polega,
da bi pijančeval; let: se v let spustiti; podmet Duaste, zamet
Schneeverwehung; kruhopek; plesk Klatsch; oplet Geflecht; tek;

197

potep : na potep iti; čes Scheit; ščep Holzspan; — žen-a; lega : jabolka v lego djati, nadlega Beschwerde, zalega Brut; peka Backe, opeka Ziegel, opoka feste Erde stsl. Fels; ščepa Holzspan; — čelo; b) bred- : brod; grob; oklop Harnisch, poklop Deckel, sklop, zaklop Verschluß; polog Kesselthal, prělog Abacker, slog Tragbahre, breites Ackerbeet, vulogi nog Podagra; plosk; plot; rok Wahrzeichen Ansage : rok so slišali, preden je otrok umrl, obrok, prevok, srok : si srok dati sich grüßen : den sreči den Tag verabreden, urok Erbe (ogr.), Bezauberung : uročiti zaubern behexen (bestimmen ansagen), na jurok tüchtig, eigens (nach der Ausfage), vzrok Urfache (Gegenrede); tok, iztok otok, potok, stok, zatok Busen, krotok, prim. stočni pes = stekli pes; vod, navod, obod iz *obvod, prevod, sprevod; voz, prevoz, kolovoz; pregon; — leg : zaloga; ved : vojvoda; tek : stoka Erwerb, utoka Zuflucht, patoka Fusel Trebermost.

12. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je o, ki odgovarja indoevropskemu ā: bol, stsl. bolъ; hod, prihod, za-hod, prim. vrsto 14.; god, po-kop, zvon, bog: bogat = divus: dives, zapon Schnalle, spon Wiede; drvo-ton, naton Holzplay; potop; drob; drozg; krop; zakon; pod Boden; pot Schweiß; skok; — vod-a, groza, kosa, spo-hot-a Begehren, o-pon-a Vorhang, s-pon-a Fessel, za-pon-a Heftel; doba; kora.

13. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je ѣ, ki je postal iz indoevropskega a ali u, ter a) ostaja, b) iz u postavši se krepi v y, c) v u; glede podstavnega samoglasnika u si je vrsta 13. v rodu z 10. in 18., glede podstavnega samoglasnika a (v slovanskem o) pa si je vrsta 13. v rodu najbliže z vrsto 12., sicer tudi z 8. in 11. in deloma 14. vrsto.

a) ѣ iz a (oziroma o): sel, posel, koren stl, prim. skr. sarati er eilt; vo-tek, stsl. ątъкъ, koren tъk: texere; tok Futteral: tъknōti: tangere, poteka ki se potyče klati, otka m. otѣka zraven otyka; gomaz Insect: gьмъз; — ber der Himmeltau, Fendъ: far; v besedah tok in gomaz je o morda okrepek ne nadomestek.

ъ iz u: sep stsl. sьръ: suti sypati, zasap Damm, osep-nice; bak zraven byk Stier; kes Neue: kysati se; meh: muscus; zanjka Masche iz zamъka (§. 27, 4) prim. r. zamok Schloß.

b) dyh: dьhnoti; gyb: zgyb, v zgybu ga noga boli: gьnōti m.

198

gъbнoti; kyh: kъbнoti; syp, dosyp, nasyp, razsyp, zasyp;
tyk Weingartenfahl, zatyk; byk: bъkнoti, bučati; — nadyha
krivo natyha zraven naduha; gyba: v dvě gybě se drži, za-
gyba; otyka, styka; omyka: predivo omykati omeknoti, pri-
meri educatio: ducere in Erziehung; če izvira koren tъk
iz tak, onda so gornje dotične besede postale iz izvodnih
glagolov.

c) buk Brunst der Schweine; zguba, poguba; kruh: krhnem;
smuk: na smuk Sprungweise: presmeknoti; strug Drezelmesser:
stržem; suh; — duha Geruch, naduha, krivo neduha, odduha
Erholung; guba Falte (Bug); buka Lärm; smuka; muha:
mešica; nuza Halm zum Auffassen von Erdbeeren; ruda.

14. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu
je ь, ki je postal iz indoevropskega a ali i; v prvem slučaju si
je ta vrsta v rodu z vrsto 11., 12., 8. in deloma 13., v drugem z
vrsto 9.; — ь postavši iz a (na slovanskih tleh iz e) ostaja ali se
krepi v o: tьn- (τέμ-νω) naten zraven naton; zвьn- (sono) : zvon;
pьn- (spanne) : spona; *hьd- (šel iz šědlь) hod, skr. sad prim.
óδ-óς = *sod-óς; čьn- : zakon; dveri : dror; pes : pecus; žьd- :
god = ča-jati : čas Mikl. Gr. I. 28; enako zr prav za prav zьr : zor
in enake tvoritve v vrsti 5.

ь postavši iz i a) ostaja, b) se krepi v ě ali i: a) pьh
(pinsere) peh, pah, zapah Niegel, opah Grüße primeri pšeno; ščep
zraven ščip (das Abgezwicke), ščap škoda; šer, prišer; im- iz jьm-
mesto jem- (lat. em-o) tedaj spada izvirno v a-vrsto: najem
Miethe, senjem, semenj, smenj, stsl. sьпьмь Markt (collectio),
zajem: u zajem wechselweise; sum stoji mesto sьмьпь, koren
mьn; — obšva iz ob-šьv-a Auffschlag; ujma iz *u-jьm-a Wetter-
schaden (Wegnahme);

b) blěsk; cvět; lěsk; poměn; svět Licht Welt, primeri med svet
spraviti = na svetlo dati; blisk; mig; spomin; — so-těska; na-
měna; mězga: mьg- meži mežati; zvězda: sidus.

15. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
slogotvorni 1 postavši iz ьl, ьl ali ьl, ьl; 1 ostaja ali se krepi v
lě la: vlьk: volk stsl. vlьk-ь, vlak, vlak-a, po-vlaka; vlьg nsl. volhek
stsl. vlьg-ькь iz podstavnega *vlьg-ь, vlag-a; mlěk-o; dodaj:

199

glad, plaz, tlak, plat, slap, vlat (lat) Rispe; zlak wälsche Erbse; kolk (kuk, kučet, t. j. kolčet), stolb (stub) Stufe; stolp, žlěb, brano-vlěk; — preoblěka (*prě-ob-vlěka), razlěka Verschleppung; polza kder se plazi, tlaka Frohne; dlaka, mlaka; solza zraven sloza slojza sklojza in skuza (*skolza); volga (vuga) Goldamfel.

16. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je slogotvorni r postavši iz tr, tr ali rь, rъ; r a) ostaja ali se krepi b) v rě, c) v ra, redko d) v ro:

a) vrh, prt, srp, strm; prga, črt-a; brd-o; b) grěh; srěd-a;
c) vrat, zrak, krat; brad-a, drag-a, srak-a; d) grom; hrom;
o-strog castra das Bewachte, koren strьg oziroma srg : nem, sorgen:
strěžem, stražiti; troha; — dodaj: grm zraven grom, hrt, krt,
kozoprsk (Brunst der Ziegen) September, October; rt; srb zraven
srab, srp zraven srěp iz svrěp grausam, wild; škrb zahnlückig; trd,
tvrd; trg; trs; *trp v besedi trpek; — črka, zadrga : ptiči
se vjemajo v pragle ali zadrge, sqdrga; prda Art Schalmei aus
Baumrinde; ščrba, škrba Scharte; trg : na pretrge žrěti zum Versten
fressen; brzda; drsa Schleifbahn; grba Falte Buckl; hrga Beule; krpa;
mrda Falte; pod-prda; prha Raude; — črěp; krěs; — črěpa;
črěda; smrěka; srěda; — mrak, pomrak, sumrak; mraz; prah;
smrad; srab; kolo-vrat; povraz Strick; grad; hrast; strah,
strah, a, o : da je bilo straho ga gledati; trag Spur; vrask
Runzel; zrak Blick Luft; — draga; draka Handgemenge : zadrěiti ver-
knüpfen; sraga Tropfen : solza; sraka; vrapa, vraska Runzel; —
grot (mlinski).

17. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu
je ď, ki ostaja ali se krepi v a: a) běg, odběg, priběg; sěd :
sosěd, zasěd Hinterhalt; o-rěh; rěz Einschnitt; plěva; sō-sěd-a; b) přě-
raz; raz, obraz Gesicht (Unuriß); sad : koren sěd, vsad vsedena
zemlja po plazu; — dodaj: drěm Schlaf; oběd, mesojěd, samojěd
Hannenfuß, sladkosněd; krěg Bank; zalěz Hinterhalt; osěk Art Um-
zäunung, zasěk eingehacker Speck; trěsk Donnerschlag; *věd v besedi
svědok Zeuge; věk Geschrei; — priběga Zuflucht; ujěda Raubvogel;
narěza, obrěza, porčza Art Strafsteuer prim. srb. porez; zasěda
Hinterhalt; presěka Graben zur Ansammlung von Wasser, Gehau im
Walde, zasěka Schrank, eingehacker Speck; trěska Span; razvěda
ausgelassener Mensch; vgnjida Geschwür morda iz jěd-; lěsa; pěga

200

Fleck Punkt : pingo; podpčya Brückenpfeiler; žlěza, žlězda : gland-
glandula; brěza : Birke; potira Verfolgung iz *potěra.

18. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
y, ki odgovarja indoevropskemu u in a) ostaja, b) se krepi v u,
c) v va; vrste 18. 10. in deloma 13. so si v rodu: a) syr; b) po-sluh, sluh prim. słyšati; c) kvas, prim. kys; dodaj: a) pyh; zvyk Sitte; gryz Biß, pizdogryz Hanneufuß; hyp Moment; — ryga Nülpfen; vyka in vyk Geschrei; zyba; gyzda Eitelkeit; kyta Bündel; lyka Baſt; rysa in rys Luchs; b) puh, napuh; ruk Brunſt der Hirsche; stud, ostud Schiffskrankheit, Erbrechen; uk, nauk, samouk; hrup; sur grau.

19. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
ę, ki ostaja ali se krepi v o: a) vęz, zavęz, podvęz Strumpf-
band; poględ, izględ, oględ; b) zob, koren zeb; sọ-prọg, sọ-prọga :
přeg-; ọz-a : vězati, lọka, mọka; dodaj: a) Brenk (brěk) Laut; jěk
Laut, Echo; zalek Auffschlag : zaleknọti; zamět podmět Mełmuß; měk :
jajce v mek kuhano; plęs; podpręg Bauchgurt, zapręg Riegel;
nesprět miſżefstalteter Mensch; tręs, potręs; žvenk žvěk Laut; těg Ge-
treide (das durch Arbeit Erworbene); — brenka Maultrommel; pripręga
Vorſpann, prepręga Umſpannen, zapręga; ręga Laubſrosch; prisęga :
v roke sěči; věza, zvěza, zavěza, pretvěza (? predvěza : stnord.
thvengr Schuhriemen Mikl. Gr. I. 43); gręda; zagłęza Kot (Ein-
sinken); rěsa; šěga; zěba; b) bląd; jok; *krót : da se nit ne bo
krątičila; lók Bogen, slók mager (gekrümmt); omót : v omot mi gre
bekomme den Schwindel; podpróg Bruſtgurte; smód Senge; povóz,
motvóz, motóz : *mot menda : motati; — lóka Au; próga Streifen;
tuga (tóga) Not; vóza Kerker, povóza, prevóza Verband.

20. Koren se končuje na soglasnik, v korenskem slogu je
o: kós, rób, dodaj: dób; dróg; grob roh; kót; łog; pólknall, na-
pólk, razpólk Sprung, Spalte; *póp : pópek Nabel, Knospe; rób Saum,
na róbe verkehrt, äbicht; skóp; tóp; tród Količ; trót pač mesto tród
Zunderschwannt; trót Drohne; — duga (doga) Regenbogen; góba;
póka Spalte; łóka Schnepfe; — *klóbo : klóbko; mode Hoden.

B. Primeri iz osnove drugotnih glagolov:

a) iz glagolov IV. vrste; tu 1. i ostaja, 2. se měni v j,
3. odpada; 1 —, 2: krči- : krč Gereute; služi- : služ Dienst, Ver-

201

dienst; vodi- voj Führer iz *vodi-jь *vodь-ьb *vodьb stsl. voždь,
sprevoj Geleite; vrači-: vrač Aršt; běli-: zabel Schmalz; čini-: čin
Tat, način Art, začin = zabel; enako: očist Lauterkraut; vdar; přědal
mesto in zraven preděl Fach, Abtheilung; prigod Zufall; prěgon, zgon;
ograd; hyt Wurf; zajěz Eindammung; naklon, poklon; kup Kauf,
izkup; okus, pokus; odłok Bescheid; lišep lišp Putz m. *lěpš iz lěpši-;
odlog Auffchub; zamer Beleidigung prim. zameriti se sich vermessen;
smysl; plat Lohn; zaroki Verlobung, porok Bürge; rod Geburt, narod,
porod Nachwuchs; zasad Anpflanzung; uskok Ueberläufer; zaslon Bor-
hang; obsok Aufspüren, soči- suchen: sequi; srd: srdi- se; zastop
Verstand 1c.: be-greifen; pozdrav; posvět Lampe Leuchte; zatvor Ver-
schluß; — 1. sodja mesto *sodi-j-a iz *sodi-a; 2. zabloja iz *za-
blodi-a, i v j, dj v j, Mischung des Schweinefutters mit Mehl; broja
iz brodi-a Gemischtes; čěja Seichen iz *čědi-a; grablje: grahi-;
graja: gradi-, ograja, zagraja; grušća Ekel: grusti-; hoja: hodi-;
jěža Damm: jěži-; sćnokoša: kosi-; mašća: masti-; noša: nosi-;
noja nuja Not: ngdi- nötigen; poja Trieb: poldi-; plaća: plati-;
pražu Geröstetes: praži-; praća preća fraća Schleuder: *prati-;
reja: redi-; saje mn. Ruß: sadi-; posoja: posođi-; smoja Senge:
smodi-; smraja iz *smrad-ja; svěća: světi-; ovaja Berrat: vadi-, svaja
Zank iz *sbradja, koren val: ădo dřeido; věša Hängeplatz: věsi-; volja:
voli-; vraža Aberglaube: vraži-; 3. zabava: zabavi-, i izpada;
zabloda zbloda Verirrung, obloda s čimer se svinjam jed zabloji, koren
blěd- mischen: blind (getrübt); začina: začin = zabelj; podoba;
prigoda; nagrada Lohn; pregrěha: pregreši-; zguba; zagvozda,
zaylozda, zagozda; hrana; zahvala; krma; nakvasa Säuerung;
odluka in odloka Ueberlegung, razluka iz *razloka Verschiedenheit,
koren lók pomeni biegen zato razlčiti auseinander biegen, zato so
te tvoritve iz drugotnih glagolov; izlika Vorwand, prilika Gele-
genheit; obljuba zaljuba Gelöbniß; luska Schuppe: lušči-; zaměra
Beleidigung; zmota Anstoß; zamuda; oponosa Schande, Vorwurf; —
izpaka Verderbnis: pači-, spake Späße; pika: piči-; zaplata Fleck:
zoplati-; oprava Kleidung Geschäft: opraviti se s čim in kaj, sprava
Einrichtung Werkzeug; poroka Trauung: po-roči-; neroda Ungeschic-
flichkeit; ozdrava Heilmittel; stava Wette (der Satz Einftag), postava
Gesetz, zastava Pfand Fahne, toda zastava v pomenu Nachstellung je
korenska tvoritev; potrata Verschwendung: trati-: toriti aussreuen;

202

vada Lockspeife, Uebung, navada Gewohnheit iz vadi: koren vad: ἠθο-ος skr.svadhā, got. sid-us Sitte; vlaka Schlitten, Eggen: vlaka je letos huda, prim. Benečansko na vlak na vlako voziti mit den Borderrädern fahren, odvlaka Ausschub, podlaka Unterfutter, razvlaka razlaka Verschleppung.

b) iz glagolov III. vrste: bogatěj iz *bogatě-j-ъ oziroma *bogatě-jъ.

c) iz glagolov V. vrste; tu a 1) ostaja ali 2) odpada: 1) drzaj Hechel iz *drza-j-ъ oziroma *drza-jъ; sprehaj: hajati iz *hadjati iz hoditi, uhaj: kobila je na uhaj; mahaj; skakaj; stopaj; hodaj Weg: *hoda-; čuvaj; pomagaj: na pomagaj priti; *kravaj v besedi kravajec droži iz vinskih pen; 2. voh: voha-, povoh; poček: na poček dati leihen: čeka-; oklic: klica-; mak: jajce v mak: maka-; prva tvoritev se nahaja gosto pri po-menjšalnih glagolih na lj: bodljaji Seitenstechen, Kolik; gryžljaj; dyhljaj, zdyhlaj; premahljaj Uebergewicht; migljaj; prězljaj lan, ki se prěza, drugi je lenovec; prhljaji Schuppen am Kopfe; občutljaj. Sem štejemo tudi: lučaj Wurf Fall: lučati werfen, enako slučaj iz *sblučaj; strěljaj; pomyšljaj Brunst der Kühle: *myšlja- stsl. mysli-appetere; lijaj Gießeimer, Trichter; držaj; běžaj; po analogii so postali menda tudi: založaj prim. gryžljaj, položaj; zamašaj dati (da se zamaha); primerljej m. primerljaj; naraščaj; kolčaj morda m. tolčaj, zvezek lena, kar se enkrat kolče (tolče); sěžaj Klafter prim. strěljaj; stěžaj: vrata na stežaj odprěti; tečaj: mlin na tri tečaje Laufwerk, Thürangel; točaj (ki toči); zvežaj Bündel; obyčaj Gewohnheit: učiti; vržaj Wurf; koračaj: korakati: koračiti; Miklošič Gr. 2, 82 razklada zadnje tvoritve mesto analogije s priponko ěj, ki je sicer za drugotne tvoritve v navadi in se je menda iz gornih tvoritev razvila.

d) iz glagolov VI. vrste: cělov Kuß (Entbietung von Heil): cělova-.

Končnica i.

§. 98. O končnici i oziroma Ъ, gl. §. 39 in 32 III. možki samostalniki pqt, stsl. pqtъ; ljudije; z večine so se spre-vrgli izvirno ijevski samostalniki v ajevsko sklanjatev na Ъ, tako medved, vogelj, črv, golob, gozd itd., samostalnik

203

zver stsl. zvěř je postal ženskega spola; tako tedaj so
možki samostalniki nalik latinskim na -is posebno v jed-
nini redki,

ženski še so, n. p. bol, vygrěd Frühling („Auswärt“); hot;
jěd, ujěd Grimmen, črvojěd (luknica); kop; kad; kov;
podkev; laž; luč; maz; smet; zamět Gemenge für Schweine;
os; poč Sprung, Spalte: pąk-; pyš: pyh-; rast; rěz Schnitt;
sěč lebendiger Zaun (das zu behaßende), Mahd; skrb; postel
zraven postelja; vas, ves; věz, zvěz, ąz, vąz Band; věd: to
on děje na věd aus Fleiß, zapověd; vrš das gedroschene Ge-
treide primeri vršaj; zob Hafer; — změs Gemengsel iz glagol-
skega debla měsi-; enako mlat: mlati-; zvrat Pflugwende :
vrati-; gaz Schneebańh: gazi-; plav most na vodi: plavi-;
— dalje: brv; obrvi; čev; dveri, duri, fores Ovća; grudi;
klqp; měd Erz; myš, tudi možkega spola; sker, ščer Werk-
zeug ogr.; ostud Schreckbild: stud; otrąbi; plat: ena plat riti;
rit; rž Noggen; ščet Bürste; uš; zel Pflanze; žrd; rěč; stvar;
gos; kost; sol; *ov v besedi ovča lat. ovis; nekatere sicer
možke besede so tudi ženskega spola: odgovor, zygovor,
narav, strd Honig, red; nadalje se pravi: do poli zur Hälfte;
nekatere so a odvrgle: v eno měr immer.

Končnica u.

§. 99. O končnici u gl. §. 40 in 32, IV.

Možki samostalniki na u so se sprevrgli v a-jevsko sklanjatev
na ѣ in se njihovi ostanki kažejo le v nekaterih sklonih,
posebno v besedah: dom domu domov iz domori: lat.
domu-s; med medu μένον; pol: oba poly; sad; sin. Tudi
ženski samostalniki so redki in so se sprevrgli v žensko
a-jevsko sklanjatev: tikev stsl. tyky ima ev iz їв kot
okrepek, pa zraven tudi že tikva, ljubav iz ljubњу; eru Strid
iz vr-њу, koren vr- (: veryga, verěja); mlězva Biestmilch.

Končnica oziroma priponka ja.

§. 100. *jь, ja, je: ioç, ia, io(v), lat. -ius, ia, iu(m); iz-
virna oblika je ia.

204

1. mož. ključ, stsl. ključь iz *kljuk-jь, k-j da č po §. 28, 4; Ы stoji po nebnikih mesto ѣ, kakor e mesto o ali i mesto ě; v stsl. se Ы ne piše po glasniku j, v nsl. se sploh opušča; tako so postale na dalje besede: krič; meč; jež prim. ježica Schette Schale; mąž: Mensch (Denkender) kor. mьn-g, kor. mьn- (měnim, pamę-t), ima podaljšek g; stebel, stsl. stЬЬЬ stoji m. stьЬ-l-jь §. 27, molj stsl. mol-ь m. mol-jь;

prilogi: brěj stsl. brěždь iz brěd-jь po §. 26, 1, b); ruj
v besedi rujen rujav iz rud-jь, stsl. ruždь; *těž v besedi
těžek iz těg-jь; tešč nüchtern: tьsk; samotěž: tęg; buč Ton:
zvon ima lep buč, koren bьk-; cvič Gezwitscher, koren cvьk-;
golč: glk-; hrąšč: hręst-; jąč: jěk-; laž mož. Lügner: laž i
prilažič prip.; pyš: pьh-; plač; polž, plojž; soper stsl.
sąprь Gegner, sedaj prislov: soper mraza se brani; penj Block
(ausgespannt); sěč Gehack; tolč Stößel; natč rod. natyča Erb-
sensteč: tьk (natьknoti natykati); oblěč Kleidung Anzug: vlěk-;
broć, brovć Farbestoff der Färber: broćiti Ostereier färben stsl.
broštь; črič Weingrille, črč Gezirpe; hmelj; klěšč Zecke: klešče
Mikl. Gr. I. 57; krč; koš; nož: Nagel, nagen: nuza Fick
107²; pljušč eine Pflanze; plašč; pryšč Hitzbläschen: prьsk-;
strž Zaunkönig; vąž, guž, gąž iz *gvąž, Schlange primeri sle-
povož: skr. ahi lat. anguis; žulj;

2. žen. duša iz duh-ja; vol-ja; vraža iz vrag-ja; oděja iz o-dě-ja, kor. dě-; želja; žeja: stsl. žežda kor. žęd; zem-l-ja §. 27; zor-ja, zar-ja; kap-l-ja §. 27; kraja kor. krad; maža kor. maz-; mrěža, kor. mrьg; paša kor. pas-; pića kor. pit- §. 26, 1, a; r-ja iz rьd-ja §. 26, 1, b; po-stel-ja, stelja; stezda, steza, stsl. stьza iz stьg prim. Steg, Stiege, steige, §. 28, 4, c; straža kor. strěg; dodaj: běža Flucht; gnjeća Gedränge; greblja Dfenkrüde; gryža; klaja kor. klad-; leža: jabolka v ležo djati; melja Mahlen; molža: molzem; moča Feuchtigkeit; miža: mьg; pomnja Verwarnung; sumnja, sōmnja Verdacht: mьn-; prja Streit; preja: pręd; zapenja Klammer; orja Ackerung: r; rašća Wachstum: rast-; ręža Spalte: ręg-; sěča Mahd; sěja: sěd; serja: sr(ati); poteplja: tep; priča iz vritča Zeuge, stsl. Vergleich: tьk-;

205

povelja; věja stsl. věžda Augenlid: věje trepavnice; góža Weidenband iz *groža: věz-; v štric: stsl. sŕręšta: ręt- iti, c tu in v besedi nocoj ostaja kakor v českem c: sŕb. č; včča morda včča die Stift, če gre na koren vět- (Bereinbarung); žinja zraven žima; udaja Verheiratung odaja prodaja: da;

3. sred. mor-je; lože iz log-je; ože iz ož-je; pleče Schulter: plet-; polje; kopje iz kopije; pěšće (kolno): pěsto Rabe.

## Priponka tar oziroma tr in sorodnice.

§. 101. a) trь, tra, tro; b) ter; c) tlъ, tlo; d) *teljь; e) *tyrjь.

Priponkine končnice -ь, a, o so iste končnice kakor v §. 97; priponki ter primeri §. 38, 5, b); stsl. možki ѣ na priponki tel in tyr odgovarja priponki jь v §. 100; priponki tr oziroma ter in tl oziroma tel sta izvirno isti, kajti l je mlajši nastopnik glasnika r; Bopp ju izvaja iz korena tr- v pomenu iti in storiti, tedaj je n. p. govori-telj govor-činitelj; ta priponka tedaj pomeni činitelja (nomen agentis) in orodje (instrumentum). Ta priponka ima močne, srednje in slabe oblike; močne odgovarjajo grškim -τωρ -τηρ : μήστωρ μήτηρ, po slovenskih pravilih po odpadlem r -ta, -tě : ra-ta-j iz ra-ta + jь lit. ar-to-jis, mati iz *matě iz *matě(r); srednje oblike odgovarjajo grškim -τορ -τερ : βω-τορ-ες σω-τερ, po slovanskih pravilih -тъ -тъ, toda obliko -τερ nahajamo spremenjeno in podaljšano v -telj t. j. -tel + jь : prija-telj; slabe oblike odgovarjajo grškim -τρ-ο-ν, -τρ-τα : ἀρο-τρ-ο-ν ψάλ-τρ-τα, in so v slovenskem skrite v oblikah -lo -lja n. p. ora-lo Pflug, pra-lja Wäscherin, ter se spoznavajo, če primerjamo pol. ra-dto Pflug in čes. pra-dli Wäscherin, prim. Schmidt v Kuhn's Zeitsch. XXV, p. 29.

a) bratrь v besedi bratern, bratranec, v starem jeziku in v drugih slovanskih narečjih je bra-trь naš brat, lat. frater, nemški Bruder iz kor. bra-rediti; vě-ter, stsl. vě-trь, rod. větra; — vi-tra, e, Gerte, Holzlege.

ju-tro, stsl. u-tro m. us-tro iz kor. us-, kakor aurora iz ausosa; ję-tra mn., ję- odgovarja grš. ἔν- v besedi ἔντερov, lat. in- v besedi in-tra; ję-dro, jědrice Kern (das Junere)

206

je s prejšno besedo sorodna; v besedi nōter vn-ō-ter je
deblo podvojeno gl. §. 13, d.

b) ma-ter-, imen. ma-ti iz *matě, r je odpal; enako hčer-, stsl. dňš-ter-e rod., imen. dňšti iz *dňšť, kor. dhugh- molzem, pr. Toch-ter.

c) vi-tlъ, vi-tel, in vi-tlo; morda pen-tl poleg pę-cel; dę-tel, tla Specht, lotv. demu töne Mikl. Gr. I. 38.

d) prija-telj, ravna-telj, pisa-telj, uči-telj, spasi-telj so tvoritve
iz glagolskega nedoločnikovega debla.

e) pas-tyr, -ja, stsl. pas-tyrъ, podstavna oblika: *pas-tur-ja-s.

## Priponka la in sorodnice.

### §. 102. 1. lь, la, lo; 2. lь; 3. *ljь, lja.

Priponka l- je postala zvečine iz tr oziroma tl, t je izpal kakor plel iz pletl; tudi l drugega tvorno-preteklega deležnika je postal iz tr Mikl. Gr. 2, 94:

1. a) možki samostalniki vyl Rüffel; vyl ali morda ril Baumstüd xc. :
deblo razžagati na rile; qz-lь (vęz-); qg-lь: (angulus);

b) deležniki: plel (plet), obogatěl, kupoval gl. §. 60, 4.

c) prilogi iz deležnikov: bě-l, stsl. bě-lь, kor. bě: bha, qa,
qaľvō; či-l außgerušt; gni-l; zrě-l; kys-lь: kysel, kysla, o;
mrzel, obrasel, o-sta-l; puh-el; svět-el; medel, stsl. mьd-lь
(mud-en); obil (ob-vi-lь); vrěl: vrl; top-el: tepidus; ot-el:
skr. vāta: wund; nagel stsl. naglь, skr. ańga slink; obel
chlinderförmig iz obvl-lь lit. ap-val-us;

ženski samostalniki ži-la (: žica); meg-la stsl. mьg-la, meži;
os-la, ki ostrino dela; strě-la pro-ster-nens; *pręsla v besedi
pręslica (pred); hula Bug: hrv. uhyliti biegen; byla Kür-
bißblatt; česla Weinschädel; grla navadno grlica; kvokla;
metla; *sula v besedi sulica; tesla; žvala Pferdegebiff: žva-;

srednji samostalniki α) korenski: ves-lo (vez- vozim);
gr-lo; žrě-lo; kri-lo; mas-lo (maz-); sed-lo, selo; čis-lo na
hrvatski meji = molek, to je orodje s kojim se šteje; ši-lo
čes. ši-dlo;

β) iz glagolskih debel: brusa-lo, včja-lo, zakryva-lo, pokryva-lo,
zrca-lo; nakovalo; krěsalo; obuvalo; cědilo; obęza-lo (ob-

207

věza-lo); ralo, ora-lo prim. aratrum, ágo-tgor; stalo, stoja-lo;
stopa-lo; česa-lo; kadi-lo; krmi-lo; oblači-lo; črnilo; pravi-lo,
po kojem je morda potvorjeno ravni-lo: ravna-ti, toda prim.
bajilo, mazilo zraven mazalo, obhajilo, plačilo, vězilo; —
dodaj: bi-lo Schlagader; želo na zahodu žědlo Stahl (Werkzeug
zum Treiben des Viehes stimulus): ženem kor. žъn, Mikl. I. 43,
zraven žalo, žalec; porěslo iz po-vrčs-lo, *po-vrěz-tlo Garben-
band: vrz; pověslo Garbenband: věz; česlo Kamm; črěslo Baum-
rinde, Gärberlohe: črt, Mikl. I. 307; čislo: *člb-tlo, *čis-tlo;
steblo Halm; peklo Bratpfanne; zrklo Augapfel zraven zrkalo;
pruglo zraven prógla Schlinge: preg;

2. by-lъ, nsl. byl, bylije, bylka, kor. by- je v prvotnem po-
menu kakor ф-о фungs; gos-li iz *gogd-tli mn. kor. god-; jasli
mn. kor. jud- nsl. jed-; žel rod. želi, kor. žън-, ženjem; ra-l,
rod. rali; sěl Getreide (das Gefäete): sě.

