232

STJEPAN IVŠIĆ,

(109)

(po) kućāprī (Sikerevci), (s) pijāncī (Stupnik) i dr.¹ — Iz Vrbańe imam instr. pl. oficirim (: s oficirim se tero), ali ne mogu reći. ima li taj lik akcenat kao lik bez -m (: oficīrī) ili kao instr. sing. na -im mjesto -om (: oficīrīm ili oficīrīm).

γ) U lok. i instr. pl. nekih imenica može se akcenat premjestiti prema kraju riječi; akcenat bi se vaļada mogao premjestiti u lok. i instr. pl. svih onih imenica, u kojih se genitivu pl. premješta (v. pod e, γ; ispor. i akcenat u dat. pl. pod f, β). Zabiļežio sam na pr.: prema zūbi — zúbima: zubī (: ufātīl ga sa zubī, Magića mala)², (u) zūbī (Strizivojna, Babina Greda), (u) zābī i zùbma (Siče)³, lúdma (Davor, Vrbańa), lúdma (Magića mala), lùdma (Zagrađe, Bukovlę, Vranovci, Lapovci); — prema sìnovi — sinòvima: (s) prutovī (Magića mala), (u) rgovī (od řg — řga mjesto hrg, Batrina), (sa) sinovī (Siče, Oriovac, Brod, Sikerevci, Trnava, Babina Greda i drugdje), (o) Dōvī (: Duhòvima, Odvorci), (sa) sinovīm (Podgajci), (s) cripovīm (od crîp — crîpa: crìjep, Podgajci), (sa) sinovīma (Bošńaci), (po) gradovìma (Otok)⁴, (u) bubńevì

¹ Takav se akcenat može izvoditi i iz Rełkovićeva i Brlićeva bi-
łežeńa (v. „Rad“ 194., 36, 103). Posavskomu akcentu odgovara ča-
kavski akcenat; ispor. na pr. u Nemanića: kráľeh (pored krāľeh i
krāľeh) i kráľi (pored krāľi), žámkeh (pored žāmkéh i žāmkéh) i
žámki (pored žāmki), vénceh (pored vēncéh i vēncèh) i vénci (pored
vēncì), koláčeh (pored kolāčeh i kolāčèh) i koláči (pored kolāčì), ze-
lénceh (pored zelēncéh i zelēncèh) i zelénci (pored zelēncì) i dr. (v.
Čak,-kroat. Stud. I, 16, 24, 26, 46, 55), gdje znaku ‘ odgovara ak-
cenat ~ u mnogim čakavskim govorima. Tako biłeži i Kušar za rapski
govor: lok. pl. junācih prema nom. pl. junācì, dobîcih prema dobicì
i dr. (v. „Rad“ 118., 31, 29). Posavskomu akcentu odgovara i šap-
tinovački: lok. i instr. pl. kráľi: nom. pl. kráľi, 6. 7. kovāči: 1.
kováči, 6. 7. kôlci: 1. kólci, 6. 7. sinòvci: 1. sinóvci i dr. (v. „Rad“
168., 123, 125, 129). Posavskomu akcentu u lok. i instr. pl. odgovara i
akcenat u nekim novijim štokavskim govorima, gdje se govori na pr.
(s) pandūri prema nom. pl. pandúri (Košutarica na Savi, Orahovica
u Slav. i drugdje). — I u slovenskom jeziku mijeńaju neke imenice
akcenat u lok. i instr. pl.; ispor. na pr. lok. pl. kovāčih, jûncih i
instr. pl. kovāči, jûnci prema gen. sing. kováča, júnca (v. „Rad“
132., 158).

² Pored takoga instr. pl. imam iz istoga sela i gen. pl. zūbī (: němā
zūbī).

³ Pored lok. pl. zūbī imam iz Siča i gen. pl. zūbī.

⁴ Akcenat lok. i instr. pl. sinovī i sinovìma (sinòvima) može se potvrditi i iz Brlićeve Gramatike (v. „Rad“ 194., 103). Za akcenat

(110)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

233

(Mačkovac, Magića mala). — prema vōzovi (mjesto vōzovi) — vozòvima: (na) vozovī (G. Slatinik), (na) krajevī (Davor, Magića mala)¹, (po) rogòvi (Mačkovac), (po) godovīma (= na godove, na svece, Trnava); — prema gǎvranovi — gavranòvima²: (u) bunarovī (od bùnār — bùnāra, Kuti), (po) kotarevī (od kòtār — kòtāra, Zagrađe), (u) slučajevīma (Bošńaci); kremenovīma (Štitar)³.

Zacijelo će se gdjegdje mijeńati akcenat i u kraćem (t. j. bez -ov- ili -ev-) lok. i instr. pl. imenicā kao mjèsēc — mjèsēca (ispor. lok. sing. mjesécu i gen. pl. mjesécī), no za taku promjenu nemam potvrdā u svojim biļeškama. Za rečenu promjenu imam samo jedan malo pouzdan primjer u sokācī (Dolina) pored u sòkācima (od sòkāk — sòkāka — lok. sokáku mjesto sòkāk — sokáka u V., Satnica)⁴

56. Imenice m. roda kao Máto i ćúko, koje se sklańaju samo po a-deklinaciji, imaju akcenat u pojedinim padežima, kakav imaju imenice kao svíća ili svéća (: svijèća) (v. § 70.), t. j. gen. Mātē (Siče, Stupnik, Brod i drugdje), i Mātē (Babina Greda i drugdje), dat. i lok. Máti ili Máte⁵, ak. Matu, vok. Māto, instr. Mātōm i Mātōm⁶. — I u pl. bi take imenice imale akcenat kao svíća ili svéća, ali se u pl. veoma rijetko govore; samo sam u Podgajcima zabiļežio pl. nom. ćúke, gen. ćūkā, dat. lok. instr. ćukama.

57. Popis nekih imenica m. roda. — Ovdje će biti ponajviše takih imenica, kojih se akcenat ne može složiti s Vukovim. Za takve bismo imenice mogli reći da imaju dijalektički akcenat, no kadšto se takav dijalektički akcenat može čuti na velikom području i izvan posavskoga govora, te se Vukov akcenat

sinovī ispor. lok. i instr. pl. sinovī u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 122). — Prema ī u instr. pl. sinovīma iz Bošńaka ima Brlić ī (ispor. na pr. „duhovîma“ = duhovîma; v. „Rad“ 194., 103).

¹ Ispor. u Rełkovića „krajevih“ (= krajevī) (v. „Rad“ 194., 36).

² Pavić biļeži gǎvranovima (v. „Rad“ 59., 59).

³ Za takav akcenat ispor. u Brlića: „kajasevih“ (= kajasevīh, od käjās — kājāsa mjesto kājās — kajāsa u V.), „mjehurovîma“ (= mjehurovîma), „razgovorîma“ (= razgovorîma) (v. „Rad“ 194., 103).

⁴ Ako se doista govori lok. pl. sokācī od sòkāk, onda taj akcenat odgovara akcentu u lok. pl. zūbī (Siče). Za akcenat sokácima od sòkāk ispor. obrúčima od òbrūč, oblácima od òblāk u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 76).

⁵ Iz §-a se 68. vidi, gdje se govori dat. lok. Máte (mjesto Máti).

⁶ Akcenat gen. Mātē i instr. Mātōm dolazi i u Rełkovića (ispor. na pr. „Józé“ = Jōzē, „Józóm“ = Jōzōm), v. „Rad“ 194., 40; tu stoji griješkom „Jozé“ mjesto „Józé“. Za gen. Mātē ispor. u Brlića „Tomé“ = Tōmē (v. „Rad“ 194., 112).

234

STJEPAN IVŠIĆ,

(111)

i ne može uzimati za općeni. Govori se na pr.: Ádām (mjesto
Ádam) — Ádama (Kaniža, Crni Potok), Ádame! (Bebrina)¹ pored
Adâm — Adàma (Štitar): Adam u V.; — băglić — băglića
(Siče, Stupnik i drugdje)²: bàgļić u V.; — bjelăc (gen. bílca [?],
Gundinci): bijèlac u V.; — břk — bŕka u značeńu 'rt, šiļak'
(često)³: břk — bîka u V.; — būnār — būnāra (gdjegdje i
būrān — būrāna, v. § 41. b)⁴: bùnār u V.; — cìgāni (Župańa) i
gen. pl. cigānî (Gradište): cìgani u V.; — četrtāk — četrtkā
(mjesto: četvrtāk — četvrtkà, Trnava)⁵: četvítak u V.; — čôrdāš
— čôrdāša (Stupnik)⁶ i čôrdaš (Paka): čòrdāš u V.; — dīl —
dīla ili dīl — déla⁷: dìo — dìjela u V.; — Dragić — Dragića
(G. Vrba): Dràgić u V.; — (drûm mjesto drûm) — drùma (Varoš,
Tolisa i drugdje), instr. sing. drûmōm (Siče): drûm — drùma u
V.; — f`rtāl, f`rtāla⁸: f`rtāl u V.; — glîžań — glîžńa (Stupnik,
Orubica i drugdje)⁹: glèžań u V.; — gradīć — gradića (Glo-
govica): gràdić u V.; — gròzd — gròzda (Mačkovac, Drežnik,
Magića mala, Stupnik i drugdje)¹⁰: grôzd — grôzda u V.; — hrèn
— hrèna: rîn — rèna (Babina Greda), rîn — rìna (Stupnik), rènōm
(Varoš)¹¹: hrèn — hrèna u V.; — istok — istoka (Stupnik)¹²:
ìstok u V.; — járak (Bebrina) pored jârak (Štitar): jârak u V.;

¹ Ispor. Ádam u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 154).

² Akcenat băglić ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 138). Takav je akcenat i u Orahovici (u Slav.) i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 154).

³ Akcenat břk — bŕka s tim značenem ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 51, 139).

⁴ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 51, 139).

⁵ Akcenat četvrtāk (četv`rtak) potvrđuje i Brlić (v. „Rad“ 194., 139).

⁶ Akcenat čòrdāš mogao bi biti prema mağarskom akcentu (ispor. mağ. csordús = čòrdāš).

⁷ Takav se akcenat može potvrditi i iz Rełkovićeva i iz Brlićeva biļežaņa (v. „Rad“ 194., 52, 140). Akcenat d`io — d`ijèla ima i Rešetar s juga (v. Betonung 53). Tomu akcentu odgovara i Nemanićev dèl — dèlà (v. Čak.-kroat. Stud. I, 16) i slovenski dèl (Pleteršnik).

⁸ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 141).

⁹ U Rełkovića dolazi „gližań“ (= gližań): gliježań u Akadem. rječn. (v. „Rad“ 194., 52), no „gližań“ bi moglo stajati i griješkom mjesto „gližań“ (= glîžań).

¹⁰ Ispor. u Brlića gròzd (v. „Rad“ 194., 141; — tu stoji griješkom, grôzd — gròzda u V. mjesto: grôzd — grôzda u V.) i u Mažuranića gròzd — gròzda (v. Slovn. Hrv. 15).

¹¹ Ispor. rèn — rèna u Saptinovcu (v. „Rad“ 168., 160).

¹² Akcenat istok potvrđuje i Brlić (v. „Rad“ 194., 142).

(112)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

235

— kàjās — kàjāsa¹: kàjās u V.; — kàlēž — kàleža (Stupnik)²; kálež u V.; — kòmād — kòmāda (često) i kòmāt — kòmāta (Vrpołe): kòmād i kòmāt u V.³; — kòrmānoš (Dubočac)⁴: kòrmānoš u V.; — kròmpīr — kròmpīra (često)⁵: kròmpīr u Akadem. rječn.; — krôv — krovà (kròva)⁶: krôv — kröva u V.; — kùlīn (-īn nije mj. -in) — kùlīna (često)⁷: kùlin u V.; — kùvāč — kùvāča (Davor)⁸: kùhāč u V.; — kvār — kvára⁹; kvâr — kvâra u V.; — làkat — làkta (Siče, Trnava, Strizivojna i drugdje) pored làkat (Župańa)¹⁰: làkat u V.; — lân — lâna¹¹: làn — lâna u V.; — lemëš (lèmeš) — lemešà (lemèša)¹²: lèmeš — lèmeša u V.; — mësār — mësāra¹³: mèsār u V.; — mîr — mîra¹⁴: mîr — mira u V.; — mladìć (mlàdić) — mladìća (mlàdića) (na pr. s mladìćima, Babina Greda)¹⁵: mlàdić u V.; — (mòmak) — pl. mônci

¹ Akcenat kàjās izlazi i iz Rełkovićeva i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 53, 142).

² Ispor. kàlēž — kàleža u Akadem. rječn. Takav se akcenat može izvoditi i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 142).

³ Akadem. rječn. ima akcenat kòmād — komáda (tako je i u 3. izdańu Vukova Rječn.) zabacujući akcenat kòmād. Akcenat kòmād izlazi i iz Rełkovićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 53).

⁴ Taj će akcenat biti vałada prema mağarskom (ispor. kormános = kòrmānoš); ispor. čòrdāš.

⁵ Ispor. krùmpīr u Brlića (v. „Rad“ 194., 143).

⁶ Takav akcenat izlazi i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 101). Ispor. i u Nemanića krôv — krovà (v. Čak.-kroat. Stud. I, 15).

⁷ Takav akcenat izlazi i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 143). Ispor. i kùlin u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 114) i kùlēn — kùlēna u Dubrovniku i kùlīn — kùlīna u Prčańu (v. Rešetar, Betonung 73, 75).

⁸ Ispor. kùhāč u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 54) i kùvačica u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 157).

⁹ Takav akcenat izlazi i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 143). Ispor. i u Mažuranića kvâr — kvára (Slovn. Hrv. 16).

¹⁰ Iz Rełkovićeva i Brlićeva bičežena izlazi akcenat làkat (v. „Rad“ 194., 54, 143). Mažuranić ima làkat (v. Slovn. Hrv. 16). Rešetar ima làkat ‘Elle’ i làkat ‘Ellbogen’ (v. Betonung 62).

¹¹ Takav akcenat izlazi i iz Rełkovićeva i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 54, 144).

¹² Takav akcenat izlazi i iz Brlićeva bičežena (v. „Rad“ 194., 144). Ispor. i lèmeš — lemèša (mjesto: lèmeš — lemèša) u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 157).

¹³ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 144).

¹⁴ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 54, 144). Akcenat mîr — mîra bičeži Rešetar za prčański i dubrovački govor (v. Betonung 67).

¹⁵ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 145).

236

STJEPAN IVŠIĆ,

(113)

(Babina Greda, Štitar): (mòmak) — pl. mòmci i mòmci u V.;
— mřžāl — mřžāla (lok. sing. mržáłu ‘avan, stupa’, Kuti): mòžār
i můžār u Ivek. rječn.¹; — nāčělnīk (Varoš, Kaniža i drugdje):
náčelnīk u V.²; — nāvīlak — nāvīlka (Siče)³: náviłak — návīlka
u V.; — opànčār (Brod), opànčār (Selca)⁴: pored opânčār (Brod,
Babina Greda, Gradište, Šiškovci)⁵: opànčār u V.; — ōrāl — órla
(Siče)⁶: òrao — órla u V.; — òrōz — òroza (Varoš)⁷: òroz u
V.; — Òtok — Otōka (ime selu)⁸: òtok u V.; — pân — pâna⁹:
pân — pána u V.; — pàrok — pàroka (na pr. nom. pl. pàroci, Pri-
vlaka, Bebrina i drugdje): pàrōk u V.; — pèngēr — pèngera (lok.
sing. penġêru, Đurići): pênġer u V.; — pêršin (Brod)¹⁰: péršun
u V.; — petńāk — petńàka¹¹: pètnāk u V.; — pòl — podà
(pòda)¹²: pòd u V.¹³; — pòdrum — pòdruma (često)¹⁴: pored
pòdrum (na pr.: podrümu, Mačkovac): pòdrum u V.; — pokróvac
— pokróvca (Varoš): pokròvac — pokróvca u V.; — porèz (pòrez)
— porèza (Kaniža, Brod): pòrez u V.¹⁵; — prístav (Brod): prìstāv
u V.; — prółev (: prółev vodē = poplava, Kaniža): pròłev u V.;

¹ Ispor. mňžār u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 54).

² Akadem. rječn. ima i akcenat náčělník.

³ Ispor. náviłak u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 157).

⁴ Ispor. òpančār u Orahovici (u Slav.).

⁵ Ispor. opânčar u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 158).

⁶ Akcenat „órao“, koji odgovara sičanskomu ōrāl, nalazimo i u
Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 55, 147).

⁷ Ispor. òrōz u Brlića (v. „Rad“ 194., 147). I iz Pruda (u Bosni)
imam primjer: pòbila se dvâ òroza.

⁸ Za akcenat òtok ispor. ìstok. Vuk biļeži pòtok pored ìstok, òtok, òtok.

⁹ Takav je akcenat u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 56,
147) i u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 15). Ispor. i slov. pânj — pânja,
panjâ, panjû (Pleteršnik). — Akcenat pân — pâna: rus. пень —
пня odgovara akcentu dân — dâna: rus. день — дня i lân —
lâna: rus. ленъ — льнá.

¹⁰ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 147).

¹¹ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 147). Ispor. i petńāk u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 158) i slov. pečnják (Pleteršnik).

¹² Ispor. pôd u Brlića (v. „Rad“ 194., 148) i pôd — pôda u
Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 15).

¹³ Po Vukovu bi biļeženu prema pôd bio gen. pôda (ispor. răt — răta), no možda je Vuk propustio zabiļežiti gen. (v. Rešetar, Betonung 46).

¹⁴ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 148).

¹⁵ Za akcenat pòrez ispor. prírez i zárez u V.

(114)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

237

— pròrok (: proròk je bìo, Župańa): prórok u V.; — prózor (Stupnik) pored pròzor (Brod), prozôr (Štitar): pròzor u V.¹; — půž — púža²: (s)půž — (s)půža u V.; — Radàčević (ime srpskoga pjesnika rodom iz Broda, Brod): Ràdič u V.; — ràšak — ràška³: ràšak u V.; — rěp — répa (na pr.: òde svè do répa, t. j. pôginū sve. Kaniža)⁴ pored rěp — répa (obično): rěp — rěpa u V.; — rùžmarîn — rùžmarîna⁵: rùzmarin u V.; — sànduk (Sr. Lipovac, Stupnik i drugdje)⁶: sànduk u V.; — sinovàc (sinòvac) — sinóvca (Babina Greda, Glogovica)⁷: sinòvac — sinóvca u V.; — slàmńāk (Siče; ispor. slàmskù sešīr, Stupnik)⁸: slàmńāk u V.; — smět — smèta (Brod, Kaniža) pored smět — smèta (Brod): smět — smèta u V.⁹; — smī(j) — smīja (često)¹⁰: smìjeh — smìjeha u V.; — (strâ) — strâja (Ivankovo): strâh — strâha u V.¹¹; — šatòr (mjesto šatòr) — šatorà (Gundinci): šàtor — šatòra u V.¹²; — šlùnak — šlùnka (Bebrina)¹³: šlúnak u V.; — tāl — tála (od

¹ Trebalo bi da se govori samo prǒ-, dakle samo pròlev, pròrok, pròzor i dr., ali se prema takim imenicama složenima s nekim drugim prijedlozima, na pr.: na, pri, prě, za i dr. (ispor. na pr. prijèlaz: pròlaz), govori i prō- (v. Maretić, Gram. i stil. 372).

² Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 56, 149). Ispor. i spůž — spúža u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 53) i půž — púža u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 16).

³ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 149) i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 160).

⁴ Iz Brličeva se biļežena može izvoditi rěp — répa i rěp — rěpa (v. „Rad“ 194., 149). Ispor. i rěp — répa u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 16), rép — rěpà u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 16), rěp — répa u Prigorju (v. „Rad“ 115., 102) i slov. rép — répa (Pleteršnik).

⁵ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 149).

⁶ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 149). Ispor. i sànduk u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 160).

⁷ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 150). Neki govore i sinóvac (ispor. pokróvac i udóvac).

⁸ Ispor. slàmńača u Brlića (v. „Rad“ 194., 150): slàmńača u V.

⁹ U Orahovici (u Slav.) govore smět — směta.

¹⁰ Takav akcenat potvrđuje i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 57, 150). Ispor. i smìjeh — smijèha u Rešetara (v. Betonung 54) i u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 16) i sméh — smēhà u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 16).

¹¹ Za akcenat imenice strâh v. naprijed na str. 98. biļ. 2.

¹² Rešetar ima i akcenat šàtor — šàtora (v. Betonung 72); ispor. i čàdor u Brlića (v. „Rad“ 194., 139).

¹³ Akcenat šlùnak — šlùnka odgovara akcentu Pètar — Pètra u V. (u Posavini je gen. Pètra).

238

STJEPAN IVŠIĆ,

(115)

ńem. Teil, Brod, Đurići): tâl — tâla u V.¹; — tělūt — tělūta (u noža kao hrbat, Mačkovac): tìlūt u V.; — temêļ (mjesto teměļ) temèļa (Kaniža, Gorjani, Šiškovci, Štitar, Bošńaci): tèmeļ — tèmeļa u V.; — těžāk — těžāka (Drežnik)²: těžāk u V.; — třn — tŕna (često)³: tîn — tîna u V.; — tuđînac — tuđînca (Kaniža): tuđînac u V.; — udóvac — udóvca (Batrina) pored udoväc — udóvca (Trnava): udòvac (udóvac), ovca u V.; — úsiv (Davor) i úsjev (Račinovci): ùsjev u V.; — ūspôr (mjesto ūspôr) — ūspôra (Štitar)⁴: ùspor u V.; — ûzō — ûzla (Mačkovac)⁵ pored ùzōl — ùzla (Semeļci): ùzao u V.; — vânkuš (Gundinci): vâńkūš u Ivek. rječn.⁶; — vároš, f. (Štitar) i Vâroš, m. (ime selu)⁷: vároš, f. u V.; — vîr — víra (često) i Vîrovi — Virōvâ (neke níve, Otok), Vjêrovi (mjesto Vîrovi, Župańa)⁸: vîr — víra u V.; — vř — vřa (obično)⁹: vřh — vřha u V.; — vražič — vražića (dem. od vrâg, Brod)¹⁰; — Zâgreb (Batrina, Kaniža, Brod. Gundinci, Sikerevci i drugdje) pored Zágreb (Babina Greda)¹¹: Zágreb u V.; — zăod (: u sûnce zăod ‘o zahodu sunčanom’, Gundinci; o sûncu zăodu,

¹ Akcenat tâl — tâla mogao bi biti i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 57); za akcenat tâl — tála ispor. tál — tâlà u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 17).

² Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 151).

³ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 152); ispor. i tŕn — třnà u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 17) i „těrn“ (= třn) u Mikuličića (v. „Vienac“ g. 1883., str. 764); ispor. i slov. tŕn — tŕna) (Pleteršnik; v. i „Rad“ 132., 170). Prema akcentu třn — tŕna (a ne prema akcentu třn — tŕna) stoji i třn — tŕna u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 15).

⁴ Za akcenat úsjev: ùsjev u V. i „úspor“: ùspor u V. ispor. ono, što je rečeno za složenice s pro- (str. 114. bił. 1.).

⁵ Akcenat ûzao mogao bi se izvoditi i iz Brličeve Gram. (v. „Rad“ 194., 103, 152).

⁶ Brlić ima „vânkuš“ (Gram. 33), koje se može čitati vàńkuš i vàńkūš. Iz dem. vańkúšac (mali vańkuš, Siče) i vańkúšac (obrtań u kola, Velika) ne može se pouzdano izvoditi vàńkūš.

⁷ Akcenat vároš, m. dolazi i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 58); u Brlića je vároš (v. „Rad“ 194., 152).

⁸ Akcenat vîr — vîra dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194., 153).

⁹ Akcenat vřh ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 153).

¹⁰ U V. nema te riječi, no prema: brùsić (: brûs), rèpić (: rêp), vùčić (: vûk), zèčić (: zêc) i dr. moglo bi biti i vràžić.

¹¹ U Rełkovića dolazi akcenat Zágreb (v. „Rad“ 194., 58).

(116)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

239

Sikerevci; prema sûnca zàodu, Varoš)¹: záhod u V.; — zâpećak
— zâpećka (: ù zāpećak, Gradište): zàpećak u V.; — Zâton (ime
ńivama, Štitar): záton i zâtoń u V.; — zglâvak — zglâvka (lok.
zglávku, Mačkovac): zglävak — zglâvka u V.; — žûł — žúła
(obično)²: žûł — žûła u V.; — žûpnīk (obično)³: žûpnīk u V.

## 2. Imenice srednega roda.

### A Oblici.

58. a) Mjesto dûpła f. i tetiva f. zabiļežio sam dûpłe (Magića mala) i tètivo n. (Župańa). Tako se često govori i nûmero n. mjesto nûmera f., ali nûmero ne stoji prema ņem. Nummer f., nego prema ņem. Nummero n. (od tal. numero)⁴ Neobično je pòsīje n. (Stupnik) mjesto posije f. pl.

b) Nekadašne su se različne osnove povele u deklinaciji za o-osnovama. Zbog toga se povođeńa govori i kòleso (često)⁵ prema nekadašнем kolo — kolese i pìsmeno (= 1. isprava uopće, često; — 2. pasoš marveni, Drežnik)⁶ prema nekadašнем pisme — pismene. U Strizivojni sam zabiļežio ùveta — ùvetu i t. d. (na pr. nà uvetu)⁷

¹ U kniževnom bi govoru takomu akcentu odgovarao akcenat zâhod, jer se u posavskom govoru ā pokratilo ispred o. zàod bi moglo stajati i prema zāhod, no ja u posavskom govoru nijesam zabiļežio nijednoga primjera s akcentom kao zāhod mjesto záhod (Gopić biļeži za ceranski govor: nãrod, nãnos, nãmet i dr.; v. „Nastavni Vjesnik“ XVII, 342), premda sam u bakarskom govoru zabiļežio na pr.: prìmer (: ne bûdi prìmera! ‘riječi, što se izreknu za svoju zaštitu, kad se pokazuje čija tjelesna mana ili rana’): primjer u V., rãspust (srčanica u kola): ráspust u V.

² Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 59, 154). Ispor. i žûł — žúła u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 53), žúł — žūła u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 17) i slov. žúlį (Pleteršnik). — U Župańi sam zabiļežio žûł i u značeńu ‘korijen u pańa’ (ispor. u Brlića: „pań se drži žúła [korena]“, Gram. 280).

³ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 59, 154).

⁴ nûmero n. sam zabiļežio i u Dragotinu (kod Đakova), gdje je noviji akcenat.

⁵ kòleso se govori i drugdje po Slavoniji. (na pr. u Orahovici u značeńu ‘točak u mlina, što ga voda okreće’, a dolazi i u slavonskih pisaca, u kojih dolazi i čudeso (v. Maretić, Jezik 163). Za sing. koleso ispor. u Rešetara: čuděso (Podgorica) i telěso (Prčań) (v. Der štok. Dial. 172, 72).

⁶ pìsmeno se čuje i drugdje po Slavoniji.

⁷ Gen. ùveta (na pr. dò uveta) posvjedočen mi je i za Vinkovce.

240

STJEPAN IVŠIĆ,

(117)

mjesto *uha* — *uhu* i t. d., i iz toga primjera vidimo, da je s-osnova prešla među t-osnove, jer je *uho* imalo nekad gen. *ušese*, kao što se još danas govori pl. *ušesã* (često)¹. — Kadšto prelaze o-osnove u konsonantske osnove. Zabiļežio sam na pr. pl. *gvožđesã*: *gvòžđê* (Siče), a takav je i pl. *srceta*: *srce* (= ukras na kožuhu u obliku srca, Otok u Zb. II, 157)².

Neobičan je oblik instr. sing. *dîjetom* (: bio sam *dîjetom*, Tolisa) mjesto *djètetom*³.

59. Biļeške o pojedinim padežima. a) Lok. sing. Prema nekadašńem -ě u ovom padežu dolazi -e samo u *jutre* u svezi s prijedlogom u: *ùjutre* (Stupnik).

b) Instr. sing. Kadšto dolazi -om mjesto -em, na pr.: *dr-vêćõm*, *grańõm*, *zrńõm* (Otok), (pod) *môrjõm* (Gradište), (za) *Dreńõm* (Gorjani)⁴.

Prema -im mjesto -om (-em) u instr. sing. m. roda (v. § 47. b) dolazi -im mjesto -om (-em) i u instr. sing. sr. roda, na pr.: *môrīm* (Vođinci), *perīm* (Ivankovo), *jelim* i *pićim* (Retkovci u Zb. XI, 112), *pêrjīm* (pored *môrjõm*, Gradište) i dr. I u Kruševici sam zabiļežio zà *Đakovīm* pored *poslõm*.

¹ Pl. *ušesa* govori se i drugdje po Slavoniji. Brlić veli doduše, da pl. *ušesa*, *kolesa*, *drevesa* ili *drvesa* i očesa nije nikad čuo u Slavoniji (v. Gram. 41, biļ.), ali ja mogu pouzdano reći, da se prva dva pl. govore u Slavoniji (pl. *kolesa* dolazi i u slavonskih pisaca; v. Maretić, Jezik 163).

² sřce — sřceta i t. d. i pl. *srcèta* govore u Orahovici (u Slav.) za liciterske medeńake u obliku srca. Tako sam po Slavoniji slušao i plèće — plèćeta (mjesto plèće — plèća) u značeńu ‘svińsko pleće’. Iz Stare Gradiške imam i pl. *plèćeta* — plèčētā (kao *kòrita* — *kòrītā*).

³ Instr. *dîjetom* čuo sam i u Prudu na Šavi, a iz maglajske okoline imam i dat. *dîjetu* (v. naprijed str. 48, biļ. 1). — Rešetar veli, da je u Maglaju čuo *dijète* — gen. *dîjeta* i t. d. i u Orašju i Tolisi *díte* — gen. *dijèta* (pored *djetèta*). Rešetar misli, da je *dijeta* moglo postati poradi nom. ak. *dijete*, a pri tome je možda bila odlučna i imenica *dîjet*, f., gen. *dîjeti* (v. Der štok. Dial. 172/3). No tako se ne može razumjeti instr. *dijetom*: *díte* u Tolisi, jer bi u Tolisi trebalo da bude i prema *ije*, i zato mislim, da *dijetom* u Tolisi postaje od *dje[t]ètom*, jer od *dje-etom* bude *di-j-etom*.

⁴ -om mjesto -em ne dolazi ovdje tako često kao u instr. sing. m. roda, i to vaļada poradi nom. ak. (i vok.) na -e (ispor. Rešetar, Der štok. Dial. 105). Takvo -om mjesto -em dolazi vrlo rijetko i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 163).

(118)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

241

c) Gen. pl. Gen. se pl. govori često bez -ā kao i gen. pl. imenica m. roda (v. § 47. d), na pr.: (s) vrāt (: vrátā, Komarnica), pōl, sēl, rēbār. imēn i dr. (Magića mala, Siče), bēd (Strizivojna), kōl, dīv (St. Perkovci), kōl (Trnava), jūtār (Sikerevci), (sědam stōtīn) kōl (Davor), (mnogo) gōvēd (Bebrina, G. Slatinik) i dr.¹

Među dva konsonanta ne umeće se kadšto a, na pr.: stāblā pored stābālā, dēblā pored dēbālā (Stupnik), (pet) stāblā (Mačkovac)².

U gen. pl. zabiļežio sam -i u primjeru kōlī (: triest kōlī, Davor). Filakovac biļeži (iz) nedri za Retkovce (Zb. XI, 112)³.

U Godiņaku sam zabiļežio i gen. pl. sědlōvā (: sedala), oknōvā (: okana), stāblōvā (: stabala) pored kōlā, rēbārā. Prvi su gen. pl. prema gen. pl. m. roda kao ocnōvā, bārnōvā i dr.⁴ Drukčije vaļa tumačiti gen. pl. krīlōvā i vrātōvā pored stābālā u Babinoj Gredi i vrātōvā u Piškorevcima (v. odjeļak f u ovom §-u).

d) Dat. pl. Ovaj se padež od imenica sr. roda može rijetko čuti. Zabiļežio sam lik na -om: govēdōm (: dō je govēdōm, Dolina), kōlom (: dovėde kōna kōlom, Dubočac), vrātōm (: pomacī se k vrātōm, Magića mala)⁵.

U Varošu sam zabiļežio i dat. pl. drvāma (: pōšō k önema drvāma)⁶.

e) Lok. pl. i instr. pl. Najobičniji je lok. i instr. pl. na -i (: nekadašńem -ih i -i), na pr.: (na) blatī (Gundinci), (po) brdī (Retkovci), (u) buretī (Davor), (u) drvī (Varoš), nā kolī (Bučje, Stupnik), (u dvōjī) kōlī (Orubica), (na) lēdī (Magića mala), (na) po!ī (Gradište), (na) nebesī (Oprisavci, Musići, Bošńaci), (na) nehēsī (Davor, Magića mala, Varoš, Otok), (na) nebēsi (Kuti, Rajevo)

¹ Gen. pl. bez -a bit će i u primjeru izdān (: dođe voda izdān, t. j. voda iz Save ne dođe prodrvši nasip, nego dođe kroz zemļu, Štitar), jer će izdān biti postalo od iz dān, gdje je dān gen. pl. od dnö.

² Takvi gen. pl. dolaze kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 163).

³ Gen. pl. na -i dolazi kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 163). Ispor. i „krālestvih“ u Rełkovića (Gram. XXI).

⁴ I u starih pisaca dolaze kadšto gen. pl. kao kolov (: kola), kolenov (: kołena), selov (: sela) i dr. (v. Daničić, Istorija obl. 79).

⁵ Takvi su dat. pl. obični i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174).

⁶ Takvi dat. pl. dolaze kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174).

R. J. A. 196.

16

242

STJEPAN IVŠIĆ,

(119)

selo), (pò tī) sělī (Gromačnik), pò selī (Stupnik), (na) vrātī (Kobaš), (u) žitī (Laze) i dr.; (s) ćepetī (Oprisavci), (s) jājī (Kaniža), (s) vretěnī (Siče), (za) lčī (Vrbańa) i dr.¹

Kadšto se govore ti padeži i u obliku na -ima, na pr. (po) brdima (Bošńaci), (s) klupkima (Babina Greda), (s) drvima (Štitar) i dr.

f) Lok. — gen. pl. Neobičan je oblik vrato, koji se govori za lok. i gen. pl., na pr.: na vrátō (Vrbańa, Komletinci), do vrátō (Župańa), kod vrato (Komletinci, Novo selo), s vrátō (Podgajci). Tako se govori za lok i gen. pl. i: jajo i leðo (Komletinci, Vrbańa, Podgajci) i krilo (Podgajci). Oblik vrato postaje od starijega lok. pl. vratoh², koji je novotvorina našega jezika kao i lok. pl. na -oh od imenica m. roda, na pr.: trgoh, oblakoh, domoh i dr. iz starijega vremena našega jezika (v. Daničić, Istorija obl. 130). Taj lok. pl. na -oh postaje prema dat. pl. na -om po analogiji a-deklinacije, gdje je u lok. pl. -ah prema dat. pl. -am (ispor. na pr. trgo-h: trgo-m kao žena-h: žena-m)³. — -o (od -oh) u lok. pl. jajo i leðo stoji po analogiji prema vrato (od vratoh), jer bi po zakonu trebalo da bude -e (od -eh). — Što se lokativi pl. kao vrato upotrebłavaju i u genitivnoj službi, može se lako protumačiti. U istočnom se dijelu posavskoga govora, gdje se spomenuti lok. pl. govore, upotrebłava često gen. pl. mjesto lok. pl., na pr.: na nègovī kōnā (Podgajci), u Đelètovācā (Vrbańa), na škōlā (Novo selo) i dr., i zato je i lok. pl. vrato mogao lako preuzeti genitivnu službu.

U Babinoj sam Gredi zabiļežio i gen. pl. vrātōvā i krīlōvā pored stābālā. Tako imam i: iza vrātōvā (: vrátā) iz Piškorevaca i na leđōvā iz Domaļevca. Ti primjeri na -ova postaju zacijelo od lok. pl. vrato, krilo i leðo, koji su služeći za gen. pl. dobili karakteristično -ā, a onda je od -oa postalo -ova, da se ukloni zijev. Da je takvo tumačene dobro, dokazuju gen. pl. nògūvā i rūkūvā iz

¹ Takvi su lok. i instr. pl. najobičniji i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 164).

² Takav je lok. pl. običan u starih pisaca (v. Daničić, Istorija obl. 130) Lok. pl. vratoh i ustoh ima i Divković (v. naprijed § 6. h). Čakavci govore još i danas lok. pl. tloh od tlo (na pr. u Bakru).

³ Lok. pl. kao trgoh ne možemo tumačiti prema staroslov. lok. pl. darochs, jer su taki lok. pl. posve rijetki, i jer -ochs u takim lok. pl. postaje od -ochs (t. j. prema u-deklinaciji). Za gorne tumačene naših lok. pl. na -oh nalazimo u Vondraka samo nagađaće (v. Vergl. slav. Gramm. II, 402).

(120)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

243

Domaľevca (otud imam i primjer na lēdōvā), koji su postali od gen. lok. du. nògū i rùkū (: rùkū u V.), i gen. pl. formija, klupija. torbija i dr. (v. § 68. d, § i γ), koji su postali od gen. pl. formi + ā i t. d. (-ia > -ija).

g) Gen. lok. du. Do danas su se sačuvali gen. lok. du.: vratu, lełu, krilu i jaju, na pr.: biž s vrátu (Sulkovci, Živike, Stupnik), od vrātū je utěkō (Varoš), na vrátu (Babina Greda), idi s vrātū (Kaniža), do vrātū (Trnava), skini s léłu (Kuti, Bebrina), ne jědēm kokošjī krīlū (Kaniža), dvōje jājū (Kaniža)¹.

## B. Akcenat.

60. Imenica -vje. — Prema krajńem -vje, gen. -ja, dat. -vju i t. d. govori se često -(j)ē, -(j)ā, -(j)ū i t. d., na pr. līšćē, līšćā, līšćū i t. d. Dužinu nastavka -je potvrđuju i ovakvi primjeri: suđē — suđā — suđū i t. d., zrńē, pīćē i dr.²

Akcenat se ovih imenica često razlikuje od kńiževnoga akcenta³. Evo glavnih akcenatskih osobina:

a) Imenice s akcentom kao: píće, veséłe, rođéne i dr. govore se ovako: z) píće (Drežnik, Mačkovac, Bošńaci i drugdje), píćē (Živike), veséłe (Štitar, Vrbańa) i dr. ; — (ß) pīćē (Magića mala, Slobodnica), dōsta pīćā (Stupnik), u pīćū (Odvorci), vesělē (Magića mala, Varoš, Odvorci), poštěně (Brod), nepoštěně (Kaniža), pečěně (Slobodnica), krštěně (Varoš), rođěně (Magića mala) i dr.⁴ Tako se prema dija-lektičkom akcentu mišłéne (mjesto mùšlěne) govori i mišłéně (Magića mala, Siče, Slobodnica)⁵.

Ovamo pripadaju i glagolske imenice kao: bráne, práne, stáne, znáne, tkáne. Prve četiri imaju obično akcenat kao píće, na pr.: stáne (Mačkovac), práne (Štitar), stání (Živike); brāňe (Slobodnica. Varoš), prāňe (Varoš), znāňe (Matković mala), no mjesto tkáne zabiļežio sam tkáňe (Davor, Živike, Stupnik, Varoš, Štitar, Bošńaci)⁶.

¹ Iz starijega vremena spomińe Daničić gen. lok. du.: krilu, pleću, kolinu, ramu (v. Istorija obl. 226).

² Dugo -je potvrđuje i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 37, 104 i d.). Ispor. i u Mažuranića: dìrvlē, grāńē, gròbjē, govòrěńē, krštěńē, vjènčāńē i dr. (v. Slovn. Hrv. 116, 111).

³ Za akcenat imenica na -vje v. i u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 195, 196).

⁴ Akcenat pīćē dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194, 104).

⁵ Takav će akcenat biti i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 37, 106). — Po svoj se prilici govori gdjegod i pīćē.

⁶ Rełković ima: „stáne“ i „práne“ pored „sjáne“ i „znáne“ (v. „Rad“ 194., 38). Primjere „stáne“ i „práne“ možemo čitati stāńe i

*

244

STJEPAN IVŠIĆ,

(121)

b) Imenice s akcentom kao grâne govore se ovako: z) grêbłe (nà grêbłe, Stupnik), grôbje (Slobodnica), grôbłe (: nà grôbłe, Batrina)¹, kôlē (Kuti, Živike, Stupnik), pêrjē (Stupnik)², pêrje (Slobodnica), rôbłe (: ù rôbłu, Banovei), rôbłe (Šiškovci, Bošńaci), ùlem (Župańa), zdrâvłe (: òd zdrâvła, Bebrina)³: — γ) cěrjē (Sołani), cvicē (često), grâne (Kobaš, Dońa mala), gřmłe (Stupnik). grôžde (Zagrađe, Siče), křšće (= krstovi žita, Otok), lšće (često), pěrjē (Siče), plāšće (Kaniža), prôšće (Godińak), průčom (instr. sing., Otok), snôpłě (Stupnik) trîšće (Beravci, Babina Greda), třńe (Magića mala), trůńe (Stupnik), Vēzjē (ime nívama. Župańa), Vřbłe (ime selu), zdrâvłě (Siče) i dr.⁴; — γ) grôbłe (Tisovac), grôbłe i grêbţe (Siče), gvôžţe (Mačkovac, Bučje), gvôžţě (Siče, Magića mala. Kobaš, Babina Greda) i dr.⁵; — δ) grańe (Sr. Lipovac, Magića

prâně (ispor. „uzdržańe“ = uzdržânê; v. „Rad“ 194., 31), a primjeri „sjâne“ i „znâne“ mogu odgovarati akcentu sjânê i znânê (ispor. tkânê). Uzmemo li, da znak ‘u „sjâne“ i „znâne“ stoji griješkom mjesto ‘, mogli bismo i te primjere čitati sjânê i znânê (za takvo pogrješno biłežene ispor. na pr. „krstěnu“ pored „krstěnu“ = krstěnu; v. „Rad“ 194., 25), a mogli bismo ih čitati i sjûnê i znûnê (za takvo pogrješno biłežene ispor. na pr. „dôjde“ = dôjde; v. „Rad“ 194., 23). Za akcenat kao znûnê nemam pouzdanih potvrdâ iz posavskoga govora (možda je takav akcenat u Magića mali i u Sćama), ali ih imam iz čakavskoga narječja (na pr. iz Bakra). — Brlić ima i „tkâne“ pored: „prâne“, „stánu“ i „znâne“, a to biłežene može naznačivati i akcenat tkâně i t. d. (v. „Rad“ 194., 106).

¹ I Čolić biłeži grôbłe za Varoš (v. Zb. VIII, 114).

² Takav akcenat biłeži i Čolić (v. Zb. VIII. 215).

³ U Rełkovića nalazimo: „pèrje“. „ùła“. „cvìce“. „žiłe“. „zdràvju“ i dr., i u Brlića: „bìle“. „cvjèće“. „gvòzdje“. „kòle“. „lišće“. „rôbje“. „tìne“. „trùne“. „zèlè“ i dr. (v. „Rad“ 194., 37, 104). gdje znak može naznačivati akcenat ˛.

⁴ Za takav akcenat ispor. u Rełkovića: „zělè“ i „zvirja“ i u Brlića: „crjèpje“, „drvja“, „sâde“, „snópje“, „šašjem“, „trjěsće“, „zvjérja“ i dr., gdje se znak ‘može čitati kao ~ (v. „Rad“ 194., 37, 104). — što se u Sćama govori zdrâvłe mjesto zdrâvle (od zdràrlê; za takav akcenat v. pod γ), može se tumačiti po onom, što je već u §-u 10. rečeno o sičanskom akcentu. Tako se može misliti, da i pêrjê stoji mjesto pêrjê, prema čemu bi sičansko pêrjê vałalo tumačiti kao zdrâvle.

⁵ Za akcenat kao grôbłe ispor. u Brlića: „grôbja“, „gvôžde“, „rôbje“ i dr., gdje znak ˛ može naznačivati akcenat ˛ (v. „Rad“ 194., 104). Ispor. i u Mažuranića: drlē, grôbje, grôzdjē (v. Slovn. Hrv. 116) i u Rešetara (za južne krajeve): grôźdźē, g(v)ôždźē, ùlě. zělě, grôbje, rôbje, zdrâvje (v. Betonung 65/6). Ja sam i u St. Gradiški zabiłežio: gvôžde i snôpłe.

(122)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

245

mala, Buk, Zadubravče, Budrovci, Strizivojna), ińč (Slobodnica), pańč (zbirna imenica od pań, Vranovei. Vođinci), pruče (Magića mala, Siče), hrašče (Lovčići, Siče), skače (zbirna imenica od skăla 'trijeska', Vođinci), strhč (Sr. Lipovac), suđč (Batrina, Magića mala, Siče, Stupnik, Zadubravče, Babina Greda). zrńč (Kruševica). žiłč (Sikerevci) i dr. Ovamo će ići i Drenč (ime selu, Gorjani, Garčin) prema „drječe“¹; — ² židč (Sikerevci); — ³) gràne (Davor, Petrovo selo, Privlaka), gràne (Pavlovci), làšče (Živike), sùče (Sulkovci, Drežnik, Đurići), trìšće (Drežnik), zvče (Lužani, Glogovica, Rajevo selo, Otok). sùle (= žiłč, Stupnik) i dr.²

c) Imenica vóće (u V.) govori se: ¼) voče (Kaniža, Garčin. Gradište, Babina Greda i drugdje); — ½) voče (Stružani), vóće (Drežnik). vóče (Živike)³.

d) Imenice kao drvče govore se ovako: ¼) burčne (= bureće, Vranovci), burčne (= bureće, Babina Greda, Gundinci), drvče(-č) (obično), keštčne (Stupnik, Jaruge). korčne(-č) (obično), krstopčne (Bebrina, Kobaš), obličje (Varoš). Orasje (ime selu u Bosni, Župaņa), orasłe (Otok), prstčne (Kindrovo). remčne (Siče), Šumčče (ime selu). Sušačne (= D. Lipovac), Topole (ime selu) i dr.⁴: — ½) Ilinc (Grabarje), o Iluć (Bučje)⁵, oružje (Stupnik), evandele

¹ Akcentu kao granč odgovaraju i ovi Brlićevi primjeri: „drvjč“. „drvjá“, „grańá“, „grozdjé“, „plastjé“, „sudjé“, „zrńč“, „žiłá“ i „pâňe“, „prûće“ i dr. (v. „Rad“ 194., 104).

² Akcentu kao granč i gràne odgovara akcenat sùče (mjesto sùče) u Slavoniji i zvče u Lici. Za takav akcenat ispor. i: hràstje, listje. prátje u Bosni (v. Rešetar, Betonung 27) i u Nemanića: grmjé, perjé, zrnjé i dr. (v. Čak.-kroat. Stud. I, 1, 8). Ispor. i slov.: klasjé, smetjé. snopjé i dr. pored: cečjé, snetjé i dr. (v. „Rad“ 132, 162, 211).

³ Akcenat voče ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 104), a u Slavoniji govore obično vóće. Akcenat vóće bičeži i Rešetar za Dubrovnik (v. Betonung 50).

⁴ Za takav akcenat ispor. u Rełkovića: „obličje“, „orúžje“. „krstopûće“ i u Brlića: „kaméňe“, „čokóće“, „drvěća“, „grahóvje“, „kestéňe“, „krstopúća“ i dr. (v. „Rad“ 194., 37, 105).

⁵ Ilinc postaje od Iljine (Ilja). Brlić ima i „lińe“, koje bi moglo biti prema primjerima kao „kaméňe“ (v. „Rad“ 194., 105). U Čolićevim sam ulomcima našao i primjer (od svitlog) Marha. — Primjerima pěrje(-č) i zdrávče(-č) (v. na str. 121. bił. 4.) odgovara primjer „poglávju“ u Rełkovića i: „poglávje“ u Brlića (v. „Rad“ 194., 37, 105) i uzglávle (u Čolićevim ulomcima).

246

STJEPAN IVŠIĆ,

(123)

(Varoš), evànđělę (Kobaš)¹; — γ) òštārje (= oštrice, Mačkovac)², pòvrće (Oprisavci)³; — δ) klipovlě (= klipłe, Magića mala).

U kńževnom se govoru slažu u akcentu s imenicama kao drvěće i evànđělę i glagolske imenice kao kòšěne, govòrēne, kòpāne, kupòvāne i dr., no u posavskom govoru nema toga slagańa. Evo nekih osobina u akcentu pomenutih glagolskih imenica: λ) molēnē(ē) (Stupnik)⁴; — β) imāne (: něće dōć u imāne, Slobodnica) i imāne (: zdrāvłe je nājbołě imūne, Bebrina)⁵, kopānē(-č) (Kaniža) i kòpāne (Stupnik), orānē (Zołano), kupovāne (Svilaj), kopānē, vjenčānē (Varoš), vjenčāne (Štitar), kupòvāne (Kobaš) i dr.⁶ Tako se govori i pòstāne (: od pòstāna, Stupnik, Rajevo selo) prema postāne u V.; — γ) mōlēne (Andrijaševci)⁷, na pêrje čijāne (Slobodnica); — δ) orānē, kòpānē, mōtānē (Siče, Magića mala); — ε) nošěnē, košěnē (Magića mala)⁸, govorenē (Slobodnica); — ζ) orānē (Piškorevci).

e) Prema akcentu pròlěće u V. govori se u Posavini obično pròlěće (pròliće, pròleće)⁹. Tako je i Zăgrađe (ime selu) prema zăgrađe u V. — Prema križòpuće u V. govori se obično krstopūče(-č)¹⁰, no u Grižiću sam zabiļežio i krstòpuće. — Tako sam zabiļežio i Svetoblāžje (ime selu, Trnava)¹¹, premda bismo u običnom štokavskom govoru očekivali Svetoblāžje. — Imenice na -ište s akcentom ' na trećem slogu mogu imati u V. i dugo i kratko,

¹ Ispor. „evanđělě“ u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 37).

² Te riječi nema u V., ali u Orahovici (u Slav.) govore òštārje.

³ Vuk ima pòvrće, no gdjekoji govore i pòvrće. — Akcenat u primjeru povttāle (Oprisavci) i pòvrtāle (Stupnik) odgovara akcentu povrće (pòvrće).

⁴ Ne mogu pouzdano reći, govori li se u Magića mali i u Sičama i: držānē(ē), šaptānē(ē), kupovānē(č) i dr. mjesto držānē(č), šaptānē(č) i kupovānē(č), no takav se akcenat nalazi u čakavskom narječju (na pr. iz Bakra imam: imāne, kantāne, veslāne, verovāne i dr.).

⁵ U Vuka je akcenat imáne, no i Brlić biļeži „imānu“ (v. „Rad“ 194., 106), koje se može čitati imānū(ŭ).

⁶ Zacijelo i znak ' u Brlićevim primjerima: bojāne, evrkutānem, stanovāne, trčāna i dr. (v. „Rad“ 194., 106) naznačuje akcenat.

⁷ Tako sam zabiļežio i krpānē (Magića mala) i pūcānē (Siče).

⁸ Iz Magića male imam i trešēnē (mjesto trésēne) prema pte. trešēn — trešèno — trešèna.

⁹ Ispor. pròlěće u Brlića (v. „Rad“ 194., 149).

¹⁰ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 54, 143).

¹¹ Ispor. podnòžjem (: pòdnōžje) u Brlića (v. „Rad“ 194., 105).

(124)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

247

na pr. ògńšte (u kući) i ògńšte (nešto u puške). U posav. je govoru i u takvim imenicama kratko i dugo, na pr.: Gradšte (ime selu), amšte (Slobodnica), àmište (Bebrina), amšće (Babina Greda), àmišće (Jakačić mala)¹, guvnšte (: gumno, Tolisa), kosšće (: kòsīšte u V., Batrina), lanšte (: lànīšte u V., Tolisa), ogńšće (: ògńšte u V., Podvińe), stanšte (= „gè stojī stân“, Babina Greda) pored: kòsīšće (Mačkovac), Dvòrīšte (: dvôrīšte i dvòrište u V., neka bara, Štitar). sèlīšte (Župańa), sèlīšće (Živike), tòrīšte (: tòr — tòra u V., Zadubravlę), zèmlīšte (Kaniža) i dr.

f) Primjerā s akcentom kao násělje ima uopće malo; u svojim sam bičeškama iz posavskoga govora našao samo prōčělъ (: pròčělje u V., Varoš)² i zāčěla 'u kreveta dijelovi do glave i nogu' (Bošńaci).

Akcenat kao násělje imaju mnoge glagolske imenice kao: grādene i pítāne, no ove imenice imaju obično osobit akcenat, i to: grādene(-v) i pītāne(-v). jer im se akcenat udešava prema akcentu u ptc. preter. pas. (ispor. grādē(v)n i pīsān). Tako se obično govori i: oblāčene(-v) (: oblāče(č)n i zatčāne(-v) (: zatēzān) i dr. Zabičežio sam i: šńčehe (Stupnik) i šūtene (Semełci) prema šútjeti — šútīm, premda se ne govori ptc. šńće(č)n. Ipak sam zabičežio i pītāne (Živike) i vīkāne (Štitar)³. — Prema kńiževnom akcentu živehe zabičežio sam živčene (Siče) i živčne (Račinovci)⁴.

61. Prema kńiževnom akcentu kao jūnāštvo očekivali bismo u posavskom govoru junāštvo, no za takav akcenat nemam pouzdane potvrde, jer sam zabičežio i akcenat junāštvo (upravo instr. sing. junāštvōm, Varoš) kao poglavárstvo (Stupnik) prema kńiževnom akcentu poglavárstvo⁵.

62. Kao što se prema dijète — djèteta — djètetu i t. d. govori dite — ditèta (djetèta, dètèta) ili diteta (djèteta, dèteta) — ditètu

¹ O riječi amšte (amišće) v. u §-u 37. d). — U Šaptinovcu govore amšće (v. „Rad“ 168., 154).

² Ispor. prōčělъ u Čolića (Zb. VIII, 116).

³ Akcenat grādene(č) i pīsāne(č) može se izvoditi iz Rełkovićeva i Brlićeva bičežena, kao što je u primjerima: „pítáne“, „dotićáne“, „skákáne“ i dr. (v. „Rad“ 194., 38, 107). Akcenat kao pīsāne(ž) dolazi i u čakavskom narječju (takav se akcenat može izvoditi i iz Mažuranićeva akcentuirańa pīsāne u Slovn. Hrv. 111), i za taj akcenat ispor. bug. писане kao и молене prema molene.

⁴ Ispor. za takav akcenat nošenе (u odiječku pod e).

⁵ U Mažuranića nalazimo akcenat poglavárstvo (v. Slovn. Hrv. 116), iz kojega se može izvoditi čakavski akcenat poglavárstvo.

248

STJEPAN IVŠIĆ,

(125)

i t. d., tako se i prema dijalektičkom akcentu pîle (Drežnik, Gro-
mačnik) i púre (Drežnik, Bebrina) govori pîleta i pûreta; u
Živikama govore i pîle — pîleta, púre — púreta, páče — páčeta¹.
Tako se u Posavini govori i čeļáde — čeļadčta (čeļûdeta) (često)
i čeļáče — čeļačeta (= čeļade, Štitar, Župańa).

Prema: júne — jùneta u V. zabiļežio sam jûne — jùneta
(Mačkovac, Živike, Stupnik, Kuti, Varoš i drugdje)².

63. Biļeške o akcentu pojedinih padeža.

a) Vok. sing. Prema vok. sing. dîte (dête) od nom. sing. dîte
(dête) očekivali bismo promjenu akcenta i u vokativu imenica kao
vino, no ja sami zabiļežio vok. krîlo (: oj vězīru, moje desno krîlo !)³
u Dolini, i to u jednoj pjesmi, koju mi je kazivala jedna djevojka
(u običnom se govoru take imenice ne govore u vok.).

b) Lok. sing. Neke imenice s akcentom kao mêso mijeńaju akcenat u lok. sing.; zabiļežio sam na pr.: mésu (: u mésu îmā crvī, Živike, Davor), u mésu (Sr. Lipovac, Živike), na sīnu 'sijenu' (Davor, Magića mala, Kaniža), u tīlu 'tijelu' (Živike, Varoš), u tístu 'tijestu' (Živike, Slobodnica), u úvu (od ûvo: üho u V., Davor, Siče, Magića mala), u zlátu (Živike, Kruševica) pored nù mōrju (Gundinci)⁴.

¹ Akcenat pîle i púre (pored gen. pîleta i pûreta) dolazi i u Šap-
tinovcu (v. „Rad“ 168., 133).

² Akcentu jûne — jûneta odgovara šaptinovački jûne — jûneta (mjesto jûneta) (v. „Rad“ 168., 132); jûne — jûneta govore i u Virovitici (po kazivańu prof. Maretića).

³ Rešetar ima iz Ozrinićā vok. krilo od krilo, kad se tom riječju apostrofiraju lica (na pr. krilo mōje !) (v. Betonung 57).

⁴ Za lok. mésu ispor. „mésu“ (pored „měso“) u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 38) i „u tjélu“ u Brlića (v. „Rad“ 194., 108, 151). Lok. mésu, tijèlu (tîlu) i zlátu biļěži Rešetar za Dubrovnik i makarsko primorje (v. Betonung 72), a ja sam i u Orahovici (u Slav.) čuo lok. tijélu (: bòlì me u tijélu). — Akcenat lok. mésu odgovara sasvim akcentu lok. qradì, te se može lijepo razumjeti prema onom, što sam rekao naprijed govoreći o akcentu lok. sing. m. (v. biļ. 4. na str. 97/8.). Da bude potpuna paralela u akcentu lok. sing. m. i n.. trebalo bi da se prema lok. plòtu, govòru, pepèlu i dr. govori i lok. pòļu od pòļe, zvònu od zvòno, plemènu od plème i dr., no ja nijesam zabiļežio ni jedan takav lok. sing. Govori li se gdjegod lok. sing. pòļu (pòļu), ne znam, jer sam slušao samo: ù poļù, nà poļu i dr., i jer nitko ne biļěži takoga lok. sing., no lok. sing. imènu, ramènu, vremènu i plèmemu biļěži Gopić (v. „Nast. Vjesn.“ XVII, 508). a Rešetar ima za Sošice u plemènu od plème (v. Der štok. Dial. 269); tako biļěži i

(126)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

249

c) Instr. sing. Akcenat instr. sing. n. odgovara sasvim akcentu instr. sing. m. (v. § 55. c), i prema tome se govori na pr.: bṛdōm, korītōm (kòritōm), mêsōm i dr. kao: plūgōm, ježīkōm (jězikōm), sīnōm; selōm. vretenōm. vīnōm. propēlōm i dr. kao: snopōm. svjedokōm, nōžēm, selākōm ili: vīnōm, propēlōm i dr. kao: nōžēm. selākōm i t. d.¹

d) Nom. ak. pl. Krajné je a u tima padežima obično dugo². Kratko -a dolazi često samo u nom. ak. pl. imenice dīro, na pr.: drvā (Sikerevcī), dīva (Drežnik, Davor. Magića mala, Stupnik. Varoš, Brod, Slobodnica, Viškoveci, Privlaka i drugdje)³.

Treba istaći, da se akcenat u pl. imenicā sr. r. mijeną češće nego u kniževnom govoru. Evo glavnih osobina u akcentu spo menutih padeža⁴:

z) Imenice kao sèlo imaju pl. sèlā (ispor. sèlo — sèla u V.). Tako se govori na pr.: però (pèro) — pl. pèrā⁵, plećè (plèće) — pl. plěćā, bedrò (bèdrò) — pl. bědrā, dobrò (dōbro) — pl. dōbrā, rebrò (rèbro) — pl. rěbrā, sedlò (sèdlo) — pl. sèdlā i dr.⁶ — I prema pl. kṛsta u V. zabiļežio sam kṛstā (Živike, Kuti, Siče).

3) Imenice kao vretèno imaju pl. vretènā (vṛtenā); tako je na pr.: ogreblò (ogrèblo) — pl. ogrèblā (ògreblā), rešetö (rešèto) — pl. rešëtā (rěšetā). U Babinoj sam Gredi zabiļežio i klubaščë — pl.

Budmani lok. jezèru od jèzero (v. Akadem. rječn. IV, 638 b). — Gopić biļeži i lok. sing. vòču pored dat. sing. vòču (v. „Nast. Vjesn. “XVII, 508), no ja u posavskom govoru nijesam nigdje čuo vòće, nego samo: vočë, vočë, vòće, vòče (v. naprijed u §-u 60. c).

¹ Dugo -om (-em) u instr. sing. n. dolazi i u Rełkovića, na pr.: „nebòm“ (= nèbōm) (v. „Rad“ 194., 38.), i u Brlića, na pr.: „połěm“ (= pòlēm). „nêbòm“ (= nèbōm), „pjéváněm“ (= pjëvāńēm) i dr. (v. „Rad“ 194., 108). — Za akcenat vretenòm i vīnōm ispor.: „ogreblóm“ (= ogreblōm), „pismóm“ (= pīsmōm) i dr. u Brlića (v. „Rad“ 194., 108).

² -ā nalazimo i u Rełkovića, na pr.: „selāh“ (= sèlā), „kollāh“ (= kōlā), „višallāh“ (= vīšalā) i dr. (v. „Rad“ 194., 38), i u Brlića, na pr.: „djêlà“ (= djèlā), „koļênà“ (= koļěnā) i dr. (v. „Rad“ 194., 108).

³ Za pl. drvā (dīva) ispor. u Brlića „drvâ“ (= dīrvā) pored „blatá“ (= blatā) i dr. (v. „Rad“ 194., 108).

⁴ Za akcenat u nom. ak. pl. imenica sr. roda v. u mome „Prilogu“

‘ („Rad“ 187., 198 i d.).

⁵ Za pèro biļeži Vuk pl. pěra samo u osobitu značeniu.

⁶ U Rełkovića dolazi: pl. plěćā, pěrā i dōbrā (v. „Rad“ 194., 39), a u Brlića: plěćā, pěrā, bědrā, dōbrā, rěbrā, stěgnā, věslā i dr. (v. „Rad“ 194., 108).

250

STJEPAN IVŠIĆ,

(127)

klŭbăšcā. — Pl. vretènā (vrètenā) od vretenò (vretèno) odgovara pluralu pèrā od però (pèro), no u kńiževnom govoru nema ni jedne imenice, kojoj bi se akcenat podudarao s akcentom pl. vretènā (vrètenā).

γ) Imenice kao krílo imaju pl. krīlā. Tako se govori i: déblo — pl. děblā, písmo — pl. pīsmā, stáblo — pl. stāhlā i dr. I prema akcentu 'u sing., koji stoji poradi položaja mjesto ', dolazi u pl. ~, na pr. Sělcā (ime selu kod Batrine) prema sing. sèlce (mjesto sèlce: seòce u V.). Tako se obično govori i pl. ñstā i vrătā¹. — Nom. ak. pl. jājcā (Živike, Varoš): sing. jájce stoji upravo mjesto jăjcā (: sing. jájce).

δ) Imenicama kao krilo — pl. krìlā odgovaraju imenice kao propélo, i zato propélo ima pl. propělā. Tako sam u Župańi zabiļežio i pl. Poļīcā (neka šuma) prema sing. poļíce. Prema rebárce u V, zabiļežio sam rebárce — pl. rebārcā (Živike, Kaniža).

ε) Prema akcentu pòłe — pl. pòła govori se često pòłe — pl. połā (taki sam akcenat zabiļežio i u Tolisi). Tako se govori i: blāto — blatā (Gundinci), břdo — pl. brdā (Zadubravłe, Retkovci), dřvo — pl. drvā (Zadubravłe, Vođinci, Beravci, Babina Greda, Gradište)², klùpko — pl. klupkā (Kaniža, Zadubravłe, Sikerevci, Babina Greda), zvòno — pl. zvonā (Dolina, Batrina, Babina Greda, Štitar), žito — pl. žitā (Mačkovac, Laze, Magića mala, Kaniža, Otok, Štitar, Tolisa)³. — Gdjegdje neke od spomenutih imenica ne mijeńaju akcenta u pl.; zabiļežio sam na pr.: pòłe — pl. pòłā (Kobaš, Varoš, Otok), klùpko — pl. klùpkā (Davor, Štitar), žito — pl. žitā (Varoš)⁴. Tako sam zabiļežio i slòvo — pl. slòvā (G. Vrba)⁵. I prema sing. kòlo govori se obično pl. kòlā ‘der Wagen’⁶ pl. kolā nijesam nigdje zabiļežio, nego samo kòla (Godińak, Frkļevci)⁷. — Od imenice mjěsto trebalo bi da bude

¹ Pl. ûstā, vrātā, pīsmā i dr. nalazimo u Brlića (v. „Rad“ 194., 109).

² Mjesto dřvo — pl. drvā govori se češće dřvo — pl. drvā (dřva) (v. u odijełku d u ovom §-u).

³ Potvrdā za akcenat pòłe — pl. połā nalazimo i u Rełkovića, na pr. „połāh“ (= połā; v. „Rad“ 194., 38), i u Brlića, na pr.: „blatá“ (= blatā), „zvonà“ (= zvonā), „žità“ (= žitā) (v. „Rad“ 194., 108).

⁴ I u Brlića dolazi pl.: pòłā i klùpkā (i břdā i zňnā) (v. „Rad“ 194., 108).

⁵ Pl. slòvā ima i Rełković; takav se akcenat može pouzdano izvesti iz gen. pl. „slòvāh“ (= slôvā; v. „Rad“ 194., 20).

⁶ Ispor. „kôlà“ (= kölā) u Brlića (v. Gram. 41).

⁷ Pl. kòla odgovara čakavskom akcentu kolà (Crikvenica). Tako sam i u St. Gradiški zabiļežio kòla — kólā (: dòvezō sam šêst kólā).

(128)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

251

pl. samo mjěstā (t. j. bez povlačeńa akcenta), no ipak sam zabiļežio ovaj primjer: „imā na mīstī dī (= gdje) još više otěžū“ (Magića mala), prema kome bismo mogli očekivati i nom. (ak.) pl. městā¹.

2) Prema nom. (ak.) pl. nebèsa od nëbo govori se obično: nebesă², čudesă², tělesă³. Tako se govori i ušesă, a u Sičama sam zabiļežio i gvožděsă od gvòždē. — U Privlaki sam zabiļežio i: sedmòra nebèsa.

Prema nom. ak. pl. imèna od ìme govori se obično: imenă⁴, plemenă, ramenă, vimenă, vrčmenă i dr.⁵ U Kaniži sam zabiļežio i pl. sjemenă od sjème.

Prema nom. ak. pl. drvèta od dîvo (u V.) govori se obično: drvetā, ćepetā (od ćěpe — ćěpeta), pucetā i dr.⁶

7) Prema nom. ak. pl. jezèra (od jězero)⁷ govori se obično: kolesă od köleso⁸. Tako se govori često i nom. ak. pl. numeră od nùmero, a zabiļežio sam i nom. ak. pl. pismenă (Drežnik) od pìsmeno.

8) Prema nom. ak. pl. drijèva (od drìjevo) jája (od jàje), mésa (od mêso) i sijèna (od sìjeno) (v. Rešetar, Betonung 71) zabiļežio sam samo sînă (: lipa su sînă, Dolina)⁹.

9) Imenice kao kòrito ne mijeńaju akcenta u pl.¹⁰; zabiļežio sam samo Laništă (ime selu, Tolisa) prema lanìšte (: lànìšte u V.)¹¹.

¹ Za takav akcenat ispor. pl. mestāj u Trebarjevu (v. Zb. III, 64).

² Ispor. na pr.: to će biti čudesă, čak će čuti nebesă (Otok).

³ Akcenat nebesă dolazi i u Rełkovića (ispor. na pr. „nebesăh“ i „čudesăh“; v. „Rad“ 194., 38) i u Brlića (ispor. na pr.: „nebesă“, „čudesă“ i „tjelesă“; v. „Rad“ 194., 108). — U Rešetara će biti griješkom tjelesă (mjesto tjelesă) za Orašje (v. Der štok. Dial. 78).

⁴ Rešetar biļeži i nom. ak. pl. prezimèna (od prèzime) za Dubrovnik (v. Betonung 108), a prema takome akcentu govorit će se gdjegod u Posavini prezimenă. Takav bi akcenat mogao biti i prema sing. prèzime, koji se čuje gdjegdje (na pr. u Kaniži, Gorjanima; — zabiļežio ga je i Rešetar na jugu; v. Betonung 108) mjesto običnoga prežime (prèzime).

⁵ Ispor. imenă u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 38) i: imenă, slemenă. rremenă u Brlića (v. „Rad“ 194., 108). — U Rešetara će biti griješkom remenă za Orašje (v. Der štok. Dial. 78).

⁶ Ispor. dugmetă u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 38) i ćebetă u Brlića (v. „Rad“ 194., 108).

⁷ Za akc. jezèra v. u Akadem. rječn. i u Rešetara (Betonung 73).

⁸ Ispor. „kóleso“ (= köleso) — pl. „kolesă“ (= kolesă) u Brlića (v. Gram. 41).

⁹ Za akc. sînă ispor. sěnă i měsă u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 131).

¹⁰ Ispor. i u rus. jeziku nom. ak. pl. корбіта prema sing. корбіто.

¹¹ Za takvu promjenu akcenta ispor. pl. grebeništa prema sing. grebènīšte u V. i pl. koritâ prema sing. korìto u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 132).

252

STJEPAN IVŠIĆ,

(129)

e) Gen. pl. — ς) Genitivi pl. kao: *drvā*, nebésā, iménā, ćepétā i dr. akcentuiraju se obično: *drvā*, nebēsā, imēnā, ćepētā ili: *drvā*, nebēsā, imēnā, ćepētā. a gdjegdje i: *drvā*, nebésā i t. d. (isporedi naprijed § 55. e). — Tako sam i prema gen. pl. *klubákā* (od nom. pl. *klùpka*) zabiļežio *klubākā* (od nom. pl. *klupkā*, Kaniža, Zadubravļe) pored *klùpāk* (od nom. pl. *klùpkā*, Davor) i *klùbāk* (pored nom. pl. *klupkōr*, Sikerevci).

Ondje, gdje se gen. pl. kao *drvā*, nebésā i t. d. govore bez -a, akcenat je: *drv. nebēs* i t. d.

3) Imenice, koje akcentuiraju nom. ak. pl. kao *krīlā*, *propēlā* i dr., imaju u gen. pl. akcenat, koji odgovara kńiževnome *krīlā*, *propēlā*, t. j. gen. se pl. spomenutih imenica akcentuira kao gen. pl. *drva*, nebesa i t. d. (v. u odijeļku ς), dakle: *krīlā*, *krīlā*, *krīlā* i *krīl*, *propēlā* i t. d. No imenice kao *písmo* — nom. pl. *písma* i gen. pl. *pīsāmā* imaju u gen. pl. akcenat kao: *pīsām(ā)* (: nom. ak. pl. *pīsmā*), *dēbāl(ā)* (: nom. ak. pl. *dēblā*), *stābāl(ā)* (: nom. ak. pl. *stāblā*) i dr.¹ — Imenica sélce, koja ima akcenat ‘ poradi položaja vokala (ispor. *e* + *lc*), ima gen. pl. *sēlāc(ā)*, na pr. (iz) *Sēlācā*: nom. ak. pl. *Sēlā* (selo kod Batrine). Tako sam i prema *jájce* zabiļežio gen. pl. *jājāc(ā)* (Varoš, Babina Greda i drugdje). te prema tome možemo misliti, da *jájce* stoji mjesto *jajcě* (*jájce*)² Tako bismo i prema gen. pl. *bīrvānā* (od *bīrvno*) u V očekivali *bīrvān(ā)* i u posavskom govoru, te zato za gen. pl. *bīrvān* (: nom. ak. pl. *bīrvnā*, Siče) vaļa reći, da je prema gen. pl. kao *pīsāmā* (ispor. nom. ak. pl. *bīrvnā*: *pīsmā*). U Kaniži sam zabiļežio i gen. pl. *rebārācā* prema nom. ak. pl. *rebārcā* od sing *rebárce* (: *rebárce* u V.), premda bismo prema gen. pl. *sēlācā* očekivali *rebārācā*³.

S gen. pl. *Vratálā* (od *Vrátla*) u V. može se porediti gen. pl. *vlakānā* (nom. ak. pl. *vlāknā*, Kaniža) i *drvācā* (: nom. ak. pl.

¹ Za akcenat *pīsāmā* ispor. „stábàlāh“ (= stābālā) u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 39) i „stábalah“ (= stābālā) i „súkanah“ (= sūkānā) u Brlića (v. „Rad“ 194., 109). — Za akcenat *pīsām(ā)*: *pīsāmā* u kńiževnom govoru ispor. *vrānāc(ā)*: *vrānācā* (v. naprijed u §-u 55. e. 7).

² Gen. pl. kao *sēlāc(ā)* i *jājāc(ā)* odgovaraju gen. pl. kao *rēbār(ā)*: nom. pl. *rēbrā* (v. u odijeļku 7).

³ Za gen. pl. *bīrvān(ā)* mjesto *bīrvān(ā)* i *rebārācā* mjesto *rebārācā* ispor. gen. pl. *udōvāc(ā)* mjesto *udōvāc(ā)* (v. naprijed u §-u 55. e. 2). Daničić biļeži griješkom gen. pl. *rēbārācā* prema *rebárce* (v. Rešetar, Betonung 59, biļ. 1).

(130)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

253

pl. dīrvēā, Gradište) mjesto dīrvācā (tako se zacijelo gdjegod govori) pored dīrcē — dīrvācā (Živike)¹.

γ) Prema nom. ak. pl. pērā od pērō (pēro), sēlā od sēlō (sēlo), plěćā od plećě (plěće) i dr. govori se gen. pl. pēr(ā), sēl(ā), plěć(ā)². Tako se i prema nom. ak. pl. rěbrā od rebrō (rèbro), dōbrā od dobrō (dōbro), sědlā od sedlō (sědlo) i dr. govori gen. pl. rěbār(ā), dōbār(ā), sědāl(ā)³. Tako se i prema nom. ak. pl. vretěnā (vrětenā) od vretěnō (vretěno), rešētā (rèšetā) od rešetō (rešėto), ogrěblā (ògreblā) od ogreblō (ogrèblo) i dr. govori obično gen. pl. vrětěn(ā), rěšet(ā), ogrěbāl(ā) ili ògrebāl(ā). U Babinoj sam Gredi zabiļežio i gen. pl. klūbāšācā (: nom. ak. pl. klūbāšcā) od klūbašcě.

δ) Prema gen. pl. kao körītā od kòrito govori se obično i u posavskom govoru: körīt(ā), gòvēd(ā). kòlēn(ā) (kōlīnā), kòpīt(ā), vràtīl(ā) i dr.⁴ Ipak sam zabiļežio i gen. pl. korītā (: piêt korītā, Orubica) i govêdā (Bodovaļci)⁵

f) Dat. pl. — Prema nom. ak. pl. vràtā zabiļežio sam dat. pl. vrālōm (: pomacì se k vrālōm, Magića mala), i prema tome se govori i vrātīma (vrát[i]ma), na pr. k vrátīma (Živike).

g) Lok. i instr. pl. — Akcenat je u ta dva padeža obično onakav, kakav je u nom. ak. pl., na pr.: pěrī, sělī, rěbrī, sědlī, vretěnī (vrětenī) i dr.: pěrā. sělā i t. d.; krīlī, īstī, vrātī, propělī i dr.: krīlā, īstā i t. d.; połī (na pr.: na połī, Gradište i drugdje), brdī (na pr.: po brdī, Retkovci i drugdje), žitī (na pr.: u žitī, često) i dr.: połā, brdā i t. d. U Babinoj sam Gredi zabiļežio i drvīma: drvā i klupkīma: klupkā. I prema nom. ak. pl. nebesā zabiļežio sam lok. pl. (na) nebesī (Oprisavei, Musići, Bošńaci)

¹ Od dīrvce (mjesto dīrvce: dīrvce u V.) očekivali bismo upravo gen. pl. dīrvācā (kao bīrvānā): dīrvācā je prema ostalim padežima. — Za gen. pl. drvācā (mjesto dīrvācā) ispor. gen. pl. sinovācā (mjesto sīnovācā) i udovācā (mjesto ûdovācā) u Ozrinićima (v. Rešetar, Betonung 60).

² Ispor. „pèrah“ (= pêrā) u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 39).

³ Akcentu gen. pl. kao rěbār(ā) odgovara akcenat priloga izdān (: doče voda izdān ‘odozdo’, Štitar), gdje je dan (akcenat bi bio dan) gen. pl. od duo. — Akc. rěbār(ā) da se izvesti i iz Brlićeva biļežena (v. „Rad“ 194., 108).

⁴ Tako sam zabiļežio i gen. pl. plěćētā od plěće — plěćeta — nom. pl. plěćeta (St. Gradiška).

⁵ Akc. govêd(ā) dolazi i u čakav. narječju (ispor. na pr. „ogńišć“ = ogńšć u Nemanića, Čakav.-kroat. Stud. I, 1, 12, i gòvēdah u Mažuranića, Slovn. Hrv. 61). Za akc. govêd(ā) ispor. naprijed § 55. e).

254

STJEPAN IVŠIĆ,

(131)

pored neběsī (Davor, Magića mala, Varoš, Otok) i nebèsi (Rajevo selo, Kuti)¹. Tako se govori obično i lok. instr. pl. ćepetī: ćepetā². — Prema nom. ak. pl. dōbrā imam i instr. pl. dōbrima (: sa svima dōbrima, Lovčići).

h) Lok. — gen. pl. Lok. pl. na -o kao vrato (v. § 59. f) akcentuiraju se kao: vrātō (ispor. na pr. krīlō u Podgajcima), vrātō (za takav akc. ispor. akc. gen. pl. vrātā i vrātā) i vráto.

i) Gen. lok. du. Gen. lok. du. kao vratu (v. § 59. g) akcentuiraju se kao: vrátu (na pr: od vrātū je utèkō, Varoš), s vrātā (na pr. u Kaniži) i vrātū (na pr. u Trnavi).

64. Popis nekih imenica sr. roda. Već se naprijed vidjelo (v. osobito § 60.), da i mnoge imenice sr. roda imaju dijalektički akcenat, na pr.: vočē: vōće u V., prōłeće: prōłeće u V., jūne — jūneta: jūne — jūneta u V. i dr., a nekoliko ću takih imenica spomenuti i ovdje, na pr.: crīvo (Dolina, Bodovałci): crīvo (obično) i crijèvo u V.; — dāno (obično)³: dāno u Akadem. rječn.; — dōba (Pričac, Kaniža, Župańa i drugdje)⁴: dōba (G. Vrba) i dōba u V.; — kŕme — kŕmeta (obično)⁵: kŕme u V.; — môre (obično) i môrje (Gradište)⁶: mōre u V.; — prálo (= „di peremo rubine“, Grižić)⁷: pràlo (nema u V.); — ûvo (obično): ûho u V.⁸; — vrūca — vrācā (Drežnik, Živike, D. Lipovac): vráca — vrâtācā u Ivek. rječn. (prema Daničiću)⁹.

¹ Lok. pl. neběsī(h) ima i Rełković (v. „Rad“ 194., 39).

² U Magića sam mali zabiļežio i lok. instr. pl. ćepětī pored ćepetī. — Za akcenat ćepetī ispor.: imenī(h) i vrimenī(h) u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 39).

³ Takav će akcenat biti i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 52, 139).

⁴ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 52, 140).

⁵ Takav je akcenat i u Brlića (v. „Rad“ 194., 143).

⁶ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 54, 145).

⁷ Za akc. prálo ispor. zjálo i držálo u Brlića (v. „Rad“ 194., 154, 141).

⁸ Ispor. ûho u čakav. narječju (v. u Nemanića. Čak.-kroat. Stud. I, 1, 15). ûho stoji prema ûo (mjesto *ûo od û[h]o).

⁹ U Orahovici (u Slav.) govore vrácā — vrúca.

(Svršit će se.)

Isola de Lagusta. Knjiga o uredbama i običajima skupštine i obćine otoka Lastova; K 3. — Knj. 9. Liber statutorum civitatis Ragusii a. 1272; K 7.

6. Zbornik za narodni život i običaje južnih Slavena. (Knj. 1.—17.)
Knj. 1.—6. i 8.—17. po K 5. — Knj. 7. K 6.

7. Građa za povijest književnosti hrvatske. (Knj. 1.—7.)
Knj. 1. i 2. po K 3·60; knj. 4. K 3; knj. 3., 5., 6. (Pisma pisana Dru. L. Gaju) i 7. po K 4.

8. Ljetopis Jugoslav. akademije znanosti i umjetnosti. Sv. 1.—26. Svez. 1., 2. i 8. po K 1·20, svez. 3.—7., 9.—11. po K 2, svez. 12. K 3, svez. 13. K 1·60, svez. 14.—26. po K 2.

9. Diplomatički zbornik (Codex diplomaticus) kraljevine Hrvatske, Dalmacije i Slavonije. Sabrao i uredio T. Smičiklas. Sv. 2. Listine 12. vijeka (1101.—1200.) — sv. 3. Listine godina 1201.—1235.; — sv. 4. Listine godina 1236.—1255.; — sv. 5. Listine godina 1256.—1272.; — sv. 6. Listine godina 1272.—1290. Svezak po K 10. — Sv. 7. Listine godina 1290.—1300.; K 6. — Sv. 8. Listine godina 1301.—1320.; — sv. 9. Listine godina 1321.—1331.; sv. 10. Listine godina 1332.—1342. Svezak po K 10.

10. Prinosi za hrvatski pravno-povjestni rječnik. Napisao V. Mažuranić. Sv. 1. (A-čtenija). 1908. — Sv. 2. (čteta—grabež). 1909. — Sv. 3. (gradovan—kanat) 1912. Svezak po 4 K.

## II. Rječnik hrvatskoga ili srpskoga jezika.

Dio 1. Obradio Đ. Daničić; sv. 1.—4. — Dio 2. Obradili Đ. Daničić, M. Valavec, P. Budmani; sv. 5.—8. — Dio 3. Obradio P. Budmani; sv. 9.—12. — Dio 4. Obradio P. Budmani; sv. 13.—17. — Dio 5. Obradio P. Budmani; sv. 18.—23. — Dio 6. sv. 24.—27. Obradili P. Budmani i T. Maretić. sv. 28. i 29. Obradio T. Maretić. Cijena dijelu po K 24. — Dio 7. sv. 30. obradio T. Maretić K 6.; sv. 31. obradio T. Maretić K 4.

## III. Posebna djela, koja je izdala Akademija.

Razreda historičko-filologičkoga i filosofičko-juridičkoga.

1. Dvie službe rimskoga obreda za svetkovinu sv. Ćirila i Metuda. Izdao Ivan Berčić. 1870.; K 2.

2. Historija dubrovačke drame. Napisao prof. A. Pavić. 1871.; K 2·50.

3. Pisani zakoni na slovenskom jugu. Bibliografski načrt dra. V. Bogišića. 1872. K 2·50.

4. Izprave o uroti bana Petra Zrinskoga i kneza Fr. Frankopana. Skupio dr. Fr. Rački. 1873.; K 6.

5. Zbornik sadašnjih pravnih običaja u južnih Slovena. Osnovao, skupio, uredio V. Bogišić. Knjiga 1. 1874.; K 12.

6. Vetera monumenta Slavorum meridionalium historiam illustrantia. Edidit A. Theiner, tomus 1. Romae 1863., tomus 2. Zagrabiae 1875. Tom 2. K 10.

7. Korijeni s riječima od njih postalijem u hrvatskom ili srpskom jeziku. Napisao dr. Gj. Daničić. 1877.; K 8.

8. Figure u našem narodnom pjesničtvu s njihovom teorijom. Napisao L. Zima. 1880.; K 5.

9. U proslavu petdesetgodišnjice priporoda hrvatske knjige g. 1885. (Rad knj. 80); K 4.

10. Euchologium, glagolski spomenik manastira Sinai brda. Izdao dr. Lavoslav Geitler. 1882.; K 4.

11. Psalterium, glagolski spomenik manastira Sinai brda. Izdao dr. L. Geitler 1883.; K 7.

12. Lekcionarij Bernardina Spljećanina. 1885. Po prvom izdanju od g. 1495. K 3.

13. Nekoje većinom sintaktične razlike izmedju čakavštine, kajkavštine i štokavštine. Napisao Luka Zima. 1887.; K 5.

14. Hrvatski spomenici u kninskoj okolici uz ostale suvremene dalmatinske iz dobe narodne hrvatske dinastije. Napisao Frane Bulić. 1888.; K 5·20

15. Istorija hrvatskoga pravopisa latinskijem slovima. Napisao dr. T. Maretić 1889.; K 7.

16. Dviestogodišnjica oslobodjenja Slavonije. 1. dio: Slavonija i druge hrvatske zemlje pod Turskom i rat oslobodjenja. Napisao T. Smičiklas. 1891.; K 3. — 2. dio: Spomenici o Slavoniji u 17. vijeku (1640—1702). Skupio T. Smičiklas. 1891.; K 6.