3. a) možki: česelj rod. česlja Kamm, podstavna oblika *čes-l-ia-s,
iz tega po končniških pravilih slovanskih *čes-l-ia, *čes-
l-jъ, stsl. česlb nsl. česelj rod. česlja; krakelj; krhelj; smr-
kelj; nedělj zraven nedělja; besedi kašelj koren kâs- se
ima podstaviti oblika *kah-ьъ; enako je soditi oblika
češelj.

b) ženski samostalniki: pralja čes. pra-dli, per-i-lja; švelja,
šivi-lja; doj-i-lja; v besedah šiv-i-lja, per-i-lja je i neor-
ganičen nadomestnik vrstnega samoglasnika.
§. 103. 1. elъ, ela, elo; 2. elj iz *el-jъ; 3. ol, *oljъ;

4. *uljb, ul-ja; 5. ěb; 6. yla.

Mogoče, da so te priponke z onimi v prejšnjem §. istega
poroda; soglasniku predhodni samoglasniki so po Boppu vrstni
samoglasniki ali njih nadomestniki, gl. §. 102, 3, b).

1. možki a) plěv-el, stsl. plěv-elъ; b) prilogi: ves-el (us-,
ves-na); kys-el; deb-el; dręs-el traurig;
ženski buč-ela (die sunnende bѣk-, bučati); dež-ela iz drž-ela,
kar se še čuje med ogerskimi Slovenci, dežela je v rodu
s besedami država, drug, društvo; omela Mistlel stsl. imela
kor. jьм; žuž-ela;
srednji: měd-elo m. mět-elo Rührstock; krčp-elo Prügel;

208

2. brencelj : brčk; vrtelj Vorrichtung zur Annöffnung : vrt-ěti;

3. sokol; — moz-olj, kokolj; srěb-olja Molke;

4. met-ulj (met-, Schmett-erling); per-ulja; ropot-ulja; strg-ulja;
češ-ulja iz čes-julja; blebet-ulja; klepet-ulja; věk-ulja;

5. stsl. kód-ělь ž., nsl. zraven kód-ělja in kódla : koder stsl.
kǒlъ kraus, lit. kudla Haar, Zotte; vrz-ěl (vrz- od- in zapi-
rati; zyb-ěl; kóp-ěl in kóp-ěla; pišě-al;

6. kob-yla prim. kobylica, v slov. gor. pomeni kobyla tudi
trešliko, prim. kobacati in Kobanci; gom-yla iz mog-yla.

Priponka ra in sorodnice.

§. 104. 1. rъ, ra, ro; 2. arъ, *arѣ; 3. erъ, orъ, *orѣ;

4. yra.

Morda so te priponke izvirno z onimi v prejšnjih treh §§.
v rodu, prim. Bopp §. 961.

1. a) samostalniki, mož. : da-r', stsl. da-rъ, gr. δω-qor (da-ti); pi-r
(pi-ti); koper stsl. kop-rъ vapor nsl. tudi Fench Dillkraut :
kvap; koloměr Zirkel; steber; sveder; viher;
žen. mě-ra prim. μέ-ρον; žig-ra Holzunder : žgati žigati;
sred. reb-ro;

b) prilogi : dober stsl. dob-rъ (po-dob-a, spo-dobi se, got. ga-da-
ban geziemen; mok-er, ra, o; mód-er : munter (mün-d-); os-t-er;
sta-r; sě-r (si-v, sijati); hrab-er; hyt-er (hytati, hytiti, hra-
titi); bys-t-er (bъ-d-ěti); pes-t-er bunt : pьs- prim. pisan;

2. lop-ar : lop-ata; vozara Stück Feld längs der Ackerbreite; zid-ar,
-ja; klevet-ar; pek-ar; tes-ar; prim. nemš. Geb-er, Schreib-er,
Schneid-er, lat. -arius; slovanska priponka je bajo da po
nemški posneta Mikl. Gr. II. 88.

3. več-er; biser; steb-er, prim. Stab; stežer Angel; sěer, -vra;
top-or (tep-); morda lap-or, prim. rapina in rumpo; dňh-or,
-ja, stsl. dňh-orъ (prim. smrduh); vugor Art Aal, stsl. qgorь
iz *qgorьъ.

4. sek-yra, prim. lat. sec-uris.

Priponka na in sorodnice.

§. 105. 1. nъ, na, no, 2. nь, (snь, znь: nь) iz *ni;

3. *nѣ; 4. anь, *anѣ; 5. enь, enь; 6. inь, inija; 7. ьнѣ;

8. *ьнѣ; 9. unь; 10. ynь.

209

Ta priponka je posebno znana, ker se v prvi obliki rabi za trpne deležnike, gl. §. 60, 5 in se tam meni s svojo tovaršico, ki tudi trpne deležnike tvori, s priponko **tъ**, **ta**, **to**. Te priponki imata nekako sličnost v vseh prikaznih razširjenega junega besedotvorstva; L. Meyer jima zato daje en isti porod, kažoč, da sta postali iz občne oblike **ant**, iz katere sta se cepili v **at** in **an** oziroma v **ta** in **na**; pri tem je omeniti, da ima n. p. skr. **mahant**- lat. **mag-nus** v imen. **mahan**, v rod. **mahatas** in v tož. **mahantam**, prim. leo leon-is in λέων λέοντ-ος. Bopp razpravlja obe priponki drugo zraven druge in ju nanaša na enaka zaimenska debla. Soglasniku predhodni samoglasniki so kakor v §. 103. S to priponko se dela nemški nedoločnik n. p. łob-en.

1. mož. a) samostalniki: plě-n, stsl. plě-nъ (plě-jem); sta-n; dr-n; tr-n; čes-en stsl. čes-nъ; klju-n (klju-jem); plju-n; sen san Schlaf iz slъ-p-nъ; sy-n: got. su-nu-s: viós, kor. su- roditi; zaton: top-; zvin Verrenkung: z-vi-noti; bezen Rize menda bezden, kor. bhid;

b) deležniki: nes-e-n, dvigne-n, želč-n, hvalj-e-n, děla-n gl. §. 60, 5;

c) prilogi: plъ-nъ, poln; *vě-nъ v besedi věnъсъ věnec (vi-); dodaj: pьšeno, predeno, pečeno itd.

žen. bra-na; vlъ-na, volna, (vr- var- pokriti); desne zraven dlasne Zahnfleisch, kor. das- dáx-vw; glina; žlъ-na, žolna, prim. žol-t, -a, -o; pre-mě-na (kor. mi-, minoti); pě-na: spuma; sla-na, prim. srě-m, srě-š; sr'-na (sr- = sl-, po-sla-ti, koren pomeni iti); stru-na prim. stn. stroum vezilo, lat. fides: binden in Saite: si- vezati; stě-na (ki stoji); cě-na kor. či, od koder čьt- štejem); sli-na (stn. stim Schleim); gra-na Zweig (die Grünende); *pě-na v besedi pě-nica die Grasmücke (pi- die Singende); steg-na Triebweg (Steig): stbg-;

sred. vi-no, lat. vinum, ołro; je izvirno semitska beseda; zr-no gra-num Korn; ok-no kor. ok- gledati, prim. oko; suk-no; sě-no (si- sijati), = posušeno; stegno, stsl.stłg-no: stłg-iti; runa iz ru-no: ruti; kopno Festland: kopněti (sneg); lakno iz vlak-no Faser des Hanfes; usno Peder: vas- (vestis);

2. a) mož. den, dan, stsl. dьъп kor. dě scheinen skr. dina lat. nun-dinae, den gre deloma po a-jevski sklanjatvi, celo pa ogenj:

Slov. Slovnica.

14

210

stsl. ogънъ, prim. skr. ag-nis lat. ig-nis, kor. ag- migati je
prešel v pomen migljati, svetiti se;

b) žen. stsl. dla nъ, zato nsl. dlan, dlani, lit. delna kor. dal-
dar halten; bran, stsl. branъ, se v bran postaviti, je v rodu z
besedo bra-na, prim. φάρ·ος = plug, kor. bhr- scindo „bohre",
for-o; basen, stsl. bas-нъ ali ba-snъ, t. j. ba + s + nъ,
koren bha- φη-μί fa-ri : bajka; kakor basen, -sni so postale
besede plěsen, pěsen; iz glagolskih debel bolě-zen, boja-zen;
enako prija-zen, žizen žizni, kazen, ljubezen.

3. *njь, nja, a) možki: lunj Weihe, stěnj Docht, sinj : sinji kamen Kalkstein; konj menda iz *kob-nj : kob-yla;

b) ženski samostalniki: pik-nja Stich; těnja Schatten stsl.
stěnja; pomen djanja (nomen actionis) imajo: bernja
Sammlung, Lese; brušnja; grožnja Drohung; odhodnja;
izkušnja; nošnja; pernja Streit; prošnja; šetnja Spaziergang;
vožnja; vrvnja Getümmel; stvarni pomen (concret) imajo:
tepnja Plapperer; podvěžnja; kopanja Schale, Trog, (: kopati =
Schale: schälen); lupanja Schale : lupa-; črěpanja : črěpa-;

4. a) pij-an, a, o, pro-stran; vran, ka-vran ga-vran; slan, a, o, prim. sol; zaspan; — vrana; smetana zraven smetena : sъmet- herabnehmen;

b) vranj Spund : vrěti; vrtanj; — branja Falte; mrdanja anus gallinae : mrda- wedeln;

5. šamostalniki: vreteno; — greb-en stsl. grebenь, rod. grebene,
dendenes po a-jevski sklanjatvi, enako sršen, stsl. srъ-
šenъ mož., kor. srh- nasršene lasi ima, zato s-t-rah, lat.
hors- horreo, nemš. gräßlich, Grauß; kor-en; — jesen stsl.
jesenъ, -i, prus. assani-s;

6. kl-in, stsl. klinь, koren kl- klati, kalati; *ml-in v besedi
mlinci; *vrtin v besedi vrtinec; poležin; potepin; — črvojě-
dina; kol-ina: koljem; lup-ina; stružine Hobelspäne; tropine,
srb. drop : Treber; — sv-in-ja, stsl. sv-in-ija, prva priponka
je in, druga je ia, ki pa se je v stsl. razcepila v ija,
koren je su-, grš. ὕ-ς lat. su-s nem. Sau, polni obliki
svinja odgovarja beseda ὕαυα Hyaene Schwein iz ὅν-ια =
συ-αρ-ια; koren je isti kot v besedi sy-nь, in je svinja
tako imenovana po svoji plodnosti;

211

7. a) samostalniki: boben, bobna, stsl. bąb-ьнъ; česen;

b) prilogi: pošten, stsl. po-čьт-ьнъ, prim. čěna; živo-tvoren, stsl. -tvor-ьнъ; bojezen furchtsam; kazen: žito je kazno vielversprechend; myčen reizend: mykati; neukręten; nepoglěden häßlich; prijazen; poskočen; radaven iz rado-daven freigebig; razsypen verschwenderisch; sjajen: sija-; sladkosněden nashyft; slamorězen: slamorezna kosa;

8. priponka ьnj iz ьn + ja, sl. *jь: sęž-enj, rod. sęž-nja; suženj iz *sọ-věž-enj; morda tudi sem spadajo pěd-enj: pědь; mar-enj Fabel; gleženj; raženj; skedenj; škorenj;

9. běg-un, stsl. běg-unь; Per-un; hrop-un kleiner Mörser zum Schießen;

10. pel-ynь, pelyn; ml-yn in mel-yn lit. mal-una-s.

## Priponka ta in sorodnice.

§. 106. 1. tь, ta, to; 2. *tje, *tja; 3. taj; 4. ti; 5. tu, tva, tvi; 6. nt; 7. otь, etь, ьть, ьтъ, ьтъ; yto, utь, utь; 8. avtь.

Prosta priponka je naj bolj znana in rabljena za trpni deležnik; o samoglasnikih, ki so pred soglasnikom, glej §. 103; Ta priponka često rabljena je tudi često sostavljena, v sostavah v obče se naslednji priponki rad prejšnji samoglasnik umekne, tako je nastala oblika *t-ja = ča po §. 26, 1.

1. a) samost. mož.: vra-t, stsl. vra-tь, koren vr- schließen: šija; sь-vě-tь, sovět, obět iz ob-vět (oběčati), koren vě- pihati je prešel v pomen kričati in govoriti, prim. Curtius Grundz. gr. Etym. p. 390¹.; mla-t; šči-t, sen-tum: sku-pokriti; dodaj bi-t Schlägel in ba-t: *φένω φόνος; ga-t Abzugskanal; gol-t: gr-lo; spamrt erster Schlaf; pit Trank; prs-t Finger (der Berührende), koren skr. sprs berühren; sit Binjen: sitovec, kor. si- binden; slut Verdacht: koga na slutu imeti: slu- hören; čut Gefühl; previt Wiede aus Zweigen; most: met-: město; plast; list; sat stsl. sь-tь: su- nähen = Wabe: weben;

b) deležniki: na-čę-t, po-vi-t, po-žv-t;

c) prilogi: zvěst iz sь-věstь, kor. věd-; žolt, stsl. žlь-tь; ist, koren jes (jesmь, sem); sy-t morda na-su-t, naložen; tolst; čist (čid-: castus, καθαρός Curtius);

ženski: vrьsta (vrd-, vrdh- rasti); pę-ta (pьн-); če-ta (či-); nevěsta (die noch nicht Heimgeführte); glista; gata Brücke (Gang); gat; plasta Schichte; plast; Filz; vita Reis zum Binden: vitra; krasta; vihta

14*

212

Gewitter, nevihta Ungewitter: vihar: vě: wehen; ruta Tuch: ru-no; jata Schwarm: ja-(iti); kyta: četa; trta Gerte, Rebe; sred. vrata mn. (vr-: za-vrě-ti schließen); dlě-to §. 5, c, dl-; ži-to; zla-to; město (met-); těsto iz tesk-to, koren těsk-; usta mn., kor. vad- ud- govoriti prim. o-vaditi koga; mlato Malztreber; pota mn. Pferdefessel; sito Sieb: hrv. sijati scheiden; pěsto (v kolesu) Nabe: pěšće (kolno), koren pěs-; jato Schwarm: jata;

2. pluća iz plu-t + ja mn. sred.; ob-u-ća; on-u-ća gl. §. 13; daća iz da-tja; ję-ća iz ję-tja, kor. jьm; cvrća zraven cvrtje; gaće; pęća: pьn-; vrěća Sač: vr- pol. wor; kọća; jěšća: *jěst;

3. ra-taj, voza-taj; o končnici -taj glej §. 101.

4. a) možki: tat, stsl. ta-tь: tajiti; gost, kor. ghas verzehren: Gaſt: hostis; gospod: hos-pes, hos-pit-is, drugi del besede odgovarja skr. pati grš. πόσις; zęt: gener; vsi ti možki samostalniki so se sprevrgli v a-jevsko sklanjatev; svoj izvirni značaj hranijo le:

b) ženski samostalniki: zavist, stsl. zavistь, nenavist, koren vid; vlast, oblast, last koren vlad-; věst, po-věst (věd-); mast (maz-); moć (mog-), nemoć Krankheit, po-moć; smrt, stsl. sь-mrьть; pa-mě-t, kor. mьn-; ni-t lit. nītis, koren nīducere, Mikl. Gr. I. 127 primerja stnem. nāan lat. nēre věω; noć iz nok-t, skr. nak-tam; past Mausſalle, napast Last, opast mit Schnee bedeckte Bergſpitzě, propast, koren pad-; pěst: πνέξ; strast, strad- (stradati); čast, stsl. čьсть, koren čьт (štejem); ost; peć Dſen, Dſelsen: pek-; dodaj: prilast das der Kuh während des Melkens gegebene Futter, menda: stsl. ьсть: Līſt; oblest Mutwille: blěd-; pit: njegova pit je bila rana rosa; obrěst Zins, Gewinn: ręt-, obrěštą obrěsti finden; postat Reihe der Schnitter, podstat Subſtanz; *syt v besedi dosti = do syti; pošast Gespenſt (das Herumgehende): šbd-; senožęt Wiese: žьn-; rokovęt, rokovat, (rokoved, rokovad): jьm- stsl. rąkojętь; obist Niere: stsl. isto ren, testificulus: lit. inkstas; nat Rübenblätter; polt Haut, Hautfarbe: polt: možkega polta = spola; prst, koren prs-: prah; snět stsl. *sь-nětь Brand des Getreides: prus. knaistis, od *gnět, *nět izvira nětiti m. gnětiti, — toda mogoče, da spada t k deblu prim. lat. niteo iz *gniteo, pri nas pravijo: pšenica

213

je smetljiva, kar je menda pokvarjeno iz smetljiva; srst
Haare: srh: ima nasršene lasi: horreo iz horseo.
K priponki tъ primeri: Mach-t, µη-τι-ς, mens men-t-is. Sem
spada tudi slovenski nedoločnik, ki je po Boppu §. 865 da-
jalnik pojemskih samostalnikov na t, stsl. tъ: nesti, želěti,
delati: te oblike bi tedaj bile zgubile svoj stari imeno-
valnik *nest oziroma *nestъ, *želět *želětъ, *delat *delatъ,
in ohranil bi se bil le en sklon, ki je kot nedoločnik v
stavu dobil posebno rabo in poseben pomen.

5. a) Končnico tъ nsl. t iz tu ima namenilnik, ki je ohranil samostalniški značaj s tem, da se prehodni glagoli navadno z rodilnikom družijo mesto s tožilnikom; namenilnik je tožilnik IV. sklanjatve in je tъ oslabljen iz indijskega -tum v smislu §. 31, 1.

b) tu + ѣ, a, o = tvѣ, a, o, prim. lat. mor-tuīs, sta-tua : mrtev, stsl. mrъ-tvѣ; plytev; črstev zraven čvrst in črstel, koren krdh, prim. hart in xoarvъ; — bri-tva; žę-tva; žr-tva; klę-tva; sě-tva; statva Webestuhi: statua; *lěstva v besedi lěstvica (lězem); betva in betev Büschel (Wuchs); bitva; bratva; obutva; odě-tva; plě-tva; plu-tva, ply-tva Flöß; ter-i-tva; mlaćva zraven mlati-tva; goni-tva; gosti-tva; ženi-tva, priženi-tva; primoži-tva; kosi-tva; moli-tva itd. — prešestro, prešustvo, šustvo adulterium stn. ubarligida Ueberliegen (beschlafen); betvo : betva : bytvo : byl (bylka, bylje tykvino) koren bhu- qū-rai ; dlě-tvo; posěstvo; reši-tvo Lösegeld; sě-tvo Saat;

c) tu + i = tvi: tvѣ n. p. betev, by-tev Haim; britev, gostitev, žętev, klętev, plětev; vězatev; obutev, molitev, stsl. moli-tvѣ, trga-tev, čěni-tev, itd.; vsi ti samostalniki imajo v rodilniku e in so tako prestopili v a-jevsko sklanjatev, kakor da bi se končevali na -tva.

6. nesęć iz *nes-o-nt-je, hvalęć itd. gl. §. 58. Nekateri deležniki so sprejeli priložki pomen: rudęć, vręć, slovęć itd.

7. a) groh-ot Lachen; klop-ot; top-ot; brb-ot: brbrati; fof-ot das Geräusch des Fluges; dregot Zittern; rozgot: rozgotom se smeje; ropot; stropot, štropot Geräusch; šumot; hohot Lachen; hripot Heiserkeit, hropot Geräusch, Athembeklemmung; copot; škripot Knarren; vsi ti značijo nek glas in šum, primeri

214

glagole V. 2 hropočem ropočem; kok-ot Hahn (der Sänger), život život Leben Leib.

b) trep-et, stsl. trep-etъ; bek-et; bleb-et; blisk-et; klep-et; krh-et Stück; pek-et; cck-et, cep-et, ček-et, čeč-et, ščeg-et, šep-et;

c) os-et, os-at stsl. os-ътъ зraven os-ѣтъ;

d) skržat Cicade, stsl. skrъž-ѣтъ;

e) lak-et, rod. lakta, mn. rod. pet lakti, stsl. lak-ѣтъ prim. lat. arc-us.; nog-ѣтъ, nohet, pažnohet Klaue, prim. Nagel, unquis, őrvş; věhet (sěna) Büschel: vě-;

f) -yto: *antam: kop-yto, kor-yto; -utъ: tek-ut Federlaus (das Laufende); zjut Abgrund: zijati; -utъ: kreljut Fügel: krilo, lit. skrěti herumdrehen; plavut zraven plavuta;

8. priponka avt-ъ je tujka in je postala iz nemškega olt = walt n. p. roubolt Kaufbolt: brehavt hustender Mensch; vekavt Weiner: vykati; dregavt: drégati; zmykavt Dieb; maravt unfolgsamer M. migavt mrdavt unruhiger M.; pezavt Folterer; pěšavt müder M.; plčavt Specht; cemavt geiziger M.: cemati; štr-lincavt Herumstreicher.

## Priponka da in sorodnice.

§. 107. dь, do; dь, êdo.

sě-dь, a, o grau: si-; ču-do; pě-d, -i, stsl. pědь, kor. pьn-; gov-ědo, kor. gu- brüllen: Kuh: bôs.

## Priponka ma in sorodnice.

§. 108. 1. mь, ma, mo; 2. men, man, mno; 3. ba.

Priponka mь, ma, mo je po Boppu §. 793 priskvrnena, oblike men, mno so polnejše, odgovarja ji v grškem -μερος, η, or, v skr. mâna, tudi v latinščini je v 2. množinski trpni osebi n. p. lauda-mini ohranjena; priponka ba je brž ko ne postala iz ma, Mik. Gr. II, 214.

1. a) samost. mož. dy-mь, dim, kor. dy- (dyje dyši duh); kosem zvezek lena, stsl. kos-mь las, kakor *kos-ma od koder kosmat; u-mь, kakor u-ho iz korena u-, lat. av- au-d-io in av-co, ăriώ; glum Spaß; jarem; drm Schusterdraht;

b) prilogi: prě-mь raven, akoprem, premda akoravno iz korena pr-, kakor pra-v, prim. iovis: iēra, gl. §. 5 c. β; trpnega deležnika sedanjikovega nsl. něma, a v nekaterih pri-

215

logih je še ohranjen: *pitom załm; *lakom v besedi lakomen; enako strm steł; prislov mimo iz mi-(minąti); *ma-mь: mamiti;

ženske: *kos-ma v besedi kos-mat: lat. coma, comatus; ra-ma, prim. Arm; sla-ma: хáláμος culmus: Halm; us-ma, kor. us-, vas- vestire; krč-ma: krъčagъ izvirno Krug; *čes-ma v besedi česminovec; zma-ma; pasma Wiedel, Gattung: preciskuje goveje pasme: pasmina: slovaški paska; prěma jeder der beiden Wa-gentheile: stnem. Farm (Schifflein); krma zadnji krnj v ladji;

sred. pis-mo; po-věs-mo Búnd Flachs, prevěsmo Garbenband, -věsmo iz věz-mo Mikl. I. 354; pasmo Gebinde, kakih dvanajst niti od snutka; — iz glagolskih debel pobrati-ti, posestri-ti so menda v smislu §. 86 besede: pobratim, posestrima, očim.

2. mož. ka-men; krc-men; pla-men; stre-men; jęč-men; v starem jeziku ka-my = áκμών je močnejša oblika, oblika ka-menь je srednja, prim. §. 101.

sred. brě-mę, kor. bhr-: φέρω; vrě-mę: vr-: πελομένων ἐνιαντῶν; zna-mę; imę, primeri no-men za gno-men, őroμα, Name; ple-mę: pol, spol; slě-mę: cul-men; sě-mę. Naj popolnejša oblika je morda v besedi gu-mno in gu-mьno, nsl. tudi gumla: skr. gô zemlja; tako tudi žr-mno in žrmla in prilog ruměn iz *rud-měn, prim. vymę iz vyd-mę: οἶθαρ.

3. borba, stsl. borьba: bori-, vrstni samoglasnik i je oslabljen v Ь, in v novem jeziku je preminol; služba; bramba: brani-; začimba: začini-; dražba: draži-; pogodba: pogodi-; gostba: gosti-; hymba zraven hlimba: hyni-? iz chy(b)nąti neigen pogl. Caf Vestn. II. 26; hramba: hrani-; molba; nošba Tracht ogr.; ponudba; narědba; sǒdba; prisęžba; zaslomba Sduţ, zasloba Schild ogr.; strěžba, postrěžba; tóžba; vězba: vęza-; vonjba: vonja-; pekba je pravilno pekva Bratpfanne; iznajdba je napačna tvoritev.

## Priponka va in sorodnice.

§. 109. 1. vь, va, vo; 2. ivь, ivo.

1. Morda sem gredo besede kakor pri-sta-vь, pri-sta-va, pi-vo, nji-va, si-vь odě-v §. 97. Bopp nanaša to priponko na za-imensko deblo va prim. §. 84; v skr. je navadni primer

216

ac-va-s, lat. *ec-vo-s equus dcr Renner. Sem spada brž ko
ne nravъ, nr-avъ ali nra-vъ, in je menda iz korena nr-
ducere; koren nr- imamo v neprehodnem pomenu v be-
sedi ponora in nora; nrav in narava sta si brat in sestra,
in pomen se je razvil kakor v besedi omyka: educatio :
Erziehung: skr. vinaja (nī-) itd., po obliki odgovarja besedi
nrav lat. nervus in po pomenu odgovarja latinski be-
sedi nervus slovenska nit od nī- ducere; pra-v od pr- ka-
kor iōvъ od iērai, zato popraviti, napraviti, odpraviti, za-
praviti, pripraviti, pravec, stsl. pravъсъ, pravilo, pravъda:
praviti je tedaj ričten (rečt: ričten); drav das Reißen, če koga
trga (dere); bolěha-v: bolěhati; drěma-v; kvaka-v quačend;
laja-v; miža-v: mižavo vreme: měži; mrmra-v; mudlja-v
in muhlja-v säumig: mudljati; planta-v; šanta-v; razdira-v;
hripa-v; jęclja-v; piška-v, pišči-v menda iz *piskav: piskati;
— drža-ra, velja-va, dyša-va, měnja-va; kurja-va, svěča-va.

2. a) neplodiv, prim. §. 97; znameniv, lživ, zavidiv, hotiv, na-gajiv, golfiv;
iv: ljiv z deležniškim značajem: bodljiv, běgljiv, zavidljiv,
nepokorljiv, ponosljiv, potrpljiv, skrbljiv, svadljiv, trudljiv stsl.
trudbliv; zberljiv zraven zbirčen; pozabljiv: zabyti; govor-
ljiv; zgrabljiv; hotljiv, pri Trub. hočljiv; vjědljiv; skazljiv
anstěděnd; kradljiv; lažljiv; sipljiv m. sopljiv astmatjisch; strěž-
ljiv postrěžljiv; tóžljiv; zavupljiv; sovražljiv feindselig; vrtljiv
wandelbar: vrtěti se; strašljiv: strašiti se;
b) kladivo, prědivo, gradivo.

Prigonka ka in sorodnice.

§. 110. 1. къ, окъ, акъ, ěкъ, ука, ъкъ, ъкъ; 2. ěъ;
3. ьсь, ica; 4. ęсь.

Priponka k je iz zaimenskega korena, prim. §. 84. 6;
čь je iz k- ю; enako tudi ьсь, ica, ęсь; o samoglasnikih,
ki so pred priponko, primeri §. 103.

1. a) zvō-k, stsl. zvō-kъ, prim. zvon, sono; zna-k; pol-k: po-pul-us;
bra-k: Ehe: berem; — mla-ka: Pfütze: skr. mlā-mlačen biti;

b) svěd-ok, stsl. věd-okъ; snubok, snobok; — lal-oka: Kinnbake;

217

c) -ak znači ime činitelja (nomen agentis): ležak Faukenzer; lijak Clvake, Trichter (Gießer); nalčvak Trichter; obuvak, zuvak Stiefelzieher; pomyjak Gefäß, worin das Geschirr abgewaschen wird; požirak Speiseröhre; prosjak; rězak Schneidebank; zijak Gaffer; pri nekaterih primerih vtegne a spadati k osnovi, kar se pri glagolih V. vrste ne daje razločiti; povržak na zadnje izneseno jajce ima priponko -jakъ: *povrъg-jakъ;

d) pis-čk Griffel, (Schreibzeug); val-ěk Nudelwalger Walze; člověk je nerazložena beseda, lotv. cilveks, če zadnja beseda ně izposojena, onda se ima deliti člo-věk-ъ, Potebnja jo razlaga *čělo-věk-ъ integrum robur habens, morda je v zvezi z besedo čeljad Familie: kolěno Stamm;

e) -yka iz *-anka, nem. -ing, -ung, sl. -ikъ -yka, čes. vladik = nem. Walding: vlad-yka: vladati; mot-yka: ? met-;

f) Ъкъ, Ъкъ; priponka je -къ, predhodni samoglasnik Ъ Ъ se težko loci in je ostanek ali nadomestnik vrstnega samoglasnika: vplětek: vplětati: vplětki Haarband; vržek Wurf; vrtek Schraube; davek, dodavek; dolivek; domlatek: domlatki Dreschermahl; žižek, žužek molj v bobu; zavrnek: zavrnki Leinwandenden: zavrną-ti; zadavek Angeld; zamotek: zamotki Wirrgarn; zarąček: zarąčki Vermählung; zaslužek; zgryzek, ogryzek; zlivek Gußmodell für Kerzen; změtek: změtki Nührmilch; izbirek Ausklaubsfel; izvirek Duelle; kušek: kušnoti; lěpek Leim; mežirek: mežirki se mi delajo es wird mir dunkel vor den Augen: *mьžeriti žmeriti blinzein; navržek; naložek; nametek, namětek iz sedanjikove oblike; obrězek; občinek: bobovi občinki die Abfälle; odlážek Ausschub: odlaga-; ogorek angebranntes Holz; ograbek, kar se ograbi z voza ali s stoga; odojek Spanferkel; odpustek Ablaß; odhodek; opanek Schnürschuh: pьn-; opravek Geschäft; obstrižek; ocvirek; očinek: očinki Spreu = občinki; pa-berck, paperek Nachlesling; pisek ogr. Buchstabe; poglodek Octavschmaus nach der Hochzeit: poglodati; pogrějek Warmtuch; podvržek untergeschobenes Kind; podlězek, ki ob božičku v tuje hiše hodi; podnětek Holz zum Unterheizen; požirek; pozorek: pozorki nachreifendes Obst; poměnek Geschpräch; pomyvek Spülgelte; pomudek, za-

218

mudek; pondirek Taucher: po-nrě-ti, d: år-δ-epsilon; posěvek: posěrki Kleien, Nachmehl; počinek: počinoti; prevarek: prevarki Topfen: prevariti überwärmen; prigodek; priděvek; prilěpek das Angeklebte; premyslek Ueberlegung; priměrek: primeri se; prisěvek Nebenfaat; precějki Abguß: cědi-; razląček; razporek Spalte Schliß: porją: parati; ruček Mahl; svrček, črček, smrček, čvrček Grille; smętki iz slobetk = zmętki; strošek, trošek; tręsek Zittern; ugorek: ogorek; ulomek; hraček Auswurf: hrakelj; curek dünner Wasserstrahl, penis; ščipek wilde Rose; vojka Leitseil: vodi-; dojka Amme; duška: němam duške; zagonka, uganka, gonotka Räthsel; zasunka Riegel: zasunghi; zbirka; kavka Dohle; kanka Tripper: kangu; karka Streit: karati; kvočka: kvokla; opanka Schnürschuh: püu-; sviloprejka: préd-; čajka (ptič); tačka Schubkarren: takati; obujka Schuh; zaponka Haftel; naděvka Wurstfülle: naděvati; oděvka Bekleidung: oděvati; popěvka Gesang: popěvati; besedam dělavka, naréjavka, oznanjavka, plězavka, posněmavka in enakim odgovarjajo možke na -avec: dělavec itd., in v je ali vrinek ali je deležniškega značaja, v zadnjem slučaju činita priponki -ec in -ka samostalnike.