17. Kolunićev zbornik. Hrvatski glagolski rukopis od godine 1486. Izdao M. Valjavec. 1892.; K 5.

18. Zadarski i Ranjinin lekcionar. Za štampu priredio Milan Rešetar. 1894.; K 6.

19. Sbornik jugoslavenskih umjetnih spomenika. Prvi svezak: Zavjetna spomenšlika slavenskih apostola i srodni joj spomenici. Razpravio Prof. Dr. Luka

20. Život i djela dra. Franje Račkoga. Napisao T. Smičiklas. 1895.; K 1.

21. Akcenti u glagola. Napisao Gjuro Daničić. 1896.; K 1:40.

22. Regesta documentorum regni Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae saeculi XIII. Collegit et digessit I. Kukuljević de Saccis. Zagrabiae 1896.; K 12.

23. Načrt života i djelâ biskupa J. J. Strossmayera i izabrani njegovi spisi: govori, rasprave i okružnice. Napisao i sabrao T. Smičiklas. 1906.; K 2.

24. Statuti primorskih gradova i općina. Bibliografički načrt. Napisao dr. Ivan Strohal. 1911.; K 2.

25. Hrvatski spomenici iz ninskoga područja iz dobe narodnih hrvatskih vladara: Dvorska Kapela sv. Križa. Napisao dr. Luka Jelić. 1911.; K 4.

### Razreda matematičko-prirodoslovnoga.

1. Flora croatica. Auctoribus Dr. Jos. Schlosser et Lud. Farkaš-Vukotinović 1869.; K 12.

2. Fauna kornjaša trojedne kraljevine. Od dra. J. K. Schlossera Klekovskoga. 1877—1879. Knj. 1., 2., 3. po K 6.

3. Izvješće o zagrebačkom potresu 9. studenoga 1880. Sastavio J. Torbar. 1882.; K 4.

4. Flora fossilis Susedana (Susedska fosilna flora. — Flore fossile de Sused.) Auctore Georgio dr. Pilar. 1883.; K 16.

5. Geografijske koordinate ili položaji glavnijih točaka Dalmacije, Hrvatske, Slavonije i djelomice susjednih zemalja, imenito Bosne i Hercegovine, Istre, Kranjske itd. Sastavio dr. Gj. Pilar. 1890.; K 8.

6. De piscibus fossilibus. — Fosilne ribe Komena, Mrzleka, Hvara i M. Libanona. Napisao dr. Drag. Gorjanović-Kramberger. 1895.; K 7.

7. Gragja za neogensku malakološku faunu Dalmacije, Hrvatske i Slavonije uz neke vrste iz Bosne, Hercegovine i Srbije. — Matériaux pour la faune malacologique néogène de la Dalmatie, de la Croatie et de la Slavonie avec des espèces de la Bosnie, de l'Herzégovine et de la Serbie. Složio Spiridion Brusina. Sa 21 tablicom. 1897.; K 12.

8. O srednjem trijasu Gregurić-brijega u Samoborskoj gori i o njegovoj fauni. Sa 5 tablica. Napisao dr. Marijan Salopek. 1912.; K 2:50.

9. Fosilni probosodi Hrvatske i Slavonije (De proboscidibus fossilibus Croatiae et Slavoniae). Sa 4 tablice. Napisao dr. Dragutin Gorjanović-Kramberger 1912.; K 2:50.

10. Fosilni rinocerotidi Hrvatske i Slavonije (De rhinocerotidibus fossilibns Croatiae et Slavoniae). Sa 13 tablica. Napisao dr. Dragutin Gorjanović. Kramberger, 1903. K 12

## IV. Znanstvena djela za opću naobrazbu.

1. Historija srednjega vijeka za narod hrvatski i srpski. Napisao N. Nodilo. Knj. 1. Rimski svijet na domaku propasti i varvari. 1898. Knj. 2. Bizantija i germanski zapad do smrti cara Justinijana I. (476—565.) 1900. Knj. 3. Varvarstvo otima mah nad Bizantijom, do smrti cara Heraklija (566—641) 1905. (Ispor. knjige mah V. 8.); po K 2.

2. Knj. 4. Naša narodna epika. Napisao T. Maretić. 1909.; K 2:50.

3. Knj. 5. Pogledi na biologičke i bionomičke odnose u Jadranskome moru. Napisao dr. Krunoslav Babić. 1911.; K 2:50.

4. Knj. 6. Crvi nametnici, s osobitim obzirom na čovjeka. Napisao dr. August Langhoffer. 1911.; K 1:50.

## V. Knjige, koje su prešle u svojinu Akademije ili su izašle njezinim troškom:

1. Jugoslavenski imenik bilja. Sastavio dr. B. Šulek. 1879.; K 4.

2. Povjestni spomenici južnih Slavena. Izdao I. Kukuljević. Knj. 1. (Acta croatica.) 1863.; K 6.

3. Рјечник из књижевних старинна српских. Написао Ђ. Даничић. Књига 3.; K 6.

4. Кивот св. Саве и Симеуна од Доментијана. На свијет издао Ђ. Даничић; K 2:60.

5. Кивоти краљева и архиепископа српских од Данила. На свијет издао Ђ. Даничић; K 2:60.

6. Kurelac: Stope Hristove; K 1. Jačke; K 2.

7. Rački: Assemanov evangjelistar; K 6.

8. Historija srednjega vijeka za narod hrvatski i srpski. Napisao N. Nodilo. Knj. 3. Varvarstvo otima mah nad Bizantijom, do smrti cara Heraklija (566—641.) U Zagrebu 1905. (Vidi knjige pod 4. 1.); po K 2.

Nikola Matov Đorđić

1373.—1460.

*Primljeno u sjednici razreda historičko-filologičkoga Jugoslavenske akademiće znanosti i umjetnosti dne 17. decembra 1912.*

NAPISAO O. AMBROZIJE BAČIĆ.

Dubrovačka vlasteoska obitelj Đorđić bila je od vajkada u tijesnu odnošnaju sa Dominikancima u Dubrovniku. Već u XIII. ili XIV. vijeku jedan član obitelji Đorđić pripadaše dominikanskome redu. U popisu naime redovnika, koji su živjeli u dubrovačkom samostanu XIII. i XIV. vijeka, nalazi se i njeki Salvator Đorđić¹. Kroz dalje vijekove često se susretamo sa članovima ove obitelji, koja se kadikad veoma odlikovaše. — Stoga se lako dade shvatiti, zašto je ta obitelj od davnina odabrala svoju grobnicu u dominikanskoj crkvi u Dubrovniku. U kapitularnoj naime dvorani toga samostana ima pet grobnica jedna do druge, koje nose natpis obitelji Đorđić, a njekoje su još iz XIV. vijeka. U toj kapitularnoj dvorani još se i danas vidi grb obitelji Đorđić na stupovima oltara — znak, da je i onaj oltar podigla njekoć obitelj Đorđić. Od onih pet grobnica nosi jedna nad grbom obitelji Đorđić ovaj natpis: Hoc. sepulcrum fecit — fieri. vir. nobilis dominus — Nicolaus Georgii. pro — se suisque eredibus. — anno domini MCCCCLIIII.²

Budući da je obitelj Đorđić kroz vijekove bila u tijesnom odnošaju sa Dominikancima u Dubrovniku, a jer je njeki Nikola Đorđić u prvoj polovini XV. vijeka bio znatan u javnom životu republike dubrovačke, zaslužuje, da se iznađe, tko je bio Nikola

¹ Fr. Seraphinus M. Cerva: „Iconotheca illustrium Fratrum Congregationis Ragusinae, Sacri Ordinis Praedicatorum“. Rkp. na koncu knjige: „Series Fratrum, qui primis duobus seculis Ragusii vixere“.

² Objelodanio već V. Vuletić-Vukasović u „Starohrvatskoj Prosvjeti“, god. III. br. 3. i 4., str. 132.: „Sredovječni natpisi. — Natpisi dubrovački: XV.“

R. J. A. 197.

1

2

O. AMBROZIJE BAČIĆ,

Đorđić, što je ovdje pokopan, i je li i on imao snošaja sa dominikanskim redom.

O. Serafin Cerva, taj glavni izvor za povijest Dominikanaca u Dubrovniku, kaže o Nikoli Đorđiću ovo: „Nikola Matov Đorđić rodio se u Dubrovniku na 12. augusta 1379. Imao je dva brata: Jakoba i Ivana, ljude, koji se mnogo odlikovaše u Republici. Još mlad stupi u brak sa njemu prikladnom vlasteoskom djevojčicom. Iz tog braka imao je dosta djece, između ostalih i dva sina: Stjepana i Donata. Ovaj posljednji stupi u dominikanski red i tu se veoma odlikova. U Republici nosio je sve časti neporočno i pravedno. Nu budući da mu je žena umrla, i prezirući časti i slasti svjetskog života, lišen svake brige, preuzme da provodi život u samoći nedaleko od grada, posvećen Bogu i Božjim stvarima. Ali pozvan od senata, da iz samoće dođe i bude knezom republike, nerado promijeni svoju omiljelu samoću kneževskom vlašću. No da ne bi i u buduće bio usilovan učiniti što takovo, obrati se, tek što mu se navrši doba njegove vlasti, dubrovačkim dominikancima i od njih izmoli, da mu dadu odijelo, što nose Dominikanski trećoredci. Stalno je pak, da redovničke zavjete nije položio, osim možda samo pri smrti, jer godinu dana prije svoje smrti, već starac, zadnjom oporukom uredi svoje stvari...“¹

Dalje o njegovu životu Cerva ne zna ništa važnije pripovijedati, nego samo u jednoj bilješci na strani kaže, da je bio knezom republike godine 1452. U istinu navodi još i jedno čudo, što se dogodilo još za života Nikolina. Pripovijeda se naime, da, dok je Nikola u samostanu živio, bijaše se njeki čovjek utopio u luci dubrovačkoj i nakon nekog vremena morski ga valovi mrtva izbaciše na obalu pred dominikanskom crkvom, koja onda još nije bila od obale morske zidinama gradskim odijeljena², nu po moli tvama Nikolinim opet bi na život povraćen³.

¹ U naznačenom djelu: „Iconotheca“ i t. d. str. 73.—74. O Nikoli Đorđiću ima nešto i u drugom Cervinom djelu: „Monumenta Congregationis Sancti Dominici de Ragusio, Ord. Fratrum Praedicatorum“, tom. III. str. 183.; ali ovdje ponavlja ono, što je kazao u „Iconotheca“.

² Više puta zidovi gradski bijahu protegnuti oko samostana i crkve, nu opet više puta porušeni; ali konačno god. 1430. — kako i sam Cerva u „Monumenta Congregationis S. Dominici etc.“ tom. III. str. 2. kaže, bijaše samostan opasan gradskim zidinama, a po svoj prilici i crkva; stoga nije upravo jasno, što veli, da je samostan onda bio van gradskih zidina.

³ „... Miraculis etiam claruisse perhibetur. Hominem praesertim in portu Ragusino in mare demersum et extinctum ad ripam, quae id

NIKOLA MATOV. ĐORĐIĆ. 1373.—1460.

3

I ako nam ne zna Cerva dalje pričati o Nikoli, to je ipak ostavio dvije bilješke, koje dosta rasvjetljuju život njegov. On kaže, da je Nikola Matov Đorđić umro na 7. maja 1460., a za potvrdu toga navodi natpis, koji se nalazio pod nekom slikom, koja ga je na živo prikazivala u dominikanskom odijelu. Taj je natpis glasio: = Micolaus Matthei Georgius vixit annos LXXX. menses VIII. dies XXV. obiit MCCCCLX. nonis maji. = Koliko slika, toliko natpis postojali su još u XVIII. vijeku za vrijeme Cervino¹. Onda kaže dalje, da u kapitularnoj dvorani do oltara obitelji Đorđićeve bijaše Nikola naslikan zagrnut kneževskim plaštom; i ovo stajaše za vrijeme Cervino². Sad ni natpis, ni jedna ni druga slika ne postoje više.

Cerva je gore spomenuo, kako je Nikola između ostale djece imao i sina Donata, koji je poslije bio Dominikanac. Ovaj Donat Đorđić, svršivši, kako kaže Cerva, svoje nauke u Italiji, nosio je u dominikanskom redu razne časti; bio je jednom provincijal dalmatinske provincije, kojoj je onda pripadao i dubrovački samostan. Napokon bi imenovan biskupom markano-trebinjskim, a pokopan je u istoj kapitularnoj dvorani, gdje i otac njegov Nikola³. Grobni spomenik sa natpisom, koji se još i danas nalazi na sjevernoj strani gore na zidu, sjeća nas toga odličnika⁴.

temporibus Ecclesiae nostrae adjacebat, utpote Ceenobium nostrum tum extra Urbem nullis moenibus cingebatur, vivum et incolumem extulisse, memoriae proditum est“. Op. cit. str. 74.

¹ „Adhuc in Capitulari Ragusini Coenobij Aede, ubi et cineres conditi sunt, ad vivum expressa eiusdem effigies cum Ordinis pallio, quod, uti diximus, Tertiarij gestant, depicta superest, hac apposita Epigraphe . . .“
Op. cit.

² „Paludatus etiam, seu purpura uti Reipublicae Rectores consueverunt, indutus in eadem Aede ad Georgiae familiae aram depictus nunc etiam conspicitur“. Op. cit.

³ Biografiju njegovu donosi Cerva u „Inconotheca“ na str. 90.—92.

⁴ Natpis glasi:

QVI FVIT ISTIVS PRIOR ATQVE VICARIVS EDIS

ILLYRICE NEC NON RELIGIONIS APEX

HIC IACET ANTISTES TWS OMERCANA TRIBVNI

SAXEA QVEM SIMILIS SCVLPTA FIGVRA PREMIT

QVEM PROBITAS VITE MERITO QVEM SACRA FACVLTAS

QVEM CELEBREM EXHIBVIT RELIGIONIS HONOS

HINC VIA DONATO PATVIT LATISSIMA COELO

CVI LICET ETERNI NVMINIS ORE FRVI * MCCCCLXXXII.

4

O. AMBROZIJE BAČIĆ,

Nikola se u zadnjoj svojoj oporuci sjetio i ovoga svoga sina Donata. Između ostaloga u svojoj oporuci kaže: „Ostavljam i fra Donatu Braće Propovjedalaca, da mu se dade svake godine, dok bude živ, 12 perpera za njegovo odijelo. A kad umre rečeni fra Donat, hoću da se dade Dominikancima u Dubrovniku 500 perpera, i to 15 perpera svake godine, dok se isplati svih 500 perpera“¹

Već se po ovom vidi, kako je Nikola volio Dominikance i kako im je pri samoj smrti htio svoju ljubav da iskaže. Ovo se još više potvrđuje time, što se sjetio u oporuci i Dominikanskoga samostana u Gružu. Malo godina prije njegove smrti dominikanci bijahu stekli i gruški samostan. Ovaj je bio siromašan i bez stalnih dohodaka. Stoga se sjeća Nikola i gruškog samostana, komu ostavlja pet sto mjera vina iz Rata².

Dalje Cerva kaže o Nikoli, da je u Republici nosio sve časti neporočno i pravedno³. I doista, u prvoj polovini XV. vijeka ima jedan Nikola Đorđić, kako već opazismo, koji je mnogo utjecao na državni život. Nego sad nastaje pitanje, je li Nikola Đordić onaj, o kojem Cerva govori, isti, što i onaj glasoviti, o kojemu govore i drugi pisci? Sumnja nastaje zbog toga, što drugi pisci spominju Nikolu naprosto njegovim prezimenom ili kažu, da je bio sin Marinov, dok Cerva veli, da je bio sin Matov. Junije Restić u svojoj Chronica Ragusina⁴ već u god. 1419. spominje

¹ *Divers. Notar.* 1459—1461, na str. 126. u arbivu dubrovačkom: „Die XXX. maji 1460. Testamentum Nicolai Math. de Georgio... (Omissis). Item lasso a fra Donato de fra Predicatori ogni anno in vita soa ippr XII per aiuto de vestimente. Et siando morto el dicto fra Donato voglio che se daga alli fra Predicatori de Ragusa ippr cinquecento zoe ippr XV al anno fin ad compido pagamento delli dicti ippr cinquecento...“

² „...Item lasso al convento de sancta Croxe de Gravosa quinqua cento de vino de Ponta posto alla marina et questo de le prime intrade...“

³ To isto ponavlja u biografiji sina mu Donata: „Patrem habuit Nicolaum Georgium, virum non tam genere, quam pietate illustrem Ragusinum Patritium, qui omnibus in Republica Magistratibus perfunctus, Ordini nostro in humili Tertiariorum, ut vocant, gradu nomen dedit...“ Str. 90.

⁴ Monumenta spect. Histor. Slav. mer.; Scriptores: Vol. II. Chronica Ragusina Junii Restii. Zagrabiae 1893. str. 219.... „ed a lui (Sandagl) dal serato furono inviati Clemente Resti e Nicolò Gondola per stringere e trattar il negozio, ed al re di Bossina Nicolò di Marino Giorgi e Marino di Giacomo Gondola, acciò, conclusa la cosa con Sandagl, il rè la confermasse.“

NIKOLA MATOVĐORĐIĆ 1373.—1460.

5

Nikolu Đorđića Marinova, kojega republika dubrovačka šalje sa Marinom Jakob. Gundulićem one godine za poslanika kralju bosanskomu. U istoj knjizi i dalje govoreć o njemu naprosto ga naziva samo njegovim prezimenom, ali se vidi, da govori o ovom Nikoli, i to o sinu Marinovu. Njeki drugi pak pisci, možda povodeći se za Restićem, zovu Nikolu Đorđića sinom Marinovim¹.

Nu istražujući stare spise i isprave u dubrovačkom arhivu, vidi se jasno, da Nikola Đorđić, koji je onako znatan bio u javnom životu dubrovačke republike prvom polovinom XV. stoljeća, isti je onaj, o kojem Cerva govori, t. j. Nikola Đorđić, sin Matov.

I najprije već god. 1416. u javnim spomenicima ime Nikole Đorđića nalazi se zabilježeno izričito sa potpunim imenom njegova oca Mata. Onda, dalje pregledajuć javne spise i spomenike sve do njegove smrti god. 1460., nalazi se uz njegovo krsno ime gotovo uvijek i ime očevo ili pokraćeno Ma., Mat. ili potpuno napisano Mathei. Naprotiv ne sjećam se, da sam igdje našao kakova Nikolu Đorđića, sina Marinova, koji se toliko odlikovao u prvoj polovini XV. vijeka. Nema dakle sumnje, da ovaj Nikola Đorđić samo je onaj isti, o kojemu piše Cerva. Cijela je pomutnja nastala. bilo u Restića bilo kod drugih, zbog toga, što su pokraticu Ma. rješavali „Marini“, a trebalo ju je rješavati „Mathei“. I zbog te pomutnje činilo se, kao da je Cervin Nikola Đorđić drugi nego Nikola Đorđić ostalih pisaca²

¹ Frano Radić u bilješkama, kojima je popratio sredovječne natpise dubrovačke V. V. Vukasovića u „Starohrvatskoj Prosvjeti“, god. III. br. 3. i 4. str. 134., zove Nikolu Đorđića, povodeći se za Restićem, sinom Marinovim, a Čiro Truhelka u raspravi: „Nalaz bosanskih novaca, obreten kod Ribića“, u „Glasniku zemaljskog muzeja u Bosni i Hercegovini“, XVII. god. 1905. str. 9., govoreći također o Nikoli Đorđiću, koji je ponovno bio poslanik kod bosanskoga kralja, i to god. 1428. skupa sa Marinom Jakšinim Gundulićem, zove ga Nikola Marin Đorđić. Pače se u bilješci navodi ulomak iz *Lettere e Commissioni di Levante* iz dubrovačkoga arhiva, u kojemu se već na početku čita, da je Nikola sin Marinov: „Comissio ser Nicólai Marini de Georgio...“

² Za dokaz moje tvrdnje navest ću ovdje priloge, te sam ih pokupio listajući knjige arhiva dubrovačkoga.

Liber maioris consilii 1415.—1419. str. 98.—99.: „Die XXIII. mensis Decembris 1416. — Electio alterius provisoris pro mittendo Korzulam: Ser Nichola Mathei de Georgio“ (nije izabran). — „Electio alterius provisoris loco Saracini de Bona, qui refutavit: Ser Nicola Mathei de Georgio“ (nije izabran).

6

O. AMBROŽIJE BAČIĆ;

Na temelju tih javnih isprava, koje se nalaze u arhivu dubrovačkom, gotovo svake godine od god. 1416. pak do njegove smrti možemo Nikolu slijediti u njegovu javnom životu. Ovdje ću navesti samo njekoje časti, koje su ga dopale u javnom životu.

Koje je godine prvi put bio knezom dubrovačkim, za stalno nijesam mogao utvrditi; ali je već god. 1419. bio dva puta predložen za tu čast, i to za mjesec julij i opet za mjesec august. Od godine pak 1440. do god. 1459. bio je ništa manje nego sedam puta predlagan. Zadnji put bio je knezom republike god. 1459. za mjesec januarij. Bio je nekoliko puta i knezom u Stonu. Kad su ono za malo godina pripadali dubrovačkoj republici otoci Korčula,

Str. 166.: „MCCCCXVIII die XXII. octobr. Prima pars est de mittendo imbasiatam ad dominum Stephanum regem Bosne de nostris nobilibus“. — Str. 168.: „Electio ambasiatorum iturorum ad dominum regem Bosne facta per scrutinium more solito: Ser Marinus Ja. de Gondola, Ser Nicolaus Ma. de Giorgio“.

Liber maioris consilii, conditus in 1419. — Str. 1.: „Die XXVII. Junij (1419.). — Electio domini Rectoris pro mense Julii proximo: Ser Nicola Ma. de Georgio“ (predložen, ali nije izabran). — Str. 4.: „Electio unius rectoris pro mense augusti: Ser Nicola Math. de Georgio“ (predložen, ali nije izabran). — Str. 7.: „MCCCCXVIII. Indictione duodecima, die XXII. augusti... Electio dictorum ambasiatorum ire debentium ad voyuodam Sandalum facta per scrutinium more solito: Ser Nicola Mathei de Georgio (refutavit)...“

Lettere e Commissioni di Levante 1427.—1430. — Str. 43.: „Commissio ser Nicole Ma. de Georgio et ser Mari (Marini) J. de Gondola ambaxiatoribus ad serenissimum Regem Bosne: Rector di Ragusa col suo consiglio alli nobili e savi ser Nicola di Ma. de Giorgio e ser Marino di J. de Gondola.“ — Str. 88.: „Ser Nicolo de Giorio et ser Marino J. de Gondola ambasiatoribus ad Regem.“

Lettere e Commissioni di Levante 1435.—1440. — Str. 32.: „1436 die 19. Juni: Comission de ser Nicola de Zorzo a voivoda Stipan.“ — Str. 108.: „1438 die sabbati XVIII. octobr. Rector di Ragusa con lo suo consilio e del pregato. Allo nobile e savio ser Nicola de Zorzi ambaxador al Re de Bosna.“ — Str. 183.: „1440 XXX. aprilis. Ambasatoribus ad voiuodam Stipanum: Rector di Ragusa col suo Consiglio e del pregato alli nobili et savij ser Nicola Mathio de Zorzi e ser Andrea de Babalio dilecti citadini et ambassiatori nostri a voiuoda Stipan salute.“

Specchio del Maggior Consiglio dell'anno 1440.; u njemu su zabilježene sve časti, što ih je Nikola imao od god. 1440.—1460., i tu njegovu krsnomu imenu uvijek je dodato i očevo mu ime, zabilježeno kraticom „Mat“.

NIKOLA MATOV ĐORĐIĆ 1373.—1460.

7

Hvar i Brač, za god. 1416. senat ga je predložio za providura Korčule, ali nije izabran. Onda god. 1418. na 28. oktobra skupa sa Marinom Jakob. Gundulićem bude poslan za poslanika kralju bosanskome Stjepanu Ostojiću. Tako opet god. 1428. sa istim Marinom Jakob. Gundulićem bio je po drugi put poslanikom kod kralja bosanskoga. God. 1429. nalazimo ga ponovno takim kod Radoslava Pavlovića skupa sa Ivanom Lamp. Cervom. Kad je god. 1438. umrla kraljica bosanska, republika dubrovačka poslala je njega na sažaljenje kralju bosanskomu; a kad ono god. 1444. postade kraljem bosanskim Stjepan Toma Ostojić, Republika ga opet šalje sa Marinom Restićem, da novoizabranom kralju posadru poklone dubrovačke republike. — Između ostalih časti, što ih je kroz svoj život imao, spominjem i tu, da je bio god. 1460., dakle one godine, kad je umro, console delle cause civili¹.

¹ Evo njekojih javnih časti, koje je nosio od god. 1440. — 1460., onako, kako su zabilježene u *Specchio del Maggior Consiglio dell'anno 1440.*:

= **Advocati III. del comun** = 1440. Ser Nikola Mat. Georgi, die 8. novemb. — 1443. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 16. Marcij. — 1449... 20. Maji. — 1451... — 1454... X Januarij.

= **Advocati VI del proprio** = 1440. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 17. Marcij. — 1444..., 12. octob. — 1448..., 14. Marcij.

= **Ambassadori** = 1440. Ser Nicola Mat. de Zorzi, ser Andrea de Babalio electi forno andar ambassadori a voiuoda Stefano in sina Trebigne, Jasen, Canale et Novi per invitarlo a vignir a Ragusa secondo fo preso alli 18 aprile. — 1441. Ser Nicola Mat. de Zorzi electo fo ambassador al Re de Bosna secondo fo preso a di 4 marzo. — 1444. Ser Nicola Mat. de Zorze, Ser Marin M. de Resti electi forno ambassadori al Re Thomaso novo Re de Bosna, secondo fo preso a di 27 Januarij. — 1445. Ser Nicola Mat. de Zorzi. Ser Damian de Sorgo electi forno ambassadori a voiuoda Stephano vegnando in Trebigne overo Draceviza secondo fo preso alle 29 Zenaro in logo de ser Zugno. Mat. de Gradi refutante. — 1445. Ser Nicola Mat. de Zorzi, Ser Andrea de Babalio electi forno ambassadori al despot di Rassia in luogo de ser Zupan de Bona el qual fato a di 7 marzo refutato secondo fo preso ali 7 aprile.

= **Consoli VI de le cause civili** = 1460. Ser Jacobus de Gondola, Ser Nicola Si. de Bona, Ser Junius Mat. de Gradi, Ser Andreas de Restis, Ser Vladissaus de Gozze, Ser Nicola Mat. de Giorgio, Ser Blasius de Babalio — die XVI. mai 1460. loco ser Nicol. de Giorgio, qui obiit.

= **Conte de Stagno** = 1442. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 26 Septembris. — 1447. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 7 augusti.

8

O. AMBROZIJE BAČIĆ,

I tako bi bio u velikim crtama prikazan život Nikolin na
temelju izvornih spomenika. Navedoh pak njeke podrobnosti iz
njegova života, da tako dovedem u sklad ono, što bi se reklo da
se kosi s onim, što Cerva pripovijeda o Nikoli. — Po Cervi,
Nikola, sit svjetskoga života, već prije svoje smrti ostavlja svijet
i posvećuje se redovničkomu životu u trećem dominikanskom redu.
Nu budući da ga nalazimo, da je u mjesecu januaru god. 1459.
bio knezom Republike, a u godini 1460. bio je console delle cause
civili, pače u toj je časti i umro¹: to moramo suditi, da se on ne
bješe povukao sa javnog života, niti se obukao u dominikansko
odi elo. — Ali kako je to onda Cerva mogao ustvrditi? Ja tu-
mačim ovako: Nikola jamačno je za života bio svjetski trećoredac,
t. j. bez redovničkog odijela, á odredio je, da se tek poslije smrti
ukopa u dominikanskom odijelu. Slika pak, koja ga je prikazivala
u dominikanskom odijelu, u kapitularnoj dvorani, i koju Cerva
spominje, bit će sjećala, da je pripadao trećemu dominikanskom
redu, — kakogod što je ona druga slika, koja ga je prikazivala u
kneževskoj tozi, sjećala, da je jednoć u republici imao i kne-
ževsku čast.

Iz grobnoga se natpisa — kako gore vidjesmo — razbira, da
je Nikola šest godina prije svoje smrti dao sebi napraviti grobnicu.
I tako u onom grobu leže ostanci Nikole Matova Đorđića, koji je,
proniknut čuvstvima vjerskim, do posljednjega časa života svoga
vjerno služio domovini svojoj.

= Judici V del criminal = 1447. Ser Nicola Mat. de Georgio,
die 4. augusti. — 1454. Ser Nicola Mat. de Georgio, die VITII. decembr.

= Procuratori III de sancta Maria = 1449. Ser Nicola Mat.
de Zorzi, die 19. maij loco ssr Tho. de Sorgo defncti.

= Procuratori III de san Biasio in Ragusi = 1446. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 17. maij loco ser Gergio de Goze.

= Pregato = 1441. Ser Nicola Mat. de Zorzi, die 2 Maij. —
1445... die 24 novembre. — 1449... die 7 maij.

= Rectores = 1440. Ser. Nicola Mat. de Zorzi, Januarij. —
1443. Ser Nicola Mat. de Gergio, Maij. — 1445. Ser Nicola Mat. de
Zorzi, Decembris. — 1450. Ser Nicola Mat. de Zorzi, Maij. — 1452.
Ser Nicola Mat. de Zorzi, Junij. — 1456. Ser Nicola Mat. de Georgio.
Novembris. — 1459. Ser Nicola Mat. de Georgio. Januarij. — Na
str. 382.: Ser Nicola Mat. de Zorzi, — obiit a di 7 magio
1460.

¹ Vidi pređašnju bilješku: **Consoli VI** de le cause civili.

Današni posavski govor.

Primleno u sjednici razreda historičko-filologičkoga Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti dne 6. novembra 1907.

NAPISAO STJEPAN IVŠIĆ.

(Svršetak.)*

3. Imenice ženskoga roda.

A. Oblici.

65. a) Neke se imenice, koje se obično govore u m. ili sr. rodu, govore i u ž. rodu (po a-dekl. ili po i-dekl.), na pr.: bèdra — pl. bèdre (Župańa)¹, dlan — gen. dlani (Župańa)², dùva (mjesto: dùha ‘odor’, Račinovci)³, fât — gen. fâti (mjesto: hvât, obično)⁴, pàzuva (mjesto: pàzuha, Piškorevci)⁵, pòklade, f. pl. (: pòklade, f. pl. i pò-kladi, m. pl. u V., Drežnik, Brod. Vrpołe i drugdje), skùpa (: skùp, m. u V., Lapovci), tabàna (: tàban, m. u V., G. Vrba, Babina Greda), vlàsi, f. pl. (: vlàsi, m. pl. u V., Kuti, Slobodnica)⁶, žàr — gen. žàri (Bošńaci), žbàna (: žbàn, m. u V., Zagrađe), žlìba (: žlìjeb, m. u V., Stupnik)⁷.

* Vidi „Rad“, kn. 196.

¹ Potvrdā za bedra, f. vidi i u Akadem. rječn. s. v. bèdra, f. i bèdro. n. Za južne krajeve biłeži Rešetar bèdra, f. (v. Der štok. Dial. 167).

² dlan, f. dolazi u starini (v. Akadem. rječn. s. v. dlàn, m.). dlan, f. ima i M. Rełković (ispor.: naša služkińa ima tvrde dlani kao kamen; v. Gram. 551; — prema tome se može pouzdano reći, da je i dlańom u primjeru: „udari se dlańom po čelu“ iz Rełkovića instr. sing. od dlan, f.; to se u Akadem. rječn. samo nagađa).

³ Ispor. dùha, f. ‘odor’ u Akadem. rječn. pored duh, m. 1. k. ‘odor’; ispor. i u Rełkovića: ovo vino ima duhu (Gram. 440).

⁴ fât, f. dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 212; ispor. i Akadem. rječn. s. v. 2. hvât, m.).

⁵ Ispor. pazuha u kajkav. narječju i pazduha u slov. jeziku.

⁶ Za vlàsi, f. pl. v. naprijed u Ş-u 4. f) bił. 5.

⁷ Ispor. „žlibbe“ (= die Dachrinnen) u Rełkovića (Gram. 436). — Rełković ima i kopita, f. (mjesto: kopito, n.); kopřta, f. govore i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 156).

R. J. A. 197.

1a

10

STJEPAN IVŠIĆ,

(133)

Tako sam zabiļežio i gõvēd — gõvēdi (coll., Kaniža): gòveda, n. pl.¹

b) Gdjekoje se imenice govore po i-dekl. mjesto po a-dekl., na pr.: klûp (Pavlovci)², sãlāt (Podgajci), strân (Piškorevci)³, tëtīv (pored tëtīvo: tetīva i tëtīvo u V., Župańa).

Tako sam zabiļežio i: ùz maloći (mjesto: iz malòće, Grižić) i: od mālē māloći (Štitar)⁴.

66. Kao što su se različne osnove u deklinačiji imenicā m. roda izgubile među o-osnovama, tako se i i-osnove ž. roda u posavskom govoru povode u nekim padežima za a-osnovama, na pr.:

a) U posavskom govoru imaju a-osnove često dat. i lok. sing. na -e mjesto na -i (na pr.: žene je kazo; riba živi u vode), a za a-osnovama se povode i i-osnove, te se govori na pr.: smrte (mjesto: smrti) se nado; po noće (mjesto: noći) i dr. (v. § 68. a, x).

b) Prema -om u instr. sing. a-osnovā (na pr. vodom) govori se se obično i -(j)om mjesto -(j)u u instr. sing. i-osnovā, na pr.: zôbļōm (Mačkovac), s mládežjōm (D. Lipovac), prid pećōm (N. Kapela), pred klićōm (: klijeću, Bebrina), zobļōm (Kobaš, For-kuševci), pamećōm (Stupnik), soļōm (Pavlovci), ričjōm (: riječju), smrčōm, stvarjōm (Magića mala), ćerjōm (Siče), bolešćōm (Živike), radošćōm (Varoš), civļōm (: cijevļu, Divoševci), mašćōm (Gradište), pregršćōm (Privlaka) i dr.⁵ Gdjegdje dolazi i -om mjesto -(j)om, na pr.: kôstōm, sôlōm (Davor), tīčōm (od tīč — tīči ‘pritka’, Ka-niža), vašōm (od vâš — vâši, Varoš), kôstōm pored košćōm, sôlōm pored sôļōm (Orubica), ćerōm (Mačkovac, Podgajci)⁶ i dr. U Ba-novcima sam zabiļežio i ričļōm (mjesto: „ričļōm“ ‘riječju’), gdje je -ļom mjesto -jom (ispor. ričjōm u Magića mali) prodrlo iz instr. sing. kao: civļom (: cijevļu), krvļom, zobļom i dr. Završetak -ju dolazi posve rijetko, na pr.: zôbļū pored sôlōm (Davor), mašćū (Gundinci), līnòšćū, ćerjū i dr. pored pamećōm (Babina Greda), kćerju (Štitar), zôbļu (Tolisa)⁷.

¹ Zbirnu imenicu gõvēd — gõvēdi biļeži i Rešetar za Vareš (v. Der štok. Dial. 170). Za gõvēd, f. v. i u Akadem. rječn. s. v. gòvedo.

² klûp, f. ima i Brlić (Gram. 48).

³ Za strân, f. i klûp, f. v. naprijed § 4. e).

⁴ Ispor. od malòće (= od malih nogu) u Akadem. rječn.

⁵ Za instr. sing.: zobjōm pored košćōm (Pavlovci), kostjōm i krvjōm pored radošćōm (Varoš) v. naprijed u §-u 33. b) i 35. d).

⁶ Ispor. „kćeróm“ (= kćerōm) u Brlića (Gram. 54).

⁷ Instr. sing. na -(j)om najčešći je i u slavonskih pisaca; ispor. na pr.: zobjom, soļom, stvarjom, pametjom, mašćom, ričjom, pećom

(134)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

11

c) Prema nom. ak. pl. žène govori se u Posavini često i nom. ak. pl. ðče (mjesto: ðči) i ùše (mjesto: ùši). Tako govore ova mjesta: Kaniža, Slobodnica, Varoš, Brod, Vranovci, Tomica, Grabarje, Glogovica, Klakarje, Andrijevci, Prnavor, Divoševci, Novigrad, V. Kopanica, Strizivojna, Gundinci, Sikerevci, Babina Greda, Štitar, Tolisa, Bošnaci, Podgajci, Retkovci, Piškorevci, Forkuševci, Đakovo, Gorjani, Gašinci i neka druga mjesta među ovima¹. — Tako sam zabiļežio i nom. ak. pl.: cîve (mjesto: cîjevi, Čajkovci, Štitar, Otok), fâte (: hvāti, m. u V., Gundinci), kòkoše (Otok), Sikerevci), kòste (Kaniža, Slobodnica, Gundinci, Novigrad), nôće (Vranovci), pŕse (Gradište), rêče (= rîječi. Retkovci), riče (Babina Greda), stvâre (Gradište), vlâse (: vlâsi, m: u V., Slobodnica) i dr.² Često se govori i nom. ak. pl. (k)čère (Brod, Slobodnica, Kaniža, G. Slatinik, Divoševci, Sikerevci i drugdje)³.

d) Prema nom. ak. pl. kòkoše (mjesto: kòkoši) zabiļežio sam i gen. pl. kokōš (Čajkovci, Davor) i kokōšã (Kaniža, Podgajci). Zabiļežio sam i gen. pl. ćēr i ćērã (Davor)⁴.

i dr. (v. Maretić, Jezik 167/8). Instr. sing. na -(j)om ima i šaptinovački govor; ispor. na pr.: smrćom, stvarjom, košćom i dr. (v. „Rad“ 168., 136). I Rešetar biļeži: mîšlōm, kôšćom, rîječom za Prčań i kŕvłōm za B. i H. Kostajnicu (v. Der štok. Dial. 171). — Iz toga se vidi, da Brlić ne pogađa veleći, da se instr. sing. na -jom ne čuje nikad u narodu, nego da takav instr. sing. upotrebłavaju sami neki neznatni pisei (v. Gram. 47). Rełković ima u paradigmi samo instr. sing. milostju (Gram. 73), ali i sam upotrebłava i instr. sing. na -jom, na pr.: (pod) oblastjom pored (pod) oblastju (o. c. XXII), ričjom (o. c. 256) pored ričju (o. c. 222).

¹ I Brlić biļeži nom. ak. pl. oči ili oče i uši ili uše (v. Gram. 53). Pl. ðče i ùše zabiļežio je i Rešetar za Orašje (v. Der štok. Dial. 171). — Za oči > oče i uši / uše (upravo: du. n. > pl. f.) ispor. pleći (= du. n.) > pleće (: široke pleće, v. Daničić, Istorija obl. 222, bił. 1).

² I Rešetar je zabiļežio pl. kòste za Orašje (v. Der štok. Dial. 171). Za takvo prelažeće i-osnovā među a-osnove ispor. nom. ak. pl. gusle mjesto gusli i ak. pl. riče, dvare, prse, stvare u starih pisaca (v. Daničić, Istorija obl. 66, 110, 111).

³ I u slavonskih pisaca dolazi nom. ak. pl. kćere pored kćeri (v. Maretić, Jezik 170). Brlić biļeži nom. pl. kćeri(re), a ak. i vok. pl. samo kćere (v. Gram. 54). Kako nom. ak. pl. kćere ili hćere dolazi i u drugih starih pisaca (v. Daničić, Istorija obl. 66, 111), možemo reći, da je nekadašna r-osnova kći prešla među a-osnove (kao i mati), ispor. i gen. pl. (k)ćer i dat. lok. instr. (k)ćerama.

⁴ Ispor. gen. pl. „k[ć]erih (rah)“ u Brlića (v. Gram. 54).

12

STJEPAN IVŠIĆ,

(135)

e) Prema *a*-osnovama govori se i dat. lok. instr. pl. *kokošàma* (Kaniža, Varoš) pored *kokòšma* (Magića mala, Stupnik, Kuti) i *kokòšima* (Drežnik). Tako se govori i lok. instr. pl.: *cīvàma* (= cijèvima, Kaniža, Čajkoveci), *civàma* (Varoš), *civlàma* (Magića mala)¹, *ričàma* (Kaniža), *stvāràma* (Čajkoveci), *tīčàma* (od tīč – tīči ‘p itka’, Kaniža), (po) várošama (Đeletovci), vašàma (Varoš) i dr. pored: *cívma* (Podgajci), *cívima* (Batrina, Gorjani), *rìčma* (Magića mala, Kuti), *stvàrma* (Magića mala), *táčima* (od tâč – tâči ‘pritka’, Mačkovac), vàšma (Kuti) i dr.² Prema dat. lok. instr. pl. *kćerima* zabiļežio sam: dat. *ćerâm* (Davor), *ćerjām* (Siče), *ćeràma* (Varoš, Otok), *ćerjàma* (Batrina), *ćèrjama* (Sulkovci) i lok. instr. *ćeràma* (Varoš, Babina Greda), *ćerjàma* (Siče, Batrina)³.

*a*-osnove su tako silne, da se *i*-osnove povode za hima kadšto i u gen. sing., te se govori na pr.: od *noće*, kraj *peće*⁴, od *smrte* (Retkovci u Zb. X, 148, 147, 144), jezičinu ima dužju od *fate*, za *pamete* (Retkovci u Zb. XI, 110, 117), ovê *nārāvē* (od *nārāv*, Strizivojna)⁵.

67. Mjesto (*k*)ći i *mati* govori se u nom. sing. često (*k*)ćer (Davor, Otok i drugdje) i *màtēr* (Šiškovci, Župańa i drugdje)⁶.

¹ *vl* je u *civlàma* prema instr. sing. *civlòm*. Tako je i šć u instr. pl. *slabošćama* u jednoga slavonskoga pisca (v. Maretić. Jezik 169) prema instr. sing. *slabošćom*. Ispor. i *cevlàma* (: cevlòm) i *košćàma* (: košćòm) u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 136).

² Za dat. lok. instr. pl. na -ama mjesto na -ima ispor.: dat. *ričam*, *stvaram*, *ričama*, instr. *ričami*. *ričama*, *stvarama* i lok. *ričah*, *stvarah* i dr. u starih pisaca (v. Daničić, Istorija obl. 101, 128, 143).

³ I Maretić je u slavonskih pisaca našao dat. i instr. pl. *kćerama* (v. Jezik 170). Brlić biļeži *kćerama* za dat. lok. i instr. (v. Gram. 54). — *rj* je u *ćerjam(a)* došlo iz instr. sing. *ćerjom* (ispor. *civlama*: *civlòm*).

⁴ Belić pogrješno meće taj primjer među ekavizme (v. „Γлас“ 78., 133).

⁵ Brlić ima i gen. sing. „kćêrè“ (= kćërē) pored „kćêri“ od *kći* (v. Gram. 54). — Za gen. sing. kao *noće* mjesto *noći* ispor. gen. sing. *kostê* (prema *vodê* na Silbi (v. „Rad“ 121., 123). Za pomenuto povođene *i*-osnovā za *a*-osnovama ispor. i instr. sing. *kostōv* (prema *vodôv*) na Silbi (ibid.). *a*-osnove su najprije djelovale na instr. sing. *i* osnovā (ispor. i *nòćōm* mjesto *nòću*). To se vidi iz primjera, kao što su: *slepošća* (od slepost) i tvrdošća (od tvrdost) u šaptinovačkom govoru (v. „Rad“ 168., 137) i *pêstja* (od *pêst*) u Boki (v. Rešetar, Der štok. Dial. 171). gdje je šć i stj prema instr. sing. -šćom i -stjom.

⁶ Ak. *kćer* i *mater* upotrebłavaju za nom. često i slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 169).

(136)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

13

Kao što se često govori i nom. (k)ćěr (mjesto [k]ćî) prema ak. (k)ćěr, tako se obrnuto prema nom. (k)ći govori često i ak. (k)ći (na pr.: ûdō je ći, Stupnik, Bučje, Zołano, Kruševica, Gundinci, Gradište i drugdje)¹.

68. Biļeške o pojedinim padežima. — a) Dat. i lok. sing. — α) U dat. i lok. sing. dolazi često -e mjesto -i prema staroslov. -ě i -i, na pr.: ženě je kāzō (Kaniža), u zìpke (Kaniža), sjěrote (= dat. siròti, Slobodnica), u kùće (Varoš), u sòbe (Brod), na cěste (Odvorci), u òpćine (Jakačić mala), na ìzložbe (Zagrađe), u vòde (Sovski dol, Paka, Musići), u tôrbe (Oriovac u Brod. brdima), u Glogòvice (Podviine), tūžì me òpćine (Vranovci), snàje (= dat. snasi, Zadubravlę), u kìnge (Kuti, Klakarje, Oprisavci), öšla kùće (St. Topołe), mäme (Andrijevci), u škùle (Lapovci), pò bārče (= bašči, Trnava), po ledìne (St. Perkovci), u službě (Piškorevci, Budrovci), u Satnìce (Satnica), u tráve (Gašinci), o măğarskōj búne (Gorjani), na figùre (= slici, Strizivojna), u zděle (Vođinci, Ivankovo, Retkovci), u Cêrne (Prkovci), u leväde (Andrijaševci, Rokovci), na lāde (Cerna), u cřkve (Gradište), na Beràve (Babina Greda, Gundinci, Beravci), na zemlè (Kruševica), u kołèbe (Sikerevci), u Kòpanice (V. Kopanica, Kupina, Zołano, Sredanci, Stružani, Divoševci), podâj séke (Čajkovci), djevòjke (Vrpołe) i dr. Tako se -e u dat. i lok. sing. govori i u selima, koja su među pomenutima. I u zapadnom sam dijelu zabiļežio takvih dat. i lok. sing., na pr.: na liväde, u bârče (Dolina), u vòde (Orubica), tì svìne ne mõreš nìšta (Siče) i dr. Gdjegdje se mogu čuti i oblici na -i pored oblika na -e, na pr. u Brodu, Sičama. Tako sam u Vrpołu pored običnih dat. i lok. sing. na -e zabiļežio dat. kùći u značeńu ‘doma’². — Ondje, gdje se govori dat. i lok. žene, govori se na -e i dat. i lok. sing. imenicā m. roda kao Lûka, Pávo, bríco i dr., na pr.: Lûke (Musići), moļi se svētōm Bóne (Babina Greda), plātìo je bríce (Kaniža) i dr.³

¹ Za nom. *kći* > ak. *kći* i ak. *kćer* > nom. *kćer* ispor. nom. *kost*: ak. *kost* (gen. *kćeri* kao *kosti* i t. d.).

² Ispor. i öšla *kùće* (St. Topołe).

³ U slavonskih pisaca nema takvih dat. i lok. sing. na -e, no u drugih su starih pisaca takvi oblici dosta česti (ispor. na pr.: dat. službe, vojvode, Luce, gospoje i dr. i lok. ruce, Bosne i dr. u Daničića, Istorija obl. 22, 24, 51). -e se u pomenutim dat. i lok. u posavskom govoru ne može tumačiti kao ekavski refleks nekadašnega -ě, jer se to -e govori često i u ikavskojekavskim govorima (ispor.

14

STJEPAN IVŠIĆ,

(137)

Za spomenutim dat. i lok. sing. na -e od a-osnovā povode se i i-osnove, te se govori na pr.: *smṛte* se nādō (Slobodnica), u *pamète*, u žalòste (Kaniža), po svōjōj nārāve (Brod), u staròste (Podviine), u mladòste i staròste (Odvorci, Jakačić mala), u zòbe (Zdenci), u lažě, u vláste (Trnava), u mlādoste (Strizivojna), u stváre (Čajkovci), po noćě (Sikerevci), u žáloste (Beravci, Gundinci), u krvě, na mastě, na pametě (Babina Greda) i dr. Tako sam zabiļežio i dat. čěre (Varoš, St. Perkovei, Gundinci i drugdje) kao i: k mātere (St. Topołe). Gdjegdje se govori -e u dat. i lok. sing. a-osnovā, a -i u dat. i lok. sing. i-osnovā; u Sičama sam zabiļežio na pr.: upāde zěmje (= dat. zěmłi) įdūć — i: na vědrōj nòći. Gdjegdje se mogu čuti i dat. i lok. sing. na -e pored dat. i lok. na -i, na pr.: u mladòste pored: u pamèti (Varoš)¹.

β) U Gorjanima sam pored dat. děce od děca čuo i dat. *đecàma*. Dat. *đecàma* imam i iz Lapovaca. Taj se dat. na -ama može lijepo razumjeti zbog značeńa imenice *djeca*, jer je kao zbirna imenica nalik na pl. (ispor. za to dat. čeļádma mjesto čěļādi)².

γ) Imenice: *Bosna*, *Guńa* i *Kupina* imaju gdjegdje dat. i lok., kao da su pridjevi, na pr.: u Bösnōj (često), ù Bosnōj (Bebrina), u Gŭńōj (Otok, Đurići), u Kupinoj (Zołano)³. Tako sam zabiļežio i: u Gràdiškōj (Sibiń, Glogovica) pored u Gradìški (Magića mala).

na pr. u žďěle, Varoš). Možda je to -e došlo najprije u lok. sing. prema lok. sing. ū-deklinacije (ispor. na pr. staroslov. svekrve). Ovomu bi tumačeńu smetalo samo to, što je ū-osnovā bilo malo, no malo je bilo i u-osnovā, pa je ipak ņihov lok. sing. djelovao na lok. sing. o-osnovā (ispor. na pr. hs. lok. *gradu*: staroslov. *gradě* i lok. *sinu*: staroslov. *synu*). Moje nagađańe (v. naprijed § 12. pri kraju), da bi pri razvitku lok. sing. kao žene: staroslov. ženě mogao utjecati i lok. sing. na -e konsonantskih osnovā (ispor. na pr. staroslov. *kamene*, *dne*), ne će biti opravdano, jer se to -e gubi već u staroslov. jeziku (u nas se održao samo lok. *dne*).

¹ Potvrdā za dat. i lok. sing. na -e i-osnovā nema u Daničića. (Daničić spomiñe samo dat. *Sole* i lok. *zapovede*, v. Istorija obl. 25. 55). U čakav. narječju ima takvih lok. sing., na pr.: „pēšćè“, „košćè“, „noćè“, „pećè“ i dr. u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 1, 65, 66).

² Za dat. *đecàma* ispor. instr. *dicama* u dvojice slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 167) i dat. *děcamь* i instr. *dětbami* u Daničića (v. Istorija obl. 99, 122). Dat. *djècama* biļeži i Rešetar za Viroviticu (v. Der štok. Dlal. 169). Za pomenuti dat. od imenice *djeca* ispor. i dat. *bratijamь* i *gospodamь* i instr. *bratijami* i *gospodami* od nom. *bratija* i *gospoda* u Daničića (v. Istorija obl. 99, 122).

³ Iz Kaniže imam i ne posve pouzdan primjer u Bösnū.

(138)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

15

ð) Guturali se u dat. i lok. sing. ispred -i (-e) ne mijeńaju, te se govori na pr.: u rúki ili rúke, na nogi ili noge. Tako sam i prema nom. snã zabiļežio dat. snàji (Stupnik i drugdje) i snàje (Varoš, Sikerevci i drugdje): snasi u kńiževnom govoru¹.

b) Vok. sing. Vok. je sing. kadšto po obliku jednak nominativu sing., na pr. mâjka (: nêvo möjā, lîpē Kate mâjka, nè šał Kate za goru na vodu! Dolina; da tī znádeš, möjā mîlā mâjka! Laze), Flòrica (Brod). — Takvi su i ovi vok. od imenica m. roda: gàzda (obično), ajdùčina (: tī, vràžjī ajdùčina! Drežnik), katàna (: čüješ, katàna! Davor). Vok. kao Đùra! (Davor) i Ilàrija! (Stupnik) obični su i drugdje².

c) Instr. sing. O instr. sing. kao: sołom (: sołu), košćom (: košću), civłom (: cijevłu), pamećom (: pameću) i t. d. vidi naprijed u §-u 66. b).

d) Nom. ak. pl. O nom. ak. pl. kao: oče (: oči), uše (: uši), koste (: kosti), stvare (: stvari) i t. d. vidi naprijed u §-u 66. c).

e) Gen. pl. x) U Sičama, Magića mali, Davoru, Trnavi, Vrpołu, Strizivojni, St. i N. Perkovcima govori se gen. pl. obično bez -a, na pr.: kûć, žēn, straōt, lòpāt i dr. (Siče), krâv, do pêt, gâzd i dr. (Magića mala), mrîż, ovăc, šàrāg i dr. (Davor), kâc, ovăc i dr. (Trnava), đevòjāk, žēn, Švăb i dr. (Vrpołe), krûn, nèdiļ, kod svîn i dr. (Strizivojna), bâb, žēn i dr. (St. Perkovci), svîn i dr. (N. Perkovci). Gen. pl. bez -a čuje se i drugdje, na pr.: naćãv (: ostàla sam prez naćãv, Dolina), iz švarâg (Orubica) i dr. Počesto se čuje gen. pl. bez -a uz brojeve, na pr.: glãv (: imàli smo osamdesēt glãv kōzã, Slobodnica; ispor. glãv: kōzã!), gòdîn (: dokùčujū po sedamdesēt ĩ pêt gòdîn, Lovčići), četìrdeset gòdîn (Babrina), pedesēt gòdîn (Jakačića mala), pêt nèdiļ (Bučje), dèset cîgãl (Lapovci) i dr.³

ß) Češće se nego u kńiževnom govoru čuje gen. pl. na -i, na pr.: bânkī (Jaruge), Bosanki (Davor), bregādī (Slobodnica), cigli (Oprisavci), cřkvī (Kaniža), gâjdī (Babina Greda), glávī (Orubica), gûžvī (Dolina), Līčânkī (Vrbova), mašīnī (: jèste l' vī od mašīnī?

¹ Samo sam u pjesmi slušao mâjci (Dolina). — U dat. i lok. sing. ostavļaju slavonski pisci guturale ponajviše bez promjene (v. Maretić, Jezik 165).

² Vok. kao gazda!, Đùra! i t. d. dolaze i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 166).

³ U slavonskih pisaca dolazi gen. pl. bez -a samo u stihovima (v. Maretić, Jezik 166).

16

STJEPAN IVŠIĆ,

(139)

— zapitao me u Zagrađu jedan starac misleći, da bih mogao biti kakav agenat za „vršeće“ mašine), měkotī (od mekòta ‘niva’, Crni Potok)¹, mōļbī (Kaniža), mūńī (Kobaš), prepovītkī (Magića mala), prójī (: ispěčem čětir’ piēt prójī, Laze), sānkī (: snova, Varoš), sǎnkī (= isto što i sānkī u Varošu, Magića mala), sēkī (Jaruge), snāšī (: od mlādī snāšī, Stupnik), strīnī (Retkovci), kod svīńī (Babina Greda), tórbī (Dolina), tōrbī (Davor), zādrugī (Mačkovac), zīpkī (Dolina)².

Gen. pl. od i-osnova izlazi samo na -i, na pr.: kostī, stvārī (stvārī, stvárī) i dr. Gen. pl. kao kostiju nijesam zabiļežio³. — Imenice oči i uši imaju obično gen. pl. očījū (òčijū) i ušījū (ùšijū) i kadšto očī i ušī (Siče)⁴.

Interesni su gen. pl.: formija (Gradište, Babina Greda), klupija (Račinovci, Rajevo selo), lačija (Štitar), olovkija (Đurići), torbija (Račinovci, Rajevo selo), gdje je k gen. pl. na -i pristupilo genitivno -ā, a onda se između i i a razvilo i (j), na pr. lači + a > lačija⁵.

γ) Za gen. pl. služe i gen. du. od imenica noga, ruka i peta, i to du. nògū i rūkū veoma često, a du. pètū na istoku od Broda, na pr.: něće nìkud s rūkū (Petrovo selo), prikò rukū (Stupnik, Kobaš), iz rūkū (Batrina), po rūkū (Štitar), s pètū (Varoš, Podvińe), do pètū (Babina Greda), po pètū (Divoševci, Forkuševci, Sikerevci, Štitar) i t. d. Iz poslednega se primjera vidi, da pomenuti oblici mogu služiti i za lok. pl.⁶

¹ Gen. pl. měkotī imam iz Ješevika (na sjeveru od Broda), gdje je novi akcenat.

² Gen. pl. na -i dosta je običan i u slavonskih pisaca od imenica, kojima se osnova svršuje na dva konsonanta, na pr.: crkvi, prošńi, zamki i dr., a vrlo je rijedak od imenica, kojima se osnova svršuje na jedan konsonanat, na pr.: fali i personi (v. Maretić, Jezik 166). — Za takve gen. pl. na -i v. i u Daničića (Istorija obl. 84).

³ Gen. pl. na -iju ne dolaze ni u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 168). I na jugu nema gen. pl. kostiju (v. Rešetar, Der štok. Dial. 172).

⁴ I u slavonskih pisaca dolazi obično gen. očiju i ušiju, a kadšto i oči (v. Maretić, Jezik 165).

⁵ Paralelu za takve gen. pl. imamo u gen. pl. mìjā, koji postaje od gen. pl. ni(h) + a. Ispor. i gen. pl. noguva i rukuva u idućem odijełku i vrātōvā i dr. naprijed u §-u 59. f).

⁶ Gen. pl. (du.) slugu nijesam nigdje zabiļežio, a što su oblici nogu, ruku i petu česti, može se lijepo razumjeti, jer du. od imenica nogu,

(140)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

17

Kao što k gen. pl. na -i može pristupiti genitivno -a (ispor. na pr. lađija), tako može i k gen. nögū i rùkū pristupiti -a, a onda se između u i a razvije v, te se govori nögūvā i rùkūvā (na pr.: na nögūvā i u rùkūvā, Domaļevac)¹.

ð) Vrijedno je spomenuti i gen. pl. zìpāk (Siče) i zìpākā (Babina Greda) od zìpka mjesto zìbākā².

e) Dat. pl. α) Gdjegdje se čuje dat. pl. na -am, na pr.: snajām, udavàčām (ispor.: koláči, štò se nòsē udavàčām, snajām, Dolina), ženām, kravām i dr. (Siče), ide čelām (Strizivojna). Tako se govori i: ćerām (pored ćeràma, Davor) i ćerjām (Siče)³.

3) U Slobodnici sam zabiłežio jedan put i dat. pl. na -ami: isprodāvô Bosankami⁴. To je zato, što se u Slobodnici govori i instr. pl. na -ami, na pr.: ïšō je za kozùmi, pa kako inače instr. na -ama služi i za dat., tako se i instr. na -ami upotrijebio i za dat.⁵

f) Lok. pl. α) Gdjegdje se govori stariji oblik na -a/h], na pr.: ò poklada (Drežnik), u lāàda (Orubica), u sàna (: saonice, Lovčići), ïšō sam pò šuma (Lovčići), ù novina sam čitō (Lovčići), po càjera (: livada, Bebrina), na urèja (: pašńaci, Magića mala), u làbrta nòsī (Magića mala), u Zivìka (= selo, Batrina), o pòklada (Trnava), u livàda (Kaniža) i dr.⁶ — Na pismu odgovaraju ovakvi lok. genitivima pl., koji se u istočnom dijelu posavskoga govora upotreblovavaju i za lok. pl., na pr.: ïdū u čàkširā (Guńa i drugdje).

ruka i peta bio nekad kud i kamo češći od du. slugu. Du. nogu i ruku upotreblovavaju veoma često i slavonski pisci; u dvojice dolazi i du. petu. (v. Maretić, Jezik 166).

¹ I Rešetar ima nògùvā iz Bos. Šamca i nògùvā i rùkūvā iz okoline Šrpske Kapele (kod Bjelovara) (v. Der štok. Dial. 164). — Za postaše oblika noguva i rukuva ispor. naprijed § 59. f).

² Za gen. pl. zìpāk(ā) ispor. i gen. pl. klùpāk (: klubákā, Davor); ispor. i gen. pl. taìšak (: tàližākā) u Šaptinoveu (v. „Rad“ 168. 161) i mrěšākā (mjesto mrěžākā) od mrěška (mjesto mrežka) u Akadem. rječn. Tako i u Orahovici (Slav.) govore gen. pl. šìpākā (mjesto šìbākā) od šìpka (mjesto šibka).

³ Dat. pl. na -am dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 166).

⁴ Dat. pl. na -ami dolazi kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 167).

⁵ Tako se gdjegdje i instr. pl. nami govori i za dat. pl., na pr.: dòšō je k nùmi (Vrbłe).

⁶ Lok. pl. na -ah dolaze često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 167).

R. J. A. 197.

2

18

STJEPAN IVŠIĆ.

(141)

β) U Sičama sam zabiļežio i oblik na -ami za lok. pl., na pr.: po dušāmī, na nogāmī, po petāmī¹. Lok. pl. na -ami treba tumačiti kao i dat. pl. na -ami (v: odjeļak e).

g) Instr. pl. χ) Veoma se rijetko može čuti instr. pl. na -ami, na pr.: bācāli se svōjima pūškamī (t. j. pucali su, Siče), navālē s golima sābāmī (Siče), īde za sviņāmī (Siče), īšō je za kozāmi (Slobodnica)².

ζ) Za instr. (i dat. i lok.) pl. kao: civama, kokošama pored civ(i)ma, kokoš(i)ma i dr. v. naprijed u §-u 66. e), a ovdje dodajem, da i zbirne imenice na -ad imaju kadšto instr. (i dat. i lok.) pl. na -ima mjesto na -ma, na pr.: čeļádima i junádima (Godińak), ždrābādima (pored ždribádma, Bodovałci)³. — Obično se govori i dat. lok. instr. očima i ušima (u svojim biļeškama nemam oblika očma i ušma).

## B. Akcenat.

69. K onome, što je naprijed (u §-u 7. i 10.) rečeno o posavskom akcentu uo, treba dodati ovo:

a) Prema snâ (od snàha) u novom štokav. govoru govori se u Posavini obično snã (gen. snajē i t. d.)⁴

b) Imenice kao: strîna, cŕkva, slâmka i dr. govore se u Posavini dvojako, i to neke s akcentom ~, a neke s akcentom “; na pr.:

α) s akcentom ~: strîna, cŕkva, grãda, gūžva, klětva (ispor. na pr.: ûbile ga mäterine klětve, Stupnik), lãda, plăća⁵, pritka, străza, sūša, žēda (obično). Tako sam zabiļežio i: dīžva ‘drvena’

¹ Lok. pl. na -ami imaju kadšto i slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 167).

² Instr. pl. na -ami obični su u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 167).

³ Maretić ne spomińe takvih oblika na -ima iz slavonskih pisaca (v. Jezik 169). U slavonskih pisaca dolazi i instr. čeļadu (ibid.), no ja nijesam zabiļežio ni jednoga takoga instr.

⁴ Akc. snã odgovara nestegnutnom liku sna(h)ã (v. o takim primjerima u mome „Prilogu...“ u „Radu“ 187., 146/7).

⁵ Akc. plăća odgovara novome štokav. plăća (po Slavoniji sam slušao samo takav akcenat), a ne Vukovu pláća. I u čakav. narječju dolazi akcenat plăća (na pr. u Bakru; ispor. i „pláća“ u Nemanića, Čak.-kroat. Stud. I, 1, 26).

(142)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

19

muzlica' (Siče)¹, nůška (Župańa), vráčke (Stupnik), žůćka (neka kruška i ptica. Stupnik), koje bi, da se govore, i drugdje imale takav akcenat². — Za primjere: Băčkă, mălă u svezi: Măgïća mălă i Dôńă mălă, mlăda 'Braut' v. kod pridjevă.

³) s akcentom : bânka (Slobodnica), bârča (ispor.: ù bărču, Magića mala, Varoš i drugdje), bûnda (Brod), Cěrna (ime selu), čórba (Varoš, Gradište i drugdje)³, frâjla (Brod i drugdje), kâlfa (obično), kôrpa (Stupnik, Kaniža, Budrovci i drugdje), lîvča (Stupnik), mâjka (obično), mârva (Stupnik, Varoš i drugdje), ôlba (Brod i drugdje)⁴, pârta (Varoš i drugdje), prêļa (obično), psôvka (obično), rânka (Stupnik), sânka 'san' (Varoš), slâmka (obično), šâtra (obično), štûrma 'juriš' (: nă štûrmu, Siče. Petrovo selo), tôrba (Magića mala, Brod. Rajevo selo i drugdje), ûjna (obično), zâva (: zâova, Magića mala, Stupnik i drugdje)⁵. — Koje od ovih imenica imaju akcenat " poradi položaja vokala kao na pr.: rânka (: răno), slâmka (: slàma), ûjna (: ùjac i ùjāk) i dr., te imaju u Sičama i Magića mali (i drugdje gdjegdje) akcenat ~ mjesto ^, na pr. ûjna (za to ispor. naprijed § 10.). Prema tome je i sânka (Magića mala): sânka (Varoš). Tako sam zabiļežio i lîvča (Jakačić mala): lîvča (Stupnik; ispor. i „ljêvča“ u Brlića)⁶. — Za primjer prêļa mislim da bi sè i u Sičama mogao čuti s takim akcentom.

¹ U Prudu (u Bosni) sam zabiļežio dîježva (ispor. ikav. dîžva u Akadem. rječn.; za postańe te riječi v. u Bernekera, Slav. etym. Wb. 198).

² I u Rełkovića dolazi akc.: lûđa, plăća, străža i strîna (v. „Rad“ 194., 39) i u Brlića: cřkva, grăđa, krîška, lăđa, plăća, străža, strîna, žêđa (v. „Rad“ 194., 109/10).

³ Gdjegdje se govori i čórba (na pr. u Kutima kod Oriovca); takav je akcenat i u Vuka.

⁴ U Slavoniji se govori obično (h)ôlba: hòlba u V.

⁵ I u Rełkovića dolazi akc.: bôlta, čâvka, dôjka, fârba, kârte, kûrva, mârva, pânçe, pârta, psôvka, štâmpa, tînta, zânka i dr. (v. „Rad“ 194., 39) i u Brlića: bôlta, bûnda, čâvka, čôrda, dvôjka, kâlfa, kânta, „ljêvča“, mâjka, mârva, ôrma, tînta, trôjka, ûjna, vârka i dr. (v. „Rad“ 194., 88/9, 110).

⁶ U čakavskom se narječju i imenice kao bânka i t. d. govore obično s akcentom ~, na pr.: bûnda 'strana', bûrka, frûjla, lûmpa, mûlta, prûvda i dr. (Bakar) kao i: crîkva, grăja, plăća, strîna, străža, sûša, žêja i dr., no i u čakavskom se narječju neke take dvosložne imenice govore s akcentom ', na pr. u Bakru sam pored bûnda i strîna i dr. zabiļežio i: rîva 'obala', rôža, Tônka (žensko ime prema Antonija) i dr.

*

20

STJEPAN IVŠIĆ,

(143)

c) Imenice s akcentom kao: vèzīļa, vèčērņa, rèšētka i dr. govore se: vezīļa ili vèzīļa, večērņa ili vèčērņa i rešētka. Kao prve dvije imenice akcentuiraju se i ove: bitânga (Župańa), Dervênta (Brod) i Dèrvênta (Stupnik), đevôjka (Štitar, Varoš i drugdje) i divôjka (Kobaš i drugdje), didâļa ‘dadiļa’ (Varoš, Babina Greda), Dolînka (= ženska iz Dolînē, Vrbļe), Drinôvka (= ženska iz Drînōvca, Batrina) i Drînōvka (Oriovac), falînka (Župańa), Glogôvka (= ženska iz Glogōvicē, Slobodnica), komânda (Varoš), nèprāvda (Kobaš i drugdje), pečênka (često) i pèčênka (često), Posâvka (Kaniža i drugdje) i Pòsâvka (Dubočac i drugdje), rakûca (Brod) i rûkûca (Grižić), tèstûca (Grižić), vèčērņa (Stupnik), vezûļa (Varoš), vòdûļa ‘ženska, koja u crkvi počiñe pjevati ili moliti’ (Stupnik) i dr.¹ — Kao rešētka govori se i: desētka (obično), devētka (obično), igrāčka (Mačkovac), kolîpka i kolîvka ‘kolijevka’ (Bošńaci), kokōška ‘kokoš’ (Kaniža), krlētka (obično), stabārka (Guņa) i dr.² — Za primjer kao: Francûskū i Rvāckū v. kod pridjevā.

Koje od imenica s akcentom kao devôjka (đèvôjka) imaju ak-
cenat  (ili dužinu iza `) poradi položaja vokala kao na pr. de-
vôjka (ispor. gen. pl. devôjākā), Dolînka (ispor. Dolînac), Posâvka
(ispor. Posăvac) i dr., te imaju u Sičama i Magića mali akcenat ~
mjesto ^, na pr. devôjka (Siče), divôjka (Magića mala), neprāvda,
pecenka, Posâvka i dr. Takav se akcenat u tima imenicama može
i drugdje kadšto čuti; na pr. u Lovčićima sam zabiļežio falînga
pored falînka u Župańi³. — Za primjere kao vèzîļa mislim da bi
se i u Sičama mogli čuti s akcentom kao vezîļa, a primjeri kao
tèstîjca govorit će se i u Sičama s akcentom kao testî(j)ca, jer tu
od -iji- (ispor. testijica) bude i⁴.

d) Imenice s akcentom kao šétāļka imaju u mlađim grupama akcenat šétāļka (na pr. u Stupniku), a u starijima šētāļka (na pr.

¹ Tako je u Rełkovića: divōjka, narânča, seļânka i dr. (v. „Rad“
194., 27) i u Brlića: djevōjka, pečênke, seļânka i dr. (v. „Rad“
194., 89, 111).

² Za takav akcenat ispor. rešētka u Rełkovića i: devētka, grlētki, kokōška, rešētke i dr. u Brlića (v. „Rad“ 194., 40, 110).

³ I Rełković ima „fallingih“ pored „fallinge“, ali u ńega može
prvi primjer stajati griješkom mjesto „fallingih“, jer je u ńega u
takvim prilikama obično akcenat  (v. „Rad“ 194., 26/7, 40). I u
Brlića nalazimo u nekim primjerima (na pr. u: „drucałkom“, „škro-
pałka“ i dr.) znak ‘ (= akc. ~), gdje bismo prema drugim primjerima
očekivali znak ‘ (= akc. ^) (v. „Rad“ 194., 111, 88/9).

⁴ Za takav akc. ispor. Ilînē (od Il'jiinē: Il'ja) (v. naprijed § 60. d).

(144)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

21

u Varošu). Tako sam zabiļežio i: *Kútļūnka* ‘ženska iz Kútā’ (Stupnik), *zámīrka* ‘zamjera’ u V. (Kobaš) i *zāmīrka* (Kaniža). — U Sičama sam zabiļežio *Drāgōvka* ‘ženska iz Drāgovācā’, a tako bi ondje i neke druge imenice s akcentom kao šétāļka mogle imati akcenat ~ mjesto ^1.

e) Imenice s akcentom kao: žutòvōļka, grebènāļa, zagònētka i dr. imaju akcenat kao one u odijeļku e), na pr.: mekokōrka (Mačkovac)², mišalōvka (Mačkovac) i mišàlōvka (Stupnik). Novosēlka ‘ženska iz Novoga sela’ (Novosělac, Vrbańa), poćimājla ‘ženska, koja u crkvi počińe pjevati ili moliti’ (Otok), počimāļka (Otok), regemēnta (D. Lipovac)³, žutòvōļka (Stupnik); — pripovītka (Magića mala, Bebrina i drugdje), zagonētka (Kaniža i drugdje), pedesētka (često), rakijāšnica (Stupnik). — Tako se govori i gospodīčna (Sičice, Brod, Strizivojna): gospòdična u Akadem. rječn.⁴ — Za primjer *Talijānskā* v. kod pridjevā.

U sičanskoj se okolini i neke imenice kao žutòvōļka govore s akcentom ~ mjesto s akcentom ‘, na pr. serežānka (: serežānke, obŭjte opānke, pa ajdėte s nàma u lìšńāke —, Magića mala)⁵.

f) Imenice s akcentom kao pòkōjnica govore se: ili kao pokōj-nica (u starijim grupama) ili kao pòkōjnica (u mlađim grupama), a neke se take imenice mogu govoriti i s akcentom ~, na pr.: pòkōjnica (Stupnik), čitōnica (: čitāonica, Brod), fàmīlija (Stupnik, Drinovci), famīlija (Župańa), Šlavōnija i Šlāvōnija (često); — Brazīlija (Stupnik), gimnāzija (Bučje), famīlija (Kuti), barbīrnica (Magića mala), Komārnica (ime selu), supērija ‘viša oblast u opatica’ (Oriovac)⁶. — Ovamo bi pristajale i imenice bàtālija i Ītālija, ali sam veoma često slušao: bàtālija i Ītālija.

¹ Akc. kao šētāļka ima i Reļković; ispor. na pr.: „Béčļānka“ (= Bēčļānka) (v. „Rad“ 194., 40).

² Gdjegdje govore i měkokōrka (Dolina, Magića mala).

³ Gdjegdje govore i rěgemēnta (Stupnik).

⁴ Akc. gospodīčna ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 111).

⁵ U Brlića ima potvrdā za akcenat kao žutovōļka i zagonētka, na pr.: „regeměnte“ (= regeměnte) i „oružárnica“ (= oružārnica) (v. „Rad“ 194., 110/1); za drugi akcenat ispor. i u Reļkovića „pri-povídke“ (= pripovītke) (v. „Rad“ 194., 40).

⁶ Za akc. kao famīlija i barbīrnica ispor. u Brlića: „Slavōniom“ (= Slavônijōm) i „alàtnica“ (= alātnica), „brijáčnica“ (= brijāčnica) i dr. i u Reļkovića „ovčárnica“ (= ovčārnica) (v. „Rad“ 194., 111, 110, 40).

22

STJEPAN IVŠIĆ,

(145)

U Sičama bi i neke imenice, koje se drugdje u starijim grupama govore s akcentom ˇ kao pokojnica, mogle imati akcenat ~, dakle pokojnica (ispor. akc. devojka, Dragočka, žutovolka i dr.).

g) Primjerā s akcentom kao náhraninka u kńiževnom govoru nijesam zabiļežio. Akcenat bi im bio, kao što je u šétālka (v. pod d.).

h) Neke imenice s akcentom kao cŕkvica imaju akcenat ~ mjesto ˇ, na pr.: cŕkvica, dričnica (= uzdužna šipka u lotre, u kojoj stoje prečage, Slobodnica)¹, pūtnica (Stupnik)² pored pūčica (od pōučica, Štitar). — I prema akcentu ˇ u imenicama kao nâvlaka (pored năvlaka), râsprava (pored răsprava), zâstava (pored zăstava) u V. može se čuti akcenat ~, na pr.: zābava (: zābava u V., Strizivojna), zādruga (: zádruga u V., Kaniža, Lapovci i drugdje), zāsluga (: zāsluga u V., Stupnik)³. Mjesto akcenta ~ govori se i :^ zāduva (: zāduha u V., Stupnik, Bebrina) i ": zābrana (Davor). zāsluga (pored zāsluga u Stupniku, Bebrina)⁴.

70. Biļeške o akcentu pojedinih padeža. — a) Nom. sing. U nekih imenica može obladati akcenat akusativa sing. (i nom. ak. pl.), te je i u nom. sing. (i u drugim padežima) akcenat, kakav je u ak. sing., na pr.: smōla (Babina Greda): smōla u V. (ispor. rus. смолá), sōja (Drežnik): sōha u V. (ispor. rus. coxá), zmija (Orubica): zmija u V., rōdbina (Otok): rodbina u V., sěrota (Gradište) i sjěrota (Župańa): sirda u V.⁵ Nom. mūja (Bodovaļci) i mūva (Batrina, Komletinci, Babina Greda i drugdje) nije poradi ak. mūhu, već je to stariji akcenat (ispor. rus. мýха)⁶.

¹ dričnica postaje od drīk — dríka (: „drījek — drijěka“, lotra, Stupnik i drugdje).

² Ispor. „pūtnina“ (= pūtnina) u Brlića (Gram. 319).

³ I u Brlića znak ‘ u primjerima: „prigode“ (: prīgoda u V.), „prépravi“ (: prěprava i prìprava u V.), „záslugi“, „zástava“ može naznačivati akcenat ~ (v. „Rad“ 194., 93).

⁴ Za akcenat zābrana ispor. i: nātega pored nátega i òbala pored návala i dr.; ispor. i: òbrana, ògrada, pōsluga i dr.

⁵ Za ak. smōlu, rōdbinu i sīrotu v. u odijeļku d).

⁶ U Slavoniji govore i sùza i žěła; možda se i gdjegod u Posavini tako govori, no ja imam i: sūzā (G. Vrba), suzàma perē (Štitar) i (od) žeļē (Stupnik, Štitar), iz čega ne izlazi nom. sing. sùza i žěła. — Paralelā za postaņe akcenta kao smōla poradi smōlu i t. d. ima dosta. Tako je naš kńiževni akc. gospođa postao prema akc. gospođu, jer bi prema dubrovačkom gospođa i rus. госпожá trebalo da bude nom. gospođa. Tako su postali i čakav. nom. sing.: gospoda, hůdoba, slôboda, rôdbina, sìrota, slěpota, slězena, sràmota i dr. (v. Nemanić,

(146)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

23

b) Gen. sing. χ) Gen. sing. kao: vòdē, visìnē, nečistòčē i dr. govore se: vodē, visinē, nečistočē i dr.¹ — 5) Gen. sing. kao: rúkē. tetivē i dr. govore se ili: rūkē, tetivē ili: rūkê, tetivê, a gdjegdje i: rúkē, tetivē i dr.² Iz §-a se 7. može vidjeti, gdje se govori koji akcenat, jer se ti genitivi akcentuiraju kao instr. rukom³.

c) Dat. sing. Imenicama se, kojima se akcenat mijeňa u ak. sing., mijeňa akcenat i dat. sing., te se govori na pr.: dìci (često): dìcu, ðèce (Varoš, Lapovci i drugdje): dècu, snàji (Stupnik, Magića mala, G. Slatinik i drugdje): snàju (od snã — snajē), vòdi (: kad su dôšli k önōj vòdi, Stupnik): vòdu, zèmje (: upäde zèmje ìdūć, Siče): zèmlu; — önōj bùdali (D. Lipovac): bùdalu (od nom. budàla), gòspodi (Štitar, Otok, Đurići i drugdje): gòspodu (od nom. gospòda), gòspode (: fālì se năšima gòspode, t. j. hvali se našoj gospodi, Siče), dô je sùroti (Kuti): sùrotu (od nom. sìròta), sjërote (: tëško sjërote na sväkōm mjèstu! Slobodnica), k sòtoni (Davor): sòtonu (od nom. sotòna)⁴; — svìne (: tì svìne ne môreš nìšta, t, j. svińi, Siče)⁵.

d) Ak. sing. Akcenat se u ovome padežu mijeňa u mnogo više imenica u posavskom govoru nego u kńiževnom govoru. Spomenut ću samo neobičnije primjere: čělu (Magića mala): [p]čělu (obično), glõbu (Drežnik, Petrovo selo, Magića mala, Brod, Otok), lùlu (Berravci, Strizivojna), slùžbu (: ù službu, Bebrina, Stupnik, Varoš): u slùžbu (Dubočac), smòlu (Batrina, Varoš, Otok), snàju (Stupnik. Varoš i drugdje) i snàu (Babrina): snàhu u V., stàzu (Brod): stàzu (Mačkovac), tùžbu (Pocrkavje); — bùglamu (Zagrađe): nom. baglàma, bùdalu (D. Lipovac), cìglamu (Babina Greda): nom. ciglàna, crëpanu (= peć, u kojoj se crijep peče, Sredanci): nom. crepàna.

Čak.-kroat. Stud. I, 1, 32/3), ozrinički: bùdala, gòspoda, plùnina, slòboda i dr. i prčański: hùdoba, ròdbina, sòtona i dr. (v. Rešetar, Betonung 99). Ispor. i šaptinovačke nom. sing.: bùdala, ùreza, băglama i dr. (v. „Rad“ 168., 135).

¹ Akc. vodě i t. d. dolazi i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 40, 112).

² Akc. rúkē i t. d. dolazi i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 40, 112).

³ Za -ě u gen. sing. v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 65).

⁴ Tako sam i u Rešetarima (kod N. Gradiške), gdje je novi akcenat, zabiļežio: učeńáci òće da dòkūčē krāj dùbłini, šūrini i vìsini.

⁵ Promjenu akcenta u dat. sing. nalazimo i u Brlića, na pr.: gòspodi, kràsoti, lèpoti, dùši, glàvi, vôjski i možda: snàhi, vòdi i zèmli (v. „Rad“ 194., 112/3).

24

STJEPAN IVSIĆ.

(147)

čìstoću (: zà čistoću, Dubočac), dlobu (Mačkovac, Laze, St. Per-
kovci): nom. diòba, gòloću (Bebrina): nom. golòća, gòspodu (Siče,
Oriovac, Gundinci, Otok i drugdje): nom. gospòda, krùpninu (: ù
krupninu, Drežnik): nom. krupnìna, lìpotu (Oriovac): nom. łepòta,
lèpotu (Retkovci), łèpotu (Kaniža), măšinu (Gradište): nom. mašina.
měkotu (Crni Potok): mekòta ‘ńiva’, sämoću (: nà samoću, Dubočac):
nom. samòća, slòbodu (Trnava): nom. slobòda, sòtonu (Davor, Kuti):
nom. sotòna, stàrinu (Štitar): nom. starìna, tàranu (Banovci): nom.
taràna, tèsteru (Dubočac): nom. testèra, věčinu (Kobaš): nom. ve-
ćina, žěstinu (Laze): nom. žestina, žàwinu (Mačkovac): nom. živìna;
— cìnu (Davor, Batrina, Stupnik, Kaniža, Vrbańa i drugdje): nom.
cijèna, slùgu (često): nom. slúga i dr. Tako se i prema dijalektičkom
akcentu u nom. sing.: glàvna (: glávna u V.), rpa (: hìpa u V.),
svidògba (: svjèdogba u V.) i mólba (: mòlba u Akadem. rječn.)
govori ak. sing.: glàvnu (Bošńaci, Privlaka, Novo selo), ùpu (: nà
rpu, Kuti, Gundinci) pored na ùpu (Podgajci), svàdogbu (Magića
mala), mólbu (Kuti, Crni Potok, Kaniža) pored mólbu (Brod)¹.
Posve je rijedak akcenat kao žutìnu (: ìmā žutìnu nà sebi, t. j.
žutu bolest, Rajevo selo).

e) Vok. sing. Imenice kao cŕkva (v. § 69. b) imaju isti akcenat i u vok., na pr. strîno (često).

f) Lok. sing. U lok. sing. nekih i-osnovā mijeńa se akcenat kao i u kniževnom govoru, i to u lok. imenicā kao: kōst — kōsti, stvār — stvāri, mlādōst — mlādosti, òbijest — òbijesti i zàpovijed — zàpovijedi, dakle je kostì ili -è (kòsti ili -e), stvári ili -e, mladòstì ili -è (mladòsti ili -e), obísti ili -e, zapovídi ili -e i dr.²; ispor. na pr.: u pametì (od pàmēt — pàmeti mjesto pàmēt — pàmēti, Štitar), na pametè (Babina Greda), u pamèti (Privlaka, Račinovci, Varoš, Banovci, Siče i drugdje), u pamète (Odvorci, Kaniža), u jesèni (Davor), u bolèsti (Kobaš), u mladòste (Varoš), u mladòste i staròste (Jakačić mala), u staròste (Odvorci, Podvińe), u žalòste (Varoš, Kaniža i drugdje); — u obísti (Stupnik); — na ispovídi

¹ Za promjenu akcenta u ak. sing. ima dosta potvrdā i u Brlića, na pr.: smölu, hřpu (: nom. hřpà), bjèlinu, dòbrotu, slòbodu, tëžinu, vjèštinu, „cjènu“, slûgu (pored slúgu) i dr. (v. „Rad“ 194, 113); ispor. i u Rełkovića: cînu, slûgu (pored slúgu) i kûlu (v. „Rad“ 194., 40).