2. -č ali -ač: baha-č; bi-č; bera-č; dra-č Dornstrauch; igra-č; kota-č Rad; krajač ein Schusterwerkzeug in = krojač; mrkač Stoßwidder; navijač Uhrschlüssel; natakač; natęgač Reifspanner; orač; oterač Handtuch; plěvač; podajač, podavač Handlanger, Reichgabel; podkovač Huffschmied; podrěmač Schlastrunk; pokryvač, skryvač; polivač; pomagač; potěpač; prevozač Fährmann; prskač brunstiger Boč; rězač Vorschneider, Nebensnitter; ryvač Hauzahn des Schweines; sějač; skytač, ki na skuto hodi; sprémljač; sěkač; trgač Weinleser; tkač; tolkač Stößel; jahač Reiter, konj jahač Reitpferd; zvač, ki zove; žnjač, ki ženje; mlatič; povabič; rybič; slavi-č; po teh nadalje: pokopič, pozovič, prilažič: laž i prilažič, čirič in širič Weingrille; brysa-ča, obrysača; vějača; vrtača Wasserwirbel; dojača (krava, koza); zavijača; zapenjača Klammer; zatykača Stab zum Hineinstecken; zvijača Lift; zybača; igrača; kopača Haue; kukuvača (kukovica); kuhača Kochlöffel; obězača Verband;

219

ogrinjača Deckel; omyvača Wachsel; opikača (pri trsu v zemljo
opičena rozga); orača Pflugschar; oterača, terača, trača
Handtuch; perača Wachshläuel; pěnjača Schaumlöffel; pijača
Trank; plevača Fäthacken; podirača (zidov); pokryvača Deckel,
Kopfsbedeckung; potěpača (ženska); puhača Blasembalg; ropotača;
strugača Schabeisen; tepača Fällhacken; trepača Brett zum Fest-
klopfen des Mistes auf dem Wagen.

3. ьсъ: bodec Stachel, Seitenstechen; zločinec: čini-ti; *derec v besedi konjederec; gōdec; igrc: igra-ti; jědec, snědec; jězdec; kanec Tropfen: kanąti; klepec, klepetec, klopotec: klepati, klopotati; sklepec Tafchenmesser: sльklep- sklěpati schließen; kosec: kosi-; križoglědec; lovec; mlatec; padec; pěvec: pěvati; pivec: pivati; piščec: piskati; povodec Leitseil; prdec; pezdec; sōdec; sěvec; slavec: ? slaviti; srkec Schlurf; strěžec Diener; strělec; ščepci Finger: ščipati; tepec, ki se tepe; tržec; udavec: udariti; vabec: vabiti; vodec: voditi; ženec, žnjec, žętec iz žę-tec, žnjetec Schnitter; žižec; besedam bajavec Zäuberer, dělavec, gatavec Wahrsager, igravec, jęcavec Stotterer, maščavec maščevavec Rächer, plězavec Specht, posněmavec, prilizavec, prodavec in enakim je v ali vrinek ali je deležniškega značaja, v zadnjem slučaju stvarja priponka ec iz ьсъ samostalnike; opomniti je, da se narodni izgovor „igrauc“ ravno tako lehko opira na obliko igralec.

-ica: dojica Amme, Milchgeberin: krava dojica; ženjica, žnjica Schnitterin; žužica Goldfäser: žužec; zabavica Necker; izdajica; klica Reim; kuka-v-ica; lazica Laus (kriechende); omamica Betäubung; omedlěvica: omedlěva-; perica; prédica; ptica; skočica Floh (springende); tepica: tepec; terica, trica Brechterin; ubojica Mörder; narěkavica Weissagerin.

4. -ěсь: měs-ěсь, měsęc in měsenc: mensis μήν skr. mās, iz korena mě- mě-s- (ker se spremenja ali pa ker čas meri); zajęć lit. zuikis.

## Priponka ga in sorodnice.

§. 111. 1. gъ, ga; 2. ogъ; 3. iga; 4. ežъ; 5. ezъ, ęzъ; —
te priponke so menda sorodne s priponko ka, Caf V. I. 166.

1. a) plu-g, stsl. plu-gъ, koren plu-fahren, prim. πλέΦειν (πλυ-)
in nadalje: divji petelin pluje in ladja plava, plug je voz
za oranje;

220

b) slu-ga prim. cliens Höriger; stru-ga, sru-teči; sna-ga ima dva pomena in dva izvira: sna-ga čistost, snažen čist je v rodu s lat. na-re na-t-are navis vėrōo váō vačs vños neţen iz korena sna- fließen schwimmen wasschen; sna-ga moč, snažen močen je v rodu s lat. neo (prědem) skr. snava (tetiva) Schnur od korena sna, ki je kot podaljšan snav- v naši besedi snujem; pomena vezi in moči si tudi v drugih besedah odgovarjata.

2. sap-og Schuh, kor. sap- vězati; mnog iz mьn-ogъ : Menge.

3. ver-iga ver-uga ver-ěja, koren vr- schließen : ot-vrěti, za-vrěti.

4. bod-ež Schwert; děl-ež Antheil; grdo-glěd-ež; klat-ež, ki se klati; kod-ež Bettler ogr.: koditi; pal-ež Senge; grab-ež, stsl. grab-ežь; met-ež; der-ež; pad-ež; gul-ež; živ-ež; pomn-ež Gedächtnis; prět-ež Drohung, der Drohende; rogovil-ež: rogo-viliti; sad-ež; skub-ež; smrd-ež; sědež; sladkosnědež Lecker-maul; tepež; trěbež Gereute, Nachgeburt; čudež iz čudes-a: čudo; vědež: na vědež dati; v imenovalniku se govori tudi -eš: dereš, guleš, živeš, klateš, tepeš.

5. -ezъ: videz: na vid-ez zum Schein; brlez Triefäugiger, Blinder: brlav: brlěti; brlez in brglez Specht (morda blödsichtig, ker se lehko vlovi); gabez in gavez Schwarzwurz; — -ezъ: knęz, stsl. kъnęzь kъnęgь, lit. kuningas, stnem. chuning iz got. kuni γέν-os genus, k kaže, da je beseda na slovanskih tleh tujka; pěnęz, stsl. pěnęzь, pěnegь, prus. v tož. mn. pennin-gans, stnem. phenning Pfennig; vitéz: Witingi: pol. zwycięžić m. zwiciežić vincere.

## Priponka ha oziroma sa in sorodnice.

§. 112. 1. hь, ha; 2. uhь, ihь, oha; 3. sь; 4. es; 5. us; 6. šь, ešь, ošь.

Bopp §. 931 izvaja priponko as, grško os III. sklanjatve, koji naš es V. sklanjatve odgovarja, iz korena samostalniškega glagola as slov. es; to priponko smo videli §. 62, 2 v obliki h in s; s pa izvira tudi iz k: slovo: κλέφος; priponka us, ki smo jo pri tvorno-preteklem I. deležniku videli, stoji tu menda le po vnanji sorodnosti; v glasniku u je lehko sodržan slog va,

221

kar je tudi indi mogoče v besedah in priponkah, ki imajo u ali y ali morda iz nju oslabljen za vezni samoglasnik.

1. smě-h stsl. smě-hъ; spě-h; ja-h v besedi ja-h-ati, kor. ja v oslabljeni obliki i (i-ti); požrě-h Fresser; pyrh buntes Osterei iz *pyrъhъ: srb. puriti vōsten, čes. pyriti vōt machen; pu-h: qǔ-σα: skr. pav-ana: pahati anfachen; slu-h, posluh: sluje: slov-i; duh, puh, sluh se lehko naslonijo tudi na korene dъh, pъh, slъh, tako so v ožji zvezi z glagoli dъhnem dyšim, pyšem, slyšim, pa tudi tu stoji h kot podaljšek pr-votnih korenov; enako povoh: von- vōnjāti; — strě-ha: *strě-ti: sternere (das Ausgebreitete); mr-ha Nās; vě-ha Spund: vě-jem (Luftloch);

2. sop-uh Dunst, stsl. sop-uhъ Heber, Spritze, kor. sop- (sopem, sapā); ogled-uh; potep-uh; počep-uh; poležuh, ki rad leži; požer-uh; slěd-uh Spürhund; smrd-uh = dъhor; mačuh zra-ven mačih iz mak-juh hižige Krankheit: premaknjen verzüdt; — -ih: omet-ih Bartwisch, sop-ih aufgeblasener Mensch; mačih hižige Krankheit; ženih menda ženi-h; — -oha: troha: tr-trě-ti;

3. ča-s, stsl. ča-sъ (ča-jati, po-ča-j); sta-s: stasa si Vilinskoga, goro-stasen, koren sta-; vlas, las: lit. var-sa Flöde: vol-na, stsl. volъ-na, kor. var, vr bedečen; klas: kl-; razdra-s ali razdr-as, ki ima raztrgano obleko; rus blond roth: rud-sъ;

4. drěvo, deblo *drěvos §. 31, 1. in v slabejši obliki drěv-es-a itd., prim. δόγν in drva; enako kolo, prim. rota: r, potač: tek-, tedaj kl-: skr. čar- incedere, kola in kolesa pomeni toliko kot voz, prim. kolěno in član; okó Auge oculus ὀσσε iz *óκ-ιε; slovo Wort (Gehörtes), Abschied: slu- κλν: gloria iz *clovosia κλέρος: stnem. hliu-mant Leumund; pero, rod. peresa poleg pera; nebo, skr. nabhas, νέφος, nubes; uho, ušesa, auris iz *ausis Ohr (das Wahrgemünde); tělo, těl-es-a;

5. primere za priponko *-us oziroma -vъs in -ъs gl. §. 60, 3; morda sem spadajo tudi besede kakor var-uh; olša, jelša, olha, skr. aruša.

6. šь iz *š-ъь ali *s-ъ: cepaš: cepaš put pocepetan pot; dudaš: dudati- na dude igrati; kockaš, ki na kocke igra, prim. kartaš kvartaš; požiraš; pravdaš, ki se pravda; rovaš Kerbholz:

222

nem. Rabisch iz rovati wühlen tukaj kerben; trumbetaš trombetaš; — ber-ša Raffholz veje, ki po gozdu leže: berem; ruša Rasen: ru-;

-eš iz *eš-jb: lem-eš zraven lemež Pflugeisen; — hrk-eša Schuarcher;

-oš iz ošb: kok-oš, kokoši: kok- v besedi kok-ot kokotati.

II. Poglavje.

Drugotna ali stranska tvoritev (secundäre
Bildung).

§. 113. a) Pri drugotnih ali stranskih tvoritvah se delajo iz podstavnih besed s pomočjo končnic oziroma drugotnih priponk nove besede. Te nove besede zastran pomena něso več v ravni zvezi s korenom oziroma z deblom, ampak le posredno. Postavimo od korena sta- se izvajajo besede sta-r, sta-n, sta-l, sta-s, *sta-va itd. Od vsake teh besed lehko tvorimo nove besede; recimo od star: starost, starati se, starina, starejšina itd.; od stan: stanje, stanovati, stanovit itd.; od stal: stalen, stališče; od *stava: staviti, postavljati, stavba itd. Tako dobivamo od gornih pet besed pet novih besednih rodov, ki po priliki svoje pleme sopet dalje plodijo in rod množijo. Take tvoritve so tedaj drugotne ali stranske. Stranske imenske končnice so z večine iste kot prvotne, ali vsaj s prvotnimi v rodu. Stranske tvoritve so zvečine po sliki prvotnih stvorjene, mladina posnema starino.

b) Pri drugotni tvoritvi so se α) samoglasniške končnice novemu samoglasniku umeknole ali se je β) predhodni debelski u podstavne besede v ov spremenil; tako imamo
α) iz sytѣ- s priponko ь pojemski samostalnik do syti,
dosti, imenov. *sytѣ iz sytѣ + ь; tako iz bytije s pri-
ponko ьнѣ: byt + ьнѣ biten; mьgla, mьglьнѣ meglen;

223

β) volъ iz volu, volovънъ, volovska. Nastopi pa slog ov često tudi neorganično, t. j. tudi na takih deblih, ki se izvirno ne končujo na u ampak na a, enaka prikazen kakor pri množinskem možkem rodilniku druge sklanjatve, prim. §. 11.

§. 114. Drugotne imenske končnice oziroma priponke so:

ъ, а, о;
і (Ь);
у, у;
*єь, єа, їе; ій, ія, іє; ёй, єя, ўй;
теръ, торъ;
ra; ръ; *arъ, ara; ёръ, іръ; еръ, еро, еръ, оръ; *urъ;
lo, lě, li, *ълъ, ыъ, ala, ělъ, *elъ, olъ, ulja;
anъ, ana, anъ, anj; enъ; inъ, ina; йнъ, ёнъ; ynja; *njь,
tъ, -ta; *t-ъ, *tja; stъ; йство; atъ, astъ; itъ, *it-ъ; ėt-
uta;
ьда; adъ, adь, jadь; udъ; da(gda); -nd, -ndi;
ba; ovъ; avъ, ava, java; ivъ, iva; mo, ma, man;
ъкъ, йкъ, ъка, йка, Ъко, йко; akъ, якъ; ikъ; ačь, ača,
jača; йсъ, йса, йce; icь, ica; йskъ; išče;
ahъ, aha; jeha; uhъ, uha; asъ, *s-ъ; jes; ša, ašь; ušь, yšь.

## Priponka a oziroma тъ, а, о.

§. 115. Ta priponka kot drugotna končnica (prim. §. 97) znači v sostavljenih prilogih oziroma samostalnikih posestnika lastnosti ali stvari, ki so v sostavi imenovane oziroma dotično stvar: bělorąk stsl. bělorąk-ę, a, o, to je bele roke imajoč; golo-glav; zlatoust; zločest sćiěcšt, stsl. zьлоčьстъ, t. j. slabo čast imajoč; psoglav, stsl. pьsoglavъ; strmoglav; sto-klas četvero-nog; Vladiměr = Vladislav po vladanju imenovan, slaven; tolik: to lice imajoč, talis, τηλίχος, sōlō iz so-lid drugi razlagajo toli-k; enako kolik; bělolas; brzonog; zlatolas; trdovrat: hartnäckig; klapouh der sćią taub stělt (mit herabhangenden Ohren); dvojnog; trinog Dreifuß; ozim t. j. o zimi bivajoč: ozima rž Winterroggen; u-bog, u skr. ava weg in bog skr. bhaga Reichthum; oglav zraven in menda mesto razoglav, bezoglav ohne Kopfbedeckung, *oglav ali *oglava je

224

menda Kopfsbedeckung, oGLYPH<3>lav v pomenu Ueberle```d
podčep t. j. vino pod čepom; brezden bezden : bez dna Abgrund;
priklét; okol Viehhof: kolo; samokol; razkriž (: askrže = raz-
križje); razpót; zaróki Aermelauffschlag; osluhi mn. Schläfen (was an
den Ohren ist); — stanoga m. *sto-noga; napóta, kar je na póti;
a znači na dalje 1. zborno ime: gospoda: gospod; 2. stvar

po barvi : dyma die dunkle Kuh, čada die schwarze Kuh, iz dym,
čad so postali določni prilogi in njim se v misli dostavi krava;
enako rusa die rothe Kuh; strma (gora).

## Priponka i.

§. 116. Priponko i (ь) (prim. §. 98) nahajamo :

a) na samostalnikih, ki so postali iz prilogov: do syti prim.
§. 113. b; pomlad, spomlad Frühling (Verjüngung); raven,
ravni; gol, goli obeljeno drevo; oběrč je prislov, prim. lat.
partim;

b) na števnikih pět stsl. pětь; šest; sedem, stsl. sedmь; osem;
devět; deset; ti so pojemski ženski samostalniki in so kot
glavni števniki nastali iz vrstnih tedaj iz pětь-ь; enako
tudi četrt, ki pa pomeni četrti del.

## Priponka u.

§. 117. S priponko u, y (prim. §. 99): so nastale besede
kot-va ancora iz *kotu + a, staročeski koty (: kotь, catus, zarad
pomena prim. mačka); svekrva svekra in svekry Schwiegermutter,
stsl. svekry (: svekrь): socrus: ἑνυρά; igev Sochholz iz igvь t. j.
ig(o) + u + Ь; ostrv Hüfel: ostr; pestrь postrv pestrva Forelle: pester
bunt; narókev Armband; jětrve die Frauen zweier Brüder, jětrva die
Frau des Bruders iz jětrь: εἰράτερες janitrices, koren? jьм-, Cur-
tius Etym. Nr. 423 b).

## Priponka ja in sorodnice.

§. 118. 1. *jь, ja, je; 2. ij, ija, ije; 3. ěj, ej, uj; prim.
§. 100.

1. a) možki samostalniki iz samostalnikov in prilogov: ob-rč,
stsl. obrč iz róka po §. 113. b -rök-jь, kar daje po
§. 28. 4. a ob-rčь, nsl. obrč; narč Schoß; preruč iz *prerč
Handhabe; mlč iz mlčo; mlaj: mlad; slaj; *zaj v besedi
nazaj odzaja iz zadь;

225

b) ženski samost.: večerja (večer); gospa iz *gospod-ja; meja (med); rča, ruča (rčka); suša (suh); tašča tešča: tčstb; gčšča (gšt); mča (mčk); bliža: bliz-o; brija: brid-ek; dalja; prgišča eine Fauſt voll iz stsl. prigrčsta: grčšta: grčstb: kor. grt- faſſen; množa: mnog; pečenja; plěša Kahlheit, Glatc; plošča Platte; prčča Abtheilung der Haare: prčk; pušča; slaja: slad-čkъ; suknja: sukno; senja: somnium; širja; tęža; tolšča; zaje, ozaje Hintergetreide: zadъ; žmeća: žmeten: *žmetb; žrmlja: žrne iz žrnbъve; koža Fell (Ziegenfell); koza; včšča Wahrsagerin, Heze: věštъ věšć erfahren.

c) prilogi: gověj, stsl. gověždь §. 26, 1, b; daleč, proč, pěš (pěh-ota) so prislovi postali; vlašč: na vlašč, na laš (vlast); věšć; tuj, stsl. tuždь iz got. thinda Ijudstvo, kakor posnemalno Ijudski; jěšć gefräſſig; dendenes *jь, ja, je ne tvori več posestnih prilogov iz imen živih stvari, toda nekateri so se ohranili, posebno v krajnih imenih: pětelinja glava, županja hči, mrtveča glava; janjęće, kozlęće, prašće iz prasęće meso; bratovlja, synovlja žena; Banja lčka, Bojanji vrh, Martinji vrh; Pavlja ves; Purkarće: Purkart; Andreće: Andre: Andręt; Radanja ves; Radoše: Radoh prim. Radohova ves; Škoflje; Stepanja ves: Stepan; Valpćja ves: Valpot: stnem. Waltpoto; dodaj: moj: *ma-jь: meus, tvoj, svoj, naš, vaš; dvoj, oboj, troj, prim. skr. dva: dva-ja-s.

d. ij stoji za *ijb, polglasni ь se po j ne piše niti v starem jeziku; ij, ija, ije je po Boppu §. 890 postalo iz ja, tako da se je glasniku j spreda pridružil sorodni samoglasnik i, oziroma ia razcepil v ija: excid-in-m, συμ-πόσ-ιο-ν : *excid-iju-m. Priponka ij tvori posebno priloge iz imen živih stvari:

a) babij oziroma babji, a, e (baba); božij, a, e (bog); vražij, a, e (vrag); kozij, a, e (koza); kravij (krava); ovčij, stsl. ovčij (ovčca); otročij (ot-rok: in-fans); ptičij, stsl. ptičij (pštica); pasij, pesij, stsl. pbsij (pes); rybij (ryba); svinij (svinja); jelenij (jelen); čij (kč-); něčij; tako tudi telęćij oziroma telęćji, prasęćji, kuręćji, mesto in zraven telęći itd.

Opazka. Dendenes se navadno glasniku j predhodni i ne izgovarja, ampak božji, a, e, ptičji, pesji itd., da pa je

Slov. Slovnica.

15

226

tukaj pri besedotvoritvi delovala priponka *ij, ija, ije*
ne *jš, ja, je, je* jasno iz primerov, po katerih bi
sicer ne bilo n. p. božja ampak boža kakor ubožati itd.

b) izvirna priponka -ija na ženskih samostalnikih je redka:
bratrija, gostija; sedaj često rabljena priponka -ija je
posneta iz nemške priponke -ei: Tischerei Schneiderei sre-
donem. Ie: romansko ia: grš. εα prim. Mikl. Gr. II.70;
ta priponka znači lastnost, čast, opravilo, deželo: baho-
rija Verhçung; bogatija; golufija; beračija; hlapčija: hlapec;
kmetija; kovačija; kupčija; domačija; županija; želarija;
pisarija; sléparija; Turčija; Horvatija; hudobija: hudoba;
lěpotija: lěpota; morija: mor.

c) -ije stvarja srednje samostalnike pojemskega ali zbor-
nega pomena α) iz prilogov, β) iz trpnega deležnika,
γ) iz samostalnikov:

α) veselje iz in zraven vesel-ije, obil-ije, zdrav-ije, zlatoljub-ije;
mlad-ije junge Triebe, suš-ije getrocknetes Obst, zelen-ije Grünzeug;

β) bit-ije, byt-ije, iměn-ije Vermögen, pit-ije, cvrt-ije Eierkuchen,
drt-ije; obrězan-ije, obětovan-ije, odpuščen-ije, pisan-ije, pre-
lomljen-ije (glagolniki);

γ) vrb-ije (vrba), grozdije (grozd), drěvije (drěvo), zelije; ivije,
inije, imije (jšm- daš sič Anhaltende?); kamenije, klasije, listije,
orěšije (orěh §. 28, 4, b, ε), perije (pero); pazderije iz pas-
der-ije (dr); sadovije; sitije, sitovije §. 113 b β; snopije, sß-
met-ije; satovije (sßtš kor. su- suere šiti); trn-ije; trst-ije,
usnije (us-, vas- tegere); cvět-ije; — za-větr-ije, ob-lič-ije, po-
gor-ije, pod-nož-ije (§. 28, 4, b, ε); po-mor-ije, pri-mor-ije,
proti-lět-ije, raz-pšt-ije; prim. pro-mont-or-ium, in-cend-ium;
dendenes se navadno govori in piše ije skrčeno v je: snopje.

3. a) Priponka čj oziroma jaj se nahaja v besedah: narčaj:
roka; obličaj: lice; vršaj Getreidehauße: vrš: nasad vrši; povr-
šaj Oberfläche: vrh; běljaj (běla jabolka); stružaj: dveri na
stružaj odpreti, stružajnik: struga tek, hod? (srb.);

b) priponka ej pomenjšuje in tvori samostalnike: volej iz vol,
družej iz drug, dědej iz děd, kumej iz kum, měžej Mämm-
chen iz měž; nožej iz nož, sirotej: sirota, stolej: stol, sorej =
sorast vol; ljubej: ljub, malej: mal, bogmej, ki rad bogme pravi.

c) uj: *osebuj v besedah osebujek Ausgeding, osebujni: o sebi.

227

## Priponki ter in tor.

§. 119. Priponki ter, tor oziroma terъ, torъ (prim. §. 101) se nahajata v sledećih besedah:

ka-ter-i, a, o (u-ter, πό-τερ-ος); stsl. vъ-torъlj iz vq-torъ-jь skr. an-tar-as got. anthar nemški an=der= der andere, od tod naš vtorek, to je drugi den; dodaj někateri, vsakteri iz vsakkateri, enako mnogoteri.

## Priponke z značajem r.

§. 120. 1. ra; 2. ръ; 3. *arъ, ara; 4. ěръ, irъ; 5. erъ, erъ, ero, orъ; 6. ur-ъ; prim §. 104.

1. měz-d-ra (: meso); vydra : vōdōς : voda; vědro : vō-dīa;

2. noz-d-ri (: nos);

3. a) vrat-ar, -ja : vrata, po sliki tesar zidar; žitar : žito, zlatar, ključar, kravar : krava, lékar, ovčar, rybar, steklar : stsl. stěklo; glavar, poglavar : glava, gospodar : gospod; b) iz prilogov : boljar : bolji; -ara : bokara bokasta posōda; kozara Ziegenstall; košara in košarja : koš;

4. -ěръ : rězěr in rězir Messer der Siebmacher; drobir = drobiž; huděr, hudir; slěpir, slěpec, slěpič (kača); kosěr, kosir (nož); kosa; měhěr, měhyr : měh; močvěr, močvir : *močva : moker; osěr, osir Wespenneſt : osa; voděr, vodir Weſteinfutteral : voda; brebir Schoder; ivir Splitter; skovir Nachteule;

5. erъ, erъ, orъ, : četveri iz četvr-er-i : četyri, pěteri, šesteri itd. ločilni števniki; po njih tudi stoteri jezeroteri, kakor da bi priponka bila pě-teri ne pět-eri; iz njih samostalniški: pěter šester čveter : s čveterjo vozi; jězero stsl. jezero See in jezero tisč sta izvirno sorodni in iz magiarskega; grahor Wide : grah; — kozora Körbchen; sivora starka; butora zraven butara;

6. -ur : kačur Schlangenmännchen, rod. kačurja stsl. *kačurъ iz kačurѣ : kača; měhur zraven měhěr in měhyr : měh.

## Priponke z značajem l.

§. 121. lo, lě, li, ыlj, ылъ, ala, ělь, elj, olъ, ulja; prim.

§. 102 in 103.

lo: ognjilo: ogenj po sliki nětilo; jěstvilo : *jěstva v besedi jěst-vina; krdělo in krděl,-i : Herde : srb. krd, po sliki imělo, sedělo;

15 *

228

lě, li v časovnih prislovih : koli : nikoli, kedar koli, od kod koli, doklě, odklě stsl. otъ kolě, poslě, potlě iz poselě, po tolě, vselě in vselej;

ł lj iz *ł-ł-jь: rogelj Spiże, Horn : rog; krevelj Krümmling (Krumm- haken, krumm gehender Mensch); tujke so: žakelj : Sač; grędelj : stnem. grindel; škratelj : Schrattel; žrebelj žebelj : stnem. grebil;

ł 1ь: kozel : koza, enako orel : Aar, osel : asel-lus : asinus ǒvos iz ǒsvos; čavel : clavus; skobel Habicht;

ala: kravala pastirska palica : kriv;

ěłь: głęběł rod. głęběli Vertiefung Hohlweg : głób-ok; krděłь zra- ven krdělo : srb. krd : Herde;

elj iz *el-łь: móżicelj : móżłć.

olь: kozol Korb Tafche morda izvirno Ledertasche, odtod kozolec Getreideharpse; močerol Eidechse : močer iz močvěr Sumpf;

ulja: kosmulja Fuchs : kosem stsl. kosmь; nosulja Großnase; ro- gačulja : rogač; volkulja : volk; vragulja : vrag; zajkulja in zajklja : zajęc;

## Priponke z značajem n.

§. 122. 1. anь, ana, anь, *anь; 2. enь; 3. inь, ina;

4. ьнъ; 5. ěnь; 6. ynja; prim. §. 105;

1. anь: a) *bratan iz brat v besedi bratanec, tudi bratranec iz bratrь; glavan, ki ima veliko glavo, po sliki pijan slan iz glava; puran in purman iz pura; goltan v besedi goltanec iz golt, stsl. grѣть po III. sklanjatvi; prstan (prst); okan, ki ima velike oči; módrijan : módrija; zGBan kakor okan; župan : župa Gegend; velikan Riese : velik; krajnščan Nachbar : krajinšsk; pesjan menda : pьsij;

b) sestrana : sestra; bratana; poljana : polje; dvorana : dvor glavana kakor glavan; jablana in jablan, -i stsl. jablanь iz jablo v besedi jabelko, stsl. jabłьko ablьko: Apfel; vrana Nieren menda kakor mrěna : membrana;

anj iz *an-łь: družbanj Brautführer; kysovanj Gährausbruch; łęcanj menda iz łęcěn Henkel : łokł Bogen; pędanj zraven pędanj Spanne : pędь; prstanj zraven prstan; — drvanja Holzgegend; lubanja Schädel : łьbь Schädel; glibanja menda : gliva;

229

2. enъ: a) prilogi: zel-en, stsl. zel-enъ: zel; črljen iz črvljen: črv; stud-en in ostuden in *studen v besedi studenec, izvirni pomen mrzlote je prenesen na neprijeten čut, kakor mrzi mi in mrazi me; gos-en, vos-en v besedi gosenica vosenica (vast barba); enaki prilogi so podstavni besedam zlatenica, mladenč, stsl. mladenъсъ, prvenec.

b) samostalniki: pěden Spanne izvirno pědenь, -ene; prsten; remen = Niemen je tujka;

3. a) -inъ α) pri ljudskih imenih: Rus-in, Sas-in, Turč-in, Srb-in, Văgr-in; enako Rim-l-jan, kder je m. i krepkejši ja; pa tudi pě-tel-in, pozovčin: *pozovec, govorčin: *govorec, varovčin, Viehüter; bogat-in; gospod-in, iz tega gospon; starin; bělin;

β) stvarja inь, a, o iz jedninskih ženskih in možkih imen
na a posestne priloge: hčerin, a, o, materin, srnin, tetin,
tetičin; otčin itd.

b) priponka ina α) na priloge, vrstne števnike in delež-
nike priteknena stvarja samostalnike, izvirno pojemske:
běl-ina, bystr-ina, vyšina (stsl. vysina), głob-ina ( głob-ok),
gol-ina, debel-ina, devęt-ina, desęt-ina, dolžina (§. 28, 4, b, ε:
dolg), družina (drug), ist-ina (is-t, jes- esse), krivina, kysl-
ina, cělina, nov-ina, plan-ina, prv-ina, pęt-ina, ravn-ina,
razval-ina, sedm-ina, star-ina, strm-ina, tišina (tih), tkan-ina,
tretjina, četvrtina, črnina, šir-ina, jasn-ina, ǒž-ina: ǒz-ćk
(ǒ)tl-ina; starějšina (starějši); ajdovščina: ajdovsk; bołe-
čina: bolęć; druščina: družьskъ, edinščina jedinščina Ver-
einfammung, Sorge, Armut: edinsk; gotovina Barschaft; koše-
nina gemähtes Bergheu; mrlina Aas: mrl; němščina; občina:
obći stsl. obьště iz *obь-tjь kakor domaći iz doma-tji, obь
je lat. amb- stnem. umpi nnem. um herum, zato občina =
okolica sosedska; opeklina; pokorščina; podrtina; rastlina:
rastlь; sosěščina: sosěsk; svojščina Freiheit; sědine mn. graue
Haare; slověnščina; spečenina; steklina Wut: vsteći wüten
izvirno eilen stürmen; vrćčina; zmrzlina; žaręčina; živina;
hladetina, hladnetina Sulze; tręsetina Moor; vrětina Quelle
ogr.; daljina; djalina Verzauberung ogr.: djati dicere;

β) se natika na samostalnike v različnem pomenu: babu-
rina: babura; bykovina §. 113. b, β; bukovina; govědina,

230

godina, grozdovina, děhlina, dolina, domovina, dědina,
drobovina, zvěrina; južina: jug Süb in Müttag, prim.
večer-ja in za-jutr-ek; lěd-ina, měsěčina, osina Aehre,
očevina: patrimonium, ovčina: ovčea, pavčina, pod-
čepina Tropfswein: pod čepom; polov-ina, skomina (? česki
laskom-ina), srěd-ina, tatb-ina: tatba, jutr-ina, črěp-
ina: črěp, jar-ina, o-zim-ina, sto-t-ina, strd-ina; zuberina
zeberne Zahnfleisch: zgb.