² -i ili -e u lok. sing. uvijek je kratko; zabiļežio sam samo jedan put (na) pečī (u Podviņu kod općine), premda -i može biti gdješto i dugo (na pr. u šaptinovačkom govoru; v. „Rad“ 168., 133, 136).

(148)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

25

(Kobaš), na zapovídi (Vrbłe)¹ i dr. pored: u mlădoste (Strizivojna, Babina Greda), u žáloste (Beravci, Gundinci)².

h) Instr. sing. — χ) Instr. sing. kao: vòdōm, visìnōm, nečistòćōm i dr. govore se: vodōm, visinōm, nečistoćōm i dr.³

β) Instr. sing. kao: rúkōm, tetívōm i dr. govore se ili: rūkōm. tetīvōm ili: rūkōm tetīvōm, a gdjegdje i: rúkōm. tetívōm i dr.⁴ Iz §-a se 7. vidi, gdje se govori koji akcenat.⁵

γ) Prema instr. sing. kao: kòšću i mlàdošću u kniževnom govoru govori se u Posavini obično: košćōm i mladošćōm, na pr.: (za) pećōm (Mačkovac), bolešćōm (Živike, Siče), pamećōm (Magića mala, Varoš, Babina Greda i drugdje), radošćōm (Gradište) i dr., pored: kòstōm (Davor), kòstōm (i košćōm) i sòlōm (i sołōm) (Orubica) i: kŕvłōm, sòlōm (Mačkovac, Davor), zôbłōm (pored: za pećōm, Mačkovac) i: ćěrju, kŕvłu, sòlu (Babina Greda), zôbłu (Davor), zôbłu (Tolisa, Babina Greda), pàmećōm (Kuti)⁶. — Prema instr. sing. kao stvârju, u kniževnom govoru zabiļežio sam: cîvōm (Podgajci), mâšćōm (Šamac), tâčōm (od tâč — tāči ‘pritka’, Mačkovac); cîvłōm (Kuti, Siče), tīčōm (Kaniža); klićōm ‘klijeću’ (Bebrina), ričjōm, stvarjōm (Magića mala), vašōm (od vāš — vāši,

¹ Na selu, gdje nema općine, idu sełani nedjełom na „zapovid“ ili „zapovist“, t. j. skupe se gdjegod, da im seoski starješina pročita različne oglase.

² Za promjenu akcenta u takim lok. sing. ispor. u Brlića: „kćerî“, „moćî“, „milostî“, „pametî“ („Rad“ 194., 113).

³ Akc. vodōm i t. d. dolazi i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 40, 113).

⁴ Akc. rūkōm i t. d. dolazi i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 40, 113).

⁵ Za -ōm u instr. sing. α-osnovā v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 65/6).

⁶ Za akc. košćōm i mladošćōm ispor. „kćerjóm“ (= kćerjōm) u Rełkovića i: „častjú“. „kostjú“, „krvlú“, „pećjú“, „zobjú“, „lavčadjú“ i dr. pored „râdostju“ i dr. (v. „Rad“ 194., 41, 113); ispor. i čakav. „košćún“, „sołún“, „pomoćún“ i dr. u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I. 1, 66, 68); ispor. i kokòšū (t. j. kokošju) u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 47). — Za akc. pećōm, pamećōm i t. d. ispor. nòćōm (pored nòću) u V.

26

STJEPAN IVŠIĆ,

(149)

Varoš), mašćū (Gundinci)¹. Tako sam i prema kńiževnom akcentu prěgršću zabiļežio pregršćōm (Privlaka) pored obīšćōm (Kaniža)².

i) Nom. ak. pl. Imenice, koje mijeńaju akcenat u ak. sing., mijeńaju ga i u nom. ak. pl. Evo samo nekih primjerā: glāvne: ak. glāvnu (od glāvna mjesto glāvna u V., Bošńaci, Privlaka, Novo selo), čištine ‘krčevine’ (od čistina, Sikerevci), māšine (od mašina, Gradište), žěstine ‘vrućine’ (od žestina, Laze), ěrgele (od ergěla, Magića mala), měkote: ak. měkotu (od mekòta ‘ńiva’, Crni Potok), strāote (od straòta, Siče), bārutane (od barutàna, Otok) i dr.³ — Ovdje ću spomenuti, da sam prema nòvine ‘die Neuigkeit, res novae’ i nòvine ‘die Zeitung, diurna’ u V. zabiļežio nòvine — gen. novīnā (: u novīnā sam štìo. Štitar) — lok. novìnama (: pìšē u novìnama, Zagrađe, Kuti) i novìne — nòvīnā (: u novìnama, Kaniža) i nòvine — nòvīnā (: čitō sam ù novina, Lovčići)⁴

i) Gen. pl. — α) Gen. pl. kao: vódā, visínā, dasákā, glávā, ovácā, tetívā i dr. akcentuiraju se ili: vōdā, visínā, dasākā i t. d. ili: vōdā, visīnā, dasākā i t. d., a gdjegdje i: vódā, visínā, dasákā i t. d.⁵ Gdje se čuje koji akcenat, može se vidjeti iz §-a 7., jer akcenat gen. pl. kao vódā odgovara akcentu instr. sing. rúkōm.

Bez -ā (v. § 68. e) akcentuiraju se taki gen. pl. kao: vōd, visīn i t. d.

Kao gen. pl. vódā akcentuiraju se i gen. pl. kao stvárī, dakle: stvārī, stvārī i stvárī⁶. Tako se i prema gen. pl. zapovijèdī (od zāpovijed) govori zapovīdī (na pr.: dèset zapovīdī, Stupnik i drugdje), zapovīdī i zapovídī⁷

¹ Za akc. cīvōm, cīvlōm i ričjōm ispor.: „ričju“ i „ričjom“ u Rełkovića i: „kapļú“, „misļú“ i dr. u Brlića (v. „Rad“ 194., 41, 113). — Za akc. cīvlōm ispor. i čakav. „pēšćún“ u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 1, 65); ispor. i stvárjū u Mažuranića (v. Slovn. Hrv. 47).

² -ōm može biti samo u instr. onih imenicā, u kojih se lok. sing. akcenat mijeňa (ispor. na pr. lok. pèći), i zato se govori samo smrčōm (od smrť — smrťi): lok. smrťi.

³ Ispor. i u Brlića: bāglame, dùbłine, živine, gřdobe, tjěsnoće, něčistoće (v. „Rad“ 194., 113).

⁴ Akc. nòvine — novīnā (Štitar): nom. sing. novìna odgovara akcentu plànine — planínā: nom. sing. planina.

⁵ Akc. vōdā mogao bi biti i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 24, 113/4).

⁶ Za akc. stvārī ispor. u Rełkovića: „ričih“ (= rīčī), „vrstih“ (= vrstī), „vlásih“ (= vlāsī) (v. „Rad“ 194., 41).

⁷ U Rełkovića dolazi „zapovidi“, koje se može čitati zapovīdī (v. „Rad“ 194., 41).

(150)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

27

β) Gen. pl. kao: kòstī, milòstī i dr. govore se: kostī, milostī i dr.¹ Tako sam i prema pàmēt — pàmeti (mjesto pàmēt — pàmēti) zabiļežio gen. pl. pamietī, (: sedamdëset î piēt pamietī (Dolina)² i večerī (: vèčer — vèčeri, Stupnik, Domaļevac). — Prema nom. ak. pl. měkote od mekòta zabiļežio sam gen. pl. měkotī (Crni Potok)³, a očekivali bismo mekotī (ispor. milostī).

γ) Imenice kao: lòpata, mòtika i dr. imaju obično gen. pl. lòpāt(ā), mòtīk(ā) i dr. Samo je gdjegdje akcenat u gen. pl. takih imenica kao: lopât (Dolina). (iz) švarâg (: šärāgļā u V., Orubica), motīkā (Bodovaļci), livâd (Trnava)⁴.

δ) Prema gen. pl. (du.) nògū od nòga govori se u Posavini i rùkū od rúka i pètū od péta (v. naprijed § 68. e, γ): rùkū u V.⁵

Akc. rùkū potvrđuje i oblik rùkūvā (od rùkū + ā, Domaļevac). — Od rùkū + ā očekivali bismo upravo rùkūā > rùkūvā, ali se prema drugim genitivima pl. na -va, ispred kojega stoji dug vokal (ispor. na pr. plùgōvā), govori i rùkūvā, a tako i nògūvā. Već sam rekao (v. § 68. e, β), da su kao rùkūvā i nògūvā postali i gen. pl. na -ija: formija, klupija, lađija i dr., ali sam prema -ūvā u rùkūvā i nògūvā zabiļežio -ijā: fòrmijā (Babina Greda), klúpijā (Račinovci), lāđijā (Štitar), òlōvkijā (Đurići), tòrbijā (Račinovci), tôrbijā (Rajevo selo)⁶.

ε) Prema nom. sing. cígla zabiļežio sam gen. pl. cigālā (Kuti) i cīgāl (Vrpołe, Lapovci)⁷ pored cīglī (Živike).

ζ) Prema nàćve govori se gdješto gen. pl. i nàćāvā (na pr. u Ozrinićima i u Dubrovniku; v. Rešetar, Betonung 104), no u

¹ Takav je akcenat i u Reļkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 41, 114).

² Za ie u pamietī v. naprijed u §-u 19.

³ Gen. pl. měkotī imam iz Ješevika (kod Broda), gdje je noviji akcenat.

⁴ Za akc. gen. pl. lopât ispor. akc. gen. pl. terêt(ā) i korît(ā) (v. naprijed § 55. e i 63. e). Akc. kao lopât običan je i u čakavskom narječju (ispor. na pr. gen. pl. livâd: livàda u Nemanića, Čak.-kroat. Stud. I, 1, 18; v. i „Rad“ 118., 30). I u Šaptinovcu govore: besêd, ručīc(a), rubîn(a) i dr. (v. „Rad“ 168., 134/5).

⁵ Akc. rùkū i pètū ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 114); akc. rùkū može se izvoditi i iz Rełkovićeva biļežeņa (v. „Rad“ 194., 41). — Akc. rùkū odgovara akcentu nògū, jer bismo prema rùkū u V. očekivali i *nògū.

⁶ Za to -ijā (od -ī + ā) ispor. -ijā u gen. pl. înjā (od ni[h]a).

⁷ Za akc. cīgāl ispor. gen. pl. vrānāc(ā) i pīsām(ā) (v. naprijed § 55. e, γ i 63. e, β).

28

STJEPAN IVŠIĆ.

(151)

Posavini je akcenat, koji se slaže s Vukovim năćve — naćávā; zabiļežio sam na pr.: năćve — naćăv (Mačkovac) i năćve — naćāvā (Kaniža).

k) Dat. lok. instr. pl. — χ) Akcentu kao rùkama od rùka
— rûku — rûke odgovara i posavski akcenat: rukàma (Župańa
i drugdje), rùkama (Stupnik i drugdje), dùšama (: s dùšama su
Srbi teži, t. j. više ih je, Slatinik), gredàma (Magića mala), grì-
dama (Mačkovac), ovcàma (Župańa), òvcama (Sibiń), (po) pètama
(Kobaš), (po) petàmī (Siče), (po) strànama (Godińak), svińàma (Ka-
niža, Crni Potok, Gorjani, Župańa i drugdje), svìńama (Oriovac i
drugdje) pored: grèdàma i slùgàma (Župańa), slúgama (Živike)¹.

2) Akcentu kòstima, milòstima i dr. odgovara i posavski akcenat kao na pr.: ćeràma (Varoš, Otok, Babina Greda), ćerjàma (Batrina, Siče), kokòšma (Magića mala, Kuti, Stupnik). kokošàma (Kaniža), kokòšima (Drežnik)².

γ) Prema akcentu kao stvárima govori se u Posavini: cívima (Batrina), túčima (Mačkovac); cīvàma (Divoševci), rīčàma, tīčàma (Kaniža); cívma (Podgajci); — cívma, rìčma, stvàrma, vàšmu (Magića mala, Kuti); cívàma (Varoš), civlùma (Magića mala), vašàma (Varoš) i dr.³ Prema čěļād govori se dat. lok. instr. če-
ļádma (Stupnik i drugdje). Prema ždrìbād zabiļežio sam ždri-
bádma (Davor, Bodovaļci) pored ždrìbādima (Bodovaļci)⁴.

71. Popis nekih imenica ž. roda. — bätālija ‘bitka’ (obično): bàtālija u V.; — bōlnìca (Brod i drugdje)⁵: bōlnica u Akadem. rječn.; — cèdula (Slobodnica): cèdula u Akadem. rječn.

¹ I Brlić biļeži na pr. „slúgâma“, ali u ùega bi mogao znak ‘ u takim primjerima stajati prema drugim padežima, u kojima je na mjestu (na pr. „slúgâma“ prema slúga) (v. „Rad“ 194., 114). U Ozrinićima i Prčańu govore: brādàma, grānàma, strānàma i dr., a u Dubrovniku ne govore samo bràdama: bráda — brâdu — brâde, nego i svjèćama: svijèća — svijèću — svijèće i dr. (v. Rešetar, Betonung 95/6). Za dat. lok. instr. pl. kao rùkama v. i u „Radu“ 168., 134.

² Ispor. i: „kćerâma“ (= kćeràma), „pećîma“ (= pećîma), „krje-
postîma“ (= krjepostîma) u Brlića (v. „Rad“ 194., 114).

³ Za akcenat cívma pored cívma ispor. lùdma pored lúdma (v. § 55. f). U Brlića čitamo na pr. „rjèčma“, „stvárma“ (v. „Rad“ 194., 114).

⁴ Prema čeľádma očekivali bismo i pregŕštima od prěgřšt (ispor. „čeľůstim“ u Brlića; v. „Rad“ 194., 114), no ja nijesam zabiļežio ni jednoga takoga primjera.

⁵ Akc. bōlnīca ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 138).

(152)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

29

i cèduła u V.; — čorba (Varoš, Babina Greda i drugdje): čórba
i čörba u V.; — držàlica (Viškovci) i držalica (Forkuševei)¹: držalica u V.; — fàbrika (Varoš, Brod) i fabrìka (Kruševica)²: fàbrika u Akadem. rječn.; — figùra ‘slika’ (Strizivojna)³: figūra u Akadem. rječn.; — glavobóla (Varoš): glavòboła u V.; — go-
spodìčna (Sičice, Strizivojna, Štitar i drugdje)⁴: gospòdična u
Akadem. rječn.; — gra[h]òrica (Drežnik)⁵: gràhorica u V.⁶; —
[h]ôlba (obično)⁷: hölba u V.; — [h]rpa — [h]rpu (Kuti, Gundinei, Guńa i drugdje)⁸: hŕpa u V.; — Itālija (obično): Ìtālija u V.; — jètrva (obično)⁹: jêtrva u V.; — kòrist (Stupnik)¹⁰ i körîst (obično)¹¹: kòrîst u V.; — kôrpa (Varoš, Gundinei i drugdje) i kôrpica (Podvine)¹²: kórpa u V.; — kràjcara (Strizivojna)¹³ i krajcàra (Brod): kràjcara u V.; — làdica ‘čekmeće’ (Grižić)¹⁴: ladica (bez akcenta) u Akadem. rječn.; — làloka (obično)¹⁵: làloka u Akadem. rječn.; — (mâst) — măsti (često)¹⁶: (mâst) — mâsti u V.; — măškara (Brod)¹⁷: măškara u V.; — micìna (Strizivojna) i mìcina (Stupnik)¹⁸: micìna u V. i mìcina u Akadem. rječn.; — mìlota ‘ime volu’ (Zagrađe)¹⁹; — mólba (obično)²⁰: mòlba u Akadem. rječn.; — mùja (Bodovałci) i mùva (Batrina,

¹ U Slavoniji se govori često i držàlica.

² Drugdje po Slavoniji govore obično fàbrika.

³ Akc. figùra ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 141). I u Orahovici (u Slav.) govore figura.

⁴ Akc. gospodìčna ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 111).

⁵ Akc. grahorìca ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 141).

⁶ Akc. grà[h]orica zabiļežio sam i ja u Košutarici (kod Jasenovca), gdje je novi akcenat.

⁷ Akc. (h)ôlba ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 52, 146).

⁸ Akc. hŕpa potvrđuje i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 111).

⁹ Akc. jètrva ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 142).

¹⁰ Akc. kòrist čuje se i u Dubrovniku (v. Akadem. rječn.).

¹¹ Akc. körîst ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 143).

¹² Akc. kórpa ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 143).

¹³ Akc. kràjcara mogao bi biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 143).

¹⁴ U Slavoniji (na pr. u Orahovici) govore i làdica.

¹⁵ Akc. làloka ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 144).

¹⁶ (mâst) — măsti govore i u Orahovici (u Slav.).

¹⁷ Drugdje po Slavoniji govore obično máškara (za taj akcenat v. i u Akadem. rječn.).

¹⁸ Akc. mìcina govori se i drugdje po Slavoniji (v. Akadem. rječn.).

¹⁹ Akc. mìlota u tome značeńu dolazi i u Lici (v. Akadem. rječn.); ispor. i plàvota.

²⁰ Ispor. mólba u Brlića (v. „Rad“ 194., 145).

30

STJEPAN IVŠIĆ,

(153)

Babina Greda i drugdje)¹: mùha u V.; — mùzika (Brod) i mùzika (Kobaš)²: mùzika u Akadem. rječn.; — ogrlìca ‘kolijer’ (Kòmłetinci)³: ògrlica u V.; — orànica (Lovčići): oránica u V.; — Órlava ‘ime rijeci’ (Stupnik): Órlava u V.; — òtava (Slobodnica)⁴: òtava u V.; — (pămēt) — păměti (obično)⁵: (pămēt) — păměti u V.; — pàre, f. pl. (Vrbłe, Stupnik i drugdje): pàre — pârâ, f. pl. u V.; — pjèvačica (Rajevo selo): pjevačica i pjèvačica u V.; — plàvota ‘ime volu’ (Zagrađe)⁶: — pòklade — pòklādā f. pl. (obično)⁷: pòklade — pòklādē u V.; — pòraba (: nije mi òd porabē, Bebrina): pòraba u V.; — pòsteła (obično)⁸: pòsteła u V.; — pòtkova (obično)⁹: pòtkova u V.; — sàlāt, f. (Podgajci)¹⁰: salàta u V.; — sárma (Siče)¹¹ i sarmù (Babina Greda), sàrma (Vođinci): sàrma u V.; — sjäjnōst (Podvińe)¹²: sjájnōst u V.; — stàtive f. pl. ‘stan’ (Štitar, Tolisa)¹³: stàtive u V.; — šôlica ‘Schale’ (Strizivojna)¹⁴; — tàčke f. pl. (: na tàčkama odvězla. D. Lipovac)¹⁵: táčke u Ikev. rječn.; — tôrba (Dolina. Kaniža, Varoš, Rajevo selo i drugdje)¹⁶ i tôrba (Račinovci): tórba i törba u V.; — tävnōst (Podvińe)¹⁷; — vrìdnōst (Magića mala)¹⁸: vrijèdnōst u V.; — vìpa — vìpu (Šumeće i drugdje; ispor. [h]ìpa): hìpa u V.

¹ I u Brlića je akc. mùha (v. „Rad“ 194., 145).

² U Brlića je mùzika i muzika (v. „Rad“ 194., 145). Za akc. mùzika i muzika ispor. fàbrika i fabrika.

³ I drugdje u Slavoniji (na pr. u Orahovici) govore ogrlica u značenú ‘ogrlina’.

⁴ Drugdje u Slavoniji govore obično òtava.

⁵ Akc. (pămēt) — păměti dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194., 113).

⁶ Za akc. plàvota ispor. mìlota.

⁷ Akc. pòklade ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 148).

⁸ Akc. pòsteła ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 148).

⁹ Akc. pòtkova ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 148). I drugdje sam u Slavoniji slušao samo pòtkova.

¹⁰ U Rełkovića nalazimo „salàta“, koje će biti griješkom mjesto „salàta“ (v. „Rad“ 194., 25). Ne stoji li ` u „salàta“ u Rełkovića griješkom, onda bi se „salàta“ moglo čitati sàlāta.

¹¹ I u Orahovici (u Slav.) govore sárma.

¹² Za akc. sjäjnōst ispor. tävnōst i vrìdnōst; ispor. i mùdrōst u V. (neki govore i múdrōst kao sjájnōst).

¹³ I Rešetar biļeži stàtive za Ozriniće (v. Der štok. Dial. 170).

¹⁴ U Slavoniji govore gdjegdje (na pr. u Orahovici) i šàlica.

¹⁵ Akc. tàčke ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 151).

¹⁶ Akc. tôrba ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 152).

¹⁷ Za akc. tävnōst ispor. sjäjnōst i vrìdnōst.

¹⁸ Za akc. vrìdnōst ispor. tävnōst.

(154)

DANAŠNI POŠAVSKI GOVOR.

31

4. Zamjenice.

A. Oblici.

72. Lične i povratne z. a) Ondje, gdje se govori -e (mjesto -i) u dat. i lok. α-deklinacije i i-deklinacije (v. § 68. a), govori se i dat. lok. mene, tebe, sebe, na pr. mène, tèbe, sèbe (Jakačić mala), mène, tèbe, sèbe (Kaniža, Brod, Trnava, Ivankovo, Gradište, Cerna, Retkovci, Babina Greda i drugdje). Gdjegdje se govori u zamjenicama -i pored -e u imenicama, na pr.: menī, tebī, sebī pored: svōjōj kùće, u kiüge i t. d. (Oprisavci, Prńavor, Gundinci). U Štitaru sam zabiļežio i dat. sèbe, premda se ondje govori samo dat. ženi.

b) Mjesto mnôm (mnome nijesam nigdje čuo) zabiļežio sam mènōm (: pred mènōm, Brod; spored mènōm, Velika), mńôm (: zà mńōm, Živike), mļôm (: sà mļōm, Siče, Magića mala; zà mļōm, G. Slatinik) i nôm (: sù nōm, Orubica).

c) U sing. je pomenutih zamjenica veoma čest navezak -kār(e) i -ka, na pr.: menìkāre, tebìkāre, sebìkāre, nemùkāre (Stupnik), tebìkār (Kaniža), sebìkāre (Bebrina), sebikar (Vrpołe), sebika (Gorjani), (u) negàkār (Kobaš), nemùkār (Kobaš, Kaniža), nèmukāre (Magića mala), nègakār (Siče), (po) nemukar (Strizivojna), (u) nemuka (D. Lipovac), (š)ńimeka (Viškovci), (š)ńīmèkār (Oprisavci) i dr.

d) Mjesto ni(h) u gen. pl. govori se često njā (Batrina, Laze, Stupnik, Dubočac, Sibiń, Brod, Zadubravłe i drugdje). — Tako se govori njā i za ak. pl., na pr. krož njā (Prńavor), pozòvite njā (Zdenci)¹. — U Vrbłu sam zabiļežio i: za nèa, koje je postalo kontaminacijom oblika njā za gen. pl. i ak. pl. nê. — Dosta se često čuje i gen. pl. njū (Davor, Siče, Bùčje, Vrčin dol. Kaniža, Varoš i drugdje)².

¹ Gen. pl. niha ima i Maretić iz dva slavonska pisca (v. Jezik 174/5). — Za gen. pl. nija ispor. gen. pl. kao formija (v. § 68. e). Za tako raširen gen. pl. ispor. i nasā (mjesto nas), što ga Rešetar biļeži za Tolisu i Vidovice (Brčki) (v. Der štok. Dial. 186); gen. pl. násā i vásā čuo sam i ja g. 1906. od jednoga pravoslavnoga svećenika iz voćinske okoline (u Slav.).

² Gen. pl. niju dolazi samo kadšto u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174).

32

STJEPAN IVŠIĆ,

(155)

e) Za neenklitični dat. pl. zabiļežio sam i kraći oblik nam (: nām trojīci, Davor; dōšāl je k nām, Siče) i nim (: mōrām i nīm pomoći, Davor)¹. — U Vrbļu sam zabiļežio i dat. nāmi (: k nāmi)².

f) Mjesto *nīh* govori se za ak. pl. i *nē* (Štitar, Župańa i drugdje) i enklitični oblik *je* (na pr.: čūvāl sam *je*, sc. końe, Magića mala; vino piju Cetinci junaci, služila *je* Cetinka djevojka, Dolina)³.

g) Za instr. pl. zabiļežio sam i: nāmī, vāmī (Siče)⁴.

73. Posvojne z. a) Gdjegdje se govore stegnuti oblici kao: mā, trā, svā (Gorjani, Gundinci), srū (= svoju, Stružani), tvū (= tvoju, Retkovci).

b) Mjesto *mojega*, *tvojega*, *svojega*, *mojemu*, *tvojemu*, *svojemu* govori se obično mōg(a), tvōg(a), srōg(a), mōm(u) ili mōme i t. d.⁵
— U Štrizivojni sam zabiļežio i mōjga.

c) Pored primjera: od *ńegōva* kōļena (Šumeće), u kućáru *ńegōvu* (Vrbļe) imam: *ńegōrōga* brāta (Župańa), *ńezinog* strica sin (Šiškoveci) i dr.⁶

74. Pokazne z. a) Mjesto *taj*, *ovaj* i *onaj* govori se veoma često *ti* ili *oti*, *ovi*, *oni*, na pr.: *tī* (Varoš, Cerna, Kupina, Štitar, Župańa, Tolisa i drugdje), *otī* (Štitar, Župańa), *ovī* (Kaniža, Oprisavci, Đakovo, Trnava i drugdje), *onī* (Glogovica), *ðnī* (Oprisavci)⁷. — Mjesto *ovi* i *oni* govori se često i *vī* i *nī*, na pr. *vī* (D. Lippovac, Trnava), *nī* (na pr.: sād *nī* sād *nī*, Babina Greda, Gradište, Župańa). Tako se često govori i: *vāj*, *nāj*, *vā*, *nā* (Davor),

¹ Katkad dolazi takav dat. pl. i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174/5).

² Za dat. pl. *nami* ispor. dat. pl. *nami*, *vami* i *nimi* u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174/5); ispor. i dat. pl. *Bosankami*. (v. § 68. e).

³ Tako dolazi *ńe* i *je* i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 175).

⁴ Instr. *nami* i *vami* dolazi često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174). — Za instr. pl. *nimi* ima Maretić samo jednu potvrdu iz slavonskih pisaca (v. Jezik 175). Ja nijesam nigdje zabiļežio *nimi*. — U posavskom govoru nijesam zabiļežio ni ak. sing. *nī* ni *nga* (ti oblici ne dolaze ni u slavonskih pisaca; v. Maretić, Jezik 174).

⁵ Stegnuti su oblici običniji i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 176).

⁶ Jedni i drugi oblici dolaze i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 170).

⁷ Takvo *ovi* i *oni* dolazi veoma često i u slavonskih pisaca; katkad dolazi i *ti* (v. Maretić, Jezik 176). Za te likove v. i naprijed § 6. 1).

(156)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

33

'vôj, 'vîm (instr. sing., D. Lipovac), 'vê (gen. sing.) i 'vôj (Kaniža), (na) 'nôme (Gradište) i dr. — Mjesto tâj govori se i òtāj (Kuti, Kaniža)¹.

b) Mjesto toga zabiļežio sam jedan put têgā (Stupnik).

c) Neobičan je navezak -e u instr. sing. otóme (: a tī s otóme šîbōm lûpi! Magića mala). Neobično je i (s) òtîme (Kuti)² pored lok. (o) tòme (Babina Greda), (na) 'nôme (Gradište) i dr.

d) Pored običnih gen. pl. tî, ovi i oni zabiļežio sam i: tûjū (Batrina), ovîjū (Magića mala), òvijū (Kaniža, Slobodnica), onìjū (Brod, Gorjani)³. — U Grabarju sam zabiļežio jedan put i gen. pl. 'vê (: 'vê gôdînā), gdje će -e stajati vaļada prema dat. lok. instr. ovema.

e) Mjesto -ima u dat. lok. i instr. pl. govori se često -ema, na pr.: tèma (Varoš, Podviše, Zadubravłe), onèma (Varoš, Beravci), önema (Prnavor). ovèma (Gundinci, Piškorevci i drugdje). — Tako sam u Brodu zabiļežio i (med) tèmī⁴.

Zabiļežio sam i lok. pl. tî (: pò tî sèlî, Gromačnik)⁵ i instr. pl. otîma (: sa otîma civàma, Otok)⁶.

f) Često se govori: taki, ovaki, onaki i dr. mjesto -akav, na pr.: takî (gen. pl., Babina Greda), tàkî (Stupnik), (s) onàkîm (ćovèkîm) (Gradište), nà 'vakē (Kobaš). Tako sam zabiļežio i: kàka (Kuti), kàku (Batrina), kakâ (Babina Greda), kakê, pl. (Gradište), (od zla) svàkaka (Lovčići) pored: kakvà se (Štitar), kàkcōg (Stupnik), nù-kakvā (= nekakva, Zagrađe) i dr. — Za deklinaciju je vrijedno spomenuti i ova dva primjera: gen. m. ovàkva (: kakö je Pešta postàla, još ovàkva junáka nije bîlo — govorili su po pričańu

¹ otaj dolazi često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 176). — Za postańe zamjenice otî i otaj v. naprijed § 27.

² U slavonskih su pisaca rijetki i instr. time i onime (v. Maretić, Jezik 171).

³ Takvi gen. pl. na -iju dolaze često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 171).

⁴ Završetak -ema razvio se zacijelo prema -ega i -emu u sing., na pr. tema prema tega i temu; ispor.: têgā, òvegā, ònegā, tèmū, òvemū, ònemū, têzijeh, têzijem i t. d. u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 148), ovéga, ovému i dr. u trpańskom govoru (v. „Rad“ 103., 74), onega, onemu, onen (dat. pl.), onemi u Nemanića (v. Čak.-kroat. Stud. I, 2, 7). — Za dat. lok. i instr. pl. tema ispor. i dat. lok. i instr. pl. muškema (v. § 89.).

⁵ Takav lok. pl. na -ih imaju i slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 172).

⁶ U slavonskih je pisaca najobičniji instr. pl. na -ima (oblik na -ima je najobičniji i za dat. i lok. pl.) (v. Maretić, Jezik 172).

R. J. A. 197.

3

34

STJEPAN IVŠIĆ,

(157)

Maģari gledajući bana Jelačića —, Siče) i gen. n. štākakva (: štākakva pića, Siče). — U Vrbovi sam zabiļežio i otaka (: otakā je vira u junaka), gdje o- treba tumačiti kao u otaj (v. § 74. a).

75. Upitne z. Nigdje nijesam čuo gen. česa, nego: čēga (Varoš i drugdje), čegā (Jaruge), čēg (Štitar)¹. — Jedan put sam zabiļežio čim (: po čim je osto Svińar, Davor) za lok.² — Za instr. (s) očim mjesto čim v. naprijed § 27.

76. Neodređene z. a) Mjesto někī zabiļežio sam i nīkojī (: nīkojū věćēr, Otok).

b) Mjesto nekaki govori se često u ikavskojekavskoj grupi nākī, a gdjegdje i nījakī mjesto nikaki (= nekaki) (v. naprijed § 24. i 42.).

c) Prema gdjēkojī u V. zabiļežio sam: dīkojī (Sičice, Stupnik), gēkojī (Kaniža), dēkojī (Viškovci) pored dīkī (Kobaš), đekī (Siče).

d) Od nijedan zabiļežio sam ak. sing. m. nijedna (: nēmā nijedna, Otok). Tako sam zabiļežio i ak. sing. jedna (: jednā smo oženīli, Otok).

e) ni se rastavļa od zamjenice u primjerima: nī na koga (Šamac), nī s kīm (Otok), nī prid kīm (Župańa), ni odà šta àsna (Slobodnica), nī oda šta (Babina Greda) i dr.

77. Pored sāv i vās (Podvińe, Varoš) govori se i svāj (Sičice, Siče, Otok). M. svāj stoji prema f. svā kao m. tāj prema f. tā. — Za gen. pl. imam i sviju (Mačkovac, Oprisavci)³, a za dat. pl. svim (Davor, Siče) i svema (V. Kopanica, Gundinci)⁴.

## B. Akcenat.

78. Lične i povratna z. a) Govori se svuda samo: jā, tī, õn, mī, vī⁵.

b) Obično se govori: mēne — mēni (mēne), těbe — těbi (těbe), sěbe — sěbi (sěbe)⁶. Pored takoga sam akcenta zabiļežio i: sebī

¹ Gen. česa nemaju ni slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 177).

² Takav lok. sing. na -im (na pr. ovim) dolazi i u jednoga slavonskoga pisca (v. Maretić, Jezik 171).

³ Gen. pl. sviju veoma je običan u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 171).

⁴ Za dat. pl. svema ispor. tema i dr. u §-u 74. e).

⁵ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 41, 114). — Takav je akcenat i u čakav. narječju. Za akc. jā v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 194).

⁶ Akc. mēne — mēni i t. d. običan je i drugdje, na pr. u Sarajevu (v. „Rad“ 121., 202), u Dubrovniku, u Ozrinićima (v. Rešetar, Betonung 143), na Rabu (v. „Rad“ 118., 34) i drugdje.

(158)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

35

(St. Perkovci), 3. 6. mène i 3. 6. tèbe (Jakačić mala), mèni, tèbi i sèbi (Drežnik), menī, tebī i sebī (Gundinci, Sredanci, Prńavor, Strizivojna, Oprisavci, G. Vrba)¹.

Za akc.: menìkār(e) (Stupnik), tebìkār (Kaniža), sebìkāre (Babrina) i meníkār (Živike) ispor. meníka, tebíka, sebíka u V.²

c) U instr. mnôm akcenat je samo takav, i taj se akcenat slaže s akcentom u primjerima kao: sà mnōm, zà mnōm, prèda mnōm i t. d., jer bi prema *mnōm bilo i *sa mnōm³.

d) U gen. ak. pl. nãs i vãs akcenat je samo takav, i taj se akcenat slaže s kniževnim akcentom u primjerima kao: òd nãs i kòd vãs⁴.

e) U Sičama sam zabiļežio instr. nàmī i vàmī, gdje je -ī prema -ī u lok. i instr. pl. imenica m. i sr. roda (v. § 55. g i 63. g). Prema takome -ī bit će i -ā u nàmā (Brod)⁵.

79. a) Od zamjenice õn govori se gen. ak. dat. lok. m. i n. obično nèga i nèmu. U Sičama sam zabiļežio i nègā⁶, a u Klaraju govore i nègā⁷. — Prema nèga govori se i nègakār (Siče). Za nègàkār (Kobaš), ispor. menìkār(e) (§ 77. b).

¹ Akcentu menī, tebī, sebī odgovara „mení“ i „tebí“ na Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333). — Posavski akc. gen. mène: dat. mèni ili menī nije osamļen, jer Kušar veli, da pò selima na otoku Rabu govore mène — mèni i menì, tèbe — tèbi i tebì (v. „Rad“ 118., 34). Tu je razliku u akcentu gen. i dat. lok. dobro protumačio Meillet; nzrok joj je u nekadašnjem otisnutom -ě (v. Arch. f. slav. Philol. 25, 428). Od nekadašnega mène — menì nastalo je u jednim govorima mène — mèni, a u drugima menè (mène) — menì (mèni). U lumbaradskom je govoru i gen. „mené“ kao „mení“ (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333), no gen. „mené“ može biti i poradi gen. kao „vodé“ (o. c. 329).

² Prema sebī moglo bi biti i sebīka (Gorjani) i sebīkār (Vrpołe), no posłedna mi dva primjera nijesu posve pouzdana.

³ Akc. mnôm ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 114). Akc. mnôm ima i čakav. narječje.

⁴ Akc. nãs i vãs dolazi i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 41, 114). — Taj će akcenat biti novotvorina prema drugim gen. pl., jer čakavci (na pr. Bakrani) govore i nãs i vãs (v. o tom u mome „Prilogu...“; „Rad“ 187., 185).

⁵ Ispor. u Brlića: „nâmì“ (= nàmī) i „ńimà“ (= ñìmā) (Gram. 268, 352).

⁶ Akc. nègā ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 115).

⁷ Za akc. nègā ispor. lumbaradsko „negé“ (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333).

36

STJEPAN IVŠIĆ,

(159)

Mjesto němu zabiļežio sam i němu (St. Perkovci) i němu (: němu
je dála, Varoš). Prema menī, tebī i sebī zabiļežio sam i němu
(Babina Greda, Gundinci, Beravci)¹. — Akc. (u) němúka (D. Li-
povac) odgovara akcentu meníka i t. d., a za němùkār (Kobaš)
i němùkār(e) (Stupnik) ispor. menìkār(e) (§ 77. b). Prema němu
govori se i němukāre (Magića mala).

b) U instr. sing. m. i n. akcenat je nīm (i níme)². — Za akc.
(ş)nîmèkār (Oprisavci) ispor. (ş)nîmè je (dōšō) (na pr. u Župańi).

c) Zamjenica se onà (òna) akcentuira: gen. nē, dat. lok. nōj,
ak. nû i instr. nōm (nóme)³. — Mjesto običnoga nû zabiļežio sam
dva puta i nû (u Stupniku i u Guńi; i u Stupniku se obično
govori nû⁴).

d) Akcenat je u gen. ak. pl. m. n. i f. obično nî (Siče, Stupnik, Kaniža i drugdje), ali se čuje i nî (Kobaš, Župańa i drugdje)⁵. U Davoru sam zabiļežio i nî (: kòd nî)⁶. — Akc. gen. (ak.) nîjā stoji mjesto nū + ā.

U ak. pl. nê akcenat je samo takav⁷.

e) Za dat. lok. instr. pl. govori se gdjegdje nîmā (Magića mala, Siče)⁸.

80. Prema kniževnom: ú me, zá te i zá se govori se u Posavini obično: û me, zâ te, zâ se (na pr. u Komarnici, Živikama, Batrini, Strizivojni, Šiškovecima i drugdje). Gdjegdje se čuje i akcenat ú me a gdjegdje i akcenat û me⁹.

¹ Za akc. němū ispor. lumbaradsko „němú“ (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333).

² Akc. nīm ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 41, 114). Takav se akcenat čuje i u čakav. narječju.

³ Akc. nē, nōm i nû ima i Rełković, a Brlić ima pored toga i nôj (v. „Rad“ 194., 41, 114). Takav se akcenat čuje i u čakavskom narječju.

⁴ Akc. nû (pored nû) mogao bi biti i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 41).

⁵ Brlić biļeži gen. pl. „ńih“ i „nīh“ (v. „Rad“ 194., 114); u Rełkovića je taj gen. pl. bez akcenta. Akcenat se nīh čuje i u čakav. narječju, na pr. u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 331), u Trpnu (v. „Rad“ 103., 79) i drugdje.

⁶ Za akc. nî ispor. nîh u Sarajevu (v. „Rad“ 121., 202).

⁷ Akc. nê u ak. pl. ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 41, 114).

⁸ Za -ā u nîma ispor. u Brlića „nimà“ (Gram. 352); ispor. i nàmā (§ 77. e).

⁹ Brlić biļeži: ú me, zá me, pó te i dr., koje se može čitati ú me i ū me i t. d. (v. „Rad“ 194., 115). — Gopić biļeži za ceranski govor: nāme, zāte, ūse i dr. (v. „Nastavni Vjesnik“ 17., 340).

(160)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

37

Prema ak. sing. *ńû* i ak. pl. *ńê* govori se obično: na *ńû* ili
nà *ńū*, za *ńê* ili zà *ńē* i t. d.¹

81. Govori se samo: mõj, tvõj i svõj² — i n. mõjē, tvõjē i svõjē
i f. mõjā, tvõjā i svõjā³. — Rijetko se čuje akcenat, koji odgovara
kńiževnome mòje i mòja i t. d.; takav je na pr.: na mojù (i mòju,
Gradište), mojī (gen. pl., Semełci), svojī (gen. pl., Rajevo selo).

Prema kńiževnom mòjega — mòjem(u) ili môga — môm(u)
(môme) tvòjega — tvòjem(u)... i svòjega — svòjem(u)... govori
se obično mōg(a) — mōmu ili mōm(e), tvõg(a) — tvõmu ili tvõm(e),
svõg(a) — svõmu ili svõm(e)⁴.

Prema *ńézin* zabiļežio sam: *ńězin* (Živike, Stupnik) i *hězin* (Brod)⁵

Prema năšega – năšemu govori se obično năšēga – năšēmu⁶,
a tako i văšēga – văšēmu.

82. a) Zamjenica tāj ili tî, tô, tâ akcentuira se obično kao u
kńiževnom govoru, no gdjegdje se čuje i drukčiji akcenat, i to:
instr. sing. m. i n. tîm (mjesto tîm), gen. f. tě (mjesto tê), dat. i
loķ. f. tōj (mjesto tōj), gen. pl. tî (mjesto tî), na pr.: ko(d) tě
šùmē (Magića mala, Siče, Pričac, Podgajci i drugdje) pored: ko(d)
tê šùmē (Varoš, Kaniža, Župańa i drugdje)⁷ — Ondje, gdje se
vokali otežu ispred m (i drugih nekih konsonanata) (v. naprijed
§ 10.), govori se i lok. sing. m. i n. tôm (mjesto tòm), na pr.:

¹ Možda se gdjegdje govori i na pr. nàńū i zàńê, jer u čakav. narječju u takom događaju može biti akcenat na proklitiki; ispor. na pr. „záńu“ i „póńe“ u Mikuličića (Nar. pripov. i pj. 2) i têńū u Mažuranića (v. Slov. Hrv. 22); u Bakru sam zabiļežio i pôdńu.

² Akc. mõj i svõj ima i Rełković, a Brlić ima pored toga i svõj (v. „Rad“ 194., 41, 115).

³ Akc. n. mõjē i f. mõjā i t. d. ima i Brlić, a u Rełkovića nalazimo potvrdu za -ā u f. moja (v. „Rad“ 194., 115, 41). — Akc. n. möje i f. möja dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 138) i u Prčańu (v. Rešetar, Betonung 147).

⁴ Akc. mõga i mõm(u) dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194., 116). — Akc. mõga — mõm(u) postaje prema nestegnutom liku mojēga — mojėm(u) (v. o tom u mome „Prilogu...“; „Rad“ 187., 146/7).

⁵ Akc. *ńêzin* ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 116). — Mjesto *ńezin* govori se obično gen. sing. *ńē*, na pr. *ńē* brat (mjesto: *ńezin* brat), i zato ne mogu reći, koliko je područje akcentu *ńêzin* i *hêzin*.