4. -lnb tvori a) priloge iz samostalnikov, kojih samoglasniška končnica α) odpada §. 113, b, α: buren, a,o, stsl. burbn, a, o (burja, bur-ka); byt-en §. 113, b; gladen (glad), glasen, glinen (glina), grěšen (grěh §. 28 4 b β), dolžen (dolg), drob-en, žalost-en, želen (želja), želězen (želězo), žiten (žito), žěden in žějen; kalen (kalb κελαινός squalor), končen (konec), knižen (kniga); kasen, kesen, stsl. kъsъnb (kasom, kasati); ličen (lice, priličen, prilika), mir-en, napšt-en (napōta), plod-en, podoben (podoba), prsten (prst, -i), silen (silą), solnčen (solnce), strašen (strah), temen (tema), tělesen (těles-), um-en, čast-en če-sten; věčen staršc. : věkъ; viden stattlich: viden mož; voljen: ves voljen svět, iz tega: vesoljen svět die ganze uns offene Welt; goden zeitig; krušen: krušni oče; kužen: kuga; mogten trüb; muden säumig; napačen: na opak; nedņžen krank: nedņģb; neroden unartig, ungefschidt (bezskrben); ogaven herb: stsl. ogavije; otņžen: otņžen mraz; otroven: otrovna nemoć ansteckende Krankheit; požrěšen; poroden: porodni greh, porodna žena; pohoten lüfstern; rajni selig: raj; sižen schwer atymend: siga; skroven verborgen; skrun za skvrnen entstellt; stočen: stekel; tečen wolfsmeckend; tučen fett; uročen: uroki; ušesen; hvaležen; jěžden; tako tudi buden aufgeweckt; vzęten, prijęten, piten, pěten: vzętje, prijętje, pitje, pětje;

nekatere tvoritve so na -it-en, at-en: viditen sichtbar, ko-
siten : kositen travnik maßbar, miriten, ki se daje miriti;
pisaten : pisatno pero; cecaten : cecatno telę;

iz prislovov: vnovičen, znovičen, naskoren baldig, pozden
zraven pozen spät, prvičen, ki je iz začetka (prvić), prěčen über-
zwerch liegend, protiven, sопrn zopern, zanikaren nichtsnutz;

231

β) pred priponko stoji v ali ov §. 113 b β: medven zraven meden, voloren, glasoven, domoren, duhoven, dneven, sadoven, světoven, stoven: stoven med Honigseim: sat; trnoven; celo duševen (duša).

b) priloge iz prilogov α): dalečen (dal-, na daljo zvoni, dal-eko, dal-eč koren dr-, dl- findere), žalostiv-en, izvěst-en, lókav-en, obil-en, oboj-n, strm-en, velikoven, veličen, volnaten, grozoviten, drěselen traurig, zlaten, imeniten, jědrn schnell munter, kakšen: kakši, kameniten, mladen weich: mladna jabolka, motoren herangewachsen, oholen, očiten öffentlich: očitna predaja, prešesten übergangen, sadoviten, syten: sättig, slaviten, stalen, trden, trězen: trěziv stsl. trězvů;
sem spadajo tudi tvoritve na čen, t. j. šků + bň: barčen gewandt: barek indecl.: on je barek na to er hat Luft dar-nach: ? barati; varčen sparsam; gybčen, gybičen, ugybičen beweglich; želčen begierig: želik; zbirčen wählerisch; nejědčen, nejěščen ungenießbar.

β) iz prilogov v §. 115 imenovanih: vysokoum-en: *vysokoumů, enako: zlatoust-en, četveronožen, bělolisten, malověčen schwach, pritličen am Boden befindlich: pritlik-ovec Zwerg: ? pri tlěh; trdovraten, polověren, ubožen, sprasen: sprasna svinja, stelen: stelna krava, žrěben, žrěběten: žrebna, žrebetna kobila stsl. *sůžrěbůna; toda zadušen: zadušna maša: za duše maša, enako: ponočen, posvěten, prirčen;
iz deležnikov: stalen, mogčen; sem spada tudi menda oni n, ki ga samostalniki z večine izposojenci kakor apostelj v sklanjatvi prijemajo: aposteljna, rabeljna.

c) samostalnike iz samostalnikov: brězen sušec: brěza; gruden december: gruda; duhoven; osten in ostno Stachel: ostů; oven: *ovů v besedi ovůca; srpen mali, veliki juli, avgust: srp; traven mali, veliki april, maj: trava; — ustna stsl. ustůna iz usta; založna (zalog, zaloga); sesterna sestrična (sestrina hči); bratična (bratova hči); strina iz strynja (striceva žena); ujna (ujceva žena); gospodična ima podstavni samostalnik gospodić; zvična, zavična zraven zava moževa sestra stsl. zlůva γάλαι; nožna Messerscheide; popotna Rei-

232

ſezehrung; hysna Stubenmädchen; — brvno, bruno: brv; gorno
Bergrecht, godovno: god;

5. priponka ьnj iz *ьn-ь je iz prejšnje podaljšana in tvori
a) iz samostalnikov posestne priloge ali b) iz prislovov
in prislovno rabljenih imen priloge: a) gospodnji; gospěnji;
vojvodenj (udenj) boršt; -inj mesto -ьnj je v besedah gosinji,
golqinji, vrablinji primeri govenji, sicer vtegne tu -in- biti
ženska priponka odgovarjajoča možki ov; b) davnji,
dalanji, dalnji, današnji, dozdanji, dolanji, dolnji, zdolnji,
domanji; goranji, gorěnji, gornji; jutranji, jutrnji; lětnji;
lětošnji; někdanji; notranji, notrnji, znotrěnji; ondanji; po-
prějšnji; pojutrnji; prvěnji; prědnji; sadanji; skrajnji;
slědnji poslědnji; snočenji; spodanji; spomladnji; srědnji;
tadanji; zadnji; enako: světenji; sōdnji; vrhnji; vselěnji;
vnanji, vunanji, zvunenji, vuněšnji, zvunašnji; indašnji ſon-
stig; ovdašnji itd.

6. -ěnъ tvori a) tvarinske priloge: volněn (volna), drěvěn (drěvo),
kaměn iz kamen-ěn, kostěn (kost), laněn in leněn, měděn aě-
neus, ogněn, plaměn iz plamen-ěn, platněn in platěn (plat =
prt, platno), prstěn (prst, -ì), rožěn stsl. rožanь iz rog, smo-
lěn (smola), sněžen mesto in zraven sněžan (sněg), sukněn
(sukno), trstěn (trst, trstije, trstika), jęčměn iz jęčmen-ěn;
vender želězьnѣ in sьrebrьnѣ po 4. a.

b) samostalnike: možgani: mozgь; kocěn Stengeł; lócěn: łók
— kolěno Knie Stamm in polèno Scheit.

7. -ynja tvori a) iz možkih imen ženske: bog-ynja, gospod-ynja,
grk-ynja, knęg-ynja (knęz, *knęg-), sosěd-ynja; pa tudi
žěkynja; pěvkynja: pěvka; glogynja Mehlbeere, lupynja, stę-
pynja črěpynja;

b) iz prilogov pojemske samostalnike: pust-ynja, svět-ynja,
drag-ynja;

c) milost-ynja ima zborni pomen; — v obče prim. Göttin :
Gott; Þéaiva iz Þeavísa: Þeóς Bopp §. 837.

Priponke z značajem t.

§. 123. 1. tь, ta; *t-ь, *tja; 2. stь; 3. йство; 4. atъ,
astь; 5. itь; 6. *it-ь; 7. ęt-; 8. uta; prim. §. 106;

233

1. a) -tъ čini vrstne števnike: četyri : četvrtъ četrt, določno četrti; tri : tretji iz tre-t-ij : ter-t-ius; peti : *penk : quinque πέντε; šes-ti : *šes : sex ἄξ itd.: v slovanskem tu podstavna osnova ně ohranjena, iz vrstnih števnikov so postali od pět počenši glavni števniki s priponko Ь : pěтъ + Ь = pěтъ nsl. pět;

b) ta čini α) iz prilogov pojemske samostalnike: blago-ta, bělo-ta, dobro-ta, gluho-ta, mokro-ta, měhko-ta, širo-ta (šir-ok), pusto-ta, slěpo-ta, srěpo-ta, toplo-ta, tiho-ta; siro-ta znači osebo;

β) iz samostalnikov: grěh-o-ta : grěh, lakota (lak- : alča, lakomen), krasota (kras, krasen, prim. sanskṛta in finitus sein), rabota, sramota; strahota; tōgota bolezen drobnice božjasti podobna; zlobota Mut;

c) *t-jb: obći iz obь-tjb stsl. obьštь nsl. obć obći; domaći iz doma-tjb; sem spada morda tudi: prvić, drugić, tretjić itd., vnović, zadnjić, poslědnjić, naglić, doklić dokić; jednoć, drugoć, na ravnoć;

d) t-ja = ča: bědastoća, dragoća, pustoća itd.

2. stь iz ti (s je vrinek ali priponka) čini pojemske samostal-
nike, a) iz prilogov: blagost stsl. blagostь, grěbost, debe-
lost, dolgost, krotkost, milost, radost, věrnost, sladost itd.
Navadno se prilogova končnica -ek odmeta: krěp-ek :
krěpo-st, toda tudi vys-oko-st poleg vyso-st;

b) iz samostalnikov: boljest (bolь, nsl. žen., stsl. mož. spola); žalost; zvěrost; tógost (tōga); cěsarost.

3. Ьство (: tvo, tva) se pritika a) na priloge: uboštvo ubožь-
stvo : ubog; dostojanstvo, ląkavstvo, pijanstvo, prostranstvo,
prvenstvo; veličanstvo, veličestvo, veličastvo iz velik : stsl. veli-
ćstvo, tedaj-ćstvo : -čanstvo, -častvo, -čestvo; razbojnstvo :
razbojnъ zraven razbojništvo : razbojnik; trojstvo;

b) na samostalnike: ženstvo, kraljevstvo, rojstvo stsl. roždь-
stvo prim. ljudstvo; cěsarstvo; člověštvo oziroma človečtvo iz
člověčьstvo; čuvstvo, božanstvo iz božьstvo; mōštvo oziroma
mōžtvo iz mąžьstvo; svědoštvo, svědočanstvo : svědok; siro-
maštvo : siromak; vraštvo m. vračtvo : vračь; pohyštvo : hyša;
stvo + ije blizo v enakem pomenu : cěsarstvije.

234

4. atъ čini a) iz samostalnikov priloge, ki značijo obilost onega, kar deblo pravi; prim. grški ἀμπελο-Feντ-, lat. opu-lentus, skr. dhaná-vant, B. §. 957; če je skr. bhagavant in naš bogat ena in ista beseda, onda je at kratica iz vant: bogat: skr. bhaga bogastvo; bradat (barbatus); kosmat: lat. comatus; mōžat; rogat in roglat; usnjat; glavat; gorat; dvaroglat; kamnat; košat; lasat; lōcnat; nosat; osat scharf: osat pogled, osata baba; prsat zraven prsast; repat; trsat tapfer; vějat; zóbčat gezähnt; ženjat mesto ženat heirathsfähig; žlěbat: žlěbat cigel; pažlat mit Klauen versehen ogr.;

b) iz prilogov: pernat: peren: pero, podolgovat, ustnat, solznat, bersnat; žilnat; žimnat; zvězdnat; kyslat; krvnat; olnat öhlig; olovnat bleiern; pepelnat; plosnat flach; prašnat; rašovnat aus Rasch; róžnat bewaffnet ogr.; svilnat aus Eisen-draht; smolnat; srdnat kernicht: srdek Holzkern (srěda); srčnat; čveternat; štyrinogat;

klj pred at je posebna priponka: grenkljat bitterlich; zelenkljat grünlich; ruměnkljat gelblich, sivkljat graulich; — zavijat gewunden gre menda na glagol; samostalniki so: svat Hochzeitsgaft: *sva suus; pěgat Perlhuhn;

priponko ьтъ ima hrbet: hrib;

astъ enako (s je vrinek ali priponka): plavogrivast; plečast breitschultrig, stsl. pleštistъ; apnast; bedrast; bokast bauchig; bradast; brdast hügelig; vampast: vamp; vějast; vunast: volnast; góbčast maulicht; grbast buchelig; grčast; dupljast hohl: duplja; zóbčast; ilovast; injast bereift; koščast knochig; lysast lyšast; luknjast; marogast; paliskast voll Mehlstaub; pěgast; pěnast; plěšast; prógast gestreift; prsast; věpast; rěsast: rěsasta krava, ki se ji dlaka ježi; skominast; trnast; čobast, ki ima velike čobe; jamičast (syr) voll kleiner Gruben; brězast gestreift; budast dumm; grahast getupft; grudast; dymast dunkel; iglast; kljukast; kódrast; košast buchig; pasast gestreift; plošast breit: plošća; razsohast gabelig; rogovilast groß und ungeschicht; sědinast (vino) schimmelig, kahnig: sěline; slivast; trbušast; hrtast mager; švedrast krumm (verschoben); škrbast zahnlückig; — iz prilogov: brebirnast schotterig; dymnast; kosmatast etwas be-

235

haart; pepelnast; tąpast, tumpast; travnast; zijalast, kedar
kdo zija (schreit); žilnast musculös; žimnast;
pomenjsalen pomen imajo: bėlkast weißlich; črnkast, črnav-
kast; rdęčkast; ruměnkast; sivkast; zelenkast; črnklast, očrn-
klast; ruměnkljast; kyslikast; krevljast: kriv.

5. itь kakor 4. a): brėgovit, gromovit, imenit, naročit (narok, rek-), grebenit selsig; kremenit lebhaft (otrok); lastovit: lastovito město gewiße; osobit, očit, plemenit, plodovit, srdit, stanovit, častit, čestit; plěnovit ausgiebig: žito plenja; razborit ausgewählt; tekovit = tečen; — čudnovit;

6. -it-jь = ić, stsl. ištь gl. §. 30, čini iz samostalnikov pomenj-
šalne samostalnike a): prtić (prt), prstić (prst); brěžić,
vršić, gradić, drobić, měšić: měh; platić Hälfte eines Baum-
stammes in platić viti; cěpić Drüschel; pōpić: pōpek;

b) pri živočih stvareh: božić: bog; bratić Bruderschohn, bratići
Geschwisterkinder; vnučić Enkel, der dritte Bienenenschwarm; vögrić:
voger; vražić: vrag; golqbić; gospodić, gosponić; gosić:
gos; dětić: děte; dědić mali děd, t. j. potomec njegov in
Erbe; zětić Täufling; kraljić; prasić: prasę; praščić: prasec;
prvenčić; psić: pes; ptić: *pътъ, пъта, пъtica; rejenčić: reje-
nec; sestrić Schwesterschohn; sestrići Geschwisterkinder; sokačić der
Unterkoch; stričić iz stryjčić des Onkels Sohn; stričići iz stryjčići
Geschwisterkinder; strinić iz strynjić strinin sin, strnići Geschwi-
sterkinder: strynja; tatić; tetić der Tante Sohn, tetići Geschwi-
sterkinder: teta; ujčići Geschwisterkinder: ujec; cěsarić; ščenčić:
ščenec; junčić; enako tvorjeni so: dvojčić, trojčić, zakončić,
odstavčić, pramić: braun (konj); — iz ženskih samostal-
nikov: glavić Knopf; děklić; otavić: otava;

c) samostalnike iz prilogov: bělić (Silbergeld); podbělić Heller;
drobnić; malić Göze oziroma Kobold; mladić, mladenić;
mrlić; prvići Erstlinge; primščić Pächter: primski; slěpić;
hudić; birić: ital. birro, sbirro.

7. priponka -ęt se priklepa največ živalskim imenom, novi samo-
stalnik znači mlado živinče: bravę bravęta Mastvieh; vnučę;
volčę; goląbę; gusę: gos; děklę; dymę schwarzrother Dchs; družę;
žrěbę; žužę ein Insect; županę županov sin; zajczę; kozłę;
kurę; lisičę; myšę; nebožę in neborę armes Kindlein; negodę

236

lästiger Mensch; oslę; otročę; piplę Küchlein; piščę; potepę
Bagabund; prasę; psę; pubę Knabe; purę Truthahn; swinję; siro-
mašę; stražę; telę: skr. tarna Kalb (das Barte, Junge); člověčę;
ščenję; jagnę janę: agnus; prismodę der Angebrannte. Iz
prilogov in deležnikov so: zaspanę; lěń; mlajšę Nachkomme;
nemarnę; usranę; uscanę; onę (pri nas: oněj) der Dings da;
čę t. j. čet postane iz ćes-ęt: vrabčę: vrabćsć; golobčę;
dvojčeta Zwillinge, tudi dvojčet, i, trojčet, i; družinčę, držinčę;
živinčę; komarčę; kumčę Täufling; levčę: lev; medvědčę; murčę
Kappe; odojčę Spanferkel; pokolěnčę Stammgenosse; pramčę
Braun; samčę lediger Mann; svinčę; synčę; slavčę; jelenčę;
junčę; tako tudi oče iz otčę: otče: otćsć. Posebične so
tvoritve na le, šle: bablę, sirotlę, kravšlę; kravšče, babšče
stoji za kravišče babišče. Po sliki teh tvoritev se sklanjajo
često tudi imena na a, o: Luka Lukata; Marko Markota.

8. priponka -uta je redka: němškuta : němški němьčьskь; pr-huta Schuppen : prhek : prah; prhuta Loderasche : perina peręć ogenj; poluta Hälfte in morda košuta.

Prigonke z značajem d.

§. 124. 1. ьda, da; 2. adь, adь, jadь; 3. udь; 4. da (gda); 5. -nd, -ndi; prim. §. 107.

1. pravьda (prav); svoboda sloboda : *svob : hrv. svobost : *sva- (svoj); jagoda : jagla; lagoda Mutwille :? lagek lahek; loboda Melde (zel);

2. strn-adь, močerad: močvěr; -ada: grm-ada, čelada: čelo; -adь,
jadь: živad, gnilad, zvěrad, zelenjad, krhljad, lubad, prhlad;
suhlad, sušmad: suh; trojad, -i: τριαδ-;

3. -udь: mrtvud, mrtud; -uda: mětuda Buttermilch.

4. priponka -da tvori tudi časovne prislove: kdaj, kadaj, gda; nekateri mislijo, da je postal stsl. kъgda iz kъ- goda wełche Zeit; enako: kdar, kadar, dare iz kъgda-že; nikdar; drugda; inda; sada, sedaj, zdaj; izda = i sada; onda ondaj; tada, tedaj; vezda ješt, do vezda, od vezda; vsegda, vsegdar, vsikdar;

5. priponka -nd, -ndi stsl. -ndu, ndě tvori prostorne prislove, n se zveže z osnovnim samoglasnikom v q: tgdi, kćidi;

237

nekateri mislijo, da je tu notranja priponka **an** poznejša vą (sedanja v hinein) na osnovo priteknena in vrh nje da je nastopila še nova priponka iz zaimenskega debla **da**: *quando : *qua ĝerdor, enako tandem; kŭdu : quando, tądě : tandem; enako kakor kŭdi tŭdi so: drugŭd, po drugŭd ſonſt mo; inąd, iz tega pokvarjeno indod; kŭder, niſkŭder, do kŭd, někŭd, někŭdik; onŭd, od onŭd, iz tega pokvarjeno od ondŭt ondŭd; obojŭd; ovŭd, od ovŭd; od sŭd; od tŭd, tŭdi, do tŭd; od tŭdaj, od tamtŭd; po vsŭdi, po vsŭd, po vsŭdik; vsakŭd überall; prim. morda tudi nazod iti.

## Priponke z značaji b, v, m.

§. 125. 1. ba; 2. ovъ; 3. avъ, ava, java; 4. ivъ, iva;

5. mo, ma, man; prim. §. 108, 109.

1. priponka -ba čini iz prilogov samostalnike, ki značijo lastnost: gnjilo-ba, grdoba, zloba, zvěstoba, světloba, sladkoba, těsnoba, utroba Čingeweide iz vigtroba stsl. átroba : átvrъ; lěnoba; medloba; mehkoba; pustoba; temnoba; trdoba; hudoba; tudi tatba zraven tatva, posódba zraven posódva, črvoba : črv, leščerba, škalba deževnicu v skali; besedo slovo Abſchicd : slovo dati, vzeti, jemati razlaga Mikl. Gr. II. 216 iz sloba kakor ogr. Slovenci govorijo, t. j. svoba, osnova je *sva (svoj), tedaj svoba *suitas Selbständigkeit, Freiheit, primeri tudi s slovesom mit Erlaub in naš izraz slovesno mit Erlaub, mogoče je zato, da je beseda slovo Wort dobila tu pomen kakor zadnja beseda, primeri rok (reči) Termin.

2. priponka ov čini posestne priloge a) iz možkih jedninskih samostalnikov: Adamov stsl. Adamovъ, česarjev, sosědov, stryjcev; iz imen dreves: dobov, orěhov, javorov, trnov, borov, brězov, bukov, gruškov, hruškov, jelov, macěsnov, lěskov, lipov, bobov; a tudi deževa mavra, pogrebova plenica Leichentuch, podjarmova oslica, jutrova dežela, otrěva srajca Hemb aus otre iz zadnjega prědiva; kot samostalniki se rabijo: rysev = rys Łułs, žensev zraven ženso rod. žensota homo eiusdem nominis; na skakov gnati.

b) iz zaimenskih rodilnikov: jegov, jihov, čigav, onegov;

238

c) priloge iz prilogov in zaimen: istov; syrov, surov; jalov; kakov, takov, ovakov.

3. priponka avъ čini a) samostalnike iz samostalnikov: rąkav (rąka);

b) iz samostalnikov in prilogov priloge: grbav (grba), krastav (krasta), kódrav, lókav, rjav (ruja, vja, ruber, łóvóóc rot), vrapav, vraskav, góbav, gyzdav, dristav, žilav záhe, žuljav schwielig; kylav der einen Bruch hat, unreif; kóštrav; krvav; plěšav; sajav; slukav krumm; temav dunkel; tulav iz tul t. j. debelo prědivo; hrgav rauh; cunjav; šégav verschmitigt; štyrnogav; zimličav: zimlica zimnica Fieber; žerjav rot; — bělav weißlich, črnav schwärzlich.

c) ava: doperava iz dobru = dob, kakor gsorb. khrost šuma: hrast.

d) **java:** góščava (góst); puščava (pust); těžava (tegъ); širjava (šir-ok); daljava; žmečava: žmet-en; zelenjava; změšnjava; nižava; planjava; ponjava; tolščava: tolst; tučava; trdnjava: trden; tudi zmotnjava: zmotnja; izkušnjava: izkušnja.

4. priponka -ivъ čini a) iz samostalnikov priloge blizo enakega pomena kakor so oni na -atъ in -avъ: vozgriv; dobrostiv; glěniv: glěn; kolěnčiv: kolěnce; milostiv, stsl. milostivъ; pamętiv; plěšiv, plěšav; plěsniv; prijazniv; radostiv; razumiv; smetiv; snětiv brandig; ušiv; črviv; — pamętiva zraven pamětva je samostalnik.

b) iz prilogov priloge: lěniv, medliv;

c) -ljivъ: ivъ: bojazljiv, pamętljiv, směšljiv spaffhaft, sramežljiv, sramožljiv, sramotljiv; darežljiv; jadljiv zornmütig; kostljiv: kost; krmežljiv triefäugig: stsl. grъměždivъ; milostljiv; sumnežljiv, sumežljiv; plačljiv weinerlich; pravdljiv; prijazljiv; prijatljiv; rěčljiv zungenfertig (wortreich); rubadljiv mit Masern behaftet; smradljiv; srabljiv: srab Kräge; trpežljiv; věrljiv glaubbar; posebično je častitljiv;

d) -iva, -ivo za ženske in srednje samostalnike: kopriva zraven kropiva (: koprь vapor ali: skropěti brennend jucken); tět-iva (tět gespannt tьn-ьk, teniti dehnen); ognjivo Feuerzeug; sočivo Gemüse: sok severosrb. Linsenfrucht.

239

5. priponka mo čini prislove na prašanje kam: inam stsl. inamo, kam, vsikam, onam, ovamo, ovam, sěm, tam; priponka ma je morda prvotna v besedah vidoma (? rodil. sedanj. delež., prim. Mikl. IV 165), vědoma, nevědoma, na zahodu nevědama : po nevědama; po tej sliki so potem morda postali prislovi od samostalnikov in prilogov: da-roma, po gštoma; hytoma, na hytama, na hyt; s križema, nemudoma, nenadoma, s potama unterwegs, po polnoma; pre-nehoma, neprenehoma; skakoma in Gallop, priskakoma : na priskakcih; rěloma, zaporědoma; skotpoma (skotpúma) knapp; siloma; srědmo; nestanoma, neprestanoma; nevtěgama; na tihama.

priponka -man je menda nemški Mann : purman : pura; racman : raca, primeri Enterich (rič : Reke mož); hudiman (hudič); licman Bausbač : lice; prěkmanci so prebivalci prěko Mure; farman je tujka.

## Priponke z značajem k oziroma čali c.

§. 126. 1. Čkъ, ěkъ, ěka, ěka, ěko, ěko; 2. akъ, jakъ;

3. ikъ; 4. ač, ača, jača; 5. ьсъ, ьса, ьсе; 6. ieь, ica;

7. Īskъ; 8. išče; prim. §. 110.

1. Īkъ, a, o in celo v enakem smislu īkъ se pritika a) na pri-
logova debla, ki kažejo sicer le v sorodnih besedah krajšo
obliko: bliz-ѣкъ, blizek (blizo); brzek: brzo; bridek, britek
(britka sablja, briti); volhek in volgak, (vlѣg-, vlaga); gladek
(glodati); gorѣкъ, gorek heiß, bitter (gori na jeziku); grenek;
žarek; gybek (gyb-ati); drѣz-ѣкъ, drz-ek (θάρσος, dražiti);
kratek (en krat); krot-ek (krot-iti); krěp-ek in krpek (stsl.
krěpъ stárk starr, prim. krěpêne roke od mraza); lehek (stsl.
lbg-ѣкъ, ělaxūs, le(g)vis); mrz-ek (mraz); plѣz-ѣкъ, polz-ek
 po-polz-noti se, plaz); rěd-ѣкъ, rěd-ek (rědo-sěja); sladek
 (slad); trp-ek (trěp- zadrgalen, prav za prav trd :
o-trp-ne); těn-ѣкъ (těn-iti); těž-ѣкъ, těžek (těgъ, těža);
 qz-ѣкъ qz-ek (qz-nōti, (v)ęz-ati, eng, ango, ăgχω); dodaj :
 žětek weich: žetka šiba: žěm-; židek, židak ſaftig; žolhek
 bitter: oreh ožolgne; krhek brüchig; měhek iz měk-ѣкъ:
męcati: grozdje se měca; nizek in nizok; plyvek, kar lehko

240

požereš schlüpfrig : ply-; plytek zraven plytev; polhek : prhek
mürbe; sklizek, slizek, slojski, splujski, stsl. slžzšk schlüpfrig;
šibek, šibak;

ok mesto ek imajo: vys-ok, глъб-ok, šir-ok, žestok fest, e pred k ima dal-ek, i velik, ki si je v rodu s podstavnim prilogom stsl. velij nsl. veli Rib.

b) Ъкъ in Ъкъ na samostalnike priteknen jih pomenjšuje:
darъкъ, darek (dar); bělček : bělec; vršiček : vršič; zvonček : zvonec; konjiček : konjič; košček : košec; krajček : krajec; kraljiček : kraljič; palček : palec; sivček : sivec; sěrček : sěrec; člěnek; jęziček; poseben pomen so prijeli in pomenjšalni zgubili: viranjek Wirbel; dvojčki : dvojek; palček Däumling; pastorek Stiefsohn, najbrže po sliki pastorka, ki je pas-dъ-šterъka; popěk Nabel Knospe; ruměnček Art Hummeln : ruměnec; rylček Milchahn; sivček Art Hummeln : sivec; stroček česna eine Hehe Knoblauch : strok Hülse; trojčki Drillinge; cecek : cec : cecati = sъsati; črnček Art Hummeln; črviček. Sem spadajo tudi bělanjek : běl; brěžanjek : brěg; grćanjek : grtanec, goltanec; lystanjek Wade : lystъ lysto Schienbein, r. lytka.

c) Ъкъ veže sostavo: nadnevek t. j. kar na dan zaslužiš; na-
prstek; podbradek Rinn; zakōtek; zatylek; zajtrk : *za-
jutrъкъ.

d) Ъкъ čini iz prilogov, števnikov, deležnikov in nekaterih prilogov samostalnike: mězinek zraven mězinec : mězinъ jünger; vtorek Dienstag : vъtoryj der „andere“ zweite; četrtek : četrti; pětek : pěti (den); dobytek : dobyтъ, a, o; prebytek Uebersluß; začětek; počutek; zaprtek in žlaprtek (jajce smrěljivo) : zaprt; napitek; osnutek tkalca; osutek das Verstreute; došestek došastek Ankunft; prišitek; svitek Tragkranz; žganek Sterzbrocken : žgan; žitek Lebensunterhalt; užitek Genuß; imětek Habe; ostanek, ostanki Ueberbleibsel; prčstanek : bez prestanka ohne Unterlaß; bolěcek Schmerzstich; — zadek : zadъ, zadi; napřědek;

d) Ъкъ pomenjšuje tudi priloge: toljček : stsl. *toličkъ : pri
vsakem še tolčkem daru božjem; dobrěko žiemlich viel; běliček
schön weiß; drobniček ganz dünn; lěpiček; maliček, maličko :
mŭčinko : činek winzig.

241

priponka ька, ька enako a) pomenjšuje: divojka děvojka :
\*děvoja; gruška hruška: bolg. krušь; kečka Haar: stsl. kьka;
klětka: klět; telička: telica; vějka: věja; zybka: zyba;
ženka: žena; prim. Amuška, Katuška, pepeluška rjuha, ki
se v žehti čez kad raztegne; — večerka Nachmittag: večer;

b) znači ženski spol nasproti možkemu po izviru, rodu, veri
itd.: dolanka: dolanec; gorjanka; levovka; medvědka; po-
zovička Einladerrin; slověnka, slověnkynja; žělka Schnitterin:
žělb; židovka, Jerodeška, Pavlička Frau des Herodes, Pavlič.

c) veže sostavo: podrešetka das durch die Reiter fallende Getreide.

d) čini iz prilogov in deležnikov samostalnike: bělka běla krava; brinovka Drossel; črnavka, črnjavka Striemen, schwarzer Fleck; drěvěnka Metzen (hölzernes Maß); mladěnka; rděčka braune Stutte; sirka Meerhirse: sěrb; sivka grauer Schwamm; štorovka Stockschwanun; žerjavka angezündete Kohlen; dvojka; trojka; štyrka (vierblättriger Klee); syrotka syrova voda; — krmljenka; pečenka; plęsanka Tanzort; rejenka; rvanka Ringen; sklizanka Eisglitsche; vscanka; vsranka; šiwanka; potepenka, pritepenka; nevaljanka; znanka; pogorelka; prim. praljka perača; bzikaljka bzikla; — nastranka Kebssreib; prim. róčka Henkelkrug: róč;

priponka -ько, -ько a) pomenjšuje: jabolko: jablo (Apfel); synko;
svatko Hochzeitsgaßt; klópkó: stsl. kląbo;

b) čini samostalnike: rděcko brauner Walach: rděć.

2. -akъ čini a) iz prilogov samostalnike: cělak Hengst (unver-
schnitten); divijak; siromak, stsl. siromahъ; jun-ak: jun-,
skr. juvan lat. jun-ior, prim. inoša, junoša Bursch in junec,
junica; gluhak: gluh; pravak, lěvak; novak; němak; ve-
ljaki Magnaten; gosjak, kurjak, pesjak... Hundskot; goló-
binjak: golóbinji, mravljinjak, svinjak, zvěrinjak... Thier-
garten, — Kote; lisjak Aconit: lisij (*Fuchskraut: Wolfswurzel);
petak Fünfer pet goldinarjev; osmak Achter osem let star,
sedmak; svak Schwager iz \*svojak; tretjak drei Stück enthal-
tend; trjaki, pravilno turjaki Pfingstfest; vrhnjak oberer Mühl-
stein: vrbehnbъ, podnjak unterer Mühlstein, Faßboden; žoltak
Ducaten; pšeničak: pšeniči kruh;

Slov, Slovnica.

16

242

b) iz prilogov in zaimen priloge in zaimena: drugъ: drugako, iz tega drugači; inъ: inako: inači inače; enъ: enako; kъ: kak; tъ: tak; vъsъ: vsak; jь: jak tapfer: oíóṣτε; onъ: onak; ovъ: ovak; vsakojak vsakojački: *vъsa-kojačьskъ;

c) iz samostalnikov stvarnih osebne, iz ženskih možke: bojak: boj; mejak: meja; nevoljak: nevolja; pustinjak: pustinja; poljak: polje; nosak: nos; šumak alberner Mensch; gosak: gos; mačak zraven maček: mačka; rěcak: rěca; — včasih pomen poveča ali preinači: očak: oče; mōžak: mōž; němčak, ki slabo nemški govori; -aka: šibraka Reisig;

priponka -jakъ čini a) iz prilogov samostalnike: bičnjak Geiselfel: bičьnъ-jak; borovnjak; coprnjak; cvětnjak; dymnjak; gladnjak; gorničnjak, nagornjak Berghold; kurnjak; lěšnjak; napršnjak, naprstnjak Finger=handachu, =hut; nevěrnjak; obrčnjak Reifmesser; polovnjak; poprtnjak Kuchen: pod prtom; prevětnjak; prosěnjak: prosěn; pšeničnjak; ruměnjak Eidotter; rženjak Roggenbrot; slobodnjak; spolnjak Compagnon; svěčnjak; štrtinjak; temnjak Finsterling; gostuvanjščak: gostuvanjьskъ; vsesvěščak November: vsi světci: světьskъ; ženjščak: ženьsk;

b) iz samostalnikov samostalnike v različnem pomenu: konenjak; košak m. koščak: kost; seljak: selo; sěnjak: sěno; vinjak Weinrebenmesser, Winzer;

3. -ikъ a) pomenjšuje: grozdik na srabotini; zezik, zuzik, cuzik: sьsъ; malik Speise: ? malica;

b) čini samostalnike iz prilogov in deležnikov: věrnik (věren), gostilnik, grěšnik (grěšen), desętnik, dolžnik, družbenik, duhovnik, dymnik, konjik konjnik konjenik konjanik, knjižnik, naprstnik, naslědnik, načelnik, poselnik, poslanik, pravdnik, prazdnik praznik, pristavnik, prisědnik, pōtnik, popōtnik, razbojnik, světilnik, svěčnik, srebrnik, srědnik, světnik, soprnik (sọ-pr-ь, pr-), ǒznik; dodaj: lětošnjik, mlada trta; kopjanik Lanzenträger; perjanik mit Federbusch versehen; dvorjanik; babnik Weibernarr; bahornik Giftinischer; božičnik Weihnachtskuchen; bolnik; vabnik tič ki vabi; voznik; vojnik; vrstnik Altersgenosse; vsěkalnik

243

Schnäuztuch; vogelnik Eckstein; glavnik Kopfkamm; gonotnik
Seher; darovnik; dělavnik; župnik Weihnachtsbret, Pfarrer;
zavětnik; zakoniki; zatylnik; vzglavnik; zločestnik; kolědnik;
kotnik; krivoustnik Schiefmaul; kurnik Hühnerhof; lakomnik,
lakotnik; likavnik Bügeleisen: likati glätten različno od lykati
schälen; lěšnik; mejnik; mornik Seewind; měčnik: měka;
muhovnik, mušnik; nagornik; naplečnik humerale; na-
čelnik Stirnschmuck; najemnik; nezmasnik |Schwelger (Un-
mäßiger); neurnik (nesrečnik); nejověrnik nevěrnik; odvětnik;
oprěsnik ungefäuertes Bret; oselnik Weßstein: osla: os-ter;
osnik (lunek): osь; pašnik; povodnik Handpferd; podružnik;
požrěšnik; polovnik: polovnjak; poprtnik Weihnachtsbrod:
poprtnjak; prešestnik; prihodnik; rědovnik; rabežnik; silnik;
slědnik Spürhund; slobodnik; spolovnik: spolovnjak; sta-
novnik; stožnik Pfal bei der Harpfe; sukalnik; tovornik; trav-
nik; umyvalnik; uročnik Erbe ogr.; hudnik (hudič); hotnik, po-
hotnik; cizovnik zweirädriger Karren; jetnik; jesenik September;
zaspanik; krščenik; ljubljenik; najdenik; ranjenik; trpljenik
Marthrer; — učenik Lehrer in hranjenik Mährer sta zarad
tvornega pomena potvorice.

4. ač iz ak-jь : barusač : baruse; bradač : brada; bykač : byk;
brentač Buttenträger, Butte Vip.; glavač; gostač; grbač; zobač;
kljunjač, klinač Schnepfe; kolač; kosmač Lederapfel; kurtač, ki
něma celega repa; měhkač Krebs gleich nach der Häutung; mrtvač;
nosač; repač; rogač Hirschkäfer : rog; samorogač Monoceros;
rogljač ki ima roglje, roge; sokač Koch : sokь; tolmač : Del-
metsch; krvač orodje, s katerim se klesti šibraka : ?kriv;
krtač navadno krtača in borjač hinterer Hofraum sta nejasni
besedi.

ača iz ak-ja: bědača: bědak; bradljača koža ki volu pod vratom
visi; grbača grbasta ženska; grmača Scheiterhaufe; dymljača
Pestdrüse: dymlje; drvača; kyjača; kozača hölzerner Dreifuß;
koppinača Brombeere; kosmača Stachelbeere; krastača Kröte;
mužača: měžak; pokrovača Schildkröte; repača repata žival
in komet; róbača Hemd; srpača Jäthacke; zubače Krampe :
zób; — iz prilogov: dvojača 2 Groschen; debelača Mais; div-

16 *

244

jača die Wilde; ilovača Töpferton; kravjača Kuhhexe: kravji;
križevača Kronentaler; mrtvača nemarna ženska; skradnjača
Seitenladen: skradnji; jadivača (kača die Giftige); samojača
Inwohnerin ima morda priponko jača, primeri samojak (vol
ki něma soprežnika); — priponka -jača: dymnjača Rauch-
stube; dostegnjače Strümpfe; drvnjača Holzhacke; komenjača,
s katero se komen briše; kropnjača ein großer Topf für das
heiße Wasser: krop; krušnjača Brottuch: krušnica; podpri-
jača za podpornjača; samjača za slamnjača Strohkorb; so-
lenjača Salzfaß.

ič iz ik-jb: bělič Silbermünze: běl; prviči Erstlingsfrüchte prim.
§. 123, 6; sladič Süßwurzel ima morda priponko yč.

5. бєь: йк-йь а) pomenjšuje: bogec na novo tvorjena beseda,
sicer bi se glasila božec; bratec; danec; děčec, děčarec;
hlapec; kyc iz kyjec; kolec: kol; kordec Schwert; korec
Schöpfer, Getreidemaß: koryto; kotec Viehhof: Koter; kupec:
kup; kuščerinec; lččec Geigenbogen; osec Distel; otec: otъ:
ǎttta; pašinec pašnik za teleta in gosi; pětelinec; sōdec: sód;
starčec: starec; stryc iz stryjє: *stryj prim. strynja, strynić,
strnići; sesec: sъs; ščenec: ščenę; tobolec Kůcher des Mähers;
ujec: *uj prim. ujna: av-unculus; zidec Gesimfe; zvončec;
jazvec, jazbec: jazvъ r. jazvo; žrěbec; skopec: *skopъ;
palec: *palъ prim. r. bezpalyj; vrabec: vrabelj;

b) znači človeka po kraju: Dunajec; Zagrebec; Kranjec; Mo-
ravec; planinec; obdravec, zadravec; podgorec; primorec;
na -ěnъ, anъ priteknen: gorěnec; dolěnec dolanec; poljanec;
Slověnec;

c) čini iz prilogov samostalnike: prvěnec; peklenec; studenec;
tuhenec ogr. za tujenec: tuždь; mězinec, mazinec der kleine
Finger: lit. mažas klein stsl. najmlajši sin; drěmljavec; ži-
lavec neka trava; lažnjavec; brězovec brězov les; enako črěš-
njovec, gruškovec, a drěnovec kakor pelinovec (vino); bělee
Weißkopf, weißer Ochs, Kotzen, gebleichte Leinwand; prěšmee iz prě-
sънъєв Osterbrot; čělee ganzes Osterei, gefrörner (ganzer) Schnee;
drobec Masfern; glušce; junec; mojce: moj; mulec, muljak Boč
ohne Hörner; ozimec: zimski luk, lan; sěrec Eifenschimmel:

245

sěrъ; samec; věšćec Zäuberer: věšć iz věst-ьъ; dolgolasec: dlѣgovlasѣ; kṣṣorṇec Spillhuṣṇ; polověrec Keżer; mrlec Leiche; prišlci Pranſer bei Hochzeiten (Ankömmlinge); pogorělec; rylec Rüssel, ruljec; smělec kecker Mensch; vrělec Quelle, vrtělec, vrtec ogr.; črěšnjojělec; poscanec; vězanci; speljanci flügge Vögel; žganci; pljunec; zdenec (studenee) ograjenec; pritepenec; rejenec; mrtvec der Todte; zdolec Westwind, zgorec Oſtwind; svinec Blei: lit. švinas; věnec: *věnѣ: vě-: vi-ti;

d) iz samostalnikov samostalniko: gōbec Maul: gōba; smolec Pechmann: smola;

e) iz ženskih samostalnikov možke: srnec: srna; volgec Grünfiecht: volga;

priponka ьca pomenjšuje samostalnike na ь: bukevca Büchel: bukъвѣ: buky; dětca: dětѣ; krvca; ljubovca; mrkevca Mohrübe; ovca: *ovѣ lat. ovi-s; sěnca: sěnѣ; vrvca Strich: vrъвѣ; myšice Muskeln: myšѣ; v besedah hotonce freiwillig, ukradce verstoßen, napětce zufällig je -ce mesto ice in je prislovni rodilnik;

priponka -ьce pomenjšuje srednje samostalnike na o in e: brěmence: deblo brěmen, imenovalnik brěmę; děkłętce; dětętce in dětěšce: dětę; drěvce, drěvesce; dvoriščice; jajce, jajčece: jaje iz *javje: ovum: Ci; kṣṣilce: kṣṣilo; očesce Auge, očice Knoſpe: oko; prasęce; solnѣce: *solno *slѣno: lat. sol; srčice, srdavce, srčece, srdašce: srdce: *srdo; torilce: torilo tvorilo; ušesce: uho; jętrca: jętra; vratca: vrata; zrnce: zrno; dodaj: grozdiče, drěvjiče, trnjiče: grozdje, drěvje, trnje;

priponka -ci je dostavek iz zaimenskega debla kъ: zdajci, tadajci; na vzhodu drugec, od drugec iz *drugod-ci, enako: od etec, od kec, od tistec; prim. stsl. drugojci iz drugoj-cě (mestnik jedninski).

6. priponka -icь je redka: batic: bat; kolobaric: kolobar;

priponka -ica a) pomenjšuje: babica: baba; barilica Motte; bajtica; vantilica: vratna vantilica antila (antvela); věteničica: věternica; vitrica: vitra; vrčica: vrvca; gomilica; gospica: gospa iz gospoja; gospodaričica; graničica: granica: grana Zweig; děčica: děca iz dětba; žagani-

246

čica Latte; ženica: žena; žrěbičica; kolibica Hüttchen; lat-
vica Milchnapf: latva; lěhica Ackerbeet; lupinica; mavrica;
mrvica: mrva; pleteničica; punčica: punca Mädchen, Schwie-
germutter, polnica Trub.; služica: taborski služice Diener;
juničica: junica; enako Ivica; Murica odsod nemški Mürz:
Mura; Dravica; Savica; japica: mag. japa oče; pomenjšalni
pomen so zgubili ter poseben in nov pomen sprejeli: děvica
deščica; gorica Weingarten; gorušica Senf (bitter: gorěti):
stsl. goruha; žabica: žabica pride pri vpreganju v luknjo
ojnic, tudi pri ključanci je žabica; žličica: bolečina na žličici;
zaponica Haftel; zgybica Knoten, Glied; kobylica Heuschrecke,
Häkchen an der Spule; kozica Schnepfe; korice Scheide: črne;
krupica Graupe; kupica Schröpfkopf 2c.; lavdica Lerche: alauda;
lastvica vlastavica iz vlastovica Schwalbe (Hausvogel); lěstvica;
matica, mačica Weisel; mětica: měta mentha; mrěžica Netz im
thierischen Körper; mrěnica; pavulica Watta; palica; pastyričica
Bachstelze (Hirtenweibchen); pěčica Gekröse: pěča; peščica Faust:
pešt; plenica; polica; poličica das ovale Brettchen am Pfluge;
prešlica; pričica Parabel; rčica Wagengipfe; srakica (nova
tvoritev), srajca iz sračica; šubica Pelzmütze; sulica; veverica;
vqdica, qdica: qda r. uda; vějice Wimpern: stnem. wintprawa
t. j. Windbraue;

b) čini ženske samostalnike iz možkih, morda je tu izvirno pomenjšalna tvoritev: božica; varišica: varuh; volhvica, vujvica iz *vnhvica Drache (*Sumpfthier); volčica; vratarica; golqbica; gospodarica; družica Begleiterin Brautführerin; žrěbica; kmetica; kovačevica in kovačica kovačeva žena; kraljica; krtica; kruhopekovica; lisica Fuchs, mn. Handfeffeln; medvědica; mezgica; mykarica Seilerin; opica: Affe; oslica; ošterjašica; plěvačica; prěročica; psica; rogačica: rogač; roditeljica; sokačica: sokač Koch; tatica: tat; telica; tkalčica; farmanica; hrtica Jagdhündin; jagnica; sedlarovica;

c) čini iz prilogov, števnikov, deležnikov samostalnike: grěš-
nica: grěšen; zakonica iz zakonьnica Chefrau; hobotnica Meer-
spinne; hotnica Buhlerin; kačnica; lastovica hudournica Sturm-
schwalbe; prěšestnica Chebrecherin; rebrnica Knocheumann (Tod);
porodnica, rodnica; posnešnica Brautfrau; prěsnica krava ki

247

prvokrat teli; sladkosnědnica Leckermaul; srboritnica Hagerse;
bobovnica Bohnenstroh; desnica; danica; gnojnica; gospod-
nica; hudobnica = mrzlica; kadilnica; kapnica Traufwasser;
kuruznica Maisstroh; lětnica, oblětnica; lončarnica; měšnica
Sackpfeife; mgtilnica mětilnica (měteonca) Butterruhrkübel; no-
silnica Tragbahre; perotnica, peretnica, popačeno repetnica
Flügel; pěstnica Fauft; pivnica; plěvnica Spreuboden; podruž-
nica Filialkirche; polětnica, trta ki ena lěta rodi, druga oprhne;
popotnica Marsch; ravnica; rěsnica: rěsen rěs: ? rek-s dixi;
rčnica Handhacke; svěčnica Lichtmesse; sějalnica Säekorb; sil-
nica pravilno sělnica Getreidekammer: sěl Getreide; spalnica;
spovědnica, spovědalnica; scalnica; temnica Kerker; trepavnica
Augenlied; ustnica Lippe; zapornica Thürriegel; zarčnica;
zimnica das kalte Fieber; polnočnica; zornica Morgenstern,
Morate svitnica; žitnica; bradavica, bradovica Warze; krva-
vica; lijavica Diarrhée; padavica Epilepsie; pijavica; tręs-
kavica Donnerwetter; zěhavica Gähnsucht; zgaravica Sodbrennen
(: sieden): gorěti; brězovica; slivovica; šentjanževica, šentjan-
ževec Abschiedstrunk; hotivica poželiva ženska; gosenica vosenica;
měděnica Gießbecken; sklěnica Flasche iz stěklěnica; leděnica Eis-
keller; zlatěnica; žagalica pekoča kopriva: žge; mrzlica kaltes
Fieber; toplice; zevřělica trüber Wein; rděčica Schamröte :
rěděć; srběčica; mrtvica Lethargie; bogica (na novo) m. ubo-
žica arme Frau; bujica divji potok; bystrica bystra rěka;
golica pšenica bez rěsovja; hytrica Dysenterie; junica: junix;
krivica Unrecht, die Schuldige; lěvica; mladica mlada věja;
modrica blauer Fleck; pravica; sěnica Meise: sinь; šujica
švica = lěvica; zadnjica; polekčica Erleichterung; sladčice;
tenčica feine Leinwand; Ivanščica (brěg); rimščice Orion; tur-
ščica Mais; kalanica kalana drva; děvenica Wurst: (na)dě-
vati; grebenica Absenker; gybanica; košenica Mähwiese; kršče-
nica Christin, Magd; pisanica buntes Osterei; pletenica Korb;
povitica, potica Potizen; pšenica; rojenica Parze; sějanica
Säekorb; sojenica Parze; tkanica Schärpe; zidanica zidan
hram; žaganica Brett; žganica Brandwein; žerjavica glühende
Kohlen; možkega spola so: svadlivica Stänker; zadrclji-
vica Hezer; iz števnikov: dvajsetica, dvajšica; desetica;

248

pětica; pojemski pomen imajo: množica Menge; samica Ein-
samkeit in lediges Weib.

d) veže sostavo: nemočica Dünmacht, Schwäche; poldružica 1¹/₂: polţ druga; pomlatilnica = domlatki; prědkosilnica Vor-
frühstück der Brechlerinnen; priglavica Unglück; sokrvica; sør-
žica Mischgetreide aus Weizen und Roggen: sь vѣžiją; vrto-
glavica Schwindel; poglavica Häuptling.

e) v različnem pomenu: adamica Adamsapfel; veslica Feuer-
schaufel; okolica Umgebung; omotica Betäubung; srpica Jäthade;
stěnica Wanze, stnem. Wandlūs t. j. Wandlaus; stolica Bank.

7. ьскъ čini priloge iz samostalnikov redko iz prilogov; prim. -ixo-, lat. -icu-, got. -isk-: ēθv-ixó-ṣ, publ-icu-ṣ, got. thiud-isk-ṣ, himml-isch; s je menda pristavljen v nemškem in slovanskem: babski, babinski; baršunski samten; bravinski; bratinski; bukovski jezik Büchersprache; vilinski (konj, kralj), vilovski; gusinski: gos; danjski steuerfrei: Danjko, danjščak; volovski (jezik); děvoječki: děvojka; dětinski; žolnirski (vajaški); zakonski; zamorski; koldiški (beraški): kodež ogr.; lanjski; ljudski = tuji; nebeski; očinski; oslovski; pogrebski; pomyjski; prěšuski rod (prešestni); rysalski (Pfingsten); sirotinski; slověnski: slověnska dežela; stranjski (Seiten=); tatinski; tovornički: tovorničko sedlo; trošarski verschwenderisch; hynavski; junački; člověčki, člověški, člověčanski in člověčaski: stsl. člověćьскъ; kakor člověčanski je ženitvanski: ženitvansko oblačilo; od prilogov: vsakojački; goščovski: gōdec gōsca iz godca m. *gódčeski ali gōdcovski oziroma gódcevski, enako hlapčevski; očinski; samski; sprědanjski: sprědanji. Samostalniki so postali: vojska Heer; gospodska gosposka Obrigkeit; sōsědska, sōsěska Gemeinde; ženska. Ta priponka se pritika tudi na sedanjikov deležnik: běžěcky, klęčěcky, seděcky, stojěcky, obrněcky rüdlingo ogr.; enako slěpěcky: ta prislovna oblika je nedoločni množinski orodnik.

8. išče je po Cafu Vestnik I. 138 postalo iz prilogove priponke ьsko tedaj ьsko + je: ječmenьska njiva = ječmenišče, rатьsko držalo = ratišče. Priponka išče, stsl. ište znači:

a) kraj, ki ga deblo imenuje: horišče, gnojišče, Gradišče,
grobišče, ovsišče, ognišče, pozorišče, pokojišče, selišče, stanišče,

250

-užь = ? ug-јь: měhkuž, měkuž Weichling, Krebs gleich nach der Häutung;

-yžь ali ižь?: drobiž, drobir kleine Rüben, Möhren, Scheidemünze;

-ezь: samez : po samez hoditi.

Priponka z značajem h oziroma s in š.

§. 128. ahъ, aha; jeha; uhъ, uha; asь; *sjь; jes; ša, ašь; ušь, yšь; prim. §. 112.

-ahъ: siromah zraven siromak iz *siromъ: sěrъ, sir grau;

-ah jah + nъ = ahen, jahen, -ahan, -jahan pomenjšuje pri-
loge: polagahan langfam, polagahno allmählich: polagoma :
lagek, lahek; maljahan klein, iz tega majhen; měhkahan :
měhek; novehni: nov; tenehen; živahen.

-aha: rantaha: ranta, ponjava ki se razprostira pod rante, kedar
snopje spravljajo.

-jeha: maćeha zraven maćiha in maćuha : mati.

-uhъ: očuh in očih: oče Stiefvater; kožuh: koža; kanjuh: kanja;
grduh: grd; črnjuh in črnuh: črn; lěnuh; prěvzeťuh;

-uha: *gorjuha v besedi gorušica Senf, stsl. goruha : gorłk;
pavluha Harlekin;

-asь: modras in modravs Ratter : moder;

-ši iz s-ji: vsakši, kakši, nikakši, takši, etakši;

-jes tvori primernik in se stavi na golo deblo ali na podalj-
šano deblo, ki se končuje na ě in je izvirno morda pri-
slovna oblika; v stsl. so razun jedninskega nedoločnega
srednjega imenovalnika in tožilnika ter jedninskega ne-
določnega in določnega možkega imenovalnika vse ostale
oblike tvorjene le iz sostave jes + ji oziroma jьs + ji;
dendenes pa imamo razun tega tudi priponko z odvrženim
glasnikom s; zato imamo dendenes za primernik četverno
obliko: na golo deblo pritikamo ši iz jьši in ji iz jь(s)ji,
isto tako pritikamo na podaljšano deblo ši in ji, imamo
zato priponkine oblike: ši, ji, ějši, čji; na golo deblo
nastavljena priponka v končni obliki šji čji, žji, je menda
ostanek priponke jь iz jь[s] + jь, prim. bliže: bliz-je-s in
bližji: bliz-jь[s]jь, stsl. bližij, enako vęć in vęčji, vyše in vyšji,
dendenes tudi bliži, veči, viši; izvirna primernikova pri-

251

ponka je ians, ias, prednji obliki odgovarja z odpadlim
s grška oblika -ov, zadnji latinska ins: (βέλτ-ιον, mel-ius):

a) iz golega debla: bliže prislov, bližji prilog; brže, bržji; bolji; čěšće: čęsto; glaji: glad-ek; głobočji; gorji: stattlicjer: (brhek); grji: grd; dalji: (dal-eko, dal-eć); dražji: drag; huji: hud; kračji: kratek; ložji, ležji, neorg. sred. laglje: lah-ek loh-ek iz lag-ek prim. ελαχν's levis iz *legvis; menjši: min-or; měčji neorg. mehlji: měhek iz měk-ek; mlaji: mlad; nižji: nizek; ąžji: ązek; prvlje, prlje: prvi; prěje, prěj: prědź; raji: rad; rěji, rčěji: rědek; slaji: sladek; širji: širok; tęžji: tęžek; tanji: tenek; tvji: trd; vęćji; vyšji vysočji; v srednjem spolu e večkrat odpade, če se primernik prislovno rabi: bolj, brž, vęć, vyš, delj, dle, menj, pač. Te oblike prijemajo tudi v možkem spolu ši: boljši, věkši iz věčši, vykši iz višši, drajši iz dražši; tako vsi drugi razun globočji, kračji, ložji, měčji, nižji, ąžji, tęžji. Stsl. ima bolij m., boljši ž., bolje sr. za nedoločno, bolji m., boljšija ž., boljeje sr. za določno obliko, rodilnik se glasi za nedoločno obliko boljša boljšę boljša, za določno boljšajego boljšęje boljšajego; če primerjamo deležnike stsl. določne oblike pekyj pekъšija pekъšeje, pekyj pekąštija pekąšteje, in hvalivyj hvalivъšija hvalivъšeje, onda je jasno, da je primernikov srednji določni imenovalnik proti istemu deležnikovemu neorganično tvorjen in sicer iz oblike bez glasnika s, enako tudi možki določni imenovalnik na primerniku in deležniku; ta tvoritev bez glasnika s tedaj se je razširila v nsl. skoz vse sklone, enako pa se je oblika z glasnikom s vsedla tudi v imenovalniku možkega in srednjega spola; pravilne oblike po sledu stsl. so tedaj v nsl. m. menj oziroma menjji, manji, ž. menjši oziroma menjša, sr. menje, rod. menjšega itd.; enako bolij: bolji, boljši: boljša, bolje, boljšega; vęćij iz vęt-jb(s)-jb, věkši iz vęćb -ši: věkša, věće, věkšega itd.

b) iz podaljšanega debla: bystrěji: byster; močněji: moćen;
prostěji: prost; greneji: gren-ek; gladkějši, głobokějši, krat-
kějši, lohkějši, měhkějši, nizkějši, ązkějši, rědkějši, sladkějši,

252

těžkéjši, tenkéjši, širokéjši za stsl. širočajši itd. primeri mlajše tvoritve: velikega, potoki in enake;

-ěji se slabi v iji ali ji, če něma naglasa: potřěbniji: potřeben; pravičniji: pravičen; slabji: slab; starji: star; povsodi sme ějši ali ěši, ijši ali iši, ši stopiti na mesto ěji iji ji: bystrějši bystrěši bystriši; mogćniši; milěji, milějši, milěši, miliši, milši; da je tu ě izpal, kaže izgovor, kajti l je ohranil svoj glas *milši a ne mioši; nsl. oblike po sledu stsl. so: starěj: starěji, starějši: starějša, starěje, starějšega itd. Primernik je tudi inačiši načiši: inak, drugačeši drugačiši: drugač drugači; posamezni primernik je voliši wiliger: voliši ja (jaz sem) oditi, voliša bodem: volěć; zugoděše frühzeitiger: za goda früh. Na zahodu ostane ženski primernik v jednini nepremenjen v vseh sklonih, morda zato, ker se končnica podstavnega imenovalnika glede sklanjatve nikamor ne daje vvrstiti: lěpši; po Valjavcu (slovenski komparativ, Rad jugosl. ak. 1877) se ta nepremenjenost raztega na vse sklonе, ki se končujo na samoglasnik;

-ša: bělša běla krava; dymša temna krava: dymь; kravša: krava; ljubša: ljuba; norša: nora; topirša Nachteule, Dirne; prěkoša gestreiftes Thier: prěk;

-ašь: banderaš Fahnenträger: bandero; velikaš Magnat; golibaš Bewohner der goliba Hütte; kćijaš Kutscher; mejaš Markstein, Nachbar; oštarjaš; plemenitaš; foringaš; tujke so: pajdaš Genoffe, mag. pajtás; orjaš Riese mag. óriás.