⁶ Akc. năšega ima i Rełković, a Brlić ima pored toga i năšēmu (v. „Rad“ 194., 41, 116).

⁷ U Rełkovića je akcenat tîm, tê, tôm i tîh (za tōj nema potvrde) i u Brlića: tîm, tê i tîh (v „Rad“ 194., 42, 116). — Akc. tîm, tê, tōj, tôm i tîh čuje se i u čakav. narječju. — Za akc. tîm, tê,

38

STJEPAN IVŠIĆ,

(161)

u tôm sèlu (Zupańa). — Pored tòg(ā)¹ zabiļežio sam i tõg (Živike).

b) Prema òtāj, òvāj i ònāj u kńiževnom govoru govori se u Posavini: otāj — otõga (Mačkovac), nom. ak. sing. otî (Štitar, Župańa), u otôj (Župańa), sa otîma (Otok) i dr.; ovāj (Brod), nom. sing. ovî (Kaniža, Oprisavci, Trnava, Đakovo i drugdje), ovõga (Orubica), pred ovîm (Kaniža), ovê gõdinē (Kaniža), nom. pl. ovî (Dolina, Župańa), ovëma (Gundinci) i dr.; nom. sing. onî (Varoš, Glogovica), onõga (Brod), onëma (Varoš, Beravci) i dr.; — òtāj (Kuti, Kaniža); k òvōj (Župańa); nom. sing. ònî (Oprisavci), s ònîm (Varoš), ònema (Prnavor) i dr.² — Za akcenat kao: instr. sing. ovîm, gen. sing. f. ovê, lok. sing. otôj i dr. ispor. tîm, tê, tôj i t. d. (v. pod a). Tako se i: 'vāj ili 'vî i 'nâj i 'nî (v. § 74. a) akcentuira sasvim kao tâj ili tî, na pr.: instr. sing. 'vîm (D. Lipovac), 'vê gòd'nē (Otok), dat. sing. 'vôj (Kaniža), na 'nòme (Gradište) i dr.

U Slobodnici sam zabiļežio i gen. sing. ovóga i ovõg, u Brodu lok. sing. ovõm i ovóme i u Magića mali instr. sing. f. otóme (: a tî s otóme šîbōm lùpi!)³.

83. a) Prema ovàkî (ovàkav), tàkî (tàkav) i onàkî (onàkav) u kńiževnom govoru zabiļežio sam u Posavini: 'vàkî (: 'vàkē kosē, Stupnik), gen. sing. ovàkva (Siče), 'vàkî (: nà 'vakî, Kobaš), 'vàko (Strizivojna), tàkî (gen. pl., Stupnik), takî (gen. pl., Babina Greda), otàka (: otakà je vira u junaka, Vrbova), tàko (Župańa); onàka (Stupnik), onàkî (: s onàkîm ćovèkîm, Gradište), 'nàkî (: 'nàkē lipotē nēmā, Živike, Vrbova) i dr.⁴

b) Prema kàkî (kàkav) zabiļežio sam: kakî — kakô — kakâ (Babina Greda, Štitar, Gradište, Sikerevci, Varoš), kàki — kàko — kàka (Batrina, Kuti, Slatinik, Brod), kàkî (Živike), kàkva (Štitar), f. instr. sing. kakvõm (Zadubravļe). — Posļedņi primjer kakvõm stoji prema nom. sing. kàkva, te taj akcenat odgovara akcentu tõj, tõm i tîh ispor. nîm, nē, nõj, nõm i nîh (ispor. i: tîme: nîme). Akc. tîm, tê i t. d. bit će po svoj prilici prema akcentu određenih pridjeva kao: čistî, mokrî, tuđî i dr. (v. § 92.).

¹ -ā u tõgā ima i Reļković (v. „Rad“ 194., 42).

² Dvojaki posavski akcenat kao ovāj i òvāj nalazimo i u Brlića (v. „Rad“ 194., 116).

³ Za akc. ovóga, ovóme i otóme ispor. na pr. u Nemanića onegà — onemù (v. Čak.-kroat. Stud. I, 2, 7).

⁴ U Brlića bi mogao biti akc. ovàkōv (ovàkvī), tàkōv (tàkvī) i t. d. (v. „Rad“ 194., 116).

(162)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

39

instr. sing. vodōm (: vòda). Zamjenica kakî ima u istom obliku akc. kakôm, jer se sklańa kao određeni pridjevi: čistî, mokrî, tuđî i dr. (v. § 92.).

Za akc. kakò ću, kakò je i dr. pored: kàko znâ i dr. v. naprijed u §-u 12. (pri kraju). Ovdje ću dodati samo ovaj primjer: kakò je Pěšta postála, još ovàkva junáka nije bîlo (tako su po pripovijedańu jednoga staroga ratnika iz Siča govorili Maġari vidjevši bana Jelačića), iz koga se vidi, da se kako akcentuira jednako i onda, kad je vremenski veznik¹.

84. a) Prema kòga — kòmu — kîm govori se obično kogà (kòga) — komù (kòmu) — kîm², a gdjegdje i kogà (Dolina) — komù (Otok, Župańa)³ i kògà — kòmù (Varoš).

b) Mjesto kòjī — kòjē — kòjā govori se obično kòjī — kòjē — kòjā⁴.

c) Od zamjenice štò zabiļežio sam i gen. čegā i dat. lok. čemū (Jaruge)⁵. Prema kńževnom čîm govori se samo čîm; tako je i (s) očîm (Batrina, Siče) pored (s) òčîm (Živike)⁶.

d) Prema čîjī — čîjē — čījā govori se obično čîjī — čîjē — čîjā (na pr. u Davoru, Slobodnici, Kaniži, Zdencima i drugdje) pored čijī — čijē — čijā (Brod)⁷.

85. a) Prema kògod — kogagòd u V. zabiļežio sam kógod (Trnava), kogágod (Davor, Siče, Dubočac, Drinovci i drugdje), komúgod (Kobaš)⁸. — Tako se govori i čegágod i čemúgod (obično) prema čegagòd u V.⁹

Obično se govori i: *kojígod*, *čijígod*, *kakígod*, *kakógod*, *kolikógod* i dr.¹⁰ pored *kakògod* (Siče).

¹ U §-u 12. ima za takav akcenat jedan primjer, gdje je kako uzročni veznik.

² Akc. kîm ima i Rełković i Brlić; u Brlića će biti i akc. kògà (v. „Rad“ 194., 42, 117). — Akc. kîm čuje se i u čakav. narječju.

³ Akc. kogā — komū čuje se i u čakav. narječju; ispor. na pr. „kogé“ — „komú“ u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333).

⁴ Akc. kòjī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 117); biļeži ga i Rešetar za Prčań (v. Betonung 150).

⁵ I u Brlića ima akc. čemū pored čèmù (v. „Rad“ 194., 117).

⁶ U Rełkovića i u Brlića dolazi akc. čîm (v. „Rad“ 194., 42, 117).

⁷ Akc. čîjī govori se i u Prčańu (v. Rešetar, Betonung 150). Takav bi akcenat mogao biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 117).

⁸ Akc. kogágod i komúgod ima i Rełković (v. „Rad“ 194., 42).

⁹ Ispor. u Brlića čemúgod (v. „Rad“ 194., 117).

¹⁰ Za takav akc. ispor.: *kojimgod*, *kakvúgod*, *kakógod*, *kolikógod* u Rełkovića i *kakvígod*, *kolikógod* i dr. u Brlića (v. „Rad“ 194, 42, 117, 143).

40

STJEPAN IVŠIĆ,

(163)

b) Prema gdjèkojī u V. govori se dīkojī (Sičice, Stupnik), gèkojī (Kaniža), děkojī (Viškovci), dīkī (Kobaš) i dekī (Siče). — Prema gdjètko (u Akadem. rječn.) imam gëtko (Vrpołe).

c) Prema štokàkav ili štòkakav (takav bi mogao biti akcenat u štokavaca) zabiļežio sam u Sičama štàkakva (pića)¹.

86. Od säv, väs ili sväj (v. § 77.) govori se instr. sing. m. i n. svīm, gen. f. svē, dat. lok. f. svõj, instr. f. svõm; gen. pl. svī (obično), svijū (Mačkovac), svijū (Oprisavci), dat. pl. svīm (Davor), svīm (Siče), instr. pl. svima (Lovčići)². — Za gen. sing. imam i svegã (Jaruge, Otok)³.

87. Prema tolìkī i tolìkō i tòliko u V. zabiļežio sam: tòliki (Stupnik), s tolìkī (Kaniža), tolìko je (Sikerevci), a prema kòlik — kolìka i kòliko u V. imam: kòlik (Dubočac), kòliki (Stupnik), kòliko (Bučje), kòliko (Kaniža)⁴.

## 5. Pridjevi.

### A. Oblici.

88. Evo nekoliko oblika po nominalnoj deklinaciji: iz tūđa sèla (Gradište), nà līpu mjěstu (Sikerevci), prêsna mêsa vōlī (Gradište), gába i život, kad je čòvek à slabu zdrâvlu (Guńa) i dr. — I posvojni se pridjevi na -ov mogu čuti po nominalnoj deklinaciji, na pr.: ù pōl Petròva sèla (Vrbova), iz Ràjeva sèla (Rajevo selo)⁵. — Određeni oblik vělikī dolazi veoma rijetko mjesto neodređenoga, na pr.: porěz je vělikī (Viškovci).

89. U dat. lok. i instr. pl. govori se gdjegdje -ema mjesto -ima, na pr.: žěnskema, sjeromàšnema (Varoš), s muškèma (Vrpołe, Strizivojna), mlàđema (Trnava), slatkèma (Sikerevci) i dr.⁶ — Neobični su oblici za te padeže na -ama mjesto na -ima: prema Nòvama

¹ Takav bi akcenat mogao biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 117; — tu stoji griješkom štòkakva mjesto štà-).

² U Rełkovića je instr. sing. svīm, gen. pl. svīh i svijū i dat. pl. svīm, a u Brlića: svīm, svē, svõj, svõm, svīh, svìma (?) i svíma (v. „Rad“ 194., 42, 117). — Za taj akcenat ispor. nīm, nē, nōj i t. d.

³ Za taj akcenat ispor. na pr. „svegę“ u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 333). — Možda se gdjegod govori i svemū (ispor. lumbaradsko „svemú“ ibid.; ispor. i nemū u §-u 79. a).

⁴ Brlić ima akc. tolìkī i kolìkī (v. „Rad“ 194., 151, 143).

⁵ I u slavonskih pisaca dolazi na pr. Isusovoga i Isusova i t. d. (v. Maretić, Jezik 170)

⁶ Za take oblike ispor. tèma i dr. (v. § 74. e; v. i § 6. m).

(164)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

41

Pêrkovcima (Piškorevci) i: sa svilênama maràmama (St. Perkovci).
Tako sam i prema trojà kôlā zabiłežio: na trojàma kölī (Vrpołe).

Gdješto se čuje lok. i instr. pl. na -i, na pr.: nà slabī köńī (Stupnik), s dobri łúdma (G. Slatinik)¹.

U dat. lok. instr. pl. govori se obično -ima (-ema), gdje je u
kniževnom govoru običnije -im, na pr. s gòlima sàbłamī (Siče).

90. Komparativ. a) Obično se govori: -čji, -šji, -žji i -rji mjesto -či, -ši i t. d., na pr.: jàčjī, vìšjī, těžjī, görjī i dr.² — Iz V. Kopanice imam šjèrī (mjesto običnoga šìrjī), gdje je r mjesto rj po svoj prilici poradi disimilacije (ispor. šj: rj).

b) Neki pridjevi imaju komparativ na -iji mjesto na -ji, na pr.: bilìyī (Sr. Lipovac, Podvine), bìlijī (Kuti), crnìjī (Podvine)³, vrućiće (Siče). — Obrnuto se mjesto stariji govori često stàrjì⁴. Zabiłežio sam i kàšńē (Kaniža; ispor. làšńī, Orubica) mjesto kasnije⁵.

c) Neobičan je komp. krùpłī (Gorjani) mjesto krùpnijī⁶. — Prema dèbłī zabiłežio sam nâjdebelìjā (Glogovica), a mjesto bòłī zabiłežio sam dobrìjī (Lapovci) i nâjdobrìjī (Podvine). — U Orubici sam zabiłežio i skupłìjī (mjesto skùpłī), gdje su dva komparativna nastavka. — Od visok govori se gdješto visokìyī (St. Perkovci, Otok, Privlaka i drugdje) pored vìšjī (obično)⁷.

d) Iz komp. kao skùpłī odvaja se -łī, te se govori i: měkłī (Godińak, V. Kopanica i drugdje) i lăgłī (često)⁸. — -łī u sùvłī (često) pored sùšjī (Magića mala) postaje kao -łī u skùpłī (t. j. vj > vł).

e) Mjesto dùłī govori se gdješto dìłī (na pr. u Tomici)⁹.

¹ Lok. pl. na -ih i instr. pl. na -i imaju i slavonski pisci, no u nih je običniji oblik na -ima (v. Maretić, Jezik 172).

² Za to čj, šj, žj i rj (mjesto č, š, ž i r), koje dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 153, 173), v. naprijed § 28. i 38.

³ Komparativ biliji i crniji dolazi često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 173).

⁴ Komparativ starji dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 173); ima ga i Brlić (Gram. 268, 373 i drugdje).

⁵ U slavonskih pisaca dolazi kasniji (i lasniji pored lašni) (v. Maretić, Jezik 173).

⁶ Maretić je našao u jednoga slavonskoga pisca krupni (v. Jezik 173).

⁷ Komp. visokiji dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 174). Brlić razlikuje visokiji i višji veleći, da je prvi komparativ prema visoki, kad znači ‘der hohe’, a drugi prema visoki, kad znači ‘der grosse’ (v. Gram. 65).

⁸ mekłì i lagłì imaju i slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 173). — O novotvornom komparativnom nastavku -łì, kao što je u mekłì, v. u Rešetara (Der štok. Dial. 174).

⁹ O tome komp. v. u Akadem. rječn.

42

STJEPAN IVŠIĆ,

(165)

B. Akcenat.

91. Neodređeni oblik. a) Pridjev zào (zô) — zlò — zlà ima gen. sing. m. i n. zlõg (pored zlà), instr. sing. m. i n. zlīm, gen. sing. f. zlē, dat. lok. sing. f. zlõj. instr. sing. f. zlõm; gen. pl. m., n. i f. zlī, na pr.: zlē je vòļē, čūvāj se zlī ļūdī i dr. (Stupnik, Kaniža i drugdje)¹.

b) Pored bôs — bòso — bòsa imam i bôs — bòso — bòsa (Živike). Od bôs — bòso mogao bi biti instr. sing. bosīm, i gen. pl. bosī, a f. bòsa se akcentuira: gen. bosē, dat. lok. bosōj, ak. bōsu, instr. bosōm, pl. nom. bōse, gen. bosī; ispor. na pr. za ak. sing. bòsu: òbūj nă bosu nògu (Živike), a za gen. pl. bosī: ne õdāj bosī nògū (Živike). — Pored bôs — bòso — bòsa imam gòl — gòlo — gòla i iz Živika². U Sičama se govori gôl.

c) Pored mŕtav — (mŕtvo — mŕtva) govori se: mrtâv (mŕtāv) ili mrtãv (v. naprijed § 10.), gen. sing. m. i n. mrtvōg, lok. sing. m. i n. mrtvōm, instr. sing. m. i n. mrtvīm, gen. sing. f. mrtvě, dat. lok. sing. f. mrtvōj, instr. sing. f. mrtvōm, gen. pl. m. n. i f. mrtvī; ispor. na pr. za gen. pl. mrtvī: ūvīk būdē mrtvī (Tisovac)³. — Tako se akcentuira i dòbār (dòbar) — dobrò (dòbro) — dobrà (dòbra); ispor. na pr.: dobrē je čûdi (često), îmā dobrī šļīvā (često) i dr.⁴ — Kao što je prema nom. pl. końńi (kòńi) lok. i instr. pl. kòńī (v. naprijed § 55. g, α), tako će i prema nom. pl. dobrà (dòbri) biti i lok. i instr. pl. dòbrī ondje, gdje se govori takav lik⁵.

d) Neki pridjevi kao nòv — nòvo — nòva mijeńaju gdjegdje akcenat, i to u instr. sing. m. i n., u sing. f. osim ak., u pl. n. i u gen. pl. m. i f. Zabiļežio sam na pr.: čistīm peškirom (Živike), lošī dīvā: lòšo dřvo (Slobodnica), čsta i pravědna (Gradište), u čistōj vòdi (Živike), f. lòša: n. lòšo (Slobodnica), těsta je novà (Matići), novà je kàpa, nije zavětīta (Strizivojna), f. pròsta

¹ Gen. pl. zlīh ima i Rełković, a Brlić ima još i gen. sing. f. zlē (v. „Rad“ 194., 42, 118).

² Akc. bôs — bòso — bòsa (ispor. rus. бось — оoco — оocá) pored gô — gòlo — gòla dolazi i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 113).

³ Ispor. u Brlića instr. sing. mrtvīm (v. „Rad“ 194., 119).

⁴ Ispor. u Brlića lok. sing. dobrōm i dobrōj (v. „Rad“ 194 119); ispor. i lumbaradsko: dobré, dobrój, dobrín, dobrón, dobríh (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 331).

⁵ U Brlića nalazimo instr. pl. dòbrī (v. „Rad“ 194., 119).

(166)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

43

(Beravci)¹. — Prema nom. f. novà (nòva) bude ak. sing. nòvu (: vodà ili vòda — vòdu); ispor. na pr.: metni ù čistu vòdu! (Živike).

Kadšto se prema ž. rodu promijeni akcenat i u sr. rodu, na pr.: lakò — lakà (Strizivojna), làko — làka (Andrijaševci), lakò bi se jã sìtila (Batrina), lakò bi mì (Slobodnica). U takvih će pridjeva biti i gen. sing. m. lakà (làka).

e) Pridjevi kao mòkar — mòkro — mòkra mijeńaju često akcenat poput pridjeva kao nòv (v. odjełak d), na pr.: f. mòkra: n. mòkro (Varoš, Siče), f. modrà: n. mòdro (Gundinci), f. òštra: n. òštro (često), f. sitnà: n. sìtno (: sitnà u lícu, Štitar), f. slàtka: n. slàtko (Štitar), slatkì rìčì: rìči su mu slàtke (Živike), f. tòpla (: toplē dūšē): tòplo (Stupnik), f. vlažnà: n. vlàžno (Čajkovci), vlàžna (: nèmōj sìdit na vlažnōj zèmłì): vlàžno (Živike) i dr.² pored: f. bìstra (Gradište), f. mìska (Brod) i dr. — Prema nom. f. mokrà (mòkra) bude ak. sing. mòkru; ispor. na pr.: nè sidāj nà vlažnu zèmłu! (Živike).

Prema f. mokrà (mòkra) govori se gdješto i n. mokrò (mòkro), na pr.: lasnò: f. lasnà (: làsān, Sikerevci), òštro: f. òštra (Laze), tòplo: f. tòpla (Kuti) i dr.³ — Tako se govori i zdèno — zdèna (na pr. zdenē rakïjē, Batrina, Živike i drugdje): zdèn, i taj se akcenat slaže s akc. studèno — studèna: stùden.

f) Pridjevi kao mlâd — mládo — mláda imaju obično akcenat mlâd — mlâdo — mláda, koji se mijeńa u nekim padežima, i to: u instr. sing. m. i n.: mlâdìm ili mlâdìm, ak. sing. f.: mlâdu, nom. pl. n.: mláda, nom. pl. f.: mlâde, gen. pl. m. n. i f.: mlâdì ili mlâdì⁴, na pr.: žîvo ì zdravo (Živike), ìmā nà mistì gûsta žîta

¹ Za pomenutu promjenu akcenta ispor. i dubrovački akc.: čìst — čìsto — čìsta, gen. f. čìstē, ak. čìstu, instr. čìstijem, pl. čìsti — čìsta — čìste, gen. čìstih i t. d. (v. Rešetar, Betonung 122).

² Za taku promjenu akcenta ispor. u Brlića: nom. f. òštrà, instr. sing. oštrìm (pored ak. òštra), instr. sing. sitnìm i gen. f. friškē (v. „Rad“ 194., 119). — Akc. mòkar — mòkro — mòkra čuje se u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 117), u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 140) i drugdje.

³ Akcenat mokrò (mòkro): f. mokrà (mòkra) odgovara ruskomu мокръ — мокрó — мокрá i prčańskomu mòkar — mokrò — mokrá (v. Rešetar, Betonung 113).

⁴ Akc. mlâd — mlâdo — mláda, 2. mlâda, 7. mlâdìm, 4. mlâdu, 1. mlâdi — mláda — mlâde, 2. mlâdì i 3. 6. 7. mlâdìma izlazi i iz Brličeva biłežeńa (v. „Rad“ 194., 118). — S takim se akcentom slaže i dubrovački: mlâd — mlâdo — mláda, 7. mládijem, 4. mlâdu i t. d. (v. Rešetar, Betonung 121).

44

STJEPAN IVŠIĆ,

(167)

(Živike), ùz tūđa (— sèla, Gradište), nà līpu mjëstu (Sikerevci), ù tūđu sèlu (Malino), sūvīm gràńēm (Živike), ne bàcāj sìmena ù sūvu zèmļu (Živike), drāgē vōļē (Odvorci, Stupnik i drugdje), sūvī gōdīnā (Grabarje), nísu mlâde (Brod), ostàli smo žîvi (Šiškovci, Župańa) i dr.¹

Gdjegdje se može čuti pored ovakoga dijalektičkoga akcenta i kńiževni akcenat, na pr.: u Brodu sam zabiļežio od jedne starice: *drāgì su mi svì —, a od jedne: ostàli su žîvi².*

Kao mlâd — mlâdo — mláda akcentuira se obično i sâm — sâmo — sáma³. — No mjesto f. sáma i n. sâmo govori se i: samà — samò (Štitar), samà (Čajkovci, Gundinci, V. Kopanica, Babina Greda i drugdje). Tako sam i pored nom. pl. m. sâmi zabiļežio samì (Satnica, Čajkovci, Stružani, Štitar). Pored nom. sing. f. samà i nom. pl. samì zabiļežio sam i nom. sing. f. samâ (Budrovci, Andrijevci, St. Perkovci) i nom. pl. samî (Viškovci, Andrijevci, St. Perkovci)⁴.

Neki pridjevi imaju akcenat, koji odgovara kńiževnomu. Tako se govori na pr. vrúć — vrúće — vrúća, gen. vrúća — vrúćě ili vrúćě, dat. lok. vrúću — vrúćój ili vrúćój, ak. vrúć ili vrúća — vrúće — vrúću, instr. vrúćīm ili vrúćím — vrúćōm ili vrúćôm, gen. pl. vrúćī ili vrúćī i t. d.⁵ — Tako sam zabiļežio i: cřn — cŕno (Batrina, Sr. Lipovac, Živike, Kaniža, Varoš, Kupina, Sikerevci), jāk — jáko (Davor, Živike, Vranovci) pored jāki ste (Stupnik). Tako se pored mlâd — mlâdo govori gdjegdje i: bīl — bílo, blīd — blído, cīl — cílo, gńīl — gńílo, mlāk — mláko, žūt — žúto (na pr. u Živikama, u Stupniku)⁶.

¹ Ispor. i u Rełkovića: nom. n. lîpo, ak. sing. m. žîva, instr. sing. n. sūhīm, nom. pl. m. krîvi i dr. (v. „Rad“ 194., 42/3).

² Takome miješańu starijega i mlađega akcenta u brodskom govoru ima traga i u Brlićevu biļežeńu (v. „Rad“ 194., 118).

³ Tako je i u Rełkovića: nom. sing. n. sâmo, instr. sing. m. i n. sāmīm, nom. pl. m. sâmi, nom. pl. n. sáma (v. „Rad“ 194., 42) i u Brlića: sâm — sâmo — sáma, ak. sing. m. sâma, ak. sing. f. sâmu, nom. pl. m. sâmi, nom. pl. f. sâme (v. „Rad“ 194., 117).

⁴ Akc. f. samâ i m. samî (i n. samô i t. d.) dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 140). Za takav akcenat ispor. akcenat određ. pridjevā kao tuđî (v. § 92. f).

⁵ Prvi akcenat dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194., 118).

⁶ Akc. bîl i cřn potvrđuje i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 118), no u Rełkovića nalazimo i: blêd, jāk i žût (v. „Rad“ 194., 43). Akc.

(168)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

45

g) Neki pridjevi kao gládan imaju akcenat glādan — glādno — gládna i dałe kao mlâd — mlâdo — mláda, dakle na pr. instr. sing. m. i n. glādnīm ili glādnīm, ak. sing. f. glādnu i t. d. Zabiļežio sam na pr.: glâdan sam (često), dūžan (često), tēško je s glādnīm čoekom (Živike), lâdno (često), mâsno (često), mūtan (često), prāzan (Grabarje), rîdak — rîtko (: îmā rîtka žîta, Živike), tâvan (često), têžak (Strizivojna), têško (Živike), tîsne (: cipele su mi tîsne. Mačkovac i drugdje), zlātan — zlātno — zlātna (često) i dr.¹

Tako se i prema tänak — tánko — tánka govori tänak — tânko — tánka, nom. pl. tânki — tánka — tânke i t. d.²

Primjerā za akcenat dîvan — dîvno — dîvna (v. „Rad“ 14., 94) ne će biti u posavskom govoru, jer su se taki pridjevi pomiješali s pridjevima kao glâdan — glâdno — gládna. Mislim, da će se govoriti samo slâvan — slâvno — slâvna, gdje je akcenat u slâvno i slîvna mjesto “, a otud je prodrio i u slavan.

Akcentu vrúće — vrúća (v. odjełak f) odgovara akcenat šúpłe — šúpła od m. šúpał ili šūpāł (šúpāł) ili šūpāł³. Tako se govori na pr.: bísan (Živike), bīsân (Štitar), krátak (obično), krúpan (Živike), krūpân (Štitar), múdar (Stupnik), mūdâr (Varoš, Gradište i drugdje), prázan (Živike), rūžân — rúžno (Varoš), vrídan i vrîdân (često), žédan i žēdân (često) i dr. Tako se i prema dijalektičkom akcentu vijėran (: vėran u V.) i žėļan (

bēl, cēl i cřn biļeži i Gopić za ceranski govor (v. „Nastavni Vjesnik“ 17., 28).

S pomenutim se akcentom kao bîl — bílo, blîd — blído, cřn — crno i t. d. pored mlâd — mlâdo slaže dubrovački lîo — bijêlo, blàjed — blijèdo, cřn — crno. gîìo — gnilo. jāk — jáko, mlāk — mláko, skûr — skúro i tûd — túde pored mlâd — mlâdo (v. Rešetar, Betonung 114). Za pomenutu razliku u akcentu pridjevā mlad i bil ispor. u rus. jeziku молода — молода pored бѣлъ — бѣлó, желтъ — желтó i dr.

¹ Iz Rełkovićeva biļežaņa izlazi: dūžan, glādan, mūtan, tāvan, tēžak, tîsan, zlātan (v. „Rad“ 194., 43) i iz Brlićeva: glādan. hlādan, tāvan, têžak, tìjesan, zlātan (v. „Rad“ 194., 118/9). U Brlića dolazi i ak. sing. f. hlādnu pored gen. sing. f. hlādnē (v. „Rad“ 194., 118). — Akc. glādan — glādno — gládna i t. d. odgovara dubrovačkomu (v. Rešetar, Betonung 115) i ruskomu (ispor. na pr. голоденъ — голодно — голода).

² Ispor. u Brlića nom. pl. f. tânke (v. „Rad“ 194., 119). — Tako će se možda gdjegod govoriti i görak — gôrko — górka prema górak u V., jer u Brlića nalazimo görak — gôrko (v. „Rad“ 194., 119).

³ Iz §-a se 7. i 10. vidi, gdje se govori koji akcenat.

46

STJEPAN IVŠIĆ,

(169)

žěļan u V.) govori: víran (Živike), vīrân (Babina Greda), žéļan
(Lovčići), žēļàn je (Brod), žělno (Gromačnik), žéļān (Bošńaci)¹.

Prema nâgao — náglo očekivali bismo u posavskom govoru akcenat nãgō (nãgāl) — náglo kao vūkō (vūkāl) prema vûkao — vúklo ili nâgō (nâgāl) — nâglo, no za akcenat nãgō nemam pozdane potvrde², a ni akcenat nâgō ne mogu pouzdano potvrditi, jer imam samo prilog nâglo (Vrbłe), koji ne treba da stoji prema nâgō, jer se govori gdjegdje i vrúće (Podviše) prema vrúć — vrúće — vrúća. Pouzdan mi je akcenat nágō (Živike, Stupnik)³, — Tako bismo i prema òkrūgao — okrúglo očekivali okrūgō (okrūgāl)⁴, no ni za taj akcenat nemam pouzdane potvrde; zabiježio sam i okrúgō (Živike)⁵.

h) Pridjevi kao širok — širòko — širòka imaju obično akcenat, koji odgovara kniževnomu, na pr. gen. sing. f. širokē, gen. pl. m. n. i f. širokî i t. d. Ipak sam zabiježio i: na visòku (mjesto: n. visòku, Brod) i dēbēl — dèbelo — dèbela (Živike)⁶. — Pridjevi kao zèlen — zelèno govore se u Sičama zelēn — zelèno (v. naprijed § 10.).

i) Pridjev vàlān — valáno govori se valān — valáno (i dałe kao vrúć — vrúće).

j) Pridjevi kao žěstok — žěstoko — žěstoka mijeńaju obično akcenat u ž. rodu, te se govori žestokà ili žestòka. Akcenat je uopće u takim pridjevima kao u nòv — nòvo — novà ili nòva, dakle je ak. sing. f. žěstoku, nom. pl. žěstoki — žestokà ili žestòka — žěstoke, gen. pl. m. n. i f. žestokì i t. d. Zabiļežio sam na pr.: žěstok — f. žestòka (Slobodnica), kìsēl — f. kiselà ili kisèla (često),

¹ Tako i u Rełkovića pored glādan i t. d. dolazi: „dúžni“, „krátak“, „míran“, „rávan“, „růžan“. „stálan“, „šúpał“, „téčni“, „trúdan“, „túžan“, „vridan“, „žédan“ i dr. i u Brlića pored glādan i t. d.: „bjésan“. „dúžan“, „míran“, „prázan“, „prúdan“, „šúpał“, „vrjédan“, „žédan“, „žélan“ i dr. (v. „Rad“ 194., 43, 119), gdje znak ‘odgovara akcentu‘ (ili dužini ispred akcenta ^).

² Za akc. nāgāl ispor. u čakav. narječju „múdar — múdro — mūdrà“ u Rešetara (v. Betonung 115), a ispor. i akcenat: krātak, plītak, tūžan i dr. u Gopića (v. „Nastavni Vjesnik“ 17., 28). — Ja akcenta krātak nemam iz posavskoga govora.

³ I Gopić biļeži za ceranski govor nāgāl (v. „Nast. Vjesnik“ 17., 28).

⁴ Akcenat okrūgal imam iz bakarskoga govora.

⁵ Akc. nágal i okrúgal dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 115).

⁶ I Gopić biļeži za ceranski govor: zelên — zelèna, crvên — crvèna, debēl — deběla i dr. (v. „Nastavni Vjesnik“ 17., 27).

(170)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

47

měkān — f. mekanà ili mekàna (često), s'rōv — f. sirovà ili siròva (često), věsěl — f. veselà ili vesèla (često). Tako sam zabiļežio i: čūpāv — f. čupàva (Davor), jěftīn — jěftino — f. jeftina (Oprisavci), lāgān — lāgano — f. lagàna (: lāgan u V., Magića mala, Kaniža), mālēn — māleno — f. malèna (: màlen — malèno u V., Kobaš, Kaniža), pōštēn — f. poštenà (: pòšten — poštèno u V., Sikerevci), vělik — f. velìka (Kuti) i dr.

Tako se govori i: bōlestān — f. bolesnà ili bolèsna (obično), pàmetān — f. pametnà ili pamètna (obično), ràdostān — f. radosnà ili radòsna (obično), slòbodān — f. slobodnà ili slobòdna (obično), žàlostān — f. žalosnà iii žalòsna (obično) i dr.

Za akc. nom. vesèla i t. d. — ak. věselu imam ove potvrde: ženà mu je bíla vesèla — i: kàd je dōšāl kùći, nàšāl je žènu věselu (Magića mala); — kùd ěu s bolesnōm ženōm — ne mògu ju bōlesnu nikud slat (Živike)¹.

Rjeđe imaju takvi pridjevi postojan akcenat, na pr.: f. màlena, f. pōštena, f. věsela (Brod), f. màlena (Podvińe), f. pōštena (Vrbańa), f. věsela (Otok), svè su žěstoka vrimenã (Odvorci), f. bōlesna (Gorjani) i dr.

k) Pridjevi kao kṛvāv — kṛvāvo — kṛvāva mijeńaju često akcenat u ž. rodu, te se govori krváva. Akcenat f. krváva odgovara akcentu f. mláda (v. odjeļak f). Tako bi bio i instr. sing. m. i n. krvāvīm ili krvāvīm, gen. pl. m. n. i f. krvāvī ili krvāvī i t. d., no za te akcente nemam potvrdā u svojim biļeškama. Zabiļežio sam na pr.: kṛvāv — f. krváva (Davor, Ruščica, Strizivojna i drugdje), onà je jednáka (Banovci, Zadubravļe), nejākà sam ostàla (Dubovik), ïmā nejākē djèčicē (Bebrina)².

Tako sam i prema němīran — f. němīrna zabiļežio: nemīrnà je (Babina Greda), govèdā su obísna (Grabarje) pored: gospodà su pròtīvna (Gradište), mâjka mi je òstala ùdōvna (Banovci).

1) I prema zādovōļan zabiļežio sam f. zadovólja (Bodovaļci, Davor, Malino, Kuti, Kaniža, Kindrovo, Sikerevci, Babina Greda, Štitar).

¹ Za akc. žěstok — f. žestokà ili žestòka i t. d. ima potvrdā i u Brlića, na pr.: f. čitàvà — ak. čàtavu, f. mršàvà, f. vesèlà, gen. pl. pametnīh (v. „Rad“ 194., 120). --- Akc. věseo — věselo — vesèla dolazi i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 119), u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 141) i drugdje. Ispor. i rus. бěселъ — бěсело — веселá, дěшевъ — дěшево — дěшевá i dr.

² I u Rełkovića dolazi nom. pl. n. jednáka (v. „Rad“ 194., 43).

48

STJEPAN IVŠIĆ,

(171)

m) Neobičan akcenat imaju često posvojni pridjevi kao Márin
— Márino — Márina, jer se govori Mārīn — Mārīno — Mārīna.
Zabiļežio sam na pr.: Mārīn čoek, Mārīno dīte, kod Pāvinē kūćē,
Gōjspīn dān, o Gōjspīnu dánu (Živike), tātīno dīte (Batrina), snāšīn
— snāšīno (Kuti), cīgīn (Dubočac), Stīpīn — Stīpīno (Šumeće),
Jōcīn — Jōcīno (Stupnik), dīdīne očále (Lovčići), vlādīn — vlā-
dīno (Magića mala, Jakačić mala, Kaniža), Kātīn — Kātīno (Ka-
niža, Varoš), Pāvīn — Pāvīno (Glogovica) i dr. pored Mārīna,
Jōžīna kāpa (Župańa) i dr.

Akcenat Mārīn — Mārīno odgovara dubrovačkomu góspin —
gospīno — gospīna (v. Rešetar, Betonung 119) i ruskomu kao
Лукйнъ — Лукинб — Лукинá. Akcenat kao Mārīno stoji
mjesto Mārinò, i zato bismo očekivali Mārīn — Marīno (prema
dubrovačkom góspin — gōspīno) mjesto Mārīn — Mārīno; ā je u
Mārīno poradi Mārīn¹. Dubrovačkomu akcentu gospīno odgovara
posve akcenat Malīno (= ime selu), koji se govori u Živikama,
premda se drugdje (na pr. u Stupniku) čuje i Mālīno.

Posvojni pridjevi na -ov (-ev) imaju akcenat, koji odgovara
kńiževnomu; ispor. na pr.: krāļēv — krāļėvo — krāļėva (Kaniža),
Krīžėvo (Varoš, Trnava) i dr.

n) Prema akcentu kao Mārīn — Mārīno očekivali bismo i
akcenat ženīn — ženīno — ženīna (: žènin — žènino — žènina
u kńiževnom govoru), i takav se akcenat doista čuje gdjegdje u
posavskom govoru². Zabiļežio sam na pr.: ženīn — ženīno —
ženīna (: proklētā ženīna čūd), sestrīn — sestrīno, snajīn — sna-
jīno (: snajīno dīte) — snajīna, zmijīn — zmijīno — zmijīna (:-
zmijīna kòšuļa) i dr. (Živike), sestrīn — sestrīno — sestrīna
(Stupnik, Kaniža, Novigrad). Tako se i prema aždāja govori
aždajīn — aždajīno (: aždajīno léglo) — aždajīna (Živike)³.

¹ Za akc. kao Mārīno ispor.: *Dúrić — Dūrīća, Mátić — Mātića, Pávić — Pāvīća, Rádić — Rādīća* i dr. (Živike, Stupnik, Šumeće) i prez. *prēdèmo, trēsèmo, vūčèmo* i dr. (Siče, Magića mala, Selca, Komarnica i drugdje). Za akc.: kod Pāvinē kūćē (Živike) ispor. gen. pl. *Dūrīćă* (Živike).

² Rešetar ne biļeži akcenta žènin — ženīno za dubrovački govor, a takav bismo akcenat očekivali ondje prema góspin — gospīno.

³ Akc. ženīn — ženīno potvrđuje i Brlićevo biļežeņe': „ženin“ (= ženīn), „ženinâ“ (= ženīnà), „ženiné“ (= ženinē), „sestrin“ (= sestrīn) (v. „Rad“ 194., 120).

(172)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

49

92. Određeni oblik. Određeni oblik pridjevā ima često znatnih razlika u akcentu prema kniževnom govoru¹.

a) Prema zào — złò bio bi određeni oblik złî — złô — złâ, no za taj akcenat nemam potvrde u svojim biłeškama².

b) Prema bòsī i gòlī u Daničića (v. „Rad“ 14., 92) imam bòsī (Živike) i bòsī (: îmā tū bòsōga svîta, t. j. djece, Đurići) i gòlī (Siče)³.

c) Prema mṛtvāv (mrtāv, mṛtvāv, mṛtvāv) govori se obično mṛtvī (na pr.: mṛtvī dān, Živike)⁴, no u Strizivojni sam zabiłežio i mṛtvō društvo, t. j. mrtvačko društvo (društvo, koje se stara oko pogreba).

Prema döbar — döbro govori se samo döbrī.

d) Prema nòv — nòvo govori se obično nòvī, no ipak sam zabiłežio i: novā (: novā rakīja, Davor) i čistī pored čīstī (Varoš)⁵.

e) Prema mòkrī i mòkrī u Daničića (v. „Rad“ 14., 99) zabiłežio sam: mòkrī (Mačkovac), mokrī (Siče), mòkrī (Kuti), sitnī (Varoš), slatkī (Kupina, Sikerevci, Štitar), Sočnā (šuma kod Otoka), vlažnī (Čajkovci, Sikerevci); tänkī (Glogovica)⁶.

f) Pridjevi kao mlād — mlādo — mláda imaju određeni oblik mlādi⁷. — Prema akcentu svètī pored svètī u Daničića (v. „Rad“ 14., 92) govori se u Posavini světī, ali sam ipak zabiłežio: tujī (: tûdī, Dolina), tuđī (Davor, D. Lipovac, Jaruge), tùdī (Živike, Stupnik)⁸, mlādī (Đurići)⁹.

Kao mlādī govori se i: cīrnī, bīlī, vrūćī i dr. prema cīrī — crno, bīl — bílo, vrūć — vrúće i dr.

¹ Za akcenat određenih pridjevā v. u mome „Prilogu...“ („Rad“ 187., 177 i d.).

² Akc. złī ima Brlić (v. „Rad“ 194., 120).

³ Akc. bòsī biłeži Rešetar za dubrovački govor, a gòlī za prčański (v. Betonung 129).

⁴ Akc. mṛtvī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 121).

⁵ U Dubrovniku se govori obično: čistī, dùgī, slàbī i dr. (v. Rešetar, Betonung 129). Akc. čistī, slabī, zdravī i dr. dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 142).

⁶ Akc. mokrī, bistrī, vedrī i dr. dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 142). — Brlić ima: glàtkī, mòkrī, tòplī (v. „Rad“ 194., 122).

⁷ Akc. mlādī potvrđuje i Rełkovićevo i Brlićevo biłežene (v. „Rad“ 194., 43, 121).

⁸ U Zagrađu sam zabiłežio jedan put i tùdī. — U Brlića je akcenat tūdī (v. „Rad“ 194., 121).

⁹ Za takav akcenat ispor.: glùhī, lùtī, sùhī, tùdī i dr. u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 129); ispor. i suvī u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 142).

R. J. A. 197.

4

50

STJEPAN IVŠIĆ,

(173)

Tako se i prema n. mălo, prăvo, răno i stăro govori mălī, prăvī,
vănī i stārī¹. — I mala u Magića mala i Dońa mala osjeća narod
kao f. pridjeva mālī to govori mālā, a prema māhala u V. oče-
kivali bismo mâla.

g) Pridjevi kao glādan — glādno — gládna imaju određeni oblik glādnī². — Prema strāšnī, těškī i dr. u Daničića (v. „Rad“ 14., 94) zabiļežio sam: strašnī -ô -â (Siče, Magića mala), stràšnī (na pr.: stràšnī sūd, Živike), stràšnī (Stupnik), [h]làdnī (Guńa), těškī (Kuti)³ pored strāšnī, lādnī, těškī (obično)⁴.

Kao glādan — glādno — gládna imaju određeni oblik i pridjevi kao šúpaļ (šūpāļ, šūpāļ) — šúpļe — šúpļa (v. § 91. g), dakle: šūpļī, krātkī, mūdrī i dr.

I prema slāvan — slāvno — slāvna govori se slāvnī, prema čemu sam u Brodu zabiļežio i pravoslāvnī pored običnoga prāvo-slāvnī. — Tako će se i prema gōrak — gōrko i tānak — tānko govoriti i gōrkī i tānkī⁵. — U Posavini se govori i dēsnī prema dēsnī u V., ali tu akcenat ~ ne stoji prema neodređenom obliku dēsno, nego prema neodređenom obliku dēsno⁶.