-ušь iz uš-ь: okoluš Umweg; šipuš Flötenspieler: šip Flöte; bolgatuš reicher Mann;

-yšь iz yš-ь in išь, ki se ne moreta indi ločiti nego pred goltniki: cipeliš cepeliš Stiefel: cipela; drobiš Art Gras; jěliš Speise; kališ Kot: kalь, kaluža; kćiš Kutscher: kćija; modriš Kornblume; prpriš Quendel: prper Pfeffer; stališ Wohnung, Stand.

253

III. Poglavje.

Tvoritev sostavljenih imen.

§. 129. Sostava je dvoja: 1. sklopek (Zusammenrückung), 2. sostava v ožjem pomenu (Composition): polmišpoltič je sklopek, branovlěk iz branovléka je sostava. Pri sklopku ostanejo posamezne besede besede za se, navadno tudi vsaka s svojim posebnim naglasom; v sostavi zgubi vsaj ena izmed sostavljenih besed svoj posebni značaj in prijme nekako sostavno znamenje; sostavljena beseda ima navadno en naglas. Nekatere tvoritve so izvirno sklopek in postanejo vsled daljnejšega izvoda sostava, n. p. blagosloviti je sklopek iz blago sloviti, blagoslov je izvod iz blagosloviti in je sostava; podběl subalbus je sklopek, podbělec Art weißer Trauben je sostava.

1. Sklopek.

§. 130. Sklopuje se:

a) ime z imenom, samoglasnik prednjega imena često odpade: laket-brada; pedenj-človek; polmišpoltič; poltora, stsl. polč včtora andertjalb, odsod polturak poljski denar; veleumen; vsega-mogčni;

b) členec z imenom in sicer: a) nekalnica z imenom: neizrečen; nemogče; neobtesan, odsod izvod neotesanec; neoženjen; neslan; neučen; nevšetni ničtermünfti iz ne vošet s premenjenim pomenom (vošiti = wünſchen); neznan; nebogljiv; nedolžen; nehvaležen; neizgovorljiv; neljub; nemaren, odsod izvod nemarnik, nemarljiv; nemrtelen; nepameten; nepošten: stsl. počiben; nepotrčben; nepotrpežljiv, nepotrpljiv; nepovoljen, ki nam n po volji; nepriličen ungelegen; nepristen unedt, nepristen oča Stiefvater: stsl. prislnb γυργιστος;

254

nerad ungern; neroden ungeschickt: roditi sorgen prim. stsl. arodь in arodьนь, a = lat. in- år- nem. un-; nerodovit; nesyten unerstättlich, prim. lat. tvoritve invictus unbesiegbar, iz nesyten je izvodka nesytnež; nesramežljiv, nesramen; nesrěćen; nevaren gefährlich, prav za prav nicht sicher; nevěren; nevrěden; nezadovoljen; nezakonski; nezdrav; nezvěst; — samostalniki: nečast; nedolžnost: nedolžen; nemar: v nemar pustiti: mar.: kaj je to tebi mar: marati: μέριμνα: me-mor: stnem. unmāri gering geachtet; nemir; nemoć: nemoćica Schwäche; nenarist Mißgunst; nepravica; neprijatelj; nerěd; nesnaga; nespamet; nesprét ž. Ungeстаłt; nesrěća; neum; nevěra; nevolja. Sem spadajo tudi tvoritve: maklěn prim. klěn; madravec: dravec halsverschnittenes Pferd: drěti; majelovec: jelovec; macizra: cizra; matprika: dobrika; macešen na Rezianskem masosan: sosen stsl. sosna; mapomeni eine Art von, in je po Cafu Vestnik I 3 = μή skr. mâ, tedaj maklěn = ne (pravi) klěn.

β) prislovni predlogi z imenom:

1. na: nagluh, nakriv, nakysel; na tukaj pomenjšuje, enako pomenjšujejo pred prilogi tudi v drugih jezikih taki predlogi, ki sicer značijo bližnjavo: ankalt subfrigidus ἀπίβαρος; tudi sostavljeni glagoli so sklopljeni nasproti prvotnim: nosim: nanosim.

2. pa, pas; pa je poznejši po, pas je podaljšek iz pa: pasterka iz stsl. pa-šterka Stieftochter, pasterk; paroj Jungferchwarm: roj; pa-toka Trebermoſt; pazder, pazdir, pezder Agel, bolg. pazder iz pas-der: drě-ti; paznohet Klaue, pažnog, stsl. paznogътъ iz pas-nogътъ; panoga; poskon unechter Hanf iz pas-konь,*konь = kon-oplja cannabis; pazduh, pazduha, pazuha Achsel Achselhöhe iz pas-duha, *duha = skr. dôs brachium, prim. lot. padusse Caf Vestn. II. 40;

3. pra: prakol stari kol: kol; pra je v rodu s pro, ki je ohranjen v besedah prostor prodaja in s grškim πρό lat. pro: proavus; tvoritve pravek, praded, pravnuk so večidel v zgubo prišle.

4. prě pomnožuje: přebogat, prělěp itd., převred zu früh, prěděd

255

= praděl; prěblato zu großer Kot; prělěpota; tudi sprělěp
izь-prě-lěpь; prěveno: vedno: v edino, primeri v eno měr;

5. pri pomenjšuje: priběl, pričrn, prisladek, prilěn, priprost;

6. pro v sklopku pomenjšuje: prosěd halbgrau, t. j. sědo prosije, prim. prosinec, prodati vor, hervorreichen, verkaufen;

7. raz : razsoha : soha;

8. SQ : sōpraznik halber Feiertag; sōržica in sōkrvica so sostave iz sklopka *sō-rъžъ Weizen mit Korn in *sō-kъrъvъ Eiter mit Blut; sōsed in sōmrak sta menda izglagolski tvoritvi; sōglas je nova tvoritev.

Na dalje se sklopuje

c) velevnik z imenom: kažipot, zgubipěnęz; tu je velevnik nositelj novega sostavljenega imena in drugi del je do-ločilni dodatek; drugi del ali ostane v svoji imenoval-niški obliki ali pa se ravna po spolu novega imena, tako potrihyš zatrihyš Gourman iz *potri-hyša, *zatri-hyša *Verbrauch das Haus prim. Sauhaus; tudi prvi del sklopka zamenja včasih velevnikov i z navadnim sostavenskim soglasnikom o: vrtoglav schwindlig, odsod sostava vrtoglavica Schwindel; enako srborit in srboritka; potiglav in potoglav mit wackeln= dem Kopfe einhergehend: kolo je potoglavo, če ga je na eni strani več, da se zaletuje, menda: potikati se in glava; ku-ripećić Dfenheizer je izvod iz sklopka *kuripeć; tręsorěpka Bachstelze : *tręsorěp; vijoglavka Wiedehopf.

Tem tvoritvam slične so tvoritve: nejevěra Unglauße:
ne jeti věro, prim. stsl. jetověrьni, věrojetьнѣ in neimo-
věrьнѣ; razun nejevěra se nahajajo oblike nejověra, neo-
věren in nejevěrec; enako nejevolja, neznabog;

d) se sklopujejo števniki, zaimena in členci;

a) števniki: enajst iz stsl. eden na desęte; dvanajst iz
dva na desęte; dvajsti iz dva desęti;

β) zaimena: někdo, stsl. někto iz ne vě kъto; tjeden Woče
iz tь žde den der nämliche Tag; tudi sostavljena skla-
njatev prilogova je postala iz sklopka imenske skla-
njatve in dostavljenega zaimena jь, ja, je: dobra-jego
itd.;

itd.;

256

γ) členci: uže, vže, vre, že iz u = jam, + že = γε; sicer: stsl. sice že; vender vendar vunder: *věm da že; ako iz a ko, ko: či = qui iz quo-i: quis; doklěr, doklěm iz do kolě že, do kolě ma; besede tojdika, lanika, snočika, tamkaj, tukaj imajo oziralno zaime na se obešeno; to deblo se pa nahaja tudi spreda: ko-robida: robida; ka-vrna grobe Wölle: volna; Ka-niža; Ka-lobje; ko-rědica Graschwaden; Ko-m-polje Hohebene; ka-štuba Milchtopf; omehčano morda tudi v besedah šopiriti se iz če-pěr-iti se, šparkelj iz čь-par-k-lj stsl. čь-par-ogъ Klaue; v teh besedah zaime ka, ko, čь (: če-sa) pomenjšuje.

## 2. Sostava.

§. 131. Sostavljena so A. imena z imeni, B. predlogi in imena.

### A. Sostava imen z imeni.

Imenska sostava je a) prvotna, b) drugotna.

#### a) Prvotna sostava.

Prvi del v sostavi je določilni dostavek k drugemu delu, ki je v obče nositelj sostavljenega pomena; prvi del se končuje navadno na samoglasnik o, ki je končaj imenskega debla. Sostava je po razmeri sostavljenih delov:

α) priredna beigeordnet (Dvandva); oba dela oziroma vsi deli imajo enako veljavo, toda stoje bez veznice. V starih jezikih je število skupnih delov v dotični dvojinski oziroma množinski obliki zadnjega samostalnika zaznamovano: suovetaurilia Schwein-Schaf-Stieroffer, stsl. bratsestra, t. j. dvojina možkega spola; nsl. črnobel: vrana je črnobela, t. j. črna in bela; starodaven; suhoparen;

β) pridevna determinativ (karmadhāraja); prvi del se veže z drugim v istem sklonu in ga določuje; zvezana sta v tej sostavi prvič prilog in samostalnik: blagověst Evangelium frohe Botschaft: blaga věstь; slěpověž Blindschleiche; strmolijak Waffersturz, pri nekaterih strmobijak; zlatovranka;

257

drugič samostalnik in samostalnik: *ptičmyš t. j. myš kot
ptič*; figamǒž; tretjič prilog s prilogom: samodruga: žena
je samodruga; samotěž: kola samotež potegnoti;

γ) odvisna sostava Abhängigkeits-Composition (tatpuruša); so-
stavljajo se:

1. samostalniki s samostalniki; prvi del je odvisen sklon drugega dela in stoji prvi del proti drugemu kot predmet ali v drugih razmerah; po prvem slučaju so sostavljeni: *branovlék Wagendrittel (Eggenzieher); medvěd Bär (Honigfresser) iz *medu-ědь, deblo prvega dela se tu končuje na u*, ki se je pred samoglasnikom spremenil v v; besede drvoton, drěvocěp, drěvosěk, kolosěk pomenijo torišče, kder drva sěkajo oziroma kolje čěpijo ali sěkajo; kozoder; kozoprsk Oktober, September (Brunst der Ziegen); krvolok Blutsauger; měsopust Fasching (Fleischkost auflassend), měkosěvka Wiegweihe (Mehlsieberin, ker s perotmi hitro krili); noraz Weinmesser iz vinorěz; pizdogryz Hahnenfuß; sěkovarih Förster; sěnosěk Mähder; svilopřejka Seidenwurm; svinorěz; volnoprědec; volnotepec; vratolom; črvojědina Wurmstich je izvod : *črvojěd; kolovrat Spinnrad (Raddreher); prvi del stoji v drugih odvisnih razmerah k drugemu delu: križopota oziroma križepota: pěta na križ, križepotje Kreuzweg, oblika križepotje je izvod; križoglěd oziroma križeglěd; križpajek Kreuzspinne: pajek s križem*;

2. sostavlja se tudi v isti razmeri, kakor samostalniki med seboj, samostalnik s prilogom: črvojěden; vragometen t. j. vragomь meten vom Teufel geworfen; srcočiten: v srcu očiten offenherzig;

3. sostavljajo se prilogi s samostalniki, razmera odvisnega pr-
vega dela k drugemu je ista kakor gorē: krivoglěd; slad-
kosněd in sladkojědec; samouk Autodidaft, ki sam sebe uči;

4. sostavljajo se prilogi s prilogi: samogolten, samopašen.

b) drugotna sostava, imenovana posestna.

§. 132. K drugotni sostavi spadajo posestni prilogi, ki značijo posestnika onih stvari oziroma lastnosti, ki jih imenujeta sostavljena dela, n. p. sivoglavь primeri *sivoglava iz siva*

Slov. Slovnica

17

258

glava. Taki prilogi so postali iz prvotne sostave s priponko ѣ:
\*sivoglava + ѣ. Razloček med prvotnimi sostavami in posestno
je znamenit; pri prvotnih sostavah je drugi del nositelj skup-
nega pomena, ki ga prvi le določuje in omejuje; sostavljenka še
ohranjuje svoj pomen, če se iz nje izvajajo tudi nove besede;
v posestni sostavi pa ima sostavljena beseda celo nov pomen,
ki ga vzroči priponka ѣ; ta priponka postane nositeljica po-
mena in prvotna sostavljenka ji služi v določilo: sivoglav-je
recimo sivoglav-i = oni s sivo glavo. Iz takih prilogov so po-
stale dotične izvodne besede, n. p. iz \*krivověr-je krivověrec, iz
\*klapouh, \*klapoušen, klapoušnica. V sostavi sta

a) prilog in samostalnik, prvotna sostava je pridevna: bělo-
glav iz běloglavu, odsod běloglavec; bělolas; bosonog; brzonog;
golobrad; gologlav; dolgogolt; dolgolas; dolgonog; dolgonos;
dolgorok; zlatolas; zločest schlecht, izvirno slabo čast imajoč;
kljukastonog; kosorep mit geslußtem Schweife; krivoglěd; krivo-
nog; krivopot; měhkonog; bezoglav, rázoglav: oglav ohne Kopf-
bedekung; noroglav; rdęćobrad; sivoglav; sivolas; trdovrat:
hartnäfig; trdoglav; těžkonog; trirog; šironog; dvěglaven iz
\*dvěglavu: dvě glavě; bystrovid Luchs (scharfes Gesicht habend);
novověrec: \*novověru; hladnokrven, mrzlokrven. V pomenu
se razločujejo: lěvorok, oborok. Sem gredo tudi: četyrivug:
četyrivoglast; četyrinog; četyriruk: rěka; dvojglav; dvojnog;
dvojrog; jednook; jednovog in samorog, odtod samorogač;
enolik gleich alt, gleich groß; jednovrst, dvojvrst; jednostruk,
dvojstruk einfach, zweifach; stoklas Trespe (hundertfähig); sta-
noga iz \*stonoga Affel, Tausendfüßler; šestoper Streitkolben mit
sechs Zachten; triglav dreiköpfig; trinog Dreifuß, Scherge, Wüterich;
trinoga Pfanne mit drei Füßen; svojeglav;

β) sostavljena sta samostalnik s samostalnikom, podstavna
prvotna sostava je večjidel odvisna: psoglavec : \*psoglav :
pesjo glavo imajoč; volkodlak Wernolf : volčjo dlako imajoč;
morda glavosěk : Jovanez glavosěk : (otsěk glave.

B. Sostava predlogov z imeni.

§. 133. Predlog stoji v sostavi blizo enako, kakor v skla-
denjski zvezi pred istim samostalnikom, pomen sostavljene

259

besede je nov, t. j. učinek sostave; sostava je zvezana s primerno priponko; novi pomen in priponka dajeta tem sostavam značaj drugotnih tvoritev, prim. *pripotek* Wegerid, t. j. trava, ki raste pri poti; podčepina Tropfwein, t. j. vino, ki se staka pod čepom. Dotični predlogi so:

1. bez brez,; sostava je tu kakor gorě posestna, posest je z besedo bez zanikovana: bezbog : hčerka bezboga gottlos, odsod bezbožen; bezglasen : *bezglas; bezmadežen; bezročen; bezumen; bezzob; enako brezden, brezen, prezen, brezdan, bezen Abgrund : brez bez dьna chne Boden : bez-dьn-ь; iz bezumь bezumen, bezumnost; bezsrčnost.

2. do: zadovoljen : za do volje; glede besede za primeri: za dosti : halte ,,für" genug;

3. na: nahyšje; napoťa Hindernis: na poti je; naramen: naramen koš; naskoren: na skoro; nazočen menda iz na-vbzočnь unter den Augen befindlich; narčuje; naprědek; naměstnik; navalni čoln das tiefer im Strome befindliche Schiff bei der Schiffsmühle: na valih;

4. ob: oglav Halfter, Ueberleder, oglavnik Halfter: usnje ob glavi; okol Umkreis, Viehhof: kraj o kolu, okoli ali: kolь Pfahl (von Pfählen eingeschlossener Platz); omizje: polno omizje nas je bilo; ozidje; ozimec (luk, lan), ozimina Wintergetreide; oboglav kahł, prim. ob svoj kruh priti um sein Brot kommen; oglav barhaupt: bez-, raz-, ob- oglav; obličje: lice; tvoritve oglav in okol so kakor pri posestni sostavi.

5. po (v prostornem pomenu): pomorje; popotnik; popotnica Wanderin, Wegzehrung, Marschlied; pobrěžje; pogorje; posavina; (v časovnem pomenu): pondělek iz poneděljek; počasen; ponočen; (v inačišnjem iz prednjih izvirajočem pomenu): pokolenje Abstammung: koleno; potomec: naši potomei Nachkommen: po tom (těm); pobožen; pohlěven; poseben eigenštümlich, posebnež Sonderling; posebnica: hoče imeti svoje posebnice Extraspeisen; posolnčnica Sonnenblume;

6. pod: podgorje, podgorec, podgorka; podnožje; podpeček; podčepina Tropfwein; podbělec Gattung Trauben; podběl (sklopek); podstěnje der gepflasterte Gang vor dem Hause: čes. podstíní Laube; podrešetka;

17 *

260

7. prěd: prědgorje; nove tvoritve so prědpekel Vorhölle; prěd-
pust Vorfasching;

8. pri: priklětec Vorkeller : priklět (sklopek) Vorhaus; priljuden : pri ljudeh; pripotek Wegerich; prirčen handsam; pritlikovec Zwerg : pri tlěh; primorec;

9. pro: prolětki : v prolětkih im Frühjahre, prim. protulětje, protolětje, sprotolětje : proti lětu;

10. raz: razkrižje, razkržje (popačeno azkržje) Wegscheide : razkriž (sklopek);

11. sţ sţ: sţkrvica; sţržica; sprasna svinja : svinja s praseti; stelna krava : krava s teletom; sţrěbna kobila : kobila s ţrebetom; te tvoritve se naslanjajo na posestno sostavo.

12. u weg : skr. ava: ubog arm bez bogastva, *bogu ima tu pomen bogastvo prim. litv. na-bága-s unbegütert, skr. bhaga Wolstand, Glücf, slov. bog-at begütert; uljuden klug : u ljudi : tu je neki drugi u, ki se v stsl. hrv. itd. veže z rodilnikom, — ali je iz u-ludţ nicht töricht? Tvoritve so tu kakor pri posestni sostavi.

13. za: zagorje, zagorski; zamorec Mohr : za morjem; zamužna heiratsfähig : za mōža; zavětje; zavětrije; zajtrk iz *zajutrek; zanohtnice mraz za nohti, zanohtnica Nagelgeschwür; zatylnik : tyl; zapećnik zapećnjak : peć.

14. med: medočje : med očima; medžimurje : kraj med Muro in Dravo blizo stoka.

15. vţz: zglavje, zglavnik; znak : na znak leži je menda sklopek, če je = vţz nakţ : skr. anka, got. halsaggan (Halskrümung), stnem. anţa (Genic).

Čtvrti del.

Skladnja.

Yvodni del.

Skladnja uči, kako se besede skladajo, oziroma kaj
besede in besedne oblike pomenijo v skladu ali v stavu (Satz).

§. 134. Skladnja ima tedaj nauk o stavih in stavovih členih. Stav je misel. Če misel razločimo, pridemo do posameznih pojmov; če stav razločimo, pridemo do posameznih besed. V stavu *drevo* *cvete* so *drevo* *drevesa* in *cvetem* *cvesti* besede. Spoznanje, da je *drevo* jedninski imenovalnik srednjega samostalnika in stavov podmet, s katerim je zvezana poved *cvete* v notranji medsebni zvezi, to spoznanje je skladensko razločenje (ἀνάλυσις).

Razločujemo pa tako :

1. da je *drevo* samostalnik, da ně prilog, ně glagol itd.;

2. da je imenovalnik; po obliki bi lehko bil tudi tožilnik;

3. da je srednjega spola; da je tudi spoznanje spola čin skladenskega razločenja, zato primeri n. p. *pol* in *pola*, *vek* in *veko*, ki imata v nekaterih sklonih enake končnice in se pomen še le iz misli. celega stava more spoznati;

4. da je v jednini; ali jednina pomeni eno posebno *drevo* tole *drevo*, ali pa *drevesno* pleme, vse kar se *drevo* veli, se tudi le iz stava more spoznati;

5. da je stavov podmet, ne pridev, ne poved;

6. da je z besedo *cvete* v notranji stavovi zvezi, kakor se veže podmet s povedjo, ne v unanji kakor n. pr. *drevo* in *cvesti*.

262

Stavovi členi.

§. 135. Stav ima po jeden, dva, tri, štiri, k ve-
čemu pet različnih členov; posamezni členi se lehko ponav-
ljajo. Ti členi so 1. poved (Prädicat), 2. podmet (Subject),
3. pridev (Attribut), 4. predmet (Object), 5. prislovije
(Adverbiale).

§. 136. Stavi z jednim členom so stavi bez podmeta,
in imajo samo poved: grmi, bliska se, pravi se, pravilo se je,
rečeno je bilo, vroče je, strah me je bilo. Po obliki imajo tudi ti
stavi izvirno svoj podmet, namreč v določnem glagolu zaznamo-
vano zaime: grmi, stsl. gršmi-tš prim. §. 87 c, toda izrekoma
podmeta němajo in so zato v skladenskem oziru stavi bez
podmeta. Tem stavom naj bliže so stavi idi, idite, reci, recite,
kojih podmet je druga oseba, toda skladensko razločna druga
oseba, ki pa je po obliki tudi v glagolu zaznamovana, primeri
rečem in nem. idýš age.

§. 137. Navadno imajo stavi oba svoja najjimenitnejša člena, ki sta poved in podmet: a. voda teče; b. hiša je potstavljena; c. hiša je nova; d. hči je oženjena; e. hči je žena; f. mi smo ljudje; g. gibati je glagol; h. pri je predlog, trdi je prilog, pet je število; i. r je pismenka; j. mi smo židane volje; k. mi smo bez strahu.

Za podmet služi vsako ime, oziroma vse, kar se v govor
in v misel jemlje (quod subjicitur kar se podmeta, zato sub-
jectum, v slovenski prestavi podmet): samostalniki (a—e),
zaime (f), glagol (g), predlog, prilog, števnik itd. (h), ime
pismenke (i).

Poved je oni stavov člen, ki o podmetu nekaj po-
veda; za poved služi:

1. pomenski glagol v določni obliki (a),

2. sklepni ali pomožni glagol v zvezi z deležniki po-
menskih glagolov (b, d);

3. sklepni glagol v zvezi s prilogom (c);

4. sklepni glagol v zvezi s samostalnikom v imenoval-
niku (e—i);

5. sklepni glagol v zvezi s rodilnikom (j);

263

6. sklepni glagol v zvezi s povednim razmerjem (sklon s predlogom) (k).

Razun teh slučajev je povedni sklon tudi:

7. orodnik: detetom postajem;

8. v odvisnem razmerju tožilnik oziroma rodilnik pri glagolih, ki posredujejo prvi predmet s povednim: imenujemo Marijo kraljico; stori me krepkega; pusti ga živega; primeri: Marija je kraljica, jaz sem krepek, živ;

9. v odvisnem razmerju je tudi drugi dajalnik poveden kakor je v neodvisnosti drugi imenovalnik: daj mi zdravemu biti, primeri: jaz sem zdrav.

Za sklepne glagole v slučajih 2—8 služijo glagoli: sem biti, postati, prihajati, ostati, imenovati se itd.; sklepni glagol posreduje povedno obliko, če je povedni pojem zaznamovan v pristavljenem imenu.

§. 138. Pridev prav za prav ně samostalen člen, ampak le sočlen stavovih členov in se pristavlja samostalnikom in zaimenom:

1. kot prilog in se vjema v sklonu, spolu in številu: lep konj, lepemu konju, pri lepih konjih;

2. kot samostalnik in se vjema v sklonu, spolu in številu: ptica pevka Singvogel, pri ptici pevki;

3. kot pristav ali pristavek in se vjema v sklonu; pristavek nadomestuje oziralni stav, bodi si kot samostalnik, bodi si kot prilog ali deležnik: jaz, knez črnogorski; mati, oči odprši, so okoli sebe pogledali;

4. kot pridevno razmerje v rodilniku: mož črstve postave;

5. kot pridevno razmerje s predlogom: človek bez rodoljubja.

§. 139. Predmet stoji pri tvornem glagolu podmetu nasproti: kovač železo kuje; predmet je v stavu ono ime, na katero djanje tvornega glagola ali imena prehaja; predmet ono djanje glede obširnosti omejuje in dopolnjuje, zato se predmet v širšem smislu imenuje tudi dopolnilo (Ergänzung); primeri: a. brusim; b. srpe brusim; c. srpe ženjicam brusim; d. za ženjice srpe brusim; e. pokoja išče; f. ta je časti lakomen; g. puntarskih naklepov so jih dolžili; h. blagovoli mi povedati.

264

Za predmet služijo:

1. tožilnik, ta je predmet v ožjem pomenu (b);

2. rodilnik, često mesto tožilnika (e, f, g);

3. dajalnik (c), predmet v širšem smislu;

4. skloni s predlogom, predmetno razmerje (d);

5. glagolski nedoločnik (h).

Predmeti dopolnujejo v obče glagole, glagolski pomen pa zaostaje vsasih tudi v imenu in pri takih imenih (f) so tudi predmeti v dopolnitev potrebni.

§. 140. Peti člen v stavu je prislovije (Adverbiale), t. j. prislov, prislovni skloni in prislovno razmerje. Prislov ad-verb-ium (priglagolje) pomeni izvirno ono, kar se glagolu (verbum) pristavlja: a) lepo poje; b) slovenski govori; c) denes prideš; d) jeseni dežuje; e) celo leto služim; f) ob pol dne gremo jest; g) s peterjo vozimo. Po obliki je prislov le tak dostavek pri glagolu ali prilogu, ki se ne pregiblje (a—c); toda v skladnji imenujemo v širšem smislu tudi razne sklone prislovne, kedar namreč stoje nalik prislovom prosto bez ožje odvisnosti pri glagolu ali prilogu (d, e), posebno pa s predlogi na prašanja kde? kam? od kod? kedaj? kako? zakaj? s čim? Te sklone s predlogi imenujemo v razliko povednega, pridevnega in predmetnega razmerja prislovno razmerje; razmerje je sklon v skladenskem pomenu sploh, posebno pa se tako imenujejo različni skloni s predlogi; tako so v stavih a, b, c lepo, slovenski, denes prislovi; d, e jeseni, celo leto sta prislovna sklona (mestnik in tožilnik); f, g ob pol dne, s peterjo prislovni razmerji; izvirno pa so tudi prislovi skloni in sedanji skloni s predlogom so bili mnogovrstno bez predlogov; v obče pak služijo vsi skloni razun imenovalnika, naj so bez predloga ali s predlogom, za prislovije, če neso v stavu predmet, pridev ali poved.

## Stavi.

§. 141. Iz stavov, ki imajo več členov in še nekatere po večkrat postavljene, se pri razločevanju izišče najpred poved in podmet; poved in podmet za se je goli stav; stav z večimi členi je oblečen.

265

Stav, ki se na nobenega drugega ne naslanja, je neod-
visen ali glaven stav; če nema pri sebi drugih stavov,
se imenuje prost stav.

§. 142. Če se v katerem stavu kak bistven člen pogreša in se ima ta člen v mislih dostaviti iz bližnjega stava, tak stav za se imenuje se združen (zusammengezogen) stav, n. p. solnce sije in [solnce] ob enem greje; solnce sveti po dnevu, luna pa po noči [sveti].

§. 143. Sostavije je skupek glavnih (priredje Satz-
verbindung) ali skupek glavnega in odvisnih stavov (pod-
redje Satzgefüge). Odvisni stavi so trojni: 1. imenski (Sub-
stantivsätze), 2. pridevni (Attributivsätze), 3. prislovni
(Adverbialsätze).

§. 144. Imenski stavi odgovarjajo a) podmetu in b) predmetu prostega stava, n. p.: a) *kdor drugemu jamo koplje (a)*, sam v njo pade; da se zemlja suče okol svoje osi (β), je znano; vam je znano, kaj se je denes zgodilo (γ); b) *dajte bogu, kar je božjega (a)*; vidimo, da je den bel in noč črna (β); povej, kaj hočeš (γ).

Podmetni in predmetni imenski stavi so po obliki a) ozi-
ralni, β) izpovedni, γ) odvisno-prašalni, δ) navodni: oče so
rekli, jaz bi pre smel iti (δ).

§. 145. Pridevni (oziralni) stavi odgovarjajo pridevu prostega stava, n. p. *vsak človek, kateri je pravičen, je v časti*; prim. prosti stav: *vsak pravični človek je v časti*.

§. 146. Prislovni stavi odgovarjajo prisloviju prostega stava; na prašanje 1. kde? so krajni (Localsätze), 2. kedaj? časovni (Temporalsätze), 3. kako? načinovni (Modalsätze), 4. zakaj? vzročni (Sätze des Grundes):

1. veselo je (tam, prislov), kder ptičice pojo (1.); primeri: veselo je v gaju, kder ptičice pojo; tu je kder = v katerem in se nanaša na samostalnik gaj, zadnji stav je tedaj oziralen, ne prisloven;

2. kedar zunaj strašna burja razsaja (2.), je prijetno biti na toplem;

3. načinovni stavi so: a) primerjalni, ki primerjajo: veselaga se dela, kakor da bi se mu ne bilo nič zgodilo (a); b) po-

266

sledični, ki povedajo posledek: mraz je, da drevje poka (b); ne morem mimo iti, da te nebi obiskal (b);

4. vzroki in vzročni stavi so četverni: a) razložni (Causalsätze), b) pogojni (Condicionalsätze), c) privolilni ali dopustni (Concessivsätze), d) namenilni ali namerni (Finalsätze): a) bos je, ker nema kaj obuti (a); b) ko bi ga strah bilo (b), nebi po noči hodil; c) strada, dasi (akoprem, premda, akoravno) je bogat (c); d) šel je po svetu, da bi se kaj koristnega naučil (d).

§. 147. Ako se sostavije razločuje, ima se glavni stav izluščiti in določiti, v kakem razmerju k njemu stojé odvisni stavi, so li imenski ali pridevni ali prislovni; in če so imenski, nadomestujo li podmet ali predmet, in zastran oblike, so li oziralni ali izpovedni ali prašalni ali navodni. In če so prislovni, so li krajni ali časovni ali načinovni ali vzročni; in če so načinovni, so li primerjalni ali posledični; če vzročni, so li razložni ali pogojni ali privolilni ali konečno namenilni.

Za navadno imenovanje zadostuje zadnje ime, vsa ostala imena razumevajo se po tem od sam sebe, n. p. ime namenilni stav ima že v sebi, da je ta stav vzročen, prisloven, odvisen stav.

Po tem vvodu, ki ima v skladnji obče navadna imena in pojme razjasniti, pridem k slovenski skladnji, ki jasni posebnosti slovenskega govora, držeč se imenitne Miklošičeve knjige „Syntax der slav. Sprachen, Wien, 1868—1874“, glede reda in pravil in primerov, ki so večjidel od besede do besede sem postavljeni.

## Prvi oddelek.

### O besednih razpolih (Wortart).

§. 148. Kakor sta v stavu poved in podmet poglavitna člena, in ju ostali členi le dopolnujejo, enako sta med besedami glagol in ime prve važnosti in iz njih so se razvile vse ostale besede.

267

Kako se ločita ime in glagol med seboj, je v §. 87 povedano. Med imeni razločujemo opet pomenska imena, ki povedajo dotično stvar z njenim znamenjem, in zaimena, ki na njo le kažejo: ta je prišel, sosed je prišel.

Zaimena so prav za prav praimena, t. j. prvenska imena, kajti iz njih in iz glagolske osnove oziroma korena so postala še le pomenska imena in glagoli, kakor uči besedotvoritev.

Imena značijo stvar ali pojem za se, ali kako lastnost ali število in so pregibna; nepregibne besede pa značijo kako razmero pri glagolu in prilogu, ali razmero v stavu med členi in razmero med stavi. Razločujemo tedaj 8 besednih razpolov: 1. samostalnike: mož; 2. priloge (pridevnike): dober; 3. števnike: eden; 4. zaimena: jaz; 5. prislove: mimo (je šel); 6. predloge: pred (bogom); 7. veznice: ker (si bogat); 8. glagole: pišem. Medmet ně beseda, ampak le zvok, ki nema določenega pomena, prim.: oj lepe rože! oj kako me boli!

Spolnika v slovenskem kakor v latinskem jeziku ně: človek homo: der Mensch in ein Mensch.

# I. Samostalnik.

## Pomen.

§. 149. Samostalnik, samostalno ime, ime xar' έξοχήν, nomen substantivum. Nomen substantivum pomeni ime substantiae, t. j. konkretna ali stvarna imena: naš konj; ima pa tudi abstraktnih t. j. v mislih posnetih ali pojemskih imen: lepota.

Samostalnik je samostalno ime in se loči od priloga, ki je nesamostalen in se v slovenščini kot predmet in podmet bez samostalnika navadno ne nahaja: bolen mož, bolnik.

Ime imenuje stvari in pojme; ime je v ožjem smislu xar' έξοχήν izraz za nomen substantivum. Imamo pa:

a) lastna imena (nomina propria) oseb, narodov, mest, dežel, krajev, gor, rek itd.: Dragan, Ludmila, Črna gora, Pohorje, Ljubljania;

b) nazivna imena (appellativa), ki so: 1. snovna (Stoffname): zlato, mleko, voda, trava, otava, pšenica, žito, moka,

268

pe pel, sapa; 2. zborna (n. collectiva): hrastje, sadje, silje, sladičje; živad, suhlad; človeštvo, pehota, konjištvo; 3. plemenica in zasebna (nomen generis et individui): konj, naš konj; duša, človeška duša, Adamova duša; narod, Ruski narod; Bog; narava.

Snovno, zborno in plemenko ime po svojem pomenu nema množine, splošen pomen pa se tudi premenja in deli (individualisira) in v takem novem pomenu se beseda tudi v množino stavi: obe vodi (reki) tečeta v jadransko morje; otave so letos lepe (otava na različnih travnikih); trave so strupene (nekatere trave Grasarten); primeri lat. opera trud, operae delavci.

Tudi pojemsko ime postaje stvarno in stvarno pojemsko: hudobe turške, ve grde; besede strup.

§. 150. V slovanskih jezikih služijo samostalniki tudi za prideve: medved kosmatinec, zdenec ograjenec (ograjen studenec), konj šarec, sablja damascenka, vila gorkinja, roka desnica, tica lastavica itd.; primeri: bos arator, victor exercitus.

Enako služijo za prideve tudi samostalniki s predlogom: na robe svet, za 16 kopačev gorica.

## Spol.

§. 151. Samostalniki se premenjajo po sklonih in številu, nekateri tudi po spolu: gospodar, gospodinja; kralj, kraljica; knez, kneginja; pesnik, pesnica.

Pazi: 1. Naravni spol včasih prevlada nad slovniškim, t. j. nad spolom, ki samostalniku gre po končnici: kdo pa je ta brhče (brhek mož; brhče, brhčeta kakor jagne jagneta je sicer srednjega spola); pridna dekle, jedna lepši dekle se je lišpala nar. p.; pa tudi jedno dekle sem klical; tist'mu dekletu nar. p.

2. Naravni ženski spol se včasih daje prevladati slovniškemu možkemu; na besedi deklič: o deklič mlad, o žlahten sad; preljubi vi dekliči, kaj pa zdaj za vas bo, če ne bote skor jenjale (glagol se ženski konča) nar. p.

## Število.

§. 152. Število je, kakor v grškem, troje, ker imamo razun jednine in množine polno dvojino.

269

Pazi: 1. Dva, oba stoji in se opušča pri imenih; dva, oba popotnika pomeni zwei, beide Wanderer, popotnika pa die zwei, die beiden Wanderer.

2. Roka in noga stojita v dvojini v zvezi z besedama dve ali obe, same za se pa v množini: dve roki imeti; z obema rokama; da bi tvoje bele roke mene objemale; on ji stiska roke močno; bele si je roke lomila: isto tako vsaka skupina iz 2 delov: rokavice, škornje, hlače i. t. d.

3. Množino nadomestujo zborna imena ali zasebna imena v plemenskem pomenu: naj gospoda pije vodo, ker za vince ne trpi; zver lovi po noči; nad Francoza gredo nar. p.

4. Enako kakor indi na Ugrih, u Česih bivati je pri nas prebivati na kmetih, t. j. ime stanovnikov mesto kraja; v gosti povabiti, v svate iti itd.

Sklad.

§. 153. 1. Z zbornim imenom se sklada poved tudi v množini po smislu хатà σύνεσιν: gospoda se spogledajo nar. p.; družina so mu nezvesti Met.; prišli k nji so žlahta njena; dost' od njih so se jokali nar. p.

2. Dva ali več jedninskih podmetov ima poved v dvojini oziroma v množini; povedni spol se različno sklada: Sv. Jožef in Marija se skupaj snideta; Marija, Jezus gredeta po mene ubogo zdaj oba; tu sta bila stari oče, stara mati nar. p.; nebo in zemlja sta bila dokončana; dokler nista bila ječmen in žito dožeta; veter in morje sta mu pokorna Rav.; vol, krava in tele so prodani Met.

3. Izraz vzajemnosti drug drugega ima poved v dvojini ali pa, kadar se več ljudi v misel jemlje, v množini: objemata se in poljubljata drug drugega; drug drugemu pridigajo.

4. Z jednino takih oseb, ki jih poštujemo, se sklada navadno poved v množini: mati b' me doma kregali; mat' moja, zdrav' ostan'te vi; polni so gospod solza; pa na Goriškem in deloma na Kranjskem: kupil mi ga je moj oče; una je moja mati.

270

II. Prilog.

Pomen.

§. 154. Ker slovenski jezik nema spolnika, se prilogi v obče ne morejo staviti samostalno, kakor je to mogoče v nemškem ali grškem jeziku; prilogi stojijo

1. v obče le pridevno, zato ime prilog ali pridevnik, in povedno: bolen, bolni mož, mož je bolen.

2. Le redko stoji prilog samostalno in sicer:

a) možki v besedah: duhoven, duhovnega itd., pa tudi duhovnik; možki, domači, zakonski, mlajši (= družina); starši (= roditelji); tudi: rajši dobrim služim, kakor slabim zapovedam; zdravi ne potrebujejo zdravnika;

b) ženski: ženska, zakonska, sinovlja: tustu sinovlja bom; v izrazu: sedi na desno je v mislih dopolniti: stran, roko;

c) srednji za kraje: laško, nemško, turško; dodaj: vse moje je tvoje, porej mi kaj lepega: tu je prilog podpiran od zanimena; enako: blago, zlo, na suhem, na praznem itd.

3. Prilog postaje v nekaterih sklonih prislov: dobro (tožilnik) vozi; slovenski (slověnsky orod. množ. imenske oblike) govori; govori prav (stsl. pravъ, po Mikl. 672 mestn.); nagloma je umrl; v drugo (tož. sr. jedn.); po turškem se nosi.

4. Včasih in posebno na zahodu ima prilog v ženskem spolu neko samostalnost katero ima indi srednji spol: ta(stvar, reč, beseda, novica) je bosa; všeč je Jožefova kralju; otel ob hudi ga bode; Estro je bleda obšla; take vesele si ni domišljeval.

Določna in nedoločna oblika.

§. 155. Spolnik drugih jezikov se tudi v slovenskem na prilogu nekako zaznamuje a le na prilogu, na samostalniku ne: der Mann ein Mann ävθρωπος in ó ävθρωπος je mož; ó áγαθòς ävθρωπος der gute Mann pa je dobri mož in áγαθòς ävθρωπος ein guter Mann je dober mož.

Kakor se v grškem in nemškem jeziku dotično zaime stavi pred ime kot spolnik, enako je v slovanskem zaime јь na prilog prikleneno, kakor vsaka druga priponka, in daje prilogu nov pomen. Prilogove oblike bez te priponke so nedoločne

271

ali imenske, z imenovano priponko pa so določne ali sostavljene in značijo na pridevu pristojno mu ime kot določno, t. j. v govoru že pred imenovano ali obče znano; včasih delajo priloge samostalne.

§. 156. Stsl. jezik razločuje priloge z določnimi in nedoločnimi oblikami v vseh spolih in sklonih: dobra in dobraja žena eine und die gute Frau; dobru in dobrujemu mažu einem und dem guten Manne itd. Sedanja slovenščina je ohranila imensko (nedoločno) obliko le v možkem jedninskem imenovalniku, zvalniku in deloma tožilniku: se je storil trden mrak; o deklič mlad, o žlahten sad; prišla je v zelen gojzd; Putifar, imeniten gospod ga je kupil.

Ostałe imenske oblike pa nadomestujemo sedaj vse s sostavljenimi (določnimi) oblikami za določni in nedoločni pomen: dobra žena die gute in eine gute Frau. Na zahodu dela naglas po nekaterih še premalo izrečenih postavah razliko, tako pomeni: vélika cesta eine große Straße, vélika cesta die Hauptstraße; sladkó vino süßer Wein, sládko vino der süße Wein; pod zelénim drevesom unter einem grünen Baume, pod zelénim drevesom unter dem grünen Baume.

§. 157. V staroslovenskem jeziku določne oblike poprek prejeli neso posestni prilogi; dendenes se posestni prilogi te postave držijo le v možkem jedninskem imenovalniku in tožilniku: hrastov les, hčerin god; ravno tako nemajo določne oblike deležniki na -I n. p.: prišel, ker stoje vedno le povedno, vender pridevno rabljeni tudi določno obliko prijemajo: pogoreli sosed, pretekli čas; prilogi na -ski pa so dendenes svojo nedoločno obliko v obče zgubili.

§. 158. Imenska ali nedoločna oblika dendenes, kakor je rečeno, le v možkem jedninskem imenovalniku, zvalniku in tožilniku rabljena, stoji na prilogu in deležnikih pridevno v zaznamovanje nedoločnosti, povedno pa sploh in sicer v imenovalniku skoro bez izjeme; zato stoji nedoločna oblika pōsebej.

1. Kot poved v imenovalniku pri glagolih biti, ostati, ležati, rasti in enakih: moj pušelc je zelen; moj ljubček je lep; moj prstan je zlat, moj ljubčik je mlad; v gojzdu pa grešnik leži, bolan leži, milo ječi.

272

2. Kot poved pri glagolih storiti, delati, imenovati itd.: hleb
dela obraz lep; da se tega vreden (tož.) storim; ta bode velik
(imen.) imenovan; pomika se pa tudi tu nedoločna določni
obliki: me pusti živ'ga, zdravga, nar. p.; vera je tebe zdravega
storila; tako tudi, kedar je poved k dajalniku: daj nam biti
milim in dobrim.

3. Kedar se na podmetu znači s prilogom ali deležnikom mimo grede lastnost, djanje (povedni pristavek praedicative Apposition): ves obvezan, ves krvavi (pravilno krvav), kralj Matjaž sestrici pravi; tvoj kralj pride k tebi krotak nar. p.

4. v posameznih slučajih v rodilniku: zdavna, do dobra, iz nova, do sita, do čista, z lepa, z mlada, s težka, s prva; do mala, z viša; pa tudi: do dobrega, do sitega; v množinskem orodniku: slovenski (slovensky), gospodski, nemški; v jedninskem mestniku: na kratci, na nagli, na skori; pa tudi: na naglem; v množinskem dajalniku v izrazu: proti endrugom (durchschnittlich).

Sklad.

§. 159. Prilog se sklada s svojim imenom, naj si stoji pri njem pridevno ali povedno, v spolu, številu in sklonu; če se pa prilog ozira na ime katerega drugega stava, sklada se z njim le v številu in spolu: vino naj bo dobro, ker nemamo boljšega.

Izjeme:

a) nekateri prilogi, katerih pomen ali oblika je otemnela, so otrpnoli: al' so ti svatje všeč? (iz vošeč wünschend v po-menu ermünscht); od res tempelna govori; od res vode; sovraž misel; tako sovraž, ko so mu bili; meni je vse prav;

b) v zahodnih krajih se glasi primernik v imenovalniku in tožilniku vseh brojev, ženski tudi vseh jedinskih sklonov na i: lepši kruh, lepši dekle, lepši žena, lepši dekleta, lepši ženo itd.;

c) prilogi in tudi zaimena, ki se nanašajo na srednje samo-
stalnike, imajo neredko v tožilniku možko končnico: nimam
soca svojega, moja ljubca ima dva, ima svojega in mojega,
nar. p.; platno je lepo, katere ga smo kupili.

273

Dalmatin še piše: na to so oni Hamana obesili na to
drvo, katero je on Mardoheju bil naredil; vzemi dete in je
meni doji; pa še tudi dendenes: Bog ti je plati (kar si
mi dal); snetjavo vrno zavrzi, jekleno (in jeklenega) pa posej.

Poraba.

§. 160. Prilog stoji v slovenskem večkrat tam, kder je v drugih jezikih ime v rodilniku ali v katerem drugem skloņu s predlogom ali bez predloga: očetova hiša das Haus des Baters; očetova je lastnost hiše, ona lastnost, da je hiša v lasti očetovi, des Baters kot rodilnik pa pomeni rod, pleme ali vrsto onih reči, k katerim kaj spada; tedaj znači das Haus des Baters hišo kot spadajočo v posestni krog očeta; lastnost in pleme oziroma prilog in rodilnik služita v pridevno določenje dotičnega samostalnika; v misli je rodilnik določnejši, v obliki je prilog glajši.

§. 161. Rodilnik ima tudi v slovenskem stadi:

a) če je pri imenu prilog ali pristavek, ali če se na ime nanaša oziralno zaime: mati Janeza in Jakoba, Jezusovih učencev; hči kralja Davida; dvori zmaja cara; toda med narodom tudi: to so besede očetove, ki me je poslal; to je hči gospodarjeva, ki so ga včeraj pokopali; primeri Νεστορέη παρὰ νηὶ Πνλογενής βασιλῆς Iliada II. 54 in stsl.: v domu Davidově otroka svojego; tu se pristavek sklada s pridevnim imenom, ki je v smislu rodilnika.

b) Za imeni, ki služijo za predloge: vrhi drevesa; konec njive; sredi vasi; križ, križem potov; pričo brata; pa tudi sicer se vriva posestni rodilnik: stoj' pred hišo Pegama; na zdravje gospodinje (mesto zdravje gospodinjino, hišo Pegamovo);

c) razločujejo kruhova skorja Brotrinde in skorja kruha eine Rinde (ein wenig) Brot; mladenčev obraz das Gesicht des Jünglings in obraz mladenča das Gesicht eines Jünglings.

§. 162. Navadno pa nadomestujejo rodilnike nemškega in klasičnih jezikov v slovenskem prilogi na priponke:

a) ovъ, a, о, ki nadomestuje jedninske rodilnike navadno mož-
kih samostalnikov: želeli piti sinovo, zdaj nate kri Rožlinovo;
jelenov rog; pa tudi: bukov (bukva) les, slivov (sliva) les;

Slov. Slovnica.

18

275

3. nedoločni števniki: malo, dosta, več, koliko, toliko, nekoliko itd. se skladajo kakor pet šest, imajo zato

a) v imenovalniku in tožilniku rodilnik pri sebi, sicer pa so

b) prislovni prilogi, t. j. po obliki prislovi, po skladnji prilogi ali

c) prilogi s premenjenim pomenom:

a) mal' blaga, pa dost' otrok; klečal je tam dolgo časa;
denarjev v skrinji je lepo;

b) v malo letih; od več krajev; pri toliko ljudeh;

c) od večih strani; v kratkih letih; toljke žali odpuščajo.

Enako se sto in tisoč sklađata različno: sto vojakov; s stomi vojaki; pri sto vojakih; izmed tisoč ljudi.

§. 166. Poved pri glavnih števnikih od pet naprej stoji v jedniui in v srednjem spolu: pet hiš je zgorlo; minolo je sedem let; iz te prikazni se ima sklepati, da stoji tu števnik v tožilniku a ne v imenovalniku, kakor v nemškem in klasičnih jezikih, in da imamo tu bez podmeta stave pred seboj, Mikl. 391.

§. 167. Pridev štete stvari se sklada s stvarjo: sedem kraljev je bilo rimskih; prvih pet je bilo možkih.

§. 168. Poleg navadnih glavnih števnikov so tudi taki, ki so s priponkami ak, ina, ica itd. stvorjeni in prve nado mestujejo: trije stotaki; pet stotin, sveta trojica (oseb).

## Ločilni števniki.

§. 169. Ločilni števniki stoje kot prilogi in samostalniško in sicer samostalniško v srednjem spolu ali kot pravi samostalniki: troje (in trojne) bukve, dvoje (in dvojne), četvere (in četverne) vilice, dvoje sani; dvoje, troje, četvero vilic; s trojadjo, četverjo, peterjo vozi.

§. 170. Ločilni števniki štejejo plemena, vrste in skupke in stoje:

1. kakor v latinskem pri onih samostalnikih, ki so samo v množini navadni: dvoje, oboje grablje, troje vile; dvoja kola (currus), prim. dve koli (rotae); dvoji noži zwei Krautmeffer, dva noža zwei Meffer; prim. lat. trina, bina castra; ločilni števnik za jedinko je jeden, en v množini: kralj mu pripoveduje oboje sanje; ene citre bom kupil, prim. unae litterae;

18*

276

2. kedar pomenijo soštete jedinke že same na sebi tudi množino: zdaj zginejo izpred oči ti, zdaj oni, zdaj oboji; ona je troje snubce imela;

3. za zborno štetje ter zaznamujejo stvari, ki so v enoto zbrane: peteri pridejo die sämmtlichen fünf; z enajsterimi pride; petero poslednih berete zdaj prvič; kakšna se je sedmerim možem zgodila;

4. za štetje plemen, vrst in pojemskih stvari, kakor nemški einerlei, zweierlei: se je od vinca dvojega vrtnarju glav'ca zmešala; trojo krivico dela begeht ein dreifacheß Unrecht; oboja misel je slaba; petera obleka; dvojna božja dobrota;

5. samostalniško za štetje enotnih stvari po plemenu, staresti itd. različnih: dvoje golobov opravi; vsake živali dvoje; petero ljudi; en porod in dvoje otrok; rešenih je petero; dva človeka tedaj šteje jedinke enakih, dvoje ljudi pa jedinke različnih ljudi, postavim da sta mož in žena, ali nemec in slovenec, žid in kristjan, starec in mladeneč itd.; tri ovce šteje jedinke enakih ovac, troje ovac pa zaznamuje trojad različnih, ki vtegnejo biti stara ali mlade, samec in samici ali različnega plemena: Levstik;

6. zaznamujejo število, kedar šteta stvar ně imenovana: list se kala na troje ogr.;

7. stoje mesto glavnih: se dvoje kit mu dol obesi; petero močnih je stebrov; otroka prav rediti je obojih (Jožefa in Marije) največi skrb; obojih (Filipa in Natanaela) srce je zveličarja želelo.

## Vrstni števniki.

§. 171. Vrstni ali vrstilni števniki v določni obliki značijo ono osebo ali stvar, ki je šteta v vrsti in šteta z ozirom na vse druge, ki so v oni vrsti pred njo: prvi, drugi, deseti, zadnji.

§. 172. Samostalniški vrstni števniki na -ina kažejo v delinah ali v ulomkih število kosov, v katere je kaj razdeljeno: dve tretjini duae tertiae, tri osmine tres octavae; dvojina (= ena dvojina), tretjina, desetina kakor latinski tertia, decima pars.

§. 173. Samodrug, samotretji itd., pa tudi poldrug, polotretji itd. štejejo tako, da je ona oseba ali stvar, ki je z besedama pol ali sam zaznamovana, v vrstnem števniku že sodržana: on

277

je Noeta samoosmega ohranil, t. j. sedem jih je ohranil in Noe je bil osmi; poldrugo leto, poltretjo leto, t. j. eno in pol, dve in pol.

## IV. Zaime.

§. 174. Pomenska imena zaznamujejo stvari po onih znamenjih, ki so v stvareh; kazalne besede pa zaznamujejo razmero med stvarmi; te kazalne besede povedajo iz stališča govoriteljevega, so li stvari tu ali tam, bliže ali dalje, unstran ali tastran. Te kazalne besede se imenujejo zaimena, ker se je mislilo, da stoje mesto imen.

Zaimena 1., 2. in 3. osebe, in povratno zaime, potem nekatera oziralna, prašalna in nedoločna zaimena stoje samostalniško, posestna in nekatera kazalna, oziralna, prašalna in nedoločna zaimena pa stoje kot prilogi; nekatera zaimena ne razločujejo spola, nekatera samo dvoj spol. Navadno se zaimena dele v: 1. osebna, 2. kazalna, 3. povratna, 4. posestna, 5. prašalna, 6. oziralna, 7. nedoločna; razun teh še je iz zaimenskih korenov mnogo prislovnih oblik, ki se rabijo v stavu kot prislovi, predlogi in veznice.

### 1. Osebna zaimena.

§. 175. S prvo osebo jaz kaže govoritelj ná-se, z drugo osebo ti na tega, s katerim in s tretjo on na onega, o katerem govori; jaz, ti ne razločujeta spola, samo v dvojini je poleg možkega midva vidva, tudi ženski medve vedve in v množini poleg možkega mi vi, ženski me ve. v navadi.

§. 176. Zaime tretje osebe ima v imenovalniku koren on, v ostalih sklonih koren jь in razločuje troj spol: on, ona, ono, jega, je, jega, itd.; jь dendenes v imenovalniku ně v rabi. Osebna zaimena 1., 2. in 3. osebe so v širšem smislu tudi kazalna zaimena.

### 2. Kazalna zaimena.

§. 177. On je tudi kazalno zaime in stoji samostalno mesto imena; v obliki óni (jener) pa stoji tudi kot prilog pred samostalniki: jaz sem mož, ona je žena; óni den (úni dan) je bil dež.

278

§. 178. Včasih stoji ženski jedninski tožilnik jo kot no-
tranji predmet pri glagolu: štirji jo godejo, eden jo trobi; Fili-
ščane so jo vlili (so pobegnoli); ž njim jo potegneš; vol jo zdaj
žalosten potegne; ta zveza je bržkone posneta iz Laškega, pri-
meri Mikl. 30.

§. 179. Kazalno zaime óni, a, o ille (na vzhodu ov, a, o) znači iz stališča govoriteljevega dendenes oddaljeno, te, a, o in v podvojeni obliki toti, a, o (hic, haec, hoc) bližjo razmero osebe ali stvari; na hrvatskem je ov, a, o (= te, a, o) za bližjo razmero v navadi; tudi oni oziroma ov in te stojita samostalniško in pridevno: óni (úni) oziroma ov (ki tam dalje stoji) je naš hlapec, ta (ki je tu bliže nas) je sosedov; óna (úna) oziroma ova hiša je naša, ta je sosedova.

§. 180. Kazalno zaime sam pomeni: a) unus solus allein,
lauter in selbst, pa tudi b) imena ali zaimena v govoru spremlja
in jih tako naglaša: sam samcat ganz allein; sama na samem
živi; gosto mleko ko sama smetena; luči se same vžigajo, luči se
same utrinjajo; sam sebe in samega sebe ne boš grajal; oče sami
so prišli po njega, ne da bi koga poslali.

§. 181. Beseda ist, a, o je iz glagolskega korena jes (esse),
pomeni izvirno der seienbe, ein gewisser, v zvezi z drugimi zai-
meni je postala zaime: ta isti idem; tisti ille in iste; ravno tisti
idem; sedaj se gosto rabi isti za se tudi v pomenu idem.

Kazalna zaimena so v širšem smislu tudi osebna zaimena
3. osebe.

3. Povratno zaime.

Pomen.

§. 182. Neko posebno osebno zaime iz korena sva: sebe
sebi se: sui sibi se: ov oł ž rabi svoje sklone za vse spole in
kar je jegova posebnost tudi za vsa števila; povratni značaj
se kaže tudi v tem, da nema imenovalnika, imenovalnik mu je
ravno stavov podmet; vse sklonske razmere vseh treh oseb,
ki se nanašajo na podmet istega stava, izrazujo se s tem po-
vratnim in pristojnim mu posestnim zaimenom svoj, a, e: lju-
bim se (mić), ljubiš se (bić), ljubi se (fić), ljubimo se (uns) itd.;
dam si (id) gebe mir), daš si (dir) itd.; ljubim svojega (meinen)

279

bližnjega, ljubiš svojega (deinen), ljubite svojega (euren) itd.: svo-
jega konja jezdariš; jokajte same nad seboj ino nad svojimi otroki;
vsaka svojega otroka sve imeli; ki vsaka svoj'ga imate.

a) posebna poraba.

§. 183. Pomneti je: 1. včasih stoji tudi posestno zaime
1. in 2. osebe mesto svoj: odpuščamo dolžnikom našim (ostav-
ljajemъ dlъžьnikomъ našimъ ostrom. ev.) ; ja ču s mojom vojskom
okrenuti srb. p. ;

2. svoj, a, e, ima včasih krepši pomen i'dios proprius eigen
in stoji tam, kder bi pričakovali moj, tvoj, jegov, naš itd.; be-
seda, na katero se svoj nanaša, stoji navadno v stavu, toda ně
podmet: pustite vsakemu svoje; bolje je svoje jajce, nego tudja
kokoš srb. prisl.;

3. glede povratnega zaimena se ne pazi na podmet, ki dohaja nedoločniku, ampak na stavov podmet: vidijo rajdo tujih kupcev proti sebi priti; kralj ga ukaže pred svoje lice pripeljati;

v stavu: ne boj se k sebi vzeti Marijo, mora stati k sebi;
nasprotno pak povratno zaime ne sme stati v stavih: dovoli
mi prašati te; recite mu, zbuditi vas; recite mu, spraviti vaše
blago; pustite ga iti k vašemu očetu; dovoli mi razodeti tvoja dela;
kajti v stavih: dovoli mi prašati se, recite mu spraviti svoja
dela itd., bi se nanašalo povratno zaime na predhodno zaime
mi, mu, a ne na stavov podmet.

b) kot vzajemno zaime.

§. 184. Povratno zaime služi tudi izraziti vzajemnost
(reciprocität); vzajemnost se v obče izrazuje:

1. s povratnim zaimenom bez predloga: saj sva si brata,
seznanila sva se; pa jih vrže daleč vsak sebi;

2. s povratnim zaimenom s predlogom med: ljubite se
med seboj;

3. se beseda jeden ali drug primerno zveže z besedo
drug: pomagajte eden drugemu; pričeli so se trgati jeden dru-
gega; ljubite drug drugega; ljubite endruga; ljubite se endruga;
hodita za endrugim (prim. πρὸ ὃ τοῦ ἐνόησε II. 10. 224);

4. s ponavljanjem imena, pri neživočih stvareh je to pra-
vilo: brat ide nad brata; roka roko umije.

280

Naslonjene oblike.