Prema pétnī, vrátnī, zúbnī i dr. u Daničića (v. „Rad“ 14., 95) zabiļežio sam: petnī ili pètnī, vratnī ili vràtnī (često) i zūbnī (na pr.: zūbnā bōlēst, Živike)⁷. Tako se i prema vrážjī, vúčjī, zéčjī i dr. u V. govori obično vražjī ili vràžjī, vučjī ili vùčjī, zečjī ili zěčjī.

Prema okrúglo — okrúgla određeni je oblik okrūglī. — Tako je i prema valáno — valána određeni oblik valānī.

b) Pridjevi kao širōk — širōko imaju određ. oblik širōkī ili širokī.

i) Pridjevi kao žěstok — žěstoko — žestokà ili žestòka imaju često određeni oblik žestòkī ili žěstokī. Zabiļežio sam na pr.: kisèlī (Kaniža, Štitar), tâ kiselā jäbuka (pored: tâ je jäbuka kisèla, Živike), lagànī posô (: f. lagàna, Kaniža), vesèlī (: f. vesèla, Kaniža), žestòkī (Slobodnica), žěstokā (Živike). Tako se govori i: bòlesnī

¹ Akc. prāvī i stārī ima i Rełković, a Brlić ima pored toga i mālī (v. „Rad“ 194., 43, 121).

² Akc. glādnī potvrđuje i Rełkovićevo i Brlićevo biļežene (v. „Rad“ 194., 43, 121).

³ Za takav akcenat ispor.: glàdnī, krùpnī, mìsnī i dr. u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 129).

⁴ Akc. těškī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 121).

⁵ Akc. gōrkī i tānkī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 121).

⁶ Akc. dēsnī prema neodređenom obliku dēsno dolazi i u Brlića (v. „Rad“ 194., 121).

⁷ Prema zūbnī bit će i u Brlića: gūznī, křvnī i zūbnī (v. „Rad“ 194., 121).

(174)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

51

(: f. bolèsna, Živike), žalòsnē vîbe (: f. žalòsna, Tolisa), žàlosnā vîba (Živike)¹.

Akcentu novî pored nòvî (v. odjeļak d) odgovara akcenat Slobòdnā od Slobodnā (= Slôbodnā vlâst, selo) u Įevanskoj varoši. Tako je i dušèvnā ràkija 'rakija, koja se prije pekla nà dūše, t. j. prema broju duša, bez pecarine' (Kutjevo): dûševan.

Prema vodènī: vòden u V. govori se u Posavini obično vodènī ili vòdenī (na pr. vòdenī čoek, Živike). Tako se govori i: crkvènī sökāk (Štitar), cr'kvenī (Kobaš), drvènā kölā (Župańa, Kaniža i drugdje): dîven u V., gvozdènī ili gvòzdenī (obično): gvòzden u V., vòšćenā svíća (Stupnik): vòštan u V., zèmļenī lònac (Živike): zèmļan u V. Tako se govori i: kònčenā màrama (Stupnik): kònčan u V. i novčànā glòba (Otok): nòvčan i novčunī u V.² Kadšto se čuje i akcenat, koji odgovara Vukovu vodènī; zabiļežio sam: crkvènā zèmļa (Vrbańa), crkvènī peškíri (= peškiri, što se pokańaju crkvi, Živike), sunčànā vrućina (Živike). — Akcentu vòdenī odgovara i akcenat pridjeva vìnčenā ili vìnčanā (žèna, Živike, Stupnik), koji postaje od imenice vínac 'vijenac'³.

j) Pridjevi kao křvāv — křvāvo — krváva imaju gdješto u određenom obliku akcenat krvāvī. Zabiļežio sam na pr.: krvāvī (Živike, Kaniža), moje nejākō dite (Stupnik), ponìznī (: pònīzan, Živike), proklētī (: prôklēt, Vrbova, Živike), uklētī (: ûklēt, Kaniža). Tako je i presvētī i presvìtlī (Živike) prema prèsvētī i prèsvijetlī u običnom štokav. govoru⁴.

Ovamo pristaju po svome akcentu i pridjevi: domăćī i jedīnī prema kńiževnom dòmāćī i jèdīnī, za koje se može misliti da stoje prema neodređenom obliku *dòmāć (ispor. dòma) i jèdīn (ispor. jèdīno)⁵. Tako se govori i ostālī prema òstālī u V.⁶

¹ Za akcenat žestòkī i bòlesnī ispor. u Brlića: kisèlī i bolèsnī (v. „Rad“ 194., 122).

² U Brlića dolazi: vodènī, gvozdènī, zemļànī, sunćànī, lađènī, novčànī, vunènī (v. „Rad“ 194., 122).

³ Za pridjev vìnčanā ispor. vìnčanica 'neka greda u zgrade' (Živike i drugdje) i vjènčanica (u Orahovici u Slav.).

⁴ U Rełkovića dolazi akcenat: jednākī, opākī i prisvētī, a u Brlića: jednākī, opākī, „preljēpī“ i isprāznī, otrōvnī, ponìznī i „presvjětlī“ (v. „Rad“ 194., 43, 121).

⁵ Akc. domăćī i jedīnī ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 44. 123).

⁶ Akc. ostālī ima i Brlić; u ņega je i umīlī prema ùmīlī u V. (v. „Rad“ 194., 123).

*

52

STJEPAN IVŠIĆ,

(175)

k) I prema *můlostīvan* — *můlostīvno* — *milostīvna* govori se određeni oblik *milostīvnī*. Zabiļežio sam na pr.: Bôg *milostīvnī* (Lovčići), *milostīvnā* (Sičice, Živike, Brod i drugdje), *milosřdnī* (: mīlosřdan, Živike), *pravoslāvnī* (Brod). Ovamo pristaje i neoprānī (: tvōj neoprānī jėzik, Stupnik, Podvińe): *něoprān*¹.

93. Pridjevi na -bskъ. a) Prema neodređenom obliku můško (Stupnik i drugdje) govori se određeni oblik muškī ili mùškī (obično): mùškī u V. Tako se govori i brockī (: Brôd — Bròda).

Prema akcentu lańskī ili làńskī (obično) i sviňskī ili svìňskī (obično), koji odgovara kniževnomu akcentu, govori se i: selskī (Viškovci i drugdje), sělskī (Živike), strańskī (Varoš i drugdje), strùňskī (Kuti): sělskī (sěoskī) i stràňskī u V.

b) Prema Õstrovo (geografički naziv) zabiļežio sam ostrovskī (na pr.: ostrovskē nìve, Štitar). Tako sam u Župańi zabiļežio i ceranskī prema Cěrna.

c) Prema Vâroš — Vâroša zabiļežio sam varòškī (na pr.: varòškō bîrdo, Varoš).

d) Pridjevi na -ski od imenica s akcentom kao: Kúti, Sáva Slavónac, vino i dr. akcentuiraju se kao: kūckī, sāvskī, slavōnskī, vīnskī (na pr.: vīnskī sûd), amerikānskī (na pr.: amerikānskā loza), běčkī (: Běč — Béča), gospodārskī, Rvāckā, štitārskī (: Štitār — Štitára), Talijānskā i dr.² Tako se govori i Bāčkā (: Bāčkā u V.) prema Báčvanin. — I prema kršćānin (křšćanin) zabiļežio sam kršćānskī (na pr.: kršćānskī nauk, Živike, Stupnik): křšćānskī u V., premda bismo očekivali kršćānskī (křšćānskī)³.

e) Prema neodređenom obliku můško (: određeni oblik muškī ili mùškī) govori se i adv. mùški (ispor. i: pò muški, Strizivojna)⁴.

94. Kao pridjevi na -ski: sāvskī, vīnskī i t. d. (v. § 93. d) imaju akcenat i neki pridjevi na -ni, na pr.: dvōrnī (na pr.: dvōrnō blāto ‘blato na dvóru’, t. j. ‘na mjestu. gdje se kolo igra’, Orubica), pūtnī (: pūt — púta, obično). Tako se i prema jučěr

¹ Za akc. *milostīvnī* i t. d. ispor. u Rełkovića *običājnī* (: öbičājna) i *pripoštovānī* i u Brlića *milostīvnā* (v. „Rad“ 194., 43. 121).

² Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 44, 122).

³ U Brlića je akc. *kršćānskī* (v. „Rad“ 194., 89). — U Đakovu sam zabiļežio i *vlastelīnskī*, ali taj akcenat ne stoji prema *vlastělin* — *vlastělina*, nego prema *vlastelīn* — *vlastelīna* (riječ je *vlastelin* donesena u Slavoniju i zato je promijenila tako akcenat).

⁴ Za takvu razliku ispor. *lùdskī* i *lùdski* u V.

(176)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

53

(jučéra) govori jučěrnī 'jučerašńi' (Kobaš). — Akc. zūbnī (na pr. zūbnā bōlēst, Živike) stoji prema *zūban kao zlātnī prema zlātan, a tako je i mlīčnī prema mlīčan 'mlīječan' (ispor. § 92. g).

95. a) U Kutima sam zabiļežio i komp. stārijī (mjesto stārijī). gdje je akcenat zavučen iz lika stārjī (obično)¹. Tako sam zabiļežio i drūkčijī (Kaniža, Varoš, St. Topołe), gdje je akcenat zavučen iz stegnutoga lika drūkčī (Brod, Podviše i drugdje) od drukčī (Otok). Tako i drugāčijī (Siče) stoji prema drugāčī od drugačī, a drugovāčē (Dolina) prema drugovačē.

U Kaniži sam zabiļežio i rānijē (mjesto ranījē), gdje će akcenat biti prema rāno².

b) Superlativ ima kadšto dva akcenta i onda, kad komparativ ima dva sloga; zabiļežio sam na pr. nājbōļī (Varoš)³. No zabiļežio sam i: nājprvo i nājprije pored nājstarījī i nājbogatījī (Župańa). — Superlativno naj- govori se obično nāj; nāj imam iz sičanske okoline⁴.

96. Popis nekih pridjeva. Pored spomenutih općih akcenatskih osobina u pridjevā (v. § 91. i d.) spomińem ovdje još neke: mágarskī: mágarskī u V., mālen (ili mālen)⁵: málen u V.; — öbīlan⁶: öbilan u V.; — pītōm — pītomo (Štitar)⁷: pītom u V.; — pōštēn (ili pōšten): pōšten u V.; — pòvoļan — pòvōļno (Banovci): pòvōļan u V.; — prāvedan (Stupnik) i f. pravědna (Gradiště): prāvedan u V.; — samovōļan — samovōļno (na pr.: slūge su mi samovōļne, Slobodnica): sämovōļan u V.; — umōran

¹ Akc. stārjī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 123).

² Za akc. rānijē ispor. u čakav. narječju: stāreji i slābeji (u Nemanića, Čak.-kroat. Stud. I, 2, 53). — Za ceranski govor biļeži Gopić -ījī u komparativu, na pr.: novījī, slabījī, pametnījī i dr. (v. „Nast. Vjesnik“ 17., 30), no ja u svojim biļeškama nemam potvrdā za takav akcenat mjesto -ījī; akcenat -ījī ima i Brlić, na pr.: „slabīji“ (= slabījī), „lakomīji“ (= lakomījī) i dr. (v. Gram. 63).

³ Za akc. nājbōļī ima potvrdā i u Brlića (v. „Rad“ 194., 123). Za takav akcenat ispor. i akc. nāj bōļī, nāj drāžī i dr., što ga Šurmin biļeži za sarajevski govor (v. „Rad“ 121., 202). — nājbōļī u Čolića (Zb. VIII, 113) stoji griješkom mjesto nājbōļī.

⁴ Akc. nāj ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 44, 123). Gopić akcentuira nāj (v. „Nastavni Vjesnik“ 17., 30). Akc. nāj čuje se i u čakav. narječju (na pr. u Bakru).

⁵ Akc. mālen ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 144). Taj bi se akcenat mogao izvoditi i iz Rełkovićeva biļežeņa (v. „Rad“ 194., 54).

⁶ Akc. õbīlan ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 146).

⁷ Akc. pītōm — pītomo ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 148).

54

STJEPAN IVŠIĆ,

(177)

— umôrno (Vrbłe, Otok): ûmōran u V.; — úzak — úsko¹: ûzak u V.; — váļān (Stupnik): váļān u V.; — vělik (Živike, Brod, Sikerevci)²: vělik u V.; — víran (Živike) i vīrān — vírno (Babina Greda)³: vjěran i vêran u V.; — žěļan — žéłno (Lovčići, Gromačnik, Brod, Bošńaci)⁴: žěļan u V.

## 6. Brojevi.

### A. Oblici.

97. a) Mjesto jedan imam i jedni (: jedni je ocelio, Tolisa).

b) Obično se govori: dvîstō, trîstō, četîrstō (čètirstō), pêstō i t. d.⁵

c) Mjesto: dvánaestero, trínaestero, četŕnaestero i t. d. zabiļežio sam i: dvōnāįstero, trōnāįstero, četvornāįstero, petornāįstero (Sikerevci), četvornāįstero (Babina Greda), šestornāįstero, sedmornāįstero, osmornāįstero, devetornāįstero (Vrpołe). Ti su brojevi nastali tako, što su se glavni brojevi dva, tri, četri (mjesto četiri) i t. d. zamijenili brojevima dvoje, troje, četvoro i t. d., te prema tome dvōnāįstero i trōnāįstero sto, i mjesto dvojenaestero i trojenaestero⁶.

d) Mjesto ôbadvā govori se gdjegdje ôbodvā (Siče)⁷, a mjesto obadvi(-e) čuje se gdjegdje ôbedvī (Dubočac)⁸.

98. a) Od jedan zabiļežio sam jedan put ak. sing. jědna (: jednā smo oženīli, Otok).

Prema tema, ovema, muškema i dr. (v. § 74. e i 89.) govorit će se gdjegod i jednema, jer sam zabiļežio jednēm (: čitō sam u jednēm nōvinama, Garčin) i drūgema (Varoš).

¹ Akc. úzak ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 152). I drugdje po Slavoniji (na pr. u Orahovici) govore úzak (na pr.: cipele su mi úske).

² Akc. věličk ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 153).

³ Brlić ima „vjěran“ (v. „Rad“ 194., 153).

⁴ Akc. žěļan ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 154).

⁵ Tako je obično i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 180).

⁶ Ispor. trojenaestero dicé u Rełkovića (Gram. 103). — dvonaįstero je moglo nastati od dvojenaestero preko dvojnaįstero (ispor. na pr. dvõj' decē, St. Perkovci), gdje se j izgubilo radi lakšega izgovora (ispor. Moslavina < Mojšlavina).

⁷ Ispor. u slavonskih pisaca: obodvo, obodvoje, obodvojga, obodvima i dr (v. Maretić, Jezik 179).

⁸ Ispor. u slavonskih pisaca: obedvi, obedviju, obedvima (v. Maretić, Jezik 178). I iz St. Gradiške imam ôbedvî.

(178)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

55

b) Od òbadvoje imam gen. sing. obadvójga (mjesto obadvoga)¹,
a od dvòje dat. lok. instr. dvojma (mjesto dvoma, Magića mala).

c) Od dvoji, troji, četvori i t. d. običan je lok. i instr. pl. na -i, na pr.: na dvojī kölī (Živike), u dvòjī kölī (Orubica), na trojī kölī (Kuti), na četvorī kölī (Stupnik) i dr. — U Vrpołu sam zabiļežio i: na trojàma kölī².

## B. Akcenat.

99. a) Od jedân (jèdān) — jednò (jèdno) — jednà (jèdna)³ govori se gen. (ak.) jednōg m. i n. — jednē, dat. lok. jednōm m. i n. — jednōj, instr. jednīm m. i n. — jednōm, nom. pl. jednì (jèdni) — jednà (jèdna) — jedně (jèdne), gen. jednī m. n. i f. i t. d. Mjesto gen. (ak.) jednōg i dat. lok. jednōm govori se i jednóga i jednómu (jednóme) (Živike, Stupnik, Kaniža i drugdje)⁴. — Neobičan je akcenat jednīv nom. pl. n. (: akò su jednīv po-fàlila brdāv, t. j. brda u stana, Štrizivojna), gdje je -ā prema nom. (ak.) pl. imenica sr. roda kao brdā, poļā, zvonā i dr.

Pored akcenta jedân (jèdān) — jednò (jèdno) i t. d. zabiļežio sam i: jèdno (i jedân, Štitar), jèdnōga i jèdnōj (V. Kopanica), jèdnu ak f. (Sikerevci), jèdna (i jedân, Babina Greda), s jèdnīm (i jèdan, Brod)⁵.

b) Od dvî zabiļežio sam gen. dvìju (Magića mala, Glogovica), dvìjū (Varoš), dat. (lok. i instr.) dvìma (Davor, Magića mala. Živike i drugdje). Tako se i od trì govori gen. trìjù (Magića mala, Živike), trìjū (Varoš) i dat. (lok. i instr.) trìma (Davor)⁶.

¹ obadvojga i obodvojga dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 179). Za te oblike ispor. mōjga (v. naprijed § 73. b).

² Za oblik trojama (mjesto trojima) ispor. novama (mjesto novima) (v. naprijed § 89.).

⁴ Akcenat jednóga i jednómu (jednóme) odgovara rapskomu jenogà (v. „Rad“ 118., 37), ozriničkom jednóga i dubrovačkom jednòga (v. Rešetar, Betonung 151); ispor. i rus. одногó и одномý. — Iz Magića male imam i jednōga i jednōmu (jednōme) prema jèdnōga i jèdnōmu, kako se govori gdješto mjesto jèdnoga i jèdnomu (jèdnome).

⁵ U Rełkovića je i Brlića akc. jedân (jèdan) (v. „Rad“ 194., 44, 124). Akc. jèdan — jèdno — jèdna biļeži Rešetar za Prčań (v. Betonung 151).

⁶ Za akc. dvìma ispor. dvjèma (pored dvìma) u V. i dvjèma u Dubrovniku (v. „Rad“ 65., 174). — Brlić ima akc. dvìma i trìma,

56

STJEPAN IVŠIĆ,

(179)

c) Prema četrđèsēt i četŕdesēt u V. govori se obično četrđèset ili četŕdeseti, ostali brojevi na -dèsēt imaju akcenat -desēt: pedesēt, šezdesēt, sedamdesēt, osamdesēt i devedesēt¹. Samo sam u Dolini zabiļežio i: pedèset, šezdèset, sedamdèset i t. d.²

d) Govori se stô³ i ilăda (ilada)⁴.

e) Obično se govori: dvòje, tròje, čëtve(o)ro, pète(o)ro i t. d. pored: dvojì (dvòji), trojì (tròji), četve(o)rì (četvè[ò]ri) i t. d., na pr.: dvòje decē i dvojă kòlā (Babina Greda). Gdjegdje (na pr. u Magića mali) se govori i dvóji, tróji, četvé(ó)ri i t. d.⁵, a gdjegdje se čuje i akcenat, koji odgovara kńiževnomu, na pr.: na dvòjì kòlā (= gen. mjesto lok., Ivankovo), tròja kòlā (Župańa). U Šamcu sam mjesto čětvero, pětero, šěstero i t. d. zabiļežio četvěro, petèro, šestèro i t. d.

Od dvojì (dvòji), tròji (tròji) i t. d. govori se obično gen. i lok. instr. dvojì, trojì, četve(o)rì, pete(o)rì i t. d., na pr.: na dvojì kòlì (Živike). Tako sam i u Magića mali zabiļežio četvōrì (na pr.: od četvōrì svātōv nijedni moji) od četvóri.

Pored dvàestero (Živike, Kuti), trièstero (Štitar) i triestero (Zivike) zabiļežio sam i dvàestero (Gundinci).

100. a) Prema přvī u V. govori se: přvī (Varoš, Brod, Glogovica, Strizivojna, Štitar, Račinovci i drugdje), přvī (Živike, Kuti, Gorjani, Andrijaševci i drugdje)⁶, prvî (Laze)⁷, přvī (Lovčići)⁸ Za akcenat přvī pored prvî (přvī) ispor. akcenat pridjevā kao mlāli pored mladî (mlàdī) (v. § 92. f).

a negovo „dviu“ i „triu“ moglo bi se čitati i dvījū i trījū (v. „Rad“ 194., 124). Akc. dvījū (ispor. „obidviu“) mogao bi biti i u Rełkovića (v. „Rad“ 194., 44).

¹ Akc. četrđèsēt i pedesēt, šezdesēt i t. d. ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 123). U Rełkovića dolazi pedesēt, šezdesēt i dr. (v. „Rad“ 194., 44). Akc. pedesēt i t. d. dolazi i u čakav. narječju (na pr. u lumbaradskom govoru) (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 331).

² Akc. pedèset stoji prema četrđèsēt. Tako i u Šaptinovcu govore pedèset prema četrđèset (v. „Rad“ 168., 149).

³ Akc. stô ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 57, 150). Gdjegdje se govori i stò (v. Rešetar, Betonung 152).

⁴ Akc. ilăda ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 142).

⁵ Akc. dvóji, tróji, četvóri i t. d. ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 124).

⁶ Akc. přvī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 123). Akc. přvi dolazi i u čakav. narječju (ispor. na pr. u Nemanića, Čak.-kroat. Stud. I, 2, 59).

⁷ Akc. prvî dolazi i u prčańskom govoru (v. Rešetar, Betonung 153).

⁸ Akc. přvī dolazi i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 153).

(180)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

57

b) Govori se: čet(v)řtī, pětī, šěstī, sědmī, ósmī, devětī, desětī, četrdesětī, pedesětī, šezdesětī i t. d.¹ i jedanāįstī (jedánāįstī), dvūnāįstī (dvánāįstī), trīnāįstī (trínāįstī) i t. d.

Za 100. sam zabiļežio stōtī (Dolina)² i stōtī (obično)³.

7. Prilozi.

101. a) Prilozi postali od sr. roda pridjeva imaju obično onakav akcenat, kakav je u sr. rodu pridjeva⁴. Govori se na pr.: drâgo, lûdo, lâdno, mùtno, tâvno i dr. No kadšto se razlikuje prilog od pomenutoga pridjeva, na pr.: pril. nâglo (: pridj. náglo, Vrbļe) i pril. vrûće (: pridj. vrúće, Podvińe) mjesto náglo (obično) i vrúće (obično)⁵. Tako se i prema čestom akcentu jāk — jáko — jáka govori pril. jâko⁶. — Tako se obično govori: dubokò (dubòko), širokò (širòko), visokò (visòko) i dr., no ipak sam zabiļežio i ovakav akcenat: néjdi (= ne idi), dì je dùboko, idi, dì je plìtko (Vrbļe); — dàleko je (Šiškovci, Gradište) pored: izdalekù su (Bošńaci) i dr.

b) Promjenu akcenatske kvantitete ima i prilog stràšno (: pridj. stràšno, Davor, Živike, Kaniža)⁷.

102. Neki vremenski prilozi. danaskē (Kaniža) i danàskē (Davor), dànaskē (Živike): dànaske u Akadem. rječn.; — jèdnōč (Živike)⁸: jèdnōč u V.; — jednōm (Živike): jèdnōm u V.; —

¹ Akc. pětī, šěstī, desětī i t. d. dolazi i u Rełkovića, a u Brlića dolazi pored toga i četvřtī (v. „Rad“ 194., 44, 124). — Za akc. pětī i t. d. ispor. akcenat pridjevā kao mlādī (v. § 92. f).

² Akc. stōtī ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 124). Rełković nema rednoga broja za 100; on za to veli „jedan od stotine“ (Gram. 104). I Brlić veli, da je običnije „jedan od stotine“ nego „stoti“ (Gram. 75).

³ Akc. stōtī odgovara akcentu stōtī u Maretića (v. Gram. i stil. 217) i u Dubrovniku (v. Rešetar, Betonung 154).

⁴ Takav akcenat ima osobito dubrovački govor (v. Rešetar, Betonung 135).

⁵ Akc. náglo i vrúće ima i Rełković i Brlić; u Rełkovića nalazimo i: cìlo, mláko, múdro, rávno, rítko pored: lìvo, skùpo, tâvno i dr., a u Brlića: bŕzo, rávno, „rjétko“ pored: „cjêlo“, čěsto, drâgo i dr. (v. „Rad“ 194., 44, 124).

⁶ Akc. jâko ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 124).

⁷ Akc. stràšno ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 150). — U Dubrovniku se govori i sâmo (mjesto sâmo u V.) (v. Rešetar, Betonung 138); akc. sâmo ‘nur’ biļeži i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 45, 124/5). no ja takoga akcenta nijesam nigdje čno.

⁸ Akc. jednôč ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 126).

58

STJEPAN IVŠIĆ,

(181)

jučěr (obično)¹: jùčēr u V.; — kàdno ‘kadšto’ (na pr.: još dö dāna kàdno ödū, Siče); — lāni (Stupnik, Viškovci), lāne (Brod), lāne (Živike, Kobaš, Kaniža i drugdje): lāni i láni i láne u V.; — nājprīda ‘najprije’ (Magića mala); — nāprvo (: pláćō sam nā- prvo, t. j. naprijed, Šumeće): nāpřvo u V.; — ožamandē (Štitar): odzamànde u V.; — öjtrōs (Živike, Davor): òdjutros (nema u V., ali tako se obično govori); — ônda (obično)²: òndā u V.; — podne: dópodne (Živike, Kobaš), dopōdně su bili (Siče), dopōdně (Kaniža, Đurići), upōdnê (Babina Greda): pódne u V.; — prěklāni (Crni Potok), prěklāne (Živike), priklāne (Kobaš): prěklāni u V.; — preknòćas ‘preksinoć’ (Brod); — prěsinōć ‘preksinoć’ (Kaniža); — pròłetōs ili pròlitōs (obično): pròłetōs u V.; — přvo ‘prije’ (Bučje), prvô (Babina Greda): přvō u V.; — přvōč (Podvińe): přvōč u V.; — sàda (Brod, Kaniža), sadâ (Šiškovci), sàda (Gundinci), sadàkār (Živike, Kuti), sùdakāre (Oriovac), sadákar (G. Vrba): sàda i sadékar u V.; — sùtradān (Podvińe i drugdje): sùtradān u V.³; — tòlāč (Živike, Kuti), (o)tōič (Štitar): (o)tòlíč u V.; — vàzdān (Živike)⁴, vazdân (Novigrad): vàzdān u V.

103. Neki mjesni prilozi. dōklē (Živike) i dōklē (Kaniža): dōklē u V.; — dônle (Živike) i dônle (Stupnik, Štitar): dönlē u V.; — dōvlē (Živike) i dôvle (Stupuik, Štitar)⁵: dôvlē u V.; — dóle (Grižić) i dòli (obično): dōlē u V.; — gëno ‘gdjegdje’ (Varoš,⁶: gdjëno u V.; — kâ (Siče)⁷: kàmo u V.; — kojekùda (Brod): kojekùdā u V.; — nadvōr ‘napołe’ (Siče)⁸: nàdvōr (ispor. na dvor u V. s. v. dvor); — nâ (Siče)⁹: ònamo u V.; — naprīd (obično)¹⁰

¹ Akc. jučěr ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 45, 125).

² Akc. ônda ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 45, 125).

³ Gdjegdje se govori i sutràdān (na pr. iz Grede kod Bos. Gradiške imam sùtràdān).

⁴ Ispor. i vàzdanica ‘vàzdanak’ u V. (na pr.: to ti je na vàzdanicu, t. j. na vas dan, Živike).

⁵ Akc. dōkle, dônle i dôvle ima i Rełković (v. „Rad“ 194., 45), a u Brlića dolazi pored takoga akcenta i: „dókle“ (= dókle ili dōklê) i „dónle“ (= dónle ili dōolê) (v. „Rad“ 194., 125).

⁶ Za značeńe priloga gëno ispor. kadno ‘kadšto’ (v. § 102).

⁷ Za kâ v. naprijed u §-u 26.

⁸ Prilog nadvor ima i Rełković u „Satiru“ (ispor.: obe oči nadvor ispuznuše II, 5, 94).

⁹ Za nâ v. naprijed u §-u 26.

¹⁰ Akc. naprīd ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 45, 125). Za taj akc. ispor. rus. наперёдъ.

(182)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

59

i nàprīd (Davor): nàprijed u V.; — nêdi (i ôndi, Siče)¹: óndje u V.; — nô (Divoševci, Gundinci)²: ònamo u V.; — nôd (Gundinci, Župańa)³: óndje u V.; — nûd (Živike, Kaniža, St. Perkovci)⁴: óndje u V.; — ôdnikāle i ôdnikuda (Živike, Brod): òdneklē u Ike. i òdnekudā u V.; — ôdvāle (Davor, Živike, Kaniža, Slobodnica i drugdje)⁵ i ôdāvle (Stupnik): òdāvlē u V.; — ôdvuda (Kaniža)⁶: òdvud(ā) u V.; — ôndi (Siče): óndje u V.; — ondìkār (Lovčići, Stupnik) i ondikār(e) (Živike): óndje u V.; — ostrāg (Gorjani), o(s)trága (Živike) i otrāg (Davor)⁷: òstrāg, ostrágu i otrágu u V.; — ôtkāle (Štitar, Gorjani i drugdje): òtkāle u V.; — ôtkuda (Dolina, Magića mala i drugdje): òtkud(ā) u V.; — ôtuda (često) i òtudakāre (Siče): òtud(ā) u V.; — ôvdi (Siče): óvdje u V.; — ovdikār (Lovčići, Stupnik) i ovdikār (Živike): óvdje u V.; — òzdōl (Oriovac, Živike)⁸ i ozdóla (Živike): òzdōl i òzdōla u Ike.; — òzgōr (Oriovac, Stupnik, Živike)⁹ i ozgóra (Živike): òzgōr i òzgōra u Ike.; — tā (Siče)¹⁰: tämo u V.; — tô (Divoševci, Gundinci)¹¹: tämo u V.; — tōd (Gundinci, Župańa)¹² i tódi (Zołano): „túde“ (nema u V.); — tū (Stupnik i drugdje)¹², tūd (Živike, Kaniža, St. Perkoveci) i túde (Čajkovci), tudikār (Lovčići, Stupnik) i tudikār (Brod): tû u V. i „túde“; — unūtra ‘hinein’ (obično)¹⁴ i unūtri ‘drinen’ (obično)¹⁵: unútra u V.; — vá (Siče)¹⁶: òvamo u V.; — vanī (Piškorevci, Babina Greda): vàni (nema u V.); — vêdi (Siče): óvdje u V.; — vô

¹ Ispor. vêdi ‘ovdje’.

² Za nô v. naprijed u §-u 26.

³ Za nôd v. naprijed u §-u 26. i 41. a).

⁴ Za nûd v. naprijed u §-u 26.

⁵ Za ôdvāle v. naprijed u §-u 41. a).

⁶ Za akc. ôdvuda ispor. ôdovuda i òdonuda u Brlića (v. „Rad“ 194., 125).

⁷ Ispor. o(d)strāg u Brlića (v. „Rad“ 194., 125).

⁸ Tako sam u Kaniži zabiļežio i ùzozdōl.

⁹ Akc. òzgōr mogao bi biti i u Brlića (v. „Rad“ 194., 126.).

¹⁰ Za tâ v. naprijed u §-u 26.

¹¹ Za tô v. naprijed u §-u 26.

¹² Za tôd v. naprijed u §-u 26.

¹³ Akc. tû ima i Brlić (v. „Rad“ 194., 125).

¹⁴ Za akc. unūtra ispor. dubrovački ùnūtra (v. Rešetar, Betonung 141). Akc. ùnūtra čuje se i u drugih štokavača.

¹⁵ Ispor. u Brlića „unútri“ (= unŭtri) (v. „Rad“ 194., 125).

¹⁶ Za vá v. naprijed u §-u 26.

60

STJEPAN IVŠIĆ,

(183)

(Divoševci, Gundinci)¹: òvamo u V.; — vôd (Gundinci, Zupańa) i vûd (Živike, Kaniža, St. Perkovci)²: óvdje u V.

104. Neki drugi prilozi. âmeticê (Živike, Gorjani): âmeticê u V.; — bãdavã (Drežnik), badavãd (Davor, Živike, Kobaš, Slobodnica i drugdje), bajdàva (Ivankovo) i bajdavãd (St. Mikanovci)³: badàva u V.; — dobričkò ‘dobrahno’ (Trnava); — gràtes ‘gratis’ (Kaniža)⁴; — jèdva (Živike, Varoš): jèdna u V.; — naglavcê (Živike, Gundinci): naglàvcê u V.; — neprestancê (često)⁵: neprestàncê (nema u V.); — odávna (: odāvñà je dôšō, Kaniža)⁶: òdāvno u V.; — ôdviše (Odvorci): ôdvišē u V.; — okrušcē (: iđe se okrušcē ‘okolo’. Otok); — ôpēt (obično)⁷: òpēt u V.; — otomcē (Živike, Banovci)⁸: hotìmcē u V.; — poimencē (Stupnik, Brod): poimèncē u V.: — potrbuškē (Ivankovo) i pòtrbuškē (Davor): potrbuškē u V.; — -put: jedampūt (Davor, Magića mala, Kuti, Kobaš, Babina Greda), najedampūt (Magića mala), jedampúta (Stupnik), jèdampūt (Živike) i jedâmput (Kaniža, Varoš, Piškorevci, Viškovci, Jaruge, Štitar): jedànpūt u V.; — dvâput (Živike, Magića mala, Varoš, Podviine): dváput u V.; — štapūt (: štapūt sam túžio, Bebrina, Živike)⁹; — -red: jedânred (pored dváred, Budrovci): jedàrēd u V.; — sasvîm (obično): sàsvîm u V.; — skûpa (obično)¹⁰: skûpa u V.; — strmoglavcē (Živike) i strmoglávce (Podviine): strmoglàvcē u V.; — tàki i takîja (Brod i drugdje)¹¹, tàkija (Živike): tàkî u V.; — ûgo ‘samo’ (Štitar) i ûgoj

¹ Za vô v. naprijed u §-u 26.

² Za vôd i vûd v. naprijed u §-u 26.

³ Ispor. badjavã u Rełkovića i badavãd u Brlića (v. „Rad“ 194., 51, 138). Za postaîne adverba bajdava v. naprijed u §-u 41. a).

⁴ Za e u grates v. naprijed u §-u 18.

⁵ Ispor. neprestancē u Rełkovića i neprestancē u Brlića (v. „Rad“ 194., 45, 125).

⁶ Prema akc. òdāvno zabiļežio sam i odāvna (Kuti).

⁷ Akc. òpēt ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 55, 146). Takav akcenat dolazi i drugdje (i u čakav. narječju).

⁸ U Brlića će „hôtomce“ biti griješkom mjesto „hôtomce“ (v. „Rad“ 194., 126).

⁹ štaput se može i rastaviti enklitikom; zabiļežio sam na pr.: štà sam pūt (Stupnik). Tako sam zabiļežio i: dvâ sam pūt îšō nà Zāgreb (Gradište).

¹⁰ Akc. skûpa ima i Rełković i Brlić (v. „Rad“ 194., 45, 125).

¹¹ U Brlića dolazi akc. tàki, a u Rełkovića takî (v. „Rad“ 194., 151, 45). Za akc. takîja ispor. u Brlića „sadtakîa“ (säd sàd takîja, Gram. 186).

(184)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

61

(Gradište, Tolisa); — uzasepcē (Živike): zasòpcē u V.; — zàlud (: zalùd sam udovìca, Kobaš; zalùd su, Dubočac): zálud u V.; — zángod ‘zajedno’ (Gundinci, Šiškovci i drugdje)¹.

## B. Konjugacija.

### A. Oblici.

105. U današńem posavskom govoru nema imperfekta, a prilog se prošloga vremena čuje rijetko. Imperfekat se govori samo od glagola biti ‘esse’, i to u 3. l. sing.: bìjāše (često), bijáše (Bebrina, Slobodnica), bìše (: štà tò bìše?, Živike) i bìjā (: štà bìjā s tìm?, Siče). Oblik bìjā bit će upravo 1. l. sing. bìyāh, koje se upotrebłava i za 3. l. sing., kao što se u aoristu govori obrnuto 3. l. sing. za 1. l. sing. (v. § 109.)². U Štitaru sam zabiłežio bijáše i za 3. l. pl. (u primjeru: bijáše puške oporezovane). Tako sam i u Slobodnici čuo od jedne bake: „kìše padāvāše i vòda bijáše“, gdje je lik na -še (mjesto na -hu) upotrijebłen za 3. l. pl.³

U pjesmama se čuje počesto imperfekat, no već nam ńegov akcenat u kazivańu dokazuje, da u govoru nije običan; ispor. na pr.: govoráše (Dolina), krož ńega se proći ne mogáše (Mačkovac) i dr.

106. Infinitiv. a) Krajné -i u -ti i u -ći obično otpada, na pr.: ubōst (ùbost), dōjt ili dōć, zaklēt i t. d.

b) Glagoli II. vr. govore se počesto na -niti (mjesto na -nuti), na pr.: omŕznit (Kaniža), osvànит (Župańa), povŕnit (Babina Greda), oglùnit ‘ogluhnuti’ (Štitar), zgŕnit (Tolisa) i dr.⁴

c) Mjesto -nesti govori se samo -nît ili -nēt, na pr. donît ili donēt, odnît ili odnēt i dr.⁵

d) Prema infinitivima kao: mrijeti, drijeti, strijeti, ždrijeti i t. d. govori se obično: (u)mřt, (raz)dřt, (pro)střt, (pro)ždřt i t. d.⁶, a

¹ Ispor. „zânegod mit einander“ u Brlića (Gram. 189).

² Imperf. bija za 2. i 3. l. dolazi i u slavonskih pisaca; u ńih dolazi i govora (dicebat), ļubła (amabat) i dr. (v. Maretić, Jezik 182).

³ Imperf. na -še za 3. l. pl. dolazi kadšto i u slavonskih pisaca, na pr. bijaše (erant), hotijaše (volebant) i dr. (v. Maretić, Jezik 182).

⁴ Infinitivi na -niti dolaze često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 189).

⁵ U slavonskih pisaca dolaze i infinitivi -nesti, ali rjeđe nego infinitivi -niti (v. Maretić, Jezik 184).

⁶ Takvi su infinitivi najobičniji i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

62

STJEPAN IVŠIĆ,

(185)

kadšto i: mrīt (Otok, Privlaka, Bošńaci), umrīt (Piškorevci, Đurići, Guńa).

e) Mjesto reći govori se gdjegdje rīt (Babina Greda, Župańa, Guńa)¹.

f) Mjesto -liti u složenim glagolima govori se često -łat, na pr.: nalăt (năłat), prołăt (pròłat), ułăt (ùłat) i dr.²

g) Prema nekadašńem čisti — čtem (štem) govori se danas štīti (i prez. štījēm, često).

h) Prema prez. počmem (mjesto počnem) govori se obično v. imperf. počćimat (pòčćimat) mjesto počinati³.

i) Mjesto vidjeti govori se gdjegdje vīđat (Strizivojna, Štitar). U St. Perkovcima sam zabiļežio i inf. vījat⁴.

j) Prema ći i iti u V. govori se: ć (Živike, Stupnik, Čajkovci, Zupańa i drugdje) i it (Magića mala, Siče). Pored: nć (Dolina, Pričac), otič (Davor, Divoševci, Rajevo selo), unīć (Štitar) i dr. govori se dojt (Čajkovci, Ivankovo, Gradište, Vrbańa), nājt (Otok), obājt (Drežnik), izit (Otok), obit (Varoš), otit (Komarnica, Šiškovci, Retkovci, Gradište, Podgajci), unit (Otok) i dr.⁵

k) U St. sam Perkovcima čuo inf. žit (živjeti).

l) Mjesto -govarati govori se -govarjat: izgovárjat (Štivica), odgovárjat (Živike, Budrovci, Štitar). Tako se govori i svírjat (Siče) mjesto svirati. I mjesto -rivati govori se -rīvat: namirlīvat (Živike, Otok, Privlaka), istovarīvat (Živike, Komletinci, Otok, Privlaka) i -rīat: istovarlat (Komletinci). Kako treba tumačiti te infinitive, rekao sam već naprijed (v. § 28. e).

Prema infinitivima kao -govarjat postaje zacijelo i infinitiv pòspremlat (Drinovci)⁶ mjesto pospremati, a tako će prema glagolima kao izmišla va ti biti i: ispićávat (Drežnik) mjesto ispitivati⁷ i dopàđat se (: ne dopàdā se, Budrovci) mjesto dopadati.

¹ Za inf. rīt v. naprijed u §-u 6. n).

² Ispor. i u Rełkovića „Satiru“: obalana četirim vodama (I, 1, 4) crna krvca poła (I, 6, 66), połaše me suze (I, 7, 292), sedlo obalano (II. 5, 49).

³ Glagol počimati imaju i slavonski pisei (v. Maretić, Jezik 197).

⁴ Za j u vijat v. naprijed u §-u 39. c).

⁵ U slavonskih je pisaca vrlo rijedak inf. iti (v. Maretić, Jezik 195).

⁶ Ispor. i opremlati u Otoku (Zb. II, 172).

⁷ Prema glagolima kao oglašivati govori se i ispićívat (Vrbłe).

(186)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

63

m) Analogijom postaju i ovi infinitivi: čimat ‘činiti’ (Varoš), dršćat ‘drhtati’ (Živike)¹ i làžat ‘lagati’ (Davor) i to poradi prez. činim (ispor. činim: čimat kao bježim: bježat), dršćem i làžem. U Babinoj sam Gredi zabiļežio i inf. zaklénit se ‘zakleti se’, koji je postao kontaminacijom infinitiva zakleti i prezenta zakunem prema glagolima II. vr. kao povrnit mjesto povrnuti (v. odjeļak b).

107. Prezenat. a) Pored 1. l. sing. mogu i oću zabiļežio sam i 1. l. sing. viđu (Babina Greda).

b) U 3. l. pl. dolazi često -u mjesto -e, na pr.: glēdū, iskvārū. prevārū (Kaniža), prāvū, sūdū (Brod), bojū se (Zadubravče), vōzū (G. Vrba), žěnū ga (Trnava), krstū se (Strizivojna), letū (Babina Greda), govōrū (Gradište), nagřdū (Otok), podīlū ‘podijele’ (Soļani), möļū ‘mole’ (Retkovci), rādū (Andrijaševci) i dr.² — 3. l. pl. ǒćū (Magića mala) stoji prema 3. l. pl. kao měćū.

c) U 3. l. pl. glagola V. vrste dolazi često u istočnom dijelu posavskoga govora -aje (-ae) mjesto -aju (-au), na pr.: povātaje (Varoš), otpůšćaje (Pocrkavče), znāje (Garčin), īmaje (St. Topołe), īgraje se (Trnava), poćěraje (Lapovci), křpaje (Đakovo), uzaīmaje (Gorjani), prepovidaje (Viškovci), ōdaje ‘hodaju’ (Čajkovci), ně daje (Vrpołe), čūpaje (Piškorevci), čitüje (Zoļano), pripovīdaje se (Jaruge). imüje (i īmaje, Sikerevei), vāļaje (Kruševica), čěkaje (Babina Greda), tīgaje (Gundinci), němaje (Beravci), deraje ‘diraju’ (Ivan-kovo), plaćaje (Vođinci), svađaje se (Privlaka), kazivaje (Novo selo), odupīrae ‘odupiru’ (Andrijevci) i dr.³

Za -au (mjesto -aju): křpau (Gradište), otīmau (Štitar), koštāu (Kruševica), rūgāu (Tolisa), slīšau (Otok), dòčekau (Soļani) i dr. v. naprijed u §-u 24. i 42.

d) Prema ostalim je licima načińeno i 3. l. pl. peču (: pečù se pìte, Laze) i pećū (Privlaka) mjesto peku⁴.

¹ Inf. dršćat dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 152).

² Takvi prezenti dolaze često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 190). 3. l. pl. na -u (mjesto na -e) spomiine i Rešetar za neke bosanske govore (v. Der štok. Dial. 193).

³ U slavonskih pisaca nema 3. l. pl. na -aje (mjesto na -aju).

⁴ Za 3. l. pl. peču ispor. u slavonskih pisaca: teču (mjesto teku) i strižu (mjesto strigu) (v. Maretić, Jezik 186); ispor. i: rěčū, vúčū, strižū u Dubrovniku i drugdje (v. Rešetar, Der štok. Dial. 204). — Tako palatal prodire i u imperativ, te u slavonskih pisaca nalazimo na pr.: striži, žeži i dr. (v. Maretić, Jezik 186). Takvi imperativi dolaze i u živom govoru (v. Rešetar, Der štok. Dial. 146, 204).

64

STJEPAN IVŠIĆ,

(187)

e) Glagoli II. vr. prelaze počesto i u prezentu među glagole IV. vr., te se govori na pr.: *smětnīmo* (Kuti), *mětnīmo* (G. Slatinik), *mětnī* se (Slobodnica), *otěgnī* se, *posànī* ‘pòsahnē’, *uvěnī* (Kaniža), *posřnī* (Brod), *zōvnī* (Gorjani), *vīknī* (Strizivojna) i dr.¹ pored: *zatįěgnē* (Drežnik), *pomǎnē* (Kobaš), *preokrěnēm* (Bebrina), *vṛgne* se (Stupnik), *čěnē* ‘htjedne’ (Slobodnica) i dr.

f) Dosta ima glagola, koji imaju prezenat različan od kńiževnoga.

I. vr. Mjesto *pādnēm, pādnēš...* govori se obično *padem, padeš...*
Tako je i u složenima: *dopadem, ispadem, napadem* i dr.²

Mjesto *sùsret(n)ēm* zabiļežio sam *sùsrijēm, sùsrijēš...* (Živike, Brod)³

Mjesto *jědēm* zabiļežio sam: *jīm, jīš, jī, jīmo, jīte, jídu* (Sr. Lipovac, Bodovałci) i *pojīm* (Sr. Lipovac).

Mjesto *ùprēgnēm* zabiļežio sam *upréžem* (Živike, Magića mala) i *uprēžēm* (Kaniža, Varoš)⁴.

Mjesto *plěti* — *plijèvēm* zabiļežio sam: *plět* — *plìjēm* (Kaniža, Podgajci, Tolisa, Dońa mala), *plìt* — *plíjem* (Magića mala) i *plìt* — *plìjem* (Živike)⁵. Prez. *plijem* je analogija prema prezentima kao *smijem*. Tako sam u Tolisi zabiļežio i 3. 1. pl. *mlìjū* (mjesto *mělū*) od inf. *młět*.

Mjesto *ùzmognēmo* zabiļežio sam *uzmóžēmo* (: ako *uzmóžēmo*, Kaniža).

Prema *vṛgnēm* u V. zabiļežio sam i ja *vṛgne* (Stupnik).

Mjesto *rečem* ili *reknem* govori se počesto *rěkmēm, rěkmēš...* (Gradište, Otok, Vrbańa, Babina Greda, Štitar. Dońa mala i drugdje) (to je analogija prema *ot-mem, po-čmem*)⁶.

Mjesto *počnem...* govori se samo *pòčmēm* (to je analogija prema *ot-mem*)⁷.

¹ Takvi prezenti na -nim (mjesto na -nem) dolaze kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 189).

² I u slavonskih pisaca dolazi češće prezenat *padem* nego prezenat *padnem* (v. Maretić, Jezik 184).

³ I Maretić ima iz jednoga slavonskoga pisca 3. 1. pl. *susriju* (v. Jezik 184).

⁴ Ispor. u J. Rełkovića 3. 1. pl. *pregu* (v. Maretić, Jezik 185).

⁵ Prez. *plije* i *pliju* i imper. *opli* dolazi i u J. Rełkovića (v. Maretić, Jezik 185).

⁶ Prez. *rekmem...* imaju i neki slavonski pisci (v. Maretić, Jezik 185).

⁷ Prez. *počmem* dolazi obično i u slavonskih pisaca, a posve rijetko *počnem* (v. Maretić, Jezik 187).

(188)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

65

Prema djè(s)ti — djènēm u V. govori se obično dijem, na pr.: ìzdijē imenã (Gradište), nàdijū (Živike, Zagrađe), ùdijēm ù iglu (Brod, Babina Greda) i dr. To je zato, što se u infinitivu govori samo dàt, djèt (ili đèt, na pr. uđèt u Babinoj Gredi) i dèt kao smàt, smjèt i smèt: smijēm¹.

II. vr. Mjesto pòginēm od pòginuti zabiļežio sam i pogibēm... (Kaniža), a mjesto mētnēm od mētnuti imam i mētīm (Kaniža).

Prema htjèdnēm... zabiļežio sam ċenē (Kaniža)².

III. vr. Mjesto vàdīm od vīdjeti govori se i vīdēm, vīdēš... (St. i N. Perkovci, Gorjani, Piškorevci, Budrovci, Bošńaci). Takav bi prezenat u ikavskojekavskim govorima mogao biti prema inf. vidēt (mjesto vidjeti)³, ali je veća prilika, da je ď u videm prema starijem prez. vidu (v. odjełak a). — Tako se gdješto prena inf. vòlèti govori i prez. vòlēm, vòlēš... (Trnava, Čajkovci, Vrpołe) mjesto vòlīm...

Mjesto vrîm od vrèti govori se i vrijem, na pr.: vrje (i vrì, Živike), ùzavrije (Komarnica), zàvrije (Sulkovci) i dr.⁴ Tako se i mjesto zrîm od zrèti ‘maturescere’ govori često zrìjem (zrìjēm)⁵.

Mjesto običnoga prez. živim⁶ zabiļežio sam u Magića mali i: živìjem, živìješ... živìjū i živū.

Prema zàspīm od zàspati zabiļežio sam i: zàspēm (Živike), zàspēš (Strizivojna), 3. l. sing. zaspē (Čajkovci)⁸.

Mjesto bježim od bježati čuo sam u Orubici i prez. bižām (to to analogija prema inf.), a u Župańi 3. l. pl. prez. pobježě (mjesto pobjegnu), koje je prema prez. bježīm.

V. vr. Mjesto spomiņem od spomiņati govori se i spomiņam, na pr.: spòmiņā (Stupnik), spomìņām (Brod, V. Kopanica, Babina

¹ Prez. dijem dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 188).

² Maretić izrijekom spomiñe, da oblika, koji bi odgovarali našima htjednem, htjedneš..., nije našao u slavonskih pisaca (v. Jezik 194). Tako spomiñe Maretić iz slavonskih pisaca samo prez. sidemo i sidu od sisti (sjesti) (v. Jezik 184), no u današņem je posavskom govoru posve običan prez. sidnem, sjednem i sednem.

³ U St. sam Perkovcima zabiļežio prez. vìdēm i prema inf. vijat (mjesto vìdat).

⁴ Prez. vrijem dolazi obično i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 190).

⁵ Prez. zrijem dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

⁶ Prez. živim zabiļežio sam u St. Perkovcima i pored inf. žit.

⁷ Za prez. živijem od živjeti ispor. prez. umijem od umjeti,

⁸ I Maretić je našao u dvojice slavonskih pisaca 3. l. pl. zaspu (v. Jezik 195).

R. J. A. 197.

5

66

STJEPAN IVŠIĆ,

(189)

Greda), spomìňā (Čajkovci). Tako sam zabiļežio i: umjěrā (Bošńaci) mjesto umire, ozìrā se (Šamac) mjesto ozire se, òbzirām se (Kobaš) mjesto obzìrem se, odupìrae (= „odupiraju“, Andrijevci) mjesto odupiru, proždjěrā (Kaniža) mjesto proždire¹.

Mjesto motam od motati govori se često mòćem, möćěš... (Stupnik, Slobodnica, Varoš, Kindrovo, Grabarje, Štitar i drugdje)². Tako sam prema pripovijedam zabiļežio i: pripovìdem (Magića mala), prepovìdem (Siče), pripovìdū (Godińak), zamăćem ‘zamotavam’ (Živike) mjesto zamatam. Tako se i mjesto -avam čuje -ajem, na pr.: obećājemo (pored obìćāmo, Kaniža), uzdržājemo (Štitar)³.

Od -ļat (mjesto liti) u složenim glagolima govori se prez. -lem, na pr.: nàļēm, pròļēm, ņļēm i dr. (obično)⁴.

Mjesto žgām od žgāti i tkām ili čém od tkàti govori se obično: žgēm, žgēš... žgū i složeno ņžgēm, zàžgēm i dr. i tkēm, tkēš... tkū i složeno òtkēm, nàtkēm i dr.⁵ k (mjesto č) u tkem, tkeš, tke, tkemo i tkete zavučeno je iz 3. l. pl. (ispor. tk-u), a prema tkem načińeno je onda i žgem.

VI. vr. Glagoli na -ivati imaju kadšto u prezentu -ivam (mjesto -ujem), na pr.: dańīvā i noćīvā (Živike), noćīvā (Sibiń), izrađīvā (Gradište) i dr.⁶

108. Dodatak prezentu. a) Od glagola biti ‘esse’ govori se obično 3. l. sing. jě i onda, kad je ne može biti enklitički oblik⁷. Počesto se mjesto takvoga je govori jéje (Sičice, D. Lipovac, Ži-

¹ I slavonski pisci sprežu iterativne glagole, koji se u inf. svršuju na -ińati, -irati, ponajviše po 1. razredu V. vr., na pr. spomińam, umiram (v. Maretić, Jezik 192). Među takim glagolima na -irati nema Maretić glagola -zirati, ali prez. prozira se ima M. Rełković (Gram. XX.).

² Prez. moćem ne spomińe Maretić iz slavonskih pisaca, ali taj prez. dolazi dva puta u J. Rełkovića (v. Akadem. rječn. VII, 24ᵇ).

³ Takvi su prezenti obični i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 192).

⁴ -ļat(i) se u složenim glagolima govori i u Šaptinovcu, ali je u prezentu -ļam, na pr. proļām (v. „Rad“ 168., 148).

⁵ Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić prez. užge, užgu i sažgu (v. Jezik 191). Prez. tkem i žgem dolazi i u Šaptinovcu (v. „Rad“ 168., 151).

⁶ Takvi se prezenti na -ivam nalaze dosta često i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 193).

⁷ Oblici jest i jeste za 3. l. sing. nijesu obični.

(190)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

67

vike, Kaniža), koje je moglo postati prema *nije*¹. — Mjesto *nije* govori se često nī (Živike, Brod, Babina Greda, Šiškovci, Gradište. Vrbańa i drugdje)².

b) Od Broda na zapadu i na istoku u Gradištu, Otoku, Privlaci i Novom selu čuje se obično: *dōjdēm, nājdēm, pōjdēm, izīdēm, obīdēm, otīdēm, unīdēm*, a na istoku: *dōdēm, nādēm, pōdēm* i t. d. Tako sam zabiļežio i *prīdem* (= prijeđem, Živike), *prīdē* (= prijeđe, Kaniža) i *prīdū* (= prijeđu, Novo selo): *prīdēš* (= prijeđeš, Bošńaci)³ — Mjesto *otīdēm* ili *čdēm*, kako se u zapadnom dijelu posavskoga govora govori, govori se u istočnom dijelu *òdēm* ili *òjdēm*, na pr.: *òdēm* (Andrijevci, Čajkoveci, Đakovo, Gundinci, Vrbańa, Bošńaci, Babina Greda i drugdje) i *òjdēm* (Gradište, Privlaka, Novo selo). Prez. *ođem* (mjesto *odem*) postao je prema prez. *dođem, prođem* i dr., a *ojdem* prema prez. *lojdem, projdem* i dr. Da je *ođem* i *ojdem* tako postalo, dokazuje i prez. *ōdu* (Župańa), koga se akcenat može razumjeti samo prema složenima kao *dōdēm*. Tako se gdješto govori i *idēm* (Komletinci, Otok, Bošńaci, Župańa)⁴.

109. Aorist. a) 2. i 3. l. sing. aorista *ode* i *reče* dolazi kadšto i za 1. l. sing., na pr.: zbogom, rode, jā od těbe *ode* (Vrbova), *ode* jā sěbi (t. j. kući, Siče), jā mu *rěče*: dōd dōveče! (Varoš). Tako sam zabiļežio i: kad jā *dójde* (Magića mala)⁵. — 2. i 3. l. sing. aorista služi za 1. l. sing. i u primjerima: jā se *prōbūdi* (Bebrina), jā se *nāsmijā* dò milē voļe (Živike), jā *pōšēta* (Magića mala) i dr., koje treba odbiti na obličnu jednakost između 1. l. sing. i 2. i 3. l. sing. (zbog neizgovarańa glasa -h u 1. l. sing.).

¹ *jéje* je moglo postati prema *nije* i poradi nī (mjesto *nije* i pored *nije*), jer se prema *nije* > nī moglo načiniti i *jéje* prema *jě*.

² Prez. *ni* dolazi i u slavonskih pisaca (*v*. Maretić, Jezik 193). O obliku *ni* v. i naprijed na str. 62. ove radne

³ Jedni i drugi prezenti dolaze i u slavonskih pisaca (*v*. Maretić, Jezik 195).

⁴ Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić pored prez. *idem* i prez. *dojde* i *najdem* (*v*. Jezik 195), ali drugih oblika nijesam ja u Posavini nigdje čuo. — Prez. *ojdem* ne spomińe Maretić iz slavonskih pisaca. To *ojd-* može doći i u aoristu, te se govori na pr. *ojdōšte* (= odoste, Vođinci). Tako nalazimo i u Daničića *ojdosmo* i *ojdoše* iz starine (*v*. Istorija obl. 332). Ispor. i *ojdoše* u B. Krnarutića (*Vazetje* od god. 1584. 16b).

⁵ 1. l. aorista na -e dolazi kadšto i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 181).

68

STJEPAN IVŠIĆ,

(191)

b) U 1. i 2. l. pl. čuje se -šmo i -šte mjesto -smo i -ste, na pr.: òdošmo (Živike), poràstajašmo se (Živike), rèkošte (Frklevci), ojdòšte (Vođinci), dobàšmo (Gorjani), òdošte (Sołani), ojdòšmo (Gradište), porastajàšmo se (Bošńaci) i dr. To je š u -šmo i -šte analogija prema -še u 3. l. pl.

c) Prema inf. umrīt, prodīt i t. d. mjesto umrijeći, prodrijeći i t. d. (v. § 106. d) govori se i aor. ùmīr (Živike, Kobaš), pròdīr (Kaniža)¹ pored ùmrī (prema umrīt, Mrzović).

Tako se i prema inf. na -nit mjesto na -nuti (v. § 106. b) govori i aor. pòginī (Novigrad), dok jā nû në vīkni (Stupnik), zàokrēni (Kaniža) i dr.²

d) Od glagola ujesti zabiļežio sam i aor. ùji (: bìž', ùji cúko, t. j. bježi, ujest će te cuko, Pričac). Za taj aor. ispor. prez. (po)jîm mjesto pojedem (v. § 107. f).

e) Prema prez. otidem, odem, ojdem i ođem (v. § 108. b) zabiļežio sam i aor. òtîde (Stupnik), ode (Vrbova, Siče, Živike i drugdje), ojdòšmo (Gradište), ođe (Cerna) i dr.

110. Imperativ. a) Spomenuo sam već (v. § 26.), da krajne -i u 2. l. sing. obično otpada, i zato sam zabiļežio i òder (Dolina) mjesto hodider, no često se gubi i i u 1. i 2. l. pl. imper., te se govori i ićte (Sołani) mjesto iđite (: prez. iđem)³.

b) Mjesto -ij, -ijmo i -ijte govori se i -i, -imo i -ite, na pr.: napi se (Gradište), pī, pīmo, popīte (Komarnica), pīte (Magića mala) pored napīj se (Batrina), ubīj me (Kaniža), udīj (Brod) i dr.

c) Prema staroslov. imper. jaždža zabiļežio sam: pòjiđ. (Drežnik) i jìđ, jìđite (Magića mala)⁴.

Prema prez. jîm (v. § 107. f) zabiļežio sam i imper. jî i jite (Davor, Dolina)⁵.

d) Mjesto znâj govori se gdješto imper. znádi (Živike) prema prez. znadem⁶.

¹ Takvi su aoristi na -r česti i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

² Takvi se aoristi nalaze i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 189).

³ Imper. iđi i iđite dolazi i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 195).

⁴ Pomenuti će imper. jiđ biti postao od jiđi (ispor. imper. jèđi, što ga Rešetar biļeži za Dubrovnik i Prčań; v. Der štok. Dial. 195).

⁵ Imper. jîte ima i Rešetar iz Travnika (v. Der štok. Dial. 196).

⁶ Imper. znadi govori se i u Retkovcima (v. Zb. X, 149).

(192)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

69

e) U Musićima sam zabiļežio imper. *rècimo*, gdje je ć prodrlo iz inf.¹

111. Partic. preter. akt. a) Spomenuo sam, da se i -ǎo često steže, na pr.: *brô, dô, krô, spô, slô, stô, znô* i dr. (v. § 24.). Spomenuo sam i to, da u St. Perkovcima od -ao bude -a, na pr. *prôdā* (= prodao) (v. § 24.), a kazano je i to, da se u sičanskoj okolini -l u ovome partic. ne mijeńa u -o, te se govori na pr. *dâl, kôpāl, plěl, mìslìl* i dr. (v. § 28.).

b) Prema kńiževnom ptc. *rastao* govori se obično *rãsō*, no zabiļežio sam i *dorãstō* (Batrina)².

c) Spomenuo sam, da se mjesto *ro* u ovom partic. govori obično -rō, na pr. *ùmrō*, i da se u St. Perkovcima govori *ùmrā* (mjesto *umrao*), a u Piškorevcima *ùmrio* (v. § 17.)³.

d) Prema kńiževnom *metnula*, *metnulo*, *metnuli* i t. d. zabiļežio sam i: *smětlo* (Batrina, G. Vrba), *ùmetli* (Šumeće), *mětila* (Glogovica)⁴.

e) Prema nekadašńem *glěděti* ima današńi kńiževni jezik samo prez. *gledim*, no u Posavini sam zabiļežio i ptc. *glédio* (Kuti)⁵.

f) Mjesto *otišao* govori se gdjegdje *očo* (na pr.: *òčō* Drežnik i *òčō* Živike), a u istočnom dijelu *ošo* (na pr.: *òšli* Šiškovci, *òšla* Gradište, *ošlì* su Bošnaci, *ošlò* je Otok i dr.).

112. Partic. preter. pas. a) Od neprelaznoga glagola *iscvasti* zabiļežio sam ptc. *iscvaten* (: tī si rúža *iscvatēna*, Babina Greda). Tako sam zabiļežio i *nälokān* (Semeļci) od *nalokati* se Posve su neobični ptc.: *iđeno* (: u Polu kad je prvi put *iđeno*, Otok) od *ići* i *živīto* (: tako je prije *živīto*, t. j. tako se prije *živjelo*, Brod)⁶.

b) Glagoli *biti*, *piti*, *viti* i *kriti*, *miti*, *šiti* i (*ob*)*uti* imaju obično ptc. pas. na -t, na pr.: *pobìto* (Andrijevci), *ubìt* (Beravci), *prìbito* (Stupnik), *savìto* (Sikerevci), *pokrìto* (Brod, Varoš), *pòkrita* (Pod-

¹ Imper. *rècimo* čuo sam i od jednoga Srbina u Slatiniku

² I *Rełković* ima *rastao* (Gram. 96).

³ I u slavonskih se pisaca nalaze ptc. na *ro*, *rao* i *rio* (v. Maretić, Jezik 188).

⁴ Za -tl- (mjesto -tnul- u *smetlo*) i t. d. ispor. *otvrdlo* (mjesto *otvrdnulo*) i dr. u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 190), a za ptc. *metila* ispor. prez. *metim* (v. § 107. u II. vr.).

⁵ Gdjegdje je običan i inf. *gledit* (na pr. u Šaptinovcu; v. „Rad“ 168., 149).

⁶ I slavonski pisci tvore ptc. pas. i od nekih neprelaznih glagola (v. Maretić, Jezik 183). Za ptc. *iscvaten* ispor. u *Rełkovića* „Satiru“ *procvaten* (u biļešci k stihu 165. u pjev. 9. drugoga dijela).

70

STJEPAN IVŠIĆ,

(193)

gajci), *prīkrit* (Novo selo kod Vrbańe), *umūta* (Vrbańa), *sašīta*
(Varoš), *obūti* (Komłetinci), *öbūti* (Živike) i dr. Tako se govore
na -t (mjesto na -n) i ptc. *potīto* (: žīto je potīto, Varoš), *utīto*
(Tomica), *pròstrto* (Stupnik), *òpłeta* (= opʻijevena, Podgajci), *oplīta*
(= oplijevena, Kaniža), *samłěto* (Čajkovci), *sàmlito* (Kobaš) i dr.

Rjeđe se čuje ptc. od pomenutih glagola na -n, na pr.: *bijèna*
(: čòvek krîv, a žèna *bijèna*, Zdenci), *objèn* (Magića mala), *do-
bijèno* (Semełći), *pokrivèn* (Magića mala), *umivèn* (Magića mala,
Varoš), *obùvèn* (Siče), *nèsakriven* (: õn je nèsakriven čòvek, t. j.
iskren, Orubica), *oplivèno* (: žito je opliveno, Živike) i dr. Tako
sam i od zadniti čuo ptc. pas. zadnivèno (: bure je zadniveno, Ži-
vike, Slobodnica), gdje je -iven analogija prema ptc. kao umiven,
jer bi od zadniti bio po zakonu ptc. zadnen.

e) Glagoli IV. vr. imaju obično -it u ovom participu, na pr. :
*posādīto* (Sibiń), *nasėļīto* (Brod), *zamūļīto* (Slobodnica), *sarānīt*
(Đakovo), *nősīto* (Štitar), *ozlēdīto* (Guہا) i dr. Evo nekoliko pri-
mjera i s -(j)en: *namīreno* (Banovci), *namīrèno* (Kaniža), *uređèno*
(Podvińe), *neòženèn* (Bebrina), *odrēđeno* (Drežnik), *zarūčena*
(Stupnik), *ròđen* (Otok), *suđenò* (Beravci), *žěneni* (Štitar) i dr.¹

d) Glagoli IV. vr. tvore ovaj particip u Kaniži i na -ut (mjesto
na -it), na pr.: *otrānūta* (= othrańena), *potòpūt* (= potopłen),
*ròdūt* (= rođen), *svršūta* (= svršena), *uklònūto* (= uklońeno),
*zapālūta* (= zapałena) i dr. Tu su se glagoli IV. vr. povel za
glagolima II. vr., s kojima imaju jednak infinitiv, jer se mjesto -nuti
u II. vr. govori -nit (ispor. na pr. inf. okrenit i otranit). — U
ptc. *uklònūto* i *zapālūta* ne stoji *ń* i *ļ* prema ptc. *uklońen* i za-
*pałen* nego prema inf. *uklońit* i *zapałit* (v. naprijed § 29. i 30.).
Da je na pr. *ń* u *uklònūto* prema ptc. *uklońen*, onda bi trebalo
da se govori i *ròdūt* prema *rođen* i dr.

e) Glagoli III. vr. 2. razr. i V. i VI. vr. imaju u ovom ptc. go-
tovo samo -n, na pr.: dṛžāno (Stupnik), nabacáno (Davor), posijáno
(Brod), obrána (Varoš), kòpāni (Čajkovei), zarādána (Strizivojna),
ispīsān (Gorjani), posláno (Prkovci), kazīvāno (Štitar), okopána
(Podgajci) i dr. Samo sam od glagola dati zabiļežio ptc. udáta
(Varoš, Prńavor, Šamac, Kruševica i drugdje) i ūdāta (Bučje,

¹ U slavonskih se pisaca nalaze jedni i drugi participi (v. Maretić, Jezik 191). — Participi na -it dolaze i u sjevernoj Bosni (v. Rešetar, Der štok. Dial. 201).

(194)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

71

Brod, Trnava i drugdje) pored udána (Slobodnica) i pridána (= predana, Zołano)¹.

f) Glagol -pregnuti ima i ovaj ptc. po I. vr., na pr.: potprēžēn, potprēžēno, potprēžēna (Siče), uprežěni (: kòńi su uprežěni, pa sìdāj! Živike).

g) Govori se obično -nešen i -vežen i trešen. Zabiļežio sam i: doveđēna (Dolina), ukrādено (Dolina, Slobodnica), (po)jiđen (= po-jeden, Davor, Magića mala)². Iz Sulkovaca imam i: vėženē (mjesto vézenē) kòšuļe.

h) Ovaj ptc. može imati i komparativ, i ja sam zabiļežio: što je kuvànijē, boļe (Podgajci).

113. Glag. prilog prez. a) Glag. prilog prez. svršuje se obično na -ć, na pr.: àdūć (Davor, Štitar), metūć (Živike), šūtēć (Kaniža), sjedēć (Semełci) i dr. Veoma se rijetko čuje ovaj prilog na -ći; zabiļežio sam: vidio sam ga sidéći (t. j. gdje sjedi, Dolina) i: žena mi je bila noséći (mjesto noséća, Bebrina)³.

b) U istočnom se dijelu posavskoga govora čuje ovaj prilog i na -ća, na pr.: àdūća (Gundinci, Semełci, Gradište), vādūća (= vadeći, Gundinci)⁴. Kako se može tumačiti ovo -ća, rekao sam naprijed u §-u 27. — Tako sam u Cerni zabiļežio i glêda (: nà oći glêda) mjesto glêde (: staroslov. гледе)⁵, gdje je mjesto -e, koje je otpalo (ispor. nàočiglêd u V.), prionulo -a (ispor. na pr. sad i sada).

c) U Dolini sam u jednoj pjesmi čuo: Stade kolo Jelu glèda-
jūće... il' si rasla bora glèdajūća... nisam rasla bora glèdajūća
—, gdje se prilog prez. udešava prema rodu imenice, koje se tiče
(ispor. kolo — gledajuće i Jela — gledajuća).

¹ Participi na -an mnogo su običniji nego participi na -at i u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 193). Kako se iz toga vidi, participi na -t I. i II. vr. djelovali su na glagole IV. vr. radi izjednačenih infinitiva (ispor. na pr. popiti i „okreniti“: roditi), i zato se ne govori na pr. držat ili posijat, premda se govori rodit i t. d. — Participi na -at nijesu poznati ni na jugu (v. Rešetar, Der štok. Dial. 201).

² I u slavonskih pisaca dolaze takvi participi, na pr. -nešen, trešen, -vežen, krađen, jiđen (v. Maretić, Jezik 185, 184). Maretić veli, da je u slavonskih pisaca od korijena nes ptc. pas. svagda nešen (o. c. 185), ali Rełković ima u „Satiru“ i donesenu (u biļešci k st. 24. I, 1).

³ U slavonskih je pisaca ovaj prilog običniji na -ći nego na -ć (v. Maretić, Jezik 182).

⁴ uć (mjesto eć) u vaduća stoji prema 3. l. pl. vadu (ispor. § 107. b).

⁵ Prilog glêde govori se u Saptinovcu (v. „Rad“ 168., 145).

72

STJEPAN IVŠIĆ,

(195)

114. Glag. prilog preter. a) U istočnom se dijelu posavskoga govora čuje ovaj prilog na -ša mjesto na -ši, na pr.: srětāvša (Trnava)¹, sědāvša (Prkovci)², raskołīvša (: raskołīvša drvo bije muve, Piškorevci), pōšāvša (Semeļci), rěkāvša (Šamac). urànīvša (Babina Greda) i dr. Kako se može tumačiti to -ša, rekao sam naprijed u §-u 27.

b) Od glagola *uzeti* govori se ovaj prilog: ùzām (Brod, Varoš, Lapovci, Gundinci, Andrijaševci, Kruševica, Babina Greda, Štitar, Gradište, Privlaka i drugdje), ùzām (Strizivojna, Sikerevci), uzām (Župańa), zām (Štitar)³, ùzāmša (Štitar), uzāmša (Satnica). Prilog *uzam* odgovara nekadašnemu vzťžmž, a *uzamša* nekadašnemu vzťžmži, gdje je mjesto -ši došlo -ša kao u *sretavša* i t. d. (v. odjeļak a)⁴.

Prema prilogu *uzam*(ša): prez. *uzmem* očekivali bismo i prilog *počam*(ši): prež. *počmem*⁵, no mjesto *počamši* zabiļežio sam: *pòčimāvši* (Jakačić mala), *počimāvša* (: sad je sve u šešīrī *počimāvša* od věšaricē, ‚Brod). Prilog *počimavši* (*počimavša*) ima isto značeńe, koje ima prilog *počevši*⁶.

## B. Akcenat.

115. Infinitiv. a) Inf. kao: (o)plèsti, (do)vèsti, (po)mòći i dr. govore se (o)plèst ili (ò)plest, (do)vèst ili (lò)vest, (po)mòć ili (pò)moć i dr. Zabiļežio sam ipak i inf. izmòć (: nè može izmòć, Banovci), gdje je akcenat iz punoga lika izmòći.

Akcenat, kakav je u samom inf., ostaje i u futuru, te se govori na pr. òplešću te (često): inf. òplest, ubòšću ga (često): ubòst (ùbost), pòmoće mi (= pomoći će mi, Živike): pòmoć i dr. prema kńiževnom oplèst ću, ubòst ću i dr.⁷

¹ Iz slavonskih pisaca spomińe Maretić prilog susritavši i susrit-nuvši (v. Jezik 184). U M. Rełkovića ima i prilog susrevši (Djela 93).

² U slavonskih pisaca dolazi prilog sidavši (v. Maretić, Jezik 184).

³ Prilog ùzam imam i iz Įevanske varoši, gdje je novi akcenat.

⁴ U slavonskih pisaca dolazi prilog *uzamši* i *uzam* (v. Maretić, Jezik 187).

⁵ Prilog *počamši* čest je u slavonskih pisaca (v. Maretić, Jezik 187).

⁶ U slavonskih pisaca ima podosta takih priloga od trajnih glagola, i ti prilozi ponajviše znače što i prilozi prez., no kadšto imaju i prilozi preter. prošlo značeńe, na pr. *uzimavši* (= *uzevši*) i dr. (v. Maretić, Jezik 183).

⁷ Ima štokavskih govora, u kojima se govori i (dò)vesti, (pò)mòći i dr. prema dòvest, (pò)mòć i dr. Tako se govori na pr. u Sarajevu

(196)

DANAŠŇI POSAVSKI GOVOR.

73

b) Inf. kao: (pò)čēti, (òt)ēti, (zà)klēti, (ù)mrijeti, (prò)drijeti, (pò)sūti i dr. govore se u Posavini: (po)čēt, (ot)ēt, (za)klēt, (u)mrīt (-mrēt, -mṛt), (pro)drīt (-drēt, -dṛt), (po)sūt i dr. Tako se govori i (do)nīt (-nēt) prema kńiževnom dònijeti¹.

I prema *mrijèti* govori se *mrît* (na pr.: *mrît* se mōrā, Bošńaci), a tako se i prema *rijèti*² govori *rît* (Babina Greda, Župańa i drugdje)³. — Kao *mrît* i *rît* govori se i: *trēst, zēpst, vūć* i dr., a kako se krajńe -i u inf. obično gubi, govore se i složeni: (o)trēst, (o)zēpst, (iz)vūć i dr. kao (po)čēt, (ot)ēt, (u)mrît i dr. prema kńiževnom akc. (o)tréstí, (o)zépstí, (iz)vúći i dr.: pòčěti, (òt)ěti, (ù)mrijeti i dr. Tako se govori i pāst ‘pascere’ (obično) i (po)pāst (obično) prema dijalektičkome akcentu pásti i opásti mjesto pāsti i (ò)pasti u V.⁴

Akcenat, kakav je u inf. kao: (po)čět, (ot)ět, (u)mrît, rît, trēst, (o)trēst i t. d., ostaje i u futuru ispred ču, ćeš..., te se govori ne samo: (po)čěću, (o)těću, (u)mrīću i t. d. nego i: trěšću, vūću (= vući ču), obūću (= obući ču) i t. d. prema kńiževnom pòčět ču i trést ču, vúći ču i t. d.⁵

c) Mjesto inf. ić (Živike, Stupnik, Čajkovci, Zupańa i drugdje) zabiļežio sam i ić (Podvińe), gdje je akcenat iz punoga lika ići. Prema kńiževnom akcentu iti govori se it (Magića mala, Siče)⁶. Tu je akcenat u prostom inf. prema složenim inf., na pr. prema prît (= príći < príjti od pri-iti), izīt, otīt i t. d. Kao što se

(v. „Nastavni Vjesnik“ III, 175) i u Hercegovini (v. „Rad 121., 204), no za posavski govor nemam za to potvrda, jer se u úemu inf. na -i čuju vrlo rijetko. Akc. ubòsti, grèpsti, pomòći i dr. mogao bi biti u Brlića (v. „Rad“ 194., 137).

¹ Takav je akcenat i u Rełkovića, u koga nalazimo: uzěti, počěti, posūti, sapěti i dr. (v. „Rad“ 194., 50), i u Brlića, u koga nalazimo: počěti, zapěti, „donjěti“, umřti, sasńti i dr. (v. „Rad“ 194., 137/8). Akc. počět, otět, zaklět, donšt i t. d. dolazi i u čakav. narječju (na pr. u Lumbardi, v. „Nastavni Vjesnik“ III, 331).

² U Vuka čitamo doduše inf. rìjeti, ali Daničić popravla taj akcenat u *rijèti* (v. „Rad“ 6., 65 bił.).

³ Za akc. rît ispor. rîć u Lumbardi (v. „Nastavni Vjesnik“ III, 335).

⁴ Akcenat pāst (ili pásti) potvrđuje i Brlićevo biļežne „pásti“ (v. „Rad“ 194., 137).

⁵ Prema fut. kao trěšću i vūću govori se i u ozniničkom i prčańskom govoru trěšću i u Dubrovniku vūću i dr. (v. Rešetar, Betonung 158). — Prema fut. vñću mogao bi se gdjegod čuti i inf. vūći mjesto inf. vūć, na koji bi prionulo -i.

⁶ U Kaniži se govori i ić prema (ot)ić.

74

STJEPAN IVŠIĆ,

(197)

prema kniževnom akcentu trésti govori trěst, tako se i prema kniževnom akcentu dóći, náći, obići i dr. govori: dóć (dōjt), náć (nājt), obīć (obīt i obājt), otīć (otīt), unīć (unīt) i dr.¹ Kao trěšću, vūću i dr. (v. odjełak b) govori se i fut. dōću (dōjću), nāću (nājću), obīću (obājću) i dr. Tako se u Sičama i Magića mali govori i: ūću . ūćemo (od ūt ču, ūt ćemo)²

d) U nekim se glagolima IV. vr. pokraćuje gdjegdje korjeniti vokal. Tako se u sičanskoj okolini govori: (pro)bùdit, (po)dùłit, (za)dùžit, (za)gràdit, (sa)grìšit, (is)plàtit, (po)rùčit, (u)sàdit, slùžit, (o)sùšit, svètit, tùšit, (na)vàłit, (na)vìstit. (po)žùrit se i još koji. Obrnuto se prema kniževnom akcentu ùčiti (— ùčīm) govori često účit (— ūčīm) (v. kod prez. u §-u 116. IV. vr.). Kako treba tu-
mačiti pomenuto pokraćene korjenitoga vokala, kazat ču poslije
govoreći o akcentu u prezentu (v. § 116. IV. vr.).

116. Prezenat. I. vr. a) Prezenti kao: plètem ... pletémo —
pletéte — plètū, bòdēm, (lo)nèsēm, grèbēm, pèčēm i dr. akcentuiraju
se ovako:

α) pletēm — ēš — ē — -ēmo — -ēte — -ū. Takav se akcenat čuje veoma često³. Evo samo nekoliko potvrda: ispečē (Davor), odnesēm (Bučje), donesēm (Lovčići), opletē (Varoš, Brod, Zadubravlće), bodēmo (Kuti), pečēm (Paka). zatepēš (Musiči), odnesēm (Trnava), dovezē (Gorjani), odvezēm (Piškorevci), bodŭ (Babina Greda), utečē (Župańa), pečē (Štitar), dovedē (Bošńaci), pećū (= pekū, Privlaka), pečēmo (Rajevo selo) i dr.

Akcenat pletēmo i pletēte odgovara novome štokavskom akcentu plètěte i plètemo, koji biļěži i Daničić pored pletémo i pletéte (v. „Rad“ 6., 51).

β) plètem — -eš — -e — -emo (-èmo) — -ete (-ète) — -u,
na pr.: plètem... plètemo (Kobaš), plètete (Drežnik), donèsete
(Godińak). bòdem... bòdemo — bòdete — bòdu (Živike), pèčem
(Stupnik), pletèmo — pletète (D. Lipovac), pèču ‘pèkū’ (: pečù se

¹ Akc. dōjt (dōć) dolazi i u čakav. narječju (na pr. u Lumbardi; v. „Nastavni Vjesnik“ III, 331).

² Akcentu dōću odgovara dubrovački, prčański i ozrinićki dōću (v. Rešetar, Betonung 158). — Gdjegdje bi se mogao čuti i inf. dōći (dōjti), u kome bi akcenat iz krúega lika prodło u puni lik, kao što se gdjegdje prema dōć govori i dōći (na pr. u Prčańu, u Dubrovniku u Hereegovini; v. Rešetar, Betonung 158; Šurmin, „Nastavni Vjesnik“ III, 171).

³ Takav je akcenat i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 126).

198)

DANAŠNI POSAVSKI GOVOR.

75

přte, Laze) i dr. — Gdjegdje se čuju pomenuti prezenti s akcentom pod ɛ) i pod ɔ). Tako sam zabiļežio na pr.: cvatē (: cvatē mi se na pênģeru rūža, īdē dīka mēni rūku prūžā) pored pletemo (D. Lipovac), pěčem pored pečemo (Sr. Lipovac).

γ) pletem — eš — e — pletemo — pletète — pletū. Tako se govori u sičanskoj okolini, na pr.: pěčem... pečemo — pečète — pekū (Siče), (do)nèsem... (do)nesèmo — (do)nesète — (do)nesū (Magića mala), metèmo — metète — metū (Selca) i dr.¹

Za ovaj se akcenat može misliti, da je najbliži prahrvatskom ili prasrpskom akcentu (v. o tome u mome „Prilogu...“, „Rad“ 187., 190 i d.).

b) Prezenti kao: prédēm, trésēm, zébēm, vúčem i dr. akcentuiraju se ovako:

α) prēdēm — rš — c — ēmo — ēte — ō. Tako se obično govori ondje, gdje se govori instr. sing. rūkōm (v. § 7.), na pr.: krādēm (Davor), prēdū (Kuti), tūkū se Odvorci), istrēsē (Zagrađe), vūčē — vūčēmo — vūčete — vūkū (Kaniža), pūsē (Slobodnica), pūdēm, uprēžēm (Varoš), trēsē (Brod), sīče ‘siječe’ (Dubovik), prēdēmo (Zadubravle), rāstū (Podgajci) i dr.² — Tako se prema dijalektičkom akcentu kúnēm (mjesto kúnēm)³ govori i kūnēm (Varoš i drugdje).

U Davoru se u takim prez. korjeniti vokal obično pokraćuje, te se mjesto: prēdēm, trésēm i dr. govori: predēm, tresēm, vučēm i dr. To se pokraćivaće nalazi katkad i drugdje, na pr.: legū (: od vodē se žábe legū, Tomica) mjesto legū, ispadē (pored ispáde i ispādē, Bebrina). Tako se i prema akcentu „jídēm“, koji se govori mjesto jědēm⁴, u Davoru govori jíděm, a tako sam i u Orubići zabiļežio pojíděmo.

¹ Akcentu plète pored pletū odgovara čakavski pletè pored pletū (na pr. u Bakru). Ovakva razlika u kvantiteti nastavka 3. l. sing. i 3. l. pl. dolazi već u B. Kašića, u koga čitamo na pr. xivèfe pored xivú (v. Institutionum linguae Illyricae libri duo. Romae 1604. Str. 84, 83), gdje znak ‘naznačuje akcenat “, a znak ‘akcenat ~ ili ~ (o znaku ‘u Kašića v. u mome „Prilogu...“, „Rad“ 187., 138). Tako i Mikuličić biļeži na pr.: 3. l. sing. „rečè“ pored 3. l. pl. „rečú“ (v. Nar. pripov. i pjes. 5, 1) i dr.

² Takav je akc. i u Rełkovića i u Brlića (v. „Rad“ 194., 46, 126/7).

³ Akc. kúnēm čuje se često u Slavoniji (ispor. i kúnem u Šaptinovcu; v. „Rad“ 168, 147).

⁴ Akc. jíděm načiņen je prema 3. l. pl. „jídū“ (: 1. l. „jîm“) kao dáděm prema 3. l. pl. dádū.