§. 185. Povratno zaime in osebna zaimena imajo v nekaterih sklonih dvojo obliko, imajo daljšo in krajšo nenaglašeno; daljše močne oblike stoje pri nasprotju in v govornem naglasu, krajše se navadno na katero predhodno besedo naslonijo oziroma njenemu naglasu podvržejo; take besede so: jedninski dajalnik: meni, tebi, sebi in mi, ti, si; pravi tožilnik: mě, tę, sę in zraven tega daljši mene, tebe, sebe, ki je izvirno rodilnik; na dalje tudi za jedninski možki in srednji rodilnik in tožilnik sama končnica ga mesto daljšega organično neoskrunjenega jega; dajalnik mu poleg jemu; potem rodilniki je, jih, ju, poleg nje, njih, nju; dajalnik ji, jim, jima poleg nji, njim, njima; konečno tožilnik jo poleg njo. Pravilo je:

1. Pri povratnih glagolih stoje krajše oblike: čudim se, zdi se mi;

2. s predlogi stoje v tožilniku navadno krajše naslonjene, v drugih sklonih pa daljše oblike: zá me, pó me, ná me, čéz me, v té in vá te, v sé in vá se; en'ga zá me, en'ga zá te; pó te je kraljica me poslala; rdečo kapo ná se de; da bi Sisek pód se zgrabil; préd me; zá-nj družba ne mara; toda navadno: do mène, od mène, zoper mène in zoper mé; ogenj ž njé gori; k mèn' sta hodila; na vzhodu vender tudi: dó-mene, ód-mene in ód-sebe, glej §. 23, a);

3. od začetka in v nasprotju stoje navadno daljše oblike: meni se pa trdno zdi; mačehi kupi suknjico, sebi pa kupi sabljico; jaz nečem ne tebe ne drugega; pa tudi: mi daje slovo; se kralj Matjaž oženil je; si kupi žute goslice; me pusti živ'ga zdraviga; te pri kralji bom 'zgovorila;

4. Med izrazom pogubi se in pogubi sebe je razloček ta, da prvi znači trpni položaj, slednji pa povratni. To pravilo onemu pod 1. ne nasprotuje, ker gre tam za prave povratne glagole, tu pa se povratna razmera tvori iz prehodnih glagolov.

4. Posestna zaimena.

§. 186. Z deblom ali rodilnikom osebnih zaimen, na dalje povratnega, kazalnega in prašalnega zaimena so v zvezi posestna zaimena; posestna zaimena so posestni prilogi na pri-

281

ponke јь ja je, ij, ov, ьнъ ali inъ : moj, tvoj, svoj, naš, vaš;
čij iz kъ-ij zraven čigav in na vzhodu tudi čiden; njegov : njega,
njihov : njih, onegov; njen zraven njezin : nje, najin, vajin : naju,
vaju; na zahodu stoji mesto posestnega zaimena tudi rodilnik :
za naju čast se bijeva, na vzhodu le: za najino čast.

5. Prašalno zaime.

§. 187. Kdo, kaj, kde, kedaj, kak, kteri, kateri,
kam? itd., prašajo naravnoč (direktno) in odvisno: kdo si?
kaj ti je ime? povej mi, kdo si? povej mi, kaj ti je ime?

Po nemškem zavito je: kaj je to za ena žena? prašati se
ima: 1. po osebi: kdo je ta žena? 2. po stanu: kaj je ta žena?
3. po lastnosti: kaka je ta žena? 4. po izboru: katera je ta žena?

6. Oziralno zaime.

§. 188. Oziralna zaimena so bila izvirno tudi kazalna;
vsi stavi so bili na prvi stopnji govornega razvitka le glavni
in neodvisni; daljši razvitek mišljenja in govorjenja je dodal
govoru luč in tenjo, bližnjavo in daljavo, glavne in odvisne
stave, primeri: drugemu jamo koplješ, sam v njo padeš (prired-
jena glavna stava); koplješ li drugemu jamo, padeš sam v njo
(prvi odvisen v prašalni obliki, drugi glavni stav); kdo (=
kdor) drugemu jamo koplje, sam v njo pade: prvi stav je iz-
virno prašalen, ali ker je z drugim prašanju odgovorjeno, je
postal oziralen; na zahodu je oziralna oblika proti prašalni
sploh podaljšana z glasnikom r: kdo-r; r je staroslovenski že,
grški γε (ο γε), nemški -δ: mi-δ, di-δ, tedaj okrepek.

§. 189. Kdor, kar je samostalniško zaime (a); kateri,
koji je pa priložno zaime in stoji zato le pri samostalniku (b)
ali pa se ozira na kak samostalnik (c), ter se sklada ž njim
v številu in spolu, sklon je v zadnjem primeru odvisen od
glagola oziralnega stava; zaime ki znači samo oziralno raz-
mero (c), število, spol in sklon se razun imenovalnika in včasih
tudi tožilnika zaznamuje z zaimenom јь (d): a) kar mačka rodi,
vse miši lovi; kdor rad laže, rad krade; b) kateri človek je
nemarnež, nikdar nič nema; c) hiša, ki (katera, koja) rebra kaže,
ovaja slabega gospodarja; d) srečne so oči, ki nebesko veselje igra
po njih (po katerih); naj k meni pride, ki ga žeja.

282

§. 190. Ako iz a-ho, ako si, akoprem, če, če si, či so prí-
slovne oblike zaimena kъ, čь in navajajo prislovne ozi-
roma pogojne stave; kaj na vzhodu navadno tudi ka je skla-
densko lat. quod, grški ὁτι in navaja zraven veznice da izpo-
vedne stave; ker in jer (ar) navajata vzročne stave; jer je
stari je-že, ker (kir) je iz къdeže in pomeni izvirno wo: če ga
bolj doji, manji je; ko bi ga poznal, bi ga pozdravil; kaže, ka
ga glava boli.

7. Nedoločno zaime.

§. 191. Prašalna zaimena postanejo nedoločna, če zgube svoj naglas: če kdo prim. εἰ τι; si quis; kot nedoločna zaimena stoje navadno zadi za jedno ali večimi besedami, pa ne vsikdar: velikih angelov kdo Rav.; če vás kdo pride; pa tudi: koga svojih pošlji.

§. 192. Někdo, někaj, někdaj, někam itd. iz ne vě kdo,
ne vě kaj itd., Mikl. 172, pomeni aliquis, aliquid; nikdo,
nikaj, nikam itd. pa zanikuje; tem nedoločnim nekalnicam se prideva
tudi krepilni r: nikdor, nikar, nikamor, nikjer (nikder) itd.;

§. 193. Nedoločni pomen dobijo tudi prašalna oziroma
oziralna zaimena, če se jim pridene povratno zaime si, ali
členci koli, god, ljubo, na vzhodu šte (hoče): kdo si je, naj
pride sem; kar god storiš, stori prav; primeri kaj bodi in kar
bodi govoriti was immuer, bodi kaj govoriti schlechtes reden, bodi kaj
človek schlechter Mensch.

V. Prislov.

Prislovi v obče.

§. 194. Vse nepregibne besede se imenujejo členci ali pri-
slovi v obče; členci (particulae) se imenujejo zato, ker so ali
so se smatrali kot deli kde katerega stavovega člena. Členci
so troji: prislovi v ožjem smislu, predlogi in veznice.

Beseda prislov je prestava latinskega adverbium oziroma
grškega ἐπιχρήμα, toda prislov ne določuje samo glagolov, ampak
tudi priloge: solnce lepo sije; ox: je preveč hudoben, prehudoben.

Tudi predlog je izvirno prislov: on gre mimo : mimo
mene; ta mi je soper : soper, mene. V rabi si je prislov omejil svoje

283

polje ter stoji v drugem smislu pred glagoli, z njimi v eno besedo sklopljen in njih djanju smoter določujoč; v tej porabi se veli predponka (praefix): soperstaviti se; če prislov zgubi svoj prislovni pomen ter posreduje sklonе, t. j. razmerо med stavovimi členi, imenuje se predlog: mimo mene, soper mene; predponka je tudi predlog v širšem pomenu.

Taki prislovi, ki posredujo zvezo med besedami in stavi, so veznice: kar ga poznam, je tak.

## Prislovi posebe.

§. 195. Prislovi ali členci so postali iz glagolskih in zaimenskih korenov in so otrpneli imenski skloni; imamo zato prislove iz: a) samostalniških b) priložnih imen, c) zaimen, d) otrpnele glagolske oblike: a) zmirom; b) lehko; c) zoseb, posebě, posebi, posebej, po sè, precej iz povratnega zaimena; ovači, inači, tako; d) bojo, bojda, bojo da dicunt, menda iz bajo posled priličenja samoglasnika prim. őσθι iz εσθι, bajo da = bajojo, bajojo da, oblika baje mi je nejasna in beseda baje pri nas ně znana.

Iz glagolov so na dalje sledeči prislovi: bi : byti : ko bi htel; bodi — bodi, bodi si : bodi si; vender, vunder iz věm da r (že), vem : vem sem mu dal, za obliko vunder je ta razlaga dvomliva, Šolar misli na ondar хаі тóтс; glej, lej, le : zdaj le, tu le, ta le, le ta; der, deder iz děj že, děj děj že tšue ěs nur, nur zu; menda iz měnim da; morti, morebiti, t. j. more biti; naj iz nehaj : naj pride t. j. nehaj (concede) da pride, ne naj (pusti) se mi pogubiti, da naste ležati na mrazi ga laſſet ihn liegen kor., hrv. srb. neka; pre, čes. pry iz pravi : on je pre ušel; češ (hočeš) als wenn : menijo, češ zdaj je končano; jeli iz je li, stsl. jestb li : jeli pride?

Tudi deležniki v tako zvani prislovni obliki gredo sem: grede, kleče, leže, stoje; razmišljaje, skrivaje, jokaje; vedoč dati; rekoč iz rekoče; rjoveče : žena rjoveče klicala; všeč iz vošeč er wünſchт m. wünſchend; rekši in der Meinung, in enako samši einzeln, kakor da bi -ši bila prislovna priponka.

§. 196. Nekateri členci so sostavljeni: ampak iz a na opak; najmreč iz na ime reči; samoč : simb věšte; temuč : těmb več; uže, že, hrv. jur : u (? jam) -že; javalne : ja (v) ali ne.

284

§. 197. Prislovi ali členci so otrpneli skloni in sicer:

1. orodnik jedninski: kasom im Trapp; križem; mahom; nicoj, nocoj, nicor Šolar misli na noč sijo; s predlogom: zmirom; s curom teči; pospolom našeinauder ogr., prim. sploh, spol in generatim; istom kaun, istom sada eben erst; im weil, indem hrv.

2. orodnik množinski v imenski obliki: slovenski (iz slovénsky) govori (primeri latina lingua loqui); bočki seitwärts; bratinski, pobratinski; grčki; dijački; latinski; prečki; pešički (pěš, pešice); tudi iz deležnikov: bežečki, zabečki (zabiti), mimo idučki, klečečki, sedečki, spečki, stoječki; liki (: liko, lice) gleid wie; naški; pak, pa, stsl. paky; krivo je po laški, po nemški, po slovenski.

3. jedninski tožilnik prilogov, a) bez predloga; tožilnik je tako umeti, kakor v izrazu dolgo življenje živeti, kar je bez samostalnika dolgo živeti: zlo sehr, stsl. zělo; lahko leičt, möglich, vielleicht; vrlo sehr; često oft; jědrno, jadrno, djedjerno schneff; prim. stsl. prěmo = ravno: akoprem, dabiprem, čiprem, čeprem; přoč, stsl. proče weg; daleč iz daleče; drugači, drugač iz drugačь; inače, inač, nači; kako, kak, ko; tako, tak; ovak; takisto; sicer iz sice že ita vero; bolje; več stsl. věšte; pač, stsl. pače; dalje, dlje, delj, dler; menje, menj; prej, stsl. prěžde; raji, raj, rajši; brže, brž; prvlje, prlje; jer, ar ogr. stsl. ježe; tore, za torej, ob torej: to že; ter: tože; soper, stsl. sọprọ; kar: kar ga poznam seit ich ihn kenne, komej sežem po njem, kar (cum des Nachſatces) se zgrudi, kar v grob z mano nur (gleich) ins Grab mit mir; ka, kaj na vzhodu za izpovedne stave: rekel mi je, ka pride; nekaj — nekaj theils — theils; kajti na vzhodu quia weil; ko bržkone pokrajšano iz kako: ko pasem, veselo prepevam; kot, na vzhodu kakti, tedaj je postalo iz kakoti; ako, ak wenn; či ga či poznam kenn' ihn wol beffer; če, či wenn od zaimena čь; pa, pak aber m. pako; pali iz pako li; ino iz i no; gor; dol; nọter; kraj, kre; tik: tik nebes; nočes, letos, jutros Habd.; tačas illico; tečas inzwischen; vesčas; unkraj;

b) s predlogom: vadlje, valje, veljek, vadle, vale, vadler, vdilj nach der Länge, gleich, bis iz: vь dlje, vь dьlj (dlje sr. lon-

285

gitudo, dalje longius): vadlje do Ljubljane, vse vdilj nach der Reihe; vkup iz v kup; vedno, veno: v jedno, v edno, v eno; vpričo: v pričo; vštric, vštrit, rus. v strčču prim. srečam in sretem sbršti; vznak: vlbzb *nakb: stnem. anča Senič; spet zraven opet: lit. atpenti (mestnik) in sopet iz všzopetb; nazaj, stsl. na zaždb; zakaj; zister zwar, stsl. za isto že; zapstonj po nemškem umsonst iz: za ob (s) tunje, stunje Habd.; isker proxime, prim. stsl. všskraj in iskrb; navěk; navlašč, nalašč, stsl. vlastb: vlastb, vlad-ati, prim. zlasti pri rodilniku; na mah; na opak, napak verkehrt, prim. skr. apanč vückwärts gelegen iz apa cπó in -ač; naprej, stsl. naprěždb; narazen; poleg iz podleg, stsl. po-dlßgъ, prim. gore dlje, podolž; stoprav erſt: slb to pravo; stopram: onda stopram dann erſt; najme: na ime, prim. najmre, namreč: na ime reči;

4. jedninski mestnik, iz prilogov v določni in nedoločni obliki srednjega spola:

a) bez predloga: stsl. prislov dobrě itd.; nsl. (v)uni, vüne, vünej, vně, stsl. vbně draußen; pozdej, stsl. pozdě später; zadi; prědi; slědi, poslědi tandem; srědi; jutri; davi, davě; drevi heute abends, (prim. čes. drevno); vrhu; gori; doli; godi stsl. godě; trěbi nōthig; skorom, naskorom (določna oblika) balb: skorom je sunce zašlo sobald; v izrazih: do korě bis wann, ob korě wann, do sorě bis jeżt, osorej jeżt, ob torě jeżt teči jedninski mestnik od ora lat. hora; tako je mestnik tudi prav, stsl. pravb m. pravi Mikl. 652;

b) s predlogi: na velci (nedol. oblika velicě): odprite vrata na velci; na kratci, na nagli, na skori; okoli, stsl. okolě; po drugom (določ. oblika);

5. dajalnik: domov, domou, domo, domu iz domovi; si: da si, da si tudi, da si ravno, kakor si, marsikrat;

6. rodilnik: iznimce ausnahmsweise: *iznimica; napętce ungefähr; opikce senkrecht; ošćipce abzwickend; pěšice zu Fuß; postrance seitwärts; prekorubce nikaj ganz und gar nichts; preměnce wechselweise; skrovce, skrivce heimlich; slépce blind; trbušce am Baudy; ukradce verstohlen; hotonce iz hotomice freiwillig; prekorupce mutwillig; nepre-

286

stance unaufhörlich; tudi tolikanj in kolikanj m. tolikaj iz tolika-i;
morda tudi včera, jutra, doma prim. Mikl. 512, 636;

s predlogi: dovolj; dosta, stsl. do syta; dosti, stsl. do syti;
do čistega; zjutra,zjutraj iz: za jutra; zgoda: za goda; iz bliza;
zlasti: iz vlasti, prim. tožilnik nalaš nalašč; zvuna, od zvuna;
znotra; zdolaj, ozdola, ozdolaj; zbog, pravilno zbok von Seiten.

§. 198. Nekaterih prislovov oblika glede sklona ně spo-
znana:

a) na prašanje kedaj? od zaimen : vsegda, vsegdar, vsakdaj,
vsikdar; drugda; inda; kda, kdaj, kdar, kada prim. skr.
ka-dâ lat. quando; sedaj, sada; tedaj, teda, ta-da; vezda
immer; anda also;

b) indi; kde, kje, ker iz kde že; tudi

c) vselé, vselej semper, stsl. ima tudi jelé quando, selě nunc;
dokle, dokler, odkle, stsl. kolě quando; dosle, posle; stsl.
tudi tolě tum;

d) kódi, kód; tódi, tód; od onód; povsódi, povsód;

e) kamo, kam; tamo, tam; vsikam; sem (stsl. sěmo); inam,
drugam; mimo iz glagola mi-nóti; darmo iz dar; věkoma,
pogostoma, nenadoma, križema, nagloma, zaporědoma; zla-
gama, polagoma iz lágъ (: lehek); od glagolov: vidoma,
vědoma, neprenehoma; ta prislovna končnica je bajo da
v zvezi z orodnikovo končnico na mь, ma, mi Schleicher
compend. §. 259, prim. Mikl. IV. 165, II. 234 in naš §. 125, 5.

f) prvič, vprvič, drugič, tretjič; načetič, slědnič; vnovič; zno-
vič; lehkič, naglič, ravnič; namič, najmě iz na manjič;
drugoč, nešteroč (nekteroc); jednoč zraven jednok;

g) členec li je bržkone iz libo, ljubo pokrajšan: li, jeli, jelda,
dali, ali: je li res; jelda spi; spi ali bedi?

h) či je v rodu s prašalnim zaimenom čь-, če-sa : či (če) si
tam bil?

i) členec le (li, lestor, listor) nur, dennoń, bržkone različen od
gore omenjenega le iz glej: le idi, le pridite, le godci go-
dite; kaj pak li (? glih) mene (juſt mid) izmirjate? kor.;
sin, komu je listor otec živ Habd.; ako leprav (le prav) se
dotaknem ev. tr.; ličkak iz le či kak was immer für einer, eitel.

287

Nekalnica.

§. 199. Tudi nekalnica je prislov oziroma členec, bržkone iz zaimenskega debla na oziroma nъ; zanekuje pa s tem, da odreka, t. j. da stavi razmero zanekane reči proč ali unstran izpovedi, primeri: prisojen, odsojen; obečati, odreči ot-rok in-fans; nadalje: na pol bel, podbel, nebel. Nekalnici sta dve: ne je prosta in ni je bržkone iz prve s kazalnim i podaljšana.

§. 200. Nekalnici ne ni se sostavljata:

a) nego : bolji nego; nekar : nekar ne hodi (kar ne hodi); niti neque (prim. Mikl. 359); nikdo, nikdor, nihče, nišče nemo; nič, ništar, ništer nihil; nikdar, bržkone isto ko nekar; nikak, nikakov, nikakošen nullus; nikam, nikamor nusquam; nikód, nikóder nulla via, itd.; nieden, nijeden, nobeden noben (neuter?) in obeden, oben nemo iz ljubo eden? : čes. žadný = nižadny.

b) ne se sostavlja v besedah: něsem, nejsem, nisem iz ne jesmъ; stsl. něsmb němam (nimam) iz ne imam; nočem ali nečem iz ne hočem; někdo, někaj, někam iz ne vě (se) kdo Mik. 172.

c) v drugih sostavah se pomen ne le zanekuje, ampak iz zanekane besede je postala po pomenu nova beseda: nevolja, v nevoljo (nesrečo) smo prišli; nemir, postal je nemir; neusmiljeno ravna; neroden je, roditi = skrbeti; v nemar (μέριμνα) pustiti; enako neprilika, nedog; v glagolih: iznebiti se česa : byti, dobyti, zabyti, iz-ne-by-ti; ob-ne-moči, obnemorem; iznevěriti se.

§. 201. Nekalnica stoji pred ono besedo, ki se ima zankati: obljubil je sovražnikom ne pomagati; če je poved zanekana, stoji nekalnica pred pomožnim glagolom, pri pogojnem bi sme predi ali zadi stati: ně bogat; něso věděli; ništer ni zakriveno, de bi se ne razodelo Trub. (nič ně zakrivljeno, da); bojim se, de bi res ne bilo; zraven: bojim se, de ne bi res bilo; pa tudi že briž. sp.: jesem ne spasal m. něsem spasal (rešil).

§. 202. Kako je postal pomen členca nego, jasni posebna oblika slovanskih primer: grmi izza gore? ne grmi, Marko sabljo brusi —; če se tedaj med primero in dogodjaj stavi beseda nego, s prvim svojim delom ne primerno sliko zanekujoča in z drugim delom go (γε) pristavljeno dogodbo potrju-

288

joča, ona tako primero in dogodjaj veže: ne grmi nego Marko
sabljo brusi; enako stoji po primerniku zanekan izraz s člen-
cem nego: ljubili so temo bolj nego luč: ljubili so temo, ne luč;
tako so postali tudi stavi: poprej neli (nego li) je nebesa videl;
če pa stoji v primerjanju v prvem členu nekalnica, onda je v
drugem členu naglašen potrdilen izrek: luči něso ljubili nego
temo; tako se je v člencu nego zgubil zanekalni pomen in
prevladal pomen ampak, konečno v ogrskem tudi pomen samo:
da si nej samo zemeljski nego i nebeski oča; oni visu saki nego
jedan desetak prijeli; ovi poslednji jesu neg jednu uru delali ogr.

Nekalnica ni.

§. 203. 1. Na nekalen stav se priklepa nekalen stav z nekalnico ni, na pritrdilen stav se priklepa nekalen stav navadno s protivno nekalnico a ne, n. p. ne delam, ni ne molim; rožice ne delajo niti (hrv.) ne predo; prosi a ne tirjaj;

2. ni je ne — quidem ničt cinmal; pred določnim glagolom stoji navadno še nekalnica ne: ni besede ne reče; ne le mesto ni je tuje: ti nesi meni nigdar dal le eniga kozlička Trub.;

3. ni — ni, niti — niti neque — neque ožte — ožte; pred glagolom stoji večkrat še nekalnica ne: ni ne delam, ni ne molim; kjer jih ni moli, ni ruja ne sne; ne znamo ni jahati, ni plavati; včasih je tudi ne: niso za nobeno ne dušno ne telesno delo, dokler se ne naspijo; niti (hrv.) ne sejo, niti ne žanjo.

Več nekalnic.

§. 204. 1. Nikdo, nič, itd. za se povedi ne zanekuje, ampak le svoje členovsko razmerje v stavu: vino sem pod nič prodal; dušo mojo si iz ničesa stvoril ogr.;

2. stav je zanekan, če se razun onega členovskega raz-
merja v stavu zaneka še poved sama: nihče mi nč nikoli nič
krivega storil; prim. grško, οὐδεὶς με οὐδέποτε οὐδαμοῦ οὐδὲν ἦδι-
κησεν, enako οὐκ ἦδικησεν οὐδεὶς etc., toda v grškem v nasprot-
nem smislu, če se splošna nekalnica poznej stavi, οὐδεὶς με
οὐκ ἦδικησεν = πάρτες ἦδικησεν; nikomur nikoli nikjer něsmo nič
dali nemini unquam usquam quidpiam dedimus; členovska raz-
merja so v slov. lehko, kakor primer kaže, vsestransko zanekana;

289

3. V istem stavu dvakrat postavljena nekalnica, če se nanašata obe nekalnici na isti pojem, pomeni posredno potrdilno izpoved: *pri bogu ně nobena stvar nemogoča*;

4. Kedar nekalnica ne nekanje popolnuje, stoji pred povedjo, kedar pak kako drugo nekanje zanekuje, stoji pred nekalnico onega nekanja: *ne nič ampak veliko si mu dolžan*;

5. odgovarja se z eno nekalnico: *je li vam kaj manjkalo? oni pak pravijo: ništer Trub.; vam kaj piše? ne.*

## Okrepljena nekalnica.

§. 205. Nekalnica se krepi:

1. če se primerjajo reči naj menjše vrednosti: *rodovina ně bitve (betve) vedela; kar črhe ji ne odgovori*;

2. če se nekalnica dvakrat postavi: *ne bo te konec ne; ne hodi ne; ti nisi kratko nikar ta nar manjši Trub.*

# VI. Predlog.

§. 206. Predlogi so pravi in nepravi; pravi predlogi razločujejo samo razmerje med stavovimi členi, so tedaj razmerniki; nepravi predlogi pa imajo poleg tega razmerniškega opravila tudi svoj izvirni imenski pomen in imensko porabo: *kraj mene, moj rojstni kraj. Da so predlogi izvirno prislovi in so postali iz glagolskih in zaimenskih korenov, je bilo že pri prislovu rečeno; ravno tako tudi, da služijo deloma še kot prislovi, nadalje kot glagolske predponke.*

## Prislovna poraba pravih predlogov.

§. 207. Prislovno stoji:

a) beseda **na v obliki naj, t. j. na-i** (i je kazalen), na zahodu v obliki **nar, t. j. naže, ter tvori presežnik: najlepši, narlepši; največi, narveči itd.; toda sorodnost te besede s predlogom ně celo dognana; očitna pa je ta sorodnost v besedah: nagluh, nakisel, nakriv, kder ima na kot prislov pomenjšalno moč, prim. nemški ankašt, anfauer;**

Slov. Slovnica.

19

290

b) po v ločilnem pomenu, Mikl. 633: je grda, je stara, pa ima po dva; učenci so se po dva in dva razšli; po trije po štirje možje pridejo; postáren a, o áltvid;

c) pod: podplat die Sohle t. j. plat spodaj ali spodnja plat; v drugih narečjih podbel (subalbus) unten weiß;

d) pri pomenjšuje: pribel, prisladek subdulcis, pričrn;

e) prě povečuje: prelep, premal, preveno immer fort; preblato, prelepota, premodrost, premraz, itd.; sprelep t. j. izprelep;

f) raz: razsoha: soha; razred: red;

Glagolske predponke.

§. 208. 1. v, stsl. vъ iz vъ, in to iz (v)en, gr. ἐν, εἰς (iz ἐνς), lat. in, skr. an-tar = intra, pomeni hinein in se točno loči od predponke u (glej 19): vbiti hineinschlagen, vdeti hineingeben, vlezti, vteknoti; pisava ve iz vъ se tedaj priporoča.

2. vz, stsl. vъzь iz vъ in sъ; po obliki odgovarja grškemu εἰς, εἰσω (iz ἐνς, ἐνσω), po pomenu grškemu ἀνά; v glagolskem predpetju pomeni: a) gibanje od spoda k višku; b) nazaj pri glagolih, ki ne pomenijo gibanja; c) dokončalnost djanja: a) vzdignoti, zdignoti; zlezti (vzlezti); zrasti; vstati; vzhajati; vzeti nehmen (aufnehmen); b) prim. Trub.: nikomer dobriga ne uzdajte grüßet niemand; c) zbojati se; zevpiti auffchreien; znetiti.

3. vy, po Pottu druga oblika za u skr. ava; mimo se-
vernih slovanskih jezikov se nahaja vy v benečanskem in ko-
roškem narečju ter v briž. spomenikih v pomenu iz: vebirat;
vehnat (izgnati); vepodit; venest, venašat; veriezat (izrězati); ve-
trebit; nadalje v besedah: vilaž in vigred (pomlad); uvignan
briž. sp. t. j. vygnan;

4. do; nemški žu, stnem. žuo, ža ze ži, got. du, gr. δε : οἶχον-δε; pomeni, da je djanje dospelo do nekake določene meje : dobiti (byti); domeriti t. j. slabo mero dostaviti; doplesati, do-rajati austanzen (za zdaj, za dnes, za celo življenje); doslužiti (leto, poprek, če ně več za rabo); dosmrdeti : do sem, do nas je dosmrdelo; dokleti : doklel je, ně ga več; dopleti (za drugimi, ali do konca, ali če kdo dostavi, da dobi celi den v račun); dosejati; dopove-dati : pravim mu, pa mu ne morem dopovedati, t. j. povedati, da on ve in ume, itd.

291

5. za pomeni: a) gibanje za čim ali za kaj: solnce zahaja (za goro), tako: zahod, zapad; zalezti, zalezovati, zasledovati koga (hoditi za njim); b) gibanje od pravega pota, od pravega načina: zabresti, zajti, zavleči, zastriči, zarezati (kedar bolno živinče zakoljejo), zareči se; c) zaprečenje, odstranjenje, odstranjena stvar zadi ostane ali cela mine: zazidati, zadelati, zamazati, zamašiti, zapažiti, zastaviti, zasuti: jamo, luknjo; zastreti (okno); zakriti (mrliča, da ga ne vidijo); zasesti, zaleči (prostor); zapreti (hudobneža, pa tudi dveri; primeri verranimevn, versperren, v nemškem je predponka bčr= v rodu s prislovom vorne; pri naši predponki je dotični predmet zadi za overo, pri nemški predponki je overa misliti predi pred dotičnim predmetom), zaklenoti, zadržati; d) zgubo: zapraviti, zaigrati, zagospodariti, zapravdati, zamuditi; e) začetek djanja: zavpiti, zadremati, zapeti, zaspati, zatrobiti; f) zagovarjati, prim. govoriti za koga; zadeti koga: voz je zadel za drevo; slučaj f) odgovarja predlogu za s tožilnikom;

6. iz, po Curtius-u v rodu z lat. ex, gr. ἐξ, ἐκ pomeni: a) gibanje iz notra ven: izbiti, izliti, izteči, izbrati; b) dokončanje: iznebiti se, izpiti se : s pitjem se pokončati, izpeti se : s petjem se utruditi.

7. na, po Curtius-u grški ἀνά, got. ana, nem. an ima a) on isti pomen ko predlog s tožilnikom in mestnikom: nabosti, navreči, navezati; naděti, nadjati worauf thun; najti, na kaj priti, prim. in-venire; napasti; napeljati; napisati; nasaditi; nateknoti itd.; sem gre tudi nagovoriti: s govorom koga na kaj spraviti; navaditi se; napiti komu: na zdravje piti komu; napraviti koga na kaj; naučiti itd.; b) pomeni začetek djanja in pomanjšanje: nagnoti; nalomiti; načeti; c) pomeni, pa se djanje godi na mnogih predmetih ali da je dospelo do kake določene meje: nadrobiti, nažeti, naklati, nakrasti, naloviti, nalomiti, namleti, napisati, naprositi, napresti, nasušiti; d) pri povratnih glagolih nasitjenost: napleti se, nagosti se, nazobati se, naklečati se, naležati se, naplesati se, naskakati se;

8. nad je podaljšan iz na, kakor pod iz po, prěd iz prě, in pomeni: a) kar predlog nad s tožilnikom in orodnikom:

19 